sou · H6B35 · 2018-02-05 00:00:00 — Risken för överklagande i förhalningssyfte, och den effektivitets- förlust som det skulle innebära, måste också vägas mot den enskildes rättssäkerhet. Som har framhållits i det föregående anser vi att vårt förslag att beslut om återkrav ska vara verkställbara inte kan sägas innebära en försämring för den enskilde i rättssäkerhetshänseende. Vår bedöm- ning i detta avseende bygger på att beslutet, enligt vårt förslag, ska delges den enskilde varefter han eller hon ska ha möjlighet att överklaga beslutet till förvaltningsrätten efter delgiv- ning. ska verkställighet inte få ske. Detta är enligt vår mening jämförbart i rättssäkerhetshänseende med dagens ordning där ansökan om betalningsföreläggande delges den enskilde, varefter han eller hon har möjlighet att bestrida och på så sätt få till stånd en prövning av beslutet i tingsrätt. är det dock så att om tingsrätten, efter att målet har över- lämnats dit, meddelar en dom som innebär betalningsskyldighet för återkravet är domen verkställbar genast. Det ligger därför nära till hands att överväga en ordning som innebär att verkställighet i vissa fall ska få ske före laga kraft när återkravet har fastslagits i en dom. Det är emellertid ofrånkomligt att den enskildes rättssäkerhet till- godoses i högre grad om verkställighet får ske först efter att beslutet om återkrav, eller dom genom vilken beslutet har fastställts, har fått laga kraft. Detta är också en ordning som kan antas vara lättare att förstå för den enskilde. Vi anser sammantaget – mot bakgrund av hänsynen till den en- skildes rättssäkerhet – att tillräckliga skäl saknas för att föreslå att verkställighet i vissa fall ska få ske utan hinder av att beslutet om återkrav inte har fått laga kraft. Verkställighet ska alltså enligt vårt förslag få ske först efter att ett beslut om återkrav har fått laga kraft. Detta bör framgå av de särskilda föreskrifter som vi förslår ska in- föras i 108 kap. 26 § SFB, 4 kap. 3 a § lagen om statligt tandvårdsstöd, 19 a § förordningen om bidrag till arbetsgivare för köp av arbets- platsnära stöd för återgång i arbete, 19 a § förordningen om bidrag till företagshälsovården för köp av medicinsk service och 8 kap. 7 § förordningen om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. 7.6.5Tidsfristen för begäran om indrivning Förslag: Indrivning av fordringar som avser återbetalnings- skyldighet av förmån inom socialförsäkringen ska, om det inte finns särskilda skäl som talar emot det, begäras senast efter det att fordran skulle ha betalats. Nuvarande tidsfrister för indrivning i allmänna mål I 4 § indrivningsförordningen (1993:1229) regleras inom vilken tid en fordran i ett allmänt mål ska lämnas över till Kronofogde- myndigheten. Huvudregeln är att fordran ska överlämnas senast efter det att den skulle ha betalats. För felparkeringsavgifter och underhållsstöd gäller i stället och i fråga om underhållsstöd behöver indrivning inte ske om särskilda skäl talar emot det. Vidare gäller att indrivning inte ska begäras om ett ärende om ackord, nedsättning av fordran, skuldsanering eller andra särskilda skäl talar emot det. När det gäller indrivning av fordringar på skatt eller avgift enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) finns särskilda bestämmelser i den lagen. Anstånd och uppskov m.m. En myndighet får medge den betalningsskyldige skäligt betalnings- anstånd. Anstånd utöver från förfallodagen får medges bara om det är till fördel för staten eller om det i övrigt finns synnerliga skäl. En myndighet får helt eller delvis efterge en fordran, om det på grund av den betalningsskyldiges sjukdom eller av någon annan anledning är uppenbart oskäligt att kräva betalning. Detta gäller både i fråga om fordringar som ska handläggas som allmänt mål hos och i fråga om fordringar som ska hand- läggas som enskilt mål (se 2, 14 och 17 §§ förordning [1993:1138] om hantering av statliga fordringar). Enligt 7 § indrivningslagen får bevilja uppskov med betalningen om det kan antas vara till fördel för det allmänna, är påkallat med hänsyn till gäldenärens personliga förhål- landen, eller i avvaktan på att fråga om anstånd med betalningen prövats av behörig myndighet. Uppskov får förenas med villkoret att gäldenären betalar sin skuld i poster (avbetal- ning). Av rättsfallet RÅ 2000 ref. 25 framgår att är oförhindrad att pröva en ansökan om anstånd med återbetalning av underhållsstöd även sedan återbetalningsfordringen överlämnats till för indrivning. får också, enligt 18 § indrivningslagen, avbryta indrivningen tills vidare om ytterligare indrivningsåtgärder framstår som utsiktslösa eller inte är försvarliga med hänsyn till kostnaderna och indrivning inte heller krävs från allmän synpunkt. Indrivningen ska återupptas om det visar sig att betalning kan fås utan större kostnader än vad som är skäligt. I 8 § indrivningslagen anges att om gäldenärens betalningsskyl- dighet har fallit bort eller satts ned, ska sökanden skyndsamt under- rätta om detta. Detsamma gäller om gälde- nären har beviljats anstånd med betalningen eller om det kommit fram att indrivning inte borde ha begärts. Enligt 9 § samma lag ska sökanden skyndsamt underrätta om sökan- den får betalt för en fordran som överlämnats för indrivning. Förfallodag för betalning av återkrav Ett beslut enligt socialförsäkringsbalken ska gälla , om inget annat föreskrivs i beslutet eller bestäms av en domstol som har att pröva beslutet (112 kap. 5 § SFB). Detta innebär bl.a. att kvittning i utgående förmån kan ske . Förfallodagen för beslut om återkrav inom socialförsäkringen, dvs. den dag då fordran senast ska betalas av den betalningsskyldige, är efter det att beslutet om återkrav har skickats till gäldenären. Förfallodagen infaller dock inte innan kravet har kommit honom eller henne till handa. Detta följer av 4 § första stycket räntelagen. Om ett beslut om återkrav skickas tillbaka till för att adressen var fel så kan förfallotiden alltså inte börja löpa. Beslutet får i så fall skickas till rätt adress med ny förfallotid som beräknas från datumet för det nya utskicket. I Vägledning för fordringshanteringen anges att när ett återkravsbeslut kommer i retur ska fordringshandläggaren avbryta indrivningen av Om det inte finns någon känd adress till gäldenären ska kravet bevakas tills en ny adress blir känd. När en ny adress hittas skickas en kopia av det ursprungliga återkravsbeslutet till gäldenären, tillsammans med ett brev om att ränta börjar löpa . Där- efter kan indrivningen av skulden påbörjas igen (Vägledning 2005:2 Version 13 s. 14 och 15). Av 4 § fjärde stycket räntelagen framgår att fordran i vart fall ska anses förfallen senast för delgivning av ansökan om betal- ningsföreläggande eller av stämning i mål om utgivande av betalning. Om förfallodagen infaller , söndag eller helgdag flyttas den fram till nästkommande vardag (2 § lagen [1930:173] om beräkning av lagstadgad tid). och ska enligt 113 kap. 3 och 7 §§ SFB under vissa förutsättningar ändra eller ompröva ett beslut (se vidare avsnitt 5.2.4 och 5.2.5). Ett beslut får inte ändras till den försäkrades nackdel (113 kap. 5 och 8 §§ SFB). När det gäller bostadsbidrag ska ett beslut om slutligt bostadsbidrag dock under vissa förutsättningar ändras (98 kap. 9 § SFB), vilket kan påverka ett eventuellt återkrav av detta bidrag till den försäkrades nackdel eller fördel. Om ett nytt beslut medför ytterligare återbetalningsskyldig- het ska ny förfallotid gälla för det nytillkomna beloppet. Om det tidigare återkravsbeloppet däremot sänks i och med det nya beslutet gäller den ursprungliga förfallodagen, men med det nya beloppet (se vägledning Fordringshantering hos Försäkrings- kassan, 2005:2 version 13, s. 15). Tidpunkt då återkravsbeslut får laga kraft Ett överklagande av eller återkravsbeslut ska ha kommit in från den dag då klaganden fick del av beslutet. Om det är det allmänna ombudet som överklagar beslutet, ska tiden dock räknas från den dag då beslutet meddelades (113 kap. 20 § SFB, se dock vårt förslag om ändrad tids- frist i avsnitt 5.8). En förutsättning för att ett beslut om återkrav ska få laga kraft är alltså att den enskilde har fått del av beslutet. Överklagandefristen för den enskilde räknas från den tidpunkt då personen fick del av Beslutet får laga kraft när överklagandefristen har löpt ut utan att beslutet har överklagats. Som nämnts i det föregående (se avsnitt 7.5.3) expedierar Försäk- ringskassan och beslut om åter- krav på samma sätt som andra beslut från myndigheterna, dvs. utan att delges. Vårt förslag innebär att besluten kommer att behöva delges den betalningsskyldige för att det ska gå att avgöra när be- slutet får laga kraft. En tidsfrist för begäran om indrivning bör finnas För fordringar som handläggs som allmänna mål gäller, som framgått i det föregående, att indrivning ska begäras inom , som huvudregel . En tidsfrist inom vilken verkställighet ska sökas kan antas främja effektiviteten i hantering av återkravsfordringar. En tidsfrist bör således enligt vår mening finnas. Det framstår emellertid också som viktigt att indrivning under vissa förhållanden inte ska behöva sökas. Sådana förhållanden kan t.ex. vara att det bedöms som mer ändamålsenligt att betalning av en återkravsfordring sker via kvittning i utgående förmåner eller genom en frivillig avbetalningsplan. Nuvarande möjligheter till kvittning – frivillig och tvingande – bör alltså finns kvar. Detsamma gäller möjligheten att avtala med den betalningsskyldige om en avbetalningsplan. Det gäller också möjlig- heten att medge skäligt betalningsanstånd eller helt eller delvis efterge en fordran, om det på grund av den betalningsskyldiges sjukdom eller av någon annan anledning är uppenbart oskäligt att kräva betalning. Bör tidsfristen beräknas från förfallodag eller laga kraft? En första fråga som uppkommer är om tidsfristen ska räknas från förfallodagen eller från det att återkravsbeslutet får laga kraft. Vårt i det föregående redovisade förslag innebär att återkrav ska få verkställas efter att beslutet har fått laga kraft. Detta innebär, som framgått, att och kommer Verkställighet av återkrav SOU 2018:5 att behöva delge sina återkravsbeslut, något som inte sker regel- mässigt . En återkravsfordrans förfallodag infaller efter det att beslutet om återkrav har avsänts. Laga kraft inträder från den dag då klaganden fick del av beslutet. Om tidsfristen för indrivning ska räknas från förfallodagen kan det inträffa att beslutet inte har fått laga kraft när tidsfristen för indrivning löper ut. Eftersom verkställighet, enligt vårt förslag, som huvudregel får ske först efter att beslutet har fått laga kraft måste det i så fall klargöras hur en sådan situation ska hanteras. Som framgått ovan finns bestämmelser om tidsfrister för indriv- ning i allmänna mål i 4 § indrivningsförordningen. Fristerna enligt den bestämmelsen utgår i samtliga fall från fordringarnas förfallodag. I fråga om vissa fordringar sammanfaller förfallodagen med eller infaller efter det att beslutet fick laga kraft. Detta gäller t.ex. böter, viten och särskild rättsverkan av brott. Det gäller även sanktions- avgift enligt konsumentkreditlagen (2010:1846), som ska betalas till från det att beslutet fick laga kraft eller inom den som anges i beslutet (59 §). I fråga om återkrav inom socialförsäkringen är det knappast aktuellt att ändra gällande ordning för när fordran förfaller till betalning. Att i 4 § indrivningsförordningen föra in en bestämmelse om att indrivning av fordringar avseende återkrav enligt 108 kap. SFB, och enligt andra författningar med bestämmelser om återkrav inom socialförsäkringen, ska ske inom från det att beslutet om återkrav fick laga kraft, skulle avvika från gällande ordning för andra jämförbara fordringar. Noteras bör vidare att om förfallodagen är utgångspunkt för tidsfristen får anstånd med betalning eller överenskommelse om avbetalning betydelse för om och när indriv- ning ska ske, vilket är en fördel. Vi anser mot denna bakgrund