sou · H6B337 · 2018-05-30 00:00:00 — Så är fallet i bland annat och i och kommuner. Uppfattningen bland sakkunniga som varit i kontakt med är dock att SIP används i liten omfattning eller inte alls i arbetet med våld i nära relationer. En anledning till det kan enligt SKL vara att personalen uppfattar att SIP främst rör äldre, personer med funktionsnedsätt- ning eller barn.5 9.3Socialstyrelsens riktlinjer om hälso- och sjukvårdens arbete med våld ger ut riktlinjer och allmänna råd för bl.a. hälso- och sjukvårdens verksamhet, Föreskrifter är bindande regler, medan all- männa råd innehåller rekommendationer om hur en författning kan eller bör tillämpas. Av föreskrifter och allmänna råd om våld i nära relationer6 framgår att vårdgivare har ett ansvar för våldsutsatta och barn som har bevittnat våld. Däremot står inget om ansvar för personer som utsätter närstående för våld. Socialstyrel- sens handbok om och hälso- och sjukvårdens arbete med våld i nära relationer är ett komplement till föreskrifterna och de allmänna råden om våld i nära relationer. Eftersom våldsutövare inte omfattas av föreskrifterna och de allmänna råden, finns följakt- ligen ingenting skrivet om gruppen i den del av handboken som behandlar hälso- och sjukvårdens arbete. 9.4Rutinmässiga frågor om våld har på uppdrag av regeringen kartlagt förekomsten av rutinmässiga frågor om våldsutsatthet och våldsutövande i social- tjänsten och hälso- och sjukvården. Kartläggningen gäller också hur arbetet kvalitetssäkras och förekomst och behov av standardiserade metoder för att fråga om våld. En enkät har besvarats av 680 enheter inom i 161 kommuner. Enheterna arbetar med försörjningsstöd, äldreomsorg, barn och familj/familjerätt, missbruk, socialpsykiatri, förebyggande arbete och LSS. I hälso- och sjukvården har 753 svar kommit från vårdcentraler, akutmottagningar, vuxenpsykiatri, barn- och ungdoms- 5Socialstyrelsen (2018) Dödsfallsutredningar –2017 – utredningar av barn och vuxna som avlidit med anledning av brott. psykiatri, barnavårdscentraler, mödravårdscentraler, ungdomsmot- tagningar, beroendevård och tandvård. Några av resultaten var föl- jande.7 •Majoriteten av undersökta verksamheter inom och hälso- och sjukvården frågar inte vuxna rutinmässigt om vålds- utsatthet eller våldsutövande. Vanligast är att frågor ställs på indi- kation. Undantaget är mödravårdscentraler, där flest frågar på rutin om våldsutsatthet. •Det är mindre vanligt med rutinmässiga frågor till föräldrar eller barn om huruvida barn utsatts för eller bevittnat våld. Undan- tagen är barnpsykiatri och ungdomsmottagningar, där majori- teten frågar rutinmässigt om barns utsatthet. Även när det gäller barn är det vanligast att frågor ställs på indikation. •Verksamheter inom som arbetar med särskilt ut- satta grupper, såsom äldreomsorgen och LSS-verksamheter, frågar om våld i minst utsträckning. •I de verksamheter där frågor om våld ställs används det sällan standardiserade metoder för det. •Arbetet med att fråga kvalitetssäkras med utbildningsinsatser, skriftliga rutiner samt handlingsplaner för hur personalen ska agera vid upptäckt i högre utsträckning inom . Däremot sker dokumentation av våld i högre utsträckning inom hälso- och sjukvården. •Upptäckt av våld dokumenteras vanligen i journalen, men majo- riteten av verksamheter som journalför våld saknar söktermer för det. •Efterfrågan på standardiserade metoder är högre i verksamheter som ställer rutinmässiga frågor om våld än i verksamheter som inte gör det. •Utbildningsinsatser och skriftliga rutiner är de vanligaste åtgär- derna som anses underlätta för personal att ställa frågor om våld. 7Socialstyