sou · H6B323 · 2018-03-28 00:00:00 — Vid pilotens avslutning bör en utvär- dering av verksamheten göras och ställning tas till om det är möj- ligt att i större skala etablera en allians för grupper av upphovsmän. Utredningen bedömer att en budgetram på bör disponeras för försöket. Utredningen har i sina samtal med olika aktörer fått synpunkter på några av de generella förutsättningar som bör gälla för en allians för upphovsmän. Det handlar bl.a. om huvudmannaskap samt kvalifice- ring, lönesättning och anställningens längd. Nedan redovisas de syn- punkter som utredningen fått som ett stöd för uppdrag. Likt nuvarande allianser bör en allians för upphovsmän drivas i form av ett aktiebolag som formulerar förutsättningar och villkor för verksamheten. Nuvarande allianser bygger på kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Bland upphovsmän saknas sådana parter eftersom dessa konstnärer är organiserade i bransch- eller intresseorganisationer snarare än i fackförbund. Upphovsmännens organisationer är dock i några fall avtalsparter i kollektivavtals- liknande överenskommelser och upphovsmän har också uppdrags- givare. Ägarskapet för den allians som ska verka under försöket bör bestå av berörda intresseorganisationer och uppdragsgivare på om- rådet. En förutsättning för stödet är att dessa träffar erforderliga avtal. Utredningens bedömningar och förslag För konstnärliga upphovsmän utan anställningar måste en annan kvalificeringsgrund användas än för utövare. För exempelvis en komponist skulle en beräkning av omfattningen av yrkesverksam- heten kunna kopplas till antalet erhållna beställningsuppdrag, ersättningar för sådana uppdrag, antal uruppföranden och erhållna royalties. Den sökande till en allians för upphovsmän bör uppfylla ett antal grundkrav för att komma i fråga för anställning. Det kan t.ex. gälla ett krav på att vara frilansare och att upphovsmannen erhållit arbetsstipendium från eller bidrag från . Ett krav kan också vara att den sökande har haft ett visst antal beställningar och framställt ett visst antal nya verk. En sökande bör vidare under en relativt ha kvalificerat sig för en anställning. Bland sökande som uppfyller grundkraven bör de som har den mest omfattande verksamheten i första hand erbjudas anställning. Vid beslut om anställningar bör hänsyn även tas till jämställdhet och genrespridning. Den ursprungliga alliansmodellen grundas på att de anställda tar tjänstledigt från alliansen för att ta tillfällig tjänst hos annan arbetsgivare. har dock kultur- arbetsmarknaden förändrats på så sätt att allt fler konstnärer för- väntas fakturera för sina tjänster och att arbetsgivaren i stället blir uppdragsgivare. Mot den bakgrunden skulle anställningsformen i modellen för upphovsmän betraktas som ett mellanting mellan egenföretagande och egenanställning, där fakturering utförs av den anställde. Med denna lösning skulle den anställde således aldrig vara tjänstledig från sin anställning i alliansen. Som utgångspunkt för beräkning av lön från alliansen kan den anställ- das inkomster från upphovsmannaverksamhet användas. Sådana in- komster utgörs huvudsakligen av ersättningar för beställningsuppdrag och royalties. Även ersättningar från yrkesnära uppdrag, exempelvis som musiklärare eller musiker, tas med vid beräkning av lön (dock inte vid fastställande av rätten till fortsatt anställning). I likhet med be- fintliga allianser bör nivån för allianslönen placeras någonstans mellan arbetslöshetsersättningen och normal lön på tillämplig arbetsmarknad. Utredningens bedömningar och förslag För att kunna användas som bas för beräkning av aktuell lön från alliansen krävs att de externa ersättningarna genomgår någon form av periodisering, förslagsvis ett genomsnitt under en viss för- fluten tidsperiod. Lön utgår då med skillnaden mellan månadslönen från alliansen och den periodiserade externa ersättningen. Till grund för löneutbetalningar under den inledande anställningsperioden kan inlämnade uppgifter från ansökan användas. De externa ersätt- ningarna utgörs troligen vanligtvis av inkomst av näringsverk- samhet och måste därför korrigeras med avseende på socialavgifter innan löneberäkning utförs. I den ursprungliga alliansmodellen används ett särskilt anställnings- tidskonto som grund för bestämning av den anställdas rätt till fort- satt anställning. Tidskontot, som ökar vid engagemang inom yrket och minskar i perioder däremellan, anger hur många dagar vederbörande har kvar av sin anställning. I en modell för upphovsmän kan den periodiserade externa er- sättningen användas som underlag för en sådan bestämning. Ett förutbestämt gränsvärde för den genomsnittliga externa ersätt- ningen skulle då ange rätten till fort- satt anställning; sjunker ersättningen under gränsvärdet vid en periodisk avstämning upphör rätten till anställning. Ett särskilt tids- konto är med detta tillvägagångssätt överflödigt. När utredningen har analyserat centrumbildningarna har det blivit tydligt att de leds och drivs av många engagerade och kunniga med- arbetare och att verksamheterna är uppskattade.40 har statliga medel fördelats till tretton centrumbildningar som sam- manlagt samlar drygt 10 000 fria professionella kulturskapare 40 Centrumbildningarna samlar professionella kulturutövare inom olika områden: , , , FilmCentrum, Författarcentrum, Illu- stratörcentrum, Konsthantverkscentrum, Konstnärscentrum, Musikcentrum Öst, Musik- centrum Väst, Seriefrämjandet, Översättarcentrum och , varieté och gatu- performance. Utredningens bedömningar och förslag i Sverige.41 Utredningen noterar också att en återkommande kom- mentar från olika intressenter har varit att en ökning av anslaget till centrumbildningarna skulle ge stor utväxling, eftersom det innebär att en befintlig struktur tas i anspråk snarare än att nya byggs upp. Utredningens principiella uppfattning är att det finns ett positivt värde i att så långt möjligt använda befintliga organisationer för att utveckla nya uppdrag. Det utesluter dock inte att nya uppdrag kan förutsätta nya strukturer. Centrumbildningarna är medlemsstyrda organisationer vilket bety- der att de delvis ser olika ut till struktur och innehåll. garan- terar det att verksamheterna utgår ifrån det som är relevant för de egna medlemmarna. Medlemsantalet varierar mellan centrumbildningarna. Det gör även kontakten mellan anställd personal, styrelse och centr- umbildningens medlemmar. Förmedlingsarbete är den huvudsakliga uppgiften och flertalet av centrumbildningarna nämner att deras med- lemmar efterfrågar utökad förmedlande verksamhet. Kompetens- utveckling av medlemmar är en annan viktig del av verksamheten. Det arrangeras diverse kurstillfällen, seminarier, frukostsamtal, föreläs- ningar och workshops i syfte att stärka medlemmars kompetens. Gemensamt för centrumbildningarna är att de fungerar som en brygga mellan konstnärerna och eventuella uppdragsgivare eller arbetsgivare. Centrumbildningarnas medlemmar upplever sig ofta som ensamma i sin yrkesroll och där fungerar organisationen som ett viktigt stöd genom de inarbetade nätverken på både lokal, regional och nationell nivå. Flera centrumbildningar har konstate- rat att digitalisering och användandet av digitala plattformar är viktiga för att skapa fler mötesplatser. Introduktionen av kom- munikatörer i verksamheterna är ytterligare en faktor som några centrumbildningar har identifierat som viktig för verksamheten och som flera gärna vill vidareutveckla.42 Centrumbildningarna har en självklar koppling till de lokala och regionala konst- och kulturfälten genom sina medlemmar och genom deras kontaktnät. Centrumbildningarna själva utgör en viktig aktör tillsammans med andra konst- och kulturorganisationer. Ett exempel är FilmCentrum Syd som samarbetar med folkhögskolorna i 41Kulturrådets budgetunderlag 2019–2021. 42Underlag från olika centrumbildningar samt (Indikator) på uppdrag av (2017) Genomlysning av centrumbildningar i 2017. Utredningens bedömningar och förslag och , som båda har filmlinjer i sitt utbildningsutbud. Elever från folkhögskolorna besöker centrumbildningen i som står för undervisning och workshops. Eleverna får kunskaper om att sälja in egna projekt och att planera budget i syfte att förbereda sig på det arbetsliv som väntar efter avslutade utbildningar. FilmCentrum Syd samarbetar därtill nära och , två viktiga aktörer inom den regionala och lokala filmscenen.43 Utredningen anser att centrumbildningarna skulle vinna på en fördjupad och strukturerad kunskapsdelning med varandra och att detta skulle gynna verksamheterna på sådant sätt att fördelade eko- nomiska resurser används mer effektivt och gör horisontell nytta. Uppdraget till centrumbildningarna att arbeta med arbetsförmedling och kompetensutveckling av sina medlemmar kan också utvecklas till att i ökad omfattning handla om att delta i lokala och regionala konst- närliga noder. Det innebär ett ökat samarbete med regioner och lands- ting. Ett utökat samarbete mellan landsting, regioner och centrum- bildningar har goda förutsättningar att ge lyckade resultat. För de nämnda ändamålen föreslår utredningen att det statliga anslaget till centrumbildningarna ska öka med . 9.4.8Administrativt myndighetsstöd för konstnärer Bedömning: Myndigheternas stöd, information och service till konstnärerna behöver förstärkas. Samverkan mellan myndig- heterna är angelägen för att förenkla för konstnärer att vara egna företagare och ta ett större ansvar för den egna tryggheten. Den särskilda avdelningen inom Arbetsförmedlingen, , gör en viktig insats för att främja konstnärernas arbetsmarknad och deras sätt att arbeta kan vara en förebild för andra myndigheter. Initiativ som har tagits för att utveckla Konstnärsguiden och är angelägna. Utredningens kontakter med har givit bilden av en verksamhet som arbetar framgångsrikt med uppgiften att för- medla arbeten till inskrivna vid denna del av Arbetsförmedlingen 43 (Indikator) på uppdrag av . Genom- lysning av centrumbildningar i 2017. Utredningens bedömningar och förslag och att stärka de inskrivnas anställningsbarhet. Det sker t.ex. genom auditions där konstnärer får visa upp sina kunskaper för möjliga arbetsgivare. bedriver också ett föredöm- ligt arbete med att föra samman myndigheter och intresseorgani- sationer till gemensamma träffar och med att ta fram statistik och andra uppgifter om arbetsmarknadens utveckling på det konstnär- liga området där jämförelser möjliggörs med den generella arbets- marknaden. Verksamheten vid har sitt ursprung i 1980- och 1990-talens intensiva diskussioner om att konstnärer i för hög grad försörjdes av systemet med A-kassa, vilket inte var den arbetsmarknadspolitiska tanken med systemet. Verksamheten organiserades om 2003. Från att tidigare i huvudsak ha fungerat som internkonsulter på området, skapades i stället den nuvarande särskilda förmedlingsverksamheten för kultur- och medieområdet. Förändringen bygger på ett regeringsbeslut , vilket är den grunden för sär- skilda avdelningen inom Arbetsförmedlingen, , gör en viktig insats för att främja konstnärernas arbetsmarknad och kan vara en god förebild för andra myndigheter när det gäller hur stöd och service till konstnärer kan byggas upp och organiseras. ger ett värdefullt stöd till konstnärer inom bl.a. bild och form, film, musik, scenkonst, mode, design och dataspel. Webbplatsen informerar hur man startar företag, får grepp om de lagar och regler som gäller, upphovsrättsliga frågor, hur man skri- ver avtal, hittar organisationer och nätverk som kan ge uppslag om samarbetspartners och ger stöd för att nå marknaden. Man ger bl.a. hänvisningar till kulturinkubatorer som har fokus på hur man fin- slipar det konstnärliga uttrycket, identifierar marknader, hur man marknadsför sig och hur man kan få en ekonomiskt stabil verk- samhet. På sajten finns checklistor som förenklar företagandet. Digitaliseringens möjligheter lyfts på olika sätt fram och verk- utvecklas ytterligare för att underlätta före- tagens digitalisering. Regeringen har gett Tillväxt- verket och i uppdrag att utveckla genom exempelvis innovationstävlingar, innovationsupphandlingar och 44 Minnesanteckningar från utredningens möte med . Utredningens bedömningar och förslag tillgängliggörande av öppna data på webbsidan. Syftet är att kunna erbjuda fler och mer individuellt anpassade tjänster till företagare.45 Konstnärsguiden är en webbaserad guide för konstnärer i skatte- och trygghetsfrågor som funnits i sin nuvarande form . En komplettering av guiden kommer att göras för att förbättra informationen för konstnärer som söker stöd. Enligt finns det ett behov av att utvärdera guiden. Det gäller bl.a. samverkan med och och Utredningen anser att myndigheternas stöd, information och service till konstnärerna behöver förstärkas. En orsak är den för- ändrade arbetsmarknaden som gör det angeläget att förenkla för konstnärer att vara egna företagare och ta ett större ansvar för den egna tryggheten. Utredningen lyfter i flera avsnitt fram Konstnärs- guidens betydelse för konstnärerna. initiativ till en utvärdering av guiden ligger i linje med utredningens förslag. 9.5Konst i hela landet I detta avsnitt redovisar utredningen sina bedömningar om kons- tens betydelse i samhället och konstnärens förutsättningar att verka i regionerna. Därefter lämnar utredningen sina förslag om en tillits- baserad och mindre detaljerad styrning av kultursamverkans- modellen, inkl. förslag till ändring av den styrande förordningen. Landets kulturarrangörer och konstbildningens betydelse för konst- närernas villkor lyfts också fram. 9.5.1Konstens betydelse i samhället Bedömning: Kulturen och konsten har en central betydelse för utvecklingen och sammanhållningen av landet. Kunskapen om och erkännandet av kulturens och konstens kraft och vikten av bildning bör därför övergripande prägla politiken för nationell sammanhållning – ett som håller ihop. Regeringen fortsätter att göra det enklare för företag, pressmeddelande den 46Konstnärsnämndens budgetunderlag 2019–2021. Utredningens bedömningar och förslag Som nämnts ovan, bl.a. i kapitel 3, är det ömsesidiga beroendet mellan konsten och konstnärerna å ena sidan, och samhället å den andra en central utgångspunkt i utredningens förståelse av konstnärs- politiken. Detta förhållande framgår också tydligt genom formu- leringar i de kulturpolitiska målen, som slår fast ”att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrande- friheten som grund, att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet och att kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling”. Vidare ska kulturpolitiken ”främja kvalitet och konstnärlig förnyelse”. Från att konsten historiskt, genom öppna formuleringar kopp- lats till individers och samhällets utveckling, har även kulturens och konstens betydelse kommit att preciseras allt tydligare: för hälsa, som värdeskapande i tjänste- och varuföretag, i de internationella relationerna (s.k. soft power), för att stärka attraktionskraft och platsutveckling, för att stärka social sammanhållning m.m. Sammanhållningspolitiken inom EU syftar till att utjämna regionala skillnader och olikheter och ytterst till att stärka EU:s tillväxt i enlighet med de s.k. 2020-målen. Inom denna politik för- delas ungefär en tredjedel av EU:s totala budget och medlen riktas både till glesbygd och stadsutveckling med utgångspunkt i elva målområden. I regeringens satsningar på ett som håller ihop har kulturens förmåga att skapa gemenskap, identitet och samhörighet ännu inte nämnvärt uppmärksammats. Satsningar på konst och kultur har stor symbolisk betydelse för den plats där den verkar. Det finns av naturliga skäl starka samband mellan förekomsten av kulturverksamheter och konstnärer, och de kausala sambanden kan gå i båda riktningar. Kulturverksamheter behöver konstnärer, och konstnärer kan genom sitt konstnärliga arbete också dra till sig, och framför allt själva starta, kultur- verksamheter. Utredningens bedömningar och förslag 9.5.2Konstnärens förutsättningar att verka i regionerna Bedömning: Förutsättningarna för konstnärer att etablera sig och verka i landets regioner behöver förbättras. Konsten bidrar till lokal och regional utveckling och att konstnärer bor och verkar på en plats bidrar till att fler perspektiv tillförs lokalsam- hället. De konstnärspolitiska frågorna har uppmärksammats regio- nalt på ett tydligare sätt än vad som var fallet innan kultursam- verkansmodellens införande. Regionala och lokala marknader behöver stärkas, bl.a. genom att lokala arrangörer får bättre förutsättningar att betala skälig ersättning till konstnärer och en utvecklad konstbildning inom civilsamhället som långsiktigt stärker efterfrågan på konstnärers arbete. I detta avsnitt behandlas konstnärernas förutsättningar att verka i regionerna. Som ofta konstaterats är det landets tre storstäder som samlar flest konstnärer.47 Här finns också den största arbetsmark- naden för konstnärer och en miljö med en mångfald kreativa verk- samheter av annat slag som i olika avseenden stimulerar och stärker konstnärlig verksamhet. Förhållandena är inte unika för , utan liknar vad som är fallet i de flesta andra länder. Konstnärerna söker sig, liksom andra yrkesgrupper, till platser där de kan försörja sig och utvecklas yrkesmässigt. I de tre storstäderna finns mest av det som brukar kallas ”kritisk massa” genom ett brett kulturliv med sina olika yrkesgrupper liksom av institutioner och personer verk- samma inom konstnärliga högskolor. I de kulturpolitiska målen finns tydliga anvisningar om att ”[d]et ska vara möjligt att ta del av ett kulturutbud som präglas av mångfald och hög kvalitet oavsett i vilken del av landet man bor”. Den likvärdighetsprincip som ligger i denna kulturpolitiska syn pekar på två förhållanden – dels på de formella förutsättningarna 47 inkomstundersökning 2014 visar att av konstnärerna bor i någon av de tre storstäderna, platser där av landets befolkning bor. Dock fördelar sig konstnärerna olika sett till vilka konstområden de verkar på. av bild- och formkonstnärerna bor utanför storstäderna, vilket av konstnärerna på musik- området och av ordkonstnärerna också gör. Mest storstadsboende, mellan 82–85 pro- cent, är konstnärerna verksamma inom dans, film och teater. Utredningens bedömningar och förslag att ta del av kulturlivet, dvs. förekomsten eller icke-förekomsten av kultur i närmiljön, dels på individers reella förutsättningar att på ett för dem meningsfullt sätt ta del av en kultur som finns i närmiljön och om denna kulturs relevans för publiken. Här har de fasta institutionerna på nationell, regional och lokal nivå en nyckelroll, både för människors möjligheter att ta del av kulturen och konsten, men också för konstnärerna som verkar i dessa institutioners konstnärliga produktion. utredningar har bedömt att denna nationella infrastruktur är jämförelsevis väl utbyggd och försörjd, även om det också finns uppfattningar om att det inte sker en uppräkning av anslag som fullt ut kompenserar för kostnadsökningar man inte rår över.48 I nästa led kommer de mindre grupperna av konstnärer – företrädesvis på teater-, dans- och musikområdet – som ofta kan föra en mer ambulerande tillvaro och med osäkrare ekonomiska villkor, och slutligen civilsamhällets föreningsliv, som bedriver bildnings- och amatörverksamhet och är viktiga lokala arrangörer. Detta arbete drivs med offentliga bidrag, men ofta också med stora ideella insatser. Allra ytterst i denna kul- turella ekologi kan de enskilda konstnärerna sägas befinna sig, dvs. de aktörer som är själva basen för en stor del av detta närings- system av aktörer som har förmedling och tillägnande av konsten som sin centrala angelägenhet. Regionerna har stor betydelse för möjligheterna att verka som konstnär i hela landet, i rollen som uppdragsgivare, arbetsgivare, bidragsgivare och strukturhållare. Kultursamverkansmodellen, som kommit att synliggöra en större helhet i det regionala kulturlivet, har blivit ett viktigt instrument för att stärka konstnärernas villkor och förutsättningar. De konstnärliga högskolemiljöerna kan också skapa kritisk massa. De 15 lärosäten som har konstnärligt examenstillstånd finns över hela landet, från till , med cirka 3 000 helårsstu- denter. Högskolelärarna kan vara konstnärer som verkar regionalt och den konstnärliga forskningen kan bidra till både dynamik och kreativitet i berörda regioner. Den lokala och regionala efterfrågan på kultur och konst hand- lar i hög grad om vilket värde kulturen och konsten har för invå- narna och deras politiker. Ett mått på detta är hur befolkningens 48 T.ex. Kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84), s. 68–69. Utredningens bedömningar och förslag kulturella deltagande ser ut. I ett internationellt perspektiv ligger här i en topposition. Men Kulturanalys konstaterar att det finns tydliga skillnader i deltagandet i kulturlivet kopplat till boendeort, med hinder i form av utbud, tillgänglighet och avstånd. De ser att det också finns demografiska fakta av betydelse: stads- befolkningen är yngre, mer utbildad, har bättre ekonomi och verkar inom andra yrken än vad som är det vanliga i landsorten. Att möj- ligheten att ta del av kultur begränsas på grundval av individers bostadsort, utbildning, kön och socioekonomiska bakgrund står i motsatsställning till målet om allas delaktighet. är det viktigt att konstatera att det finns en kulturell glesbygd även i de största städerna. Framför allt i miljonprogram- mets bostadsområden, där avstånden till innerstädernas kultur- utbud kan tyckas överkomliga, finns det vittnesbörd om att det mentala avståndet är desto större. Förort och landsort har i så måtto ändå något gemensamt. För kulturpolitikens åtagande att man ska kunna ta del av en mångfald kulturella uttryck oavsett var man bor i landet, kan det uppfattas som ett problem att många konstnärer föredrar att leva och verka i storstäder. Konstnärers närvaro på platsen kan betyda mycket för platsens kulturella utveckling, vilket förstås också gäller för mindre orter. Det är viktigt med konstnärliga berättelser från hela landet. Lokalt verksamma konstnärer kan också bli förebilder för ungdomar som växer upp. Med resurser till professionell och konstnärlig kultur ökar också tillgängligheten. För konstnärernas del finns både utmaningar och möjligheter med att vara konstnär och verka utanför storstadsområdena. Mycket av det som tar tid och kraft i stora städer är enklare i mindre orter. Bortom storstäderna är bostäder och lokaler ofta billigare och lättare att komma över. Generellt är kostnaden för att leva och verka lägre på landsbygden. Det kan också vara lättare att bli upp- märksammad som konstnär på landsbygden, men finns det vittnesbörd om att det är svårare att verka nationellt med sin bas utanför storstäderna. Man saknar oftare nära kollegiala mötes- platser. Tryggheten för konstnärer kan vara sämre i mindre regio- ner, eftersom det kanske bara finns en enda kulturinstitution. Om man dessutom kommer in utifrån och bara får korta engagemang blir det svårare att etablera sig med familj. Utredningens bedömningar och förslag Givet dessa och andra för- och nackdelar för konstnärer att eta- blera sig utanför storstäderna, kan det vara svårt att hitta ett enkelt recept på vilka åtgärder som kan göra tillräcklig skillnad. De insatser som utvecklas bör ta sin utgångspunkt i den situation och de förut- sättningar som råder på just den aktuella platsen. Här blir dialogen mellan lokal, regional och nationell nivå ett nödvändigt verktyg. Tänkbara strategier kan vara att främja regionala/lokala noder, i första hand befintliga strukturer som centrumbildningar och kollek- tivverkstäder, men också andra typer av kluster. Värdefullt är exem- pelvis om en kommun har en ateljéstrategi som finns med i stads- planeringen och inom vars ram man driver på exploatörer att skapa platser för konst och möten kring konst.