att tidsfristen bör utgå från fordrans förfallodag. Emellertid bör indrivning inte behöva begäras innan återkravsbeslutet har fått laga kraft. Vi återkommer till detta i det följande. Hur lång bör tidsfristen vara? När det gäller tidsfristens längd är huvudregeln enligt 4 § indriv- ningsförordningen, som framgått ovan, . För fordringar avseende felparkeringsavgift och underhållsstöd enligt 19 kap. SFB gäller dock en tidsfrist . I fråga om underhållsstöd har den längre tidsfristen sin bakgrund i att fordran uppkommer i flera olika delposter med olika förfallodagar. En längre tidsfrist gör det möjligt att hantera flera delposter . Även i fråga om återkrav inom socialförsäkringen är det enligt vår mening motiverat med en något längre tidsfrist än . Beslut om återkrav får laga kraft först efter delgivning av beslutet. Tidsfristen bör vidare ge tillräckligt utrymme för att undersöka möjligheterna till kvittning eller frivillig överenskom- melse om avbetalningsplan. kan enligt vår mening anses vara en lämplig tidsfrist. Undantag från skyldigheten att begära indrivning För fordringar som avser betalningsskyldighet för underhållsstöd enligt 19 kap. socialförsäkringsbalken gäller som framgått att indriv- ning ska ske inom tidsfristen om inte särskilda skäl talar emot det. Ett undantag från huvudregeln om begäran om indrivning inom tidsfristen, liknande det som gäller för underhållsstöd, bör enligt vår mening finnas även såvitt avser återkravsfordringar. Med särskilda skäl som talar emot indrivning bör avses bl.a. att anser att det finns anledning att besluta om an- stånd med betalning eller eftergift (enligt 14 och 17 §§ förordningen [1993:1138] om hantering av statliga fordringar). I praktiken medges anstånd t.ex. om anser att det finns skäl att gå med på en avbetalningsplan eller s.k. frivillig kvittning. Vidare bör det anses föreligga skäl emot indrivning om det är möjligt, och be- döms som skäligt, att besluta om avdrag på ersättning, s.k. tvingande kvittning (enligt 108 kap. 22 § SFB). Bestämmelserna om avdrag på ersättning (kvittning) bör alltid tillämpas när det är möjligt. Särskilda skäl bör också anses föreligga om ett beslut om återkrav inte får verkställas på grund av att det inte har fått laga kraft. Så kommer vara fallet om, , myndigheten inte har lyckats delge återkravsbeslutet eller om beslutet har överklagats och det ännu inte finns ett domstolsavgörande som har fått laga kraft. kommer även efter att en fordran har lämnats för indrivning kunna besluta om bl.a. avdrag på ersättning, anstånd eller eftergift, varvid ska underrättas om detta (jfr 7, 8 och 9 §§ indrivningslagen). I 4 § indrivningsförordningen ska det införas en bestämmelse med innebörd att indrivning ska begäras senast efter det att fordringen skulle ha betalats, om inte särskilda skäl talar emot det och att detta ska gälla för fordringar som avser återbetalningsskyldighet enligt 108 kap. SFB, 4 kap. 3 a § lagen om statligt tandvårdsstöd, för- ordningen om bidrag till arbetsgivare för köp av arbetsplatsnära stöd för återgång i arbete, förordningen om bidrag till företagshälsovården för köp av medicinsk service eller 8 kap. förordningen om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. Bedömning: Det ska inte införas några särskilda bestämmelser om preskription. Lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. kommer därmed att vara tillämplig, vilket bl.a. innebär att pre- skriptionstiden kommer att vara . För och återkravsford- ringar gäller tioårig preskriptionstid, räknat från fordrans förfallodag, enligt preskriptionslagen (1981:130). Att preskriptionslagen är till- lämplig innebär också att bestämmelserna i den lagen om bl.a. pre- skriptionsavbrott gäller. Myndigheten eller gäldenären kan genom vissa åtgärder bryta preskriptionen varvid en ny tioårig preskriptions- tid börjar löpa. Detta medför att och Pensions- myndighetens fordringar avseende återkrav kan hållas levande mycket länge innan de preskriberas. Preskriptionsbestämmelser som utgör huvudregel i allmänna mål Huvudregeln är att fordringar som handläggs som allmänna mål hos preskriberas efter utgången av det kalenderår då de förföll till betalning. Detta framgår av 1 och 3 §§ lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. Denna lag är tillämplig på fordringar som det allmänna har rätt till och som drivs in enligt bestämmelserna i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m., indrivningslagen, med undantag för vissa i lagen särskilt angivna fordringar och fordringar för vilka särskilda bestämmelser om preskription gäller (1 §). I lagen om preskription av skattefordringar m.m. finns även bestämmelser om bl.a. hur preskriptionstiden påverkas av att anstånd eller uppskov med betalningen medges. Har en fordran fastställts till sitt belopp sedan den förfallit till betalning, räknas preskriptions- tiden i fråga om sådan del av fordringen som inte har varit indrivningsbar från utgången av det kalenderår då fastställelsen ägde rum (3 § andra stycket). Medges den som svarar för betalning av en fordran helt eller delvis anstånd med betalningen, preskriberas fordringen i motsvarande mån tidigast efter utgången av det kalenderår då anståndet upphörde att gälla (4 §). Får den som svarar för betalning av en fordran helt eller delvis uppskov med betalningen enligt kronofogdemyndighetens skriftliga medgivande, preskriberas fordringen såvitt gäller honom eller henne tidigast vid utgången av det kalenderår då betalningen ska vara fullgjord enligt medgivandet. Fordringen preskriberas härigenom dock inte senare än efter utgången av det kalenderår då preskription annars skulle inträda (6 §). Enligt 7 § nämnda lag får vidare preskriptionstiden, på Skatte- verkets ansökan, under vissa förutsättningar, förlängas av förvalt- ningsrätten. Preskriptionstiden förlängs då till utgången av femte kalenderåret då preskription annars skulle inträda. Tiden får på förnyad ansökan förlängas om det är påkallat från allmän synpunkt (8 §). för Försäkrings- kassans talan om detta i förvaltningsdomstol, inom ramen för sin borgenärsfunktion, se 1, 2 och 10 §§ lagen (2007:324) om Skatte- verkets hantering av vissa borgenärsuppgifter. I fråga om borgenärsfunktion bör uppmärksammas att ska göra den utredning om gäldenärens ekonomiska förhållanden som behövs för att en lämplig åtgärd enligt lagen om hantering av vissa borgenärsuppgifter ska kunna be- stämmas. En sådan får påbörjas så snart verket bedömer att det finns risk för att en fordran inte kommer att bli betald, vilket framgår av 4 § förordningen (2007:789) om hantering av vissa borgenärsuppgifter. En sådan utredning kan alltså påbörjas utan att en fordran har överlämnats för indrivning (se prop. 2006/07:99 s. 49). En ansökan om preskriptionsförlängning hos förvaltningsrätten kan följaktligen göras även om av någon anled- ning, t.ex. delgivningssvårigheter, inte har begärt indrivning hos för en återkravsfordran. I riktlinjer för skattebetalning, som är ett internt styrdokument hos (, dnr 131 475441-16/111), anges att alltid bör ansöka om preskriptionsförlängning när det gäller större fordringar och när det kan förväntas att fortsatt verkställighet kommer att leda till betalning. I särskilda fall kan det även vara viktigt att av enbart allmänpreventiva skäl ansöka om förlängning. Vissa fordringar för vilka andra bestämmelser om preskription gäller För en fordran som har påförts enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) gäller vissa särbestämmelser enligt 3 § tredje stycket lagen om preskription av skattefordringar m.m. En sådan fordran preskri- beras efter utgången av det kalenderår då den lämnades för indrivning. Om ett sådant indrivningsuppdrag återtas, upphör beräk- ningen av preskriptionstid för det belopp som omfattas av åter- kallelsen. I fråga om vissa statliga fordringar gäller att preskriptionstiden beräknas från det att beslutet fick laga kraft. I dessa fall gäller i allmänhet att förfallodagen infaller som eller efter att beslutet har vunnit laga kraft. Bestämmelser med sådan innebörd finns t.ex. i 59 § konsumentkreditlagen (2010:1846), 15 kap. 14 § lagen (2004:297) om bank och finansieringsrörelse, 3 kap. 23 § konkurrenslagen (2008:579) och 30 kap. 8 § (1998:808). Preskriptionen är i dessa fall absolut, dvs. fullgörande kan inte krävas efter det att preskriptionstiden har löpt ut även om verkställighet har skett avseende en del av beloppet. Det som preskriberas är den del av avgiften som ännu inte har drivits in (se bl.a. förarbetena till bestämmelsen i 59 § konsumentkreditlagen, prop. 2013/14:34 s. 20). Årsbelopp och avgifter avseende studielån som inte har betalats, frivilligt eller genom utmätning, före utgången av november månad det tredje året efter betalningsåret, får inte föranleda vidare indrivningsåtgärder (4 kap. 27 § studiestödslagen [1999:1395]). Nämnas kan också de bestämmelser om preskription som gäller för underhållsbidrag, även om det inte är fråga om statliga ford- ringar. Rätten att kräva ut fastställt underhållsbidrag enligt föräldra- balken går förlorad efter den ursprungligen gällande förfallo- dagen (7 kap. 9 § FB). För underhållsbidrag enligt gäller en preskriptionstid , räknat från den förfallodag som ursprungligen gällde (6 kap. 10 § ). Eftersom pre- skriptionstiden räknas från förfallodagen får förutsättas, att det av domen eller avtalet kan utläsas bidragsbelopp och förfallodag. Pre- skriptionstiden kan i princip inte förlängas, varför preskriptions- avbrott inte kan ske genom att krav framställs inom treårstiden. I det regelverk som generellt sett gäller för fordringar som handläggs som allmänna mål hos ingår, som framgått, bl.a. bestämmelser som innebär att indrivning ska begäras skyndsamt samt beskrivna bestämmelser om preskriptionstid och hur kan förlängas. Bestämmelserna om handläggning av allmänna mål utgör en väl avvägd helhetslösning där hänsyn har tagits till olika intressen. Som framhållits tidigare är det rimligt att anta att ett snabbare verkställighetsförfarande i kombination med en kortare preskrip- tionstid skulle dels främja effektiviteten vid hanteringen av åter- kravsfordringar inom socialförsäkringen och leda till att fordrings- stocken inte växer ytterligare, dels bidra till att motverka enskildas Enligt vår mening bör därför preskriptionstiden för återkravsfordringar förkortas. Som utgångspunkt anser vi att återkravsfordringar ska omfattas av de bestämmelser om preskrip- tion enligt lagen om preskription av skattefordringar m.m. som generellt sett gäller för fordringar som handläggs som allmänna mål vid verkställighet hos . Emellertid finns det anledning att närmare överväga vissa frågor, såsom preskriptions- tidens längd och utgångspunkten för beräkning av den, vilket görs i det följande. Hur lång bör preskriptionstiden vara? Som framgått är huvudregeln för fordringar som handläggs som all- männa mål hos en femårig preskriptionstid. Enligt den statistik, rörande fordringshan- tering, som redovisats i avsnitt 6.5.7 är det ovanligt att betalning med anledning av ett krav sker senare än efter beslutet om återkrav och mycket ovanligt . Det är, som också framgått av statistiken i nämnda avsnitt, vanligt att överenskommelse om avbetalningsplan träffas mellan Försäkrings- kassan och gäldenären i ärenden om återkrav. medger då den betalningsskyldige betalningsanstånd. Enligt bestäm- melserna i lagen om preskription av skattefordringar m.m. medför anstånd med betalningen att fordran preskriberas tidigast efter utgången av det kalenderår då anståndet upphörde att gälla. Även om preskriptionstiden förkortas, innebär således dessa bestämmelser att kommer att kunna avtala med gäldenären om en avbetalningsplan utan att riskera att fordran preskriberas avbetalningsplanen löper. Vi anser mot denna bakgrund att återkravsfordringar bör om- fattas av huvudregeln för fordringar som handläggs som allmänna mål, varvid preskriptionstiden ändras från till . Bör preskriptionstiden räknas från förfallodag eller laga kraft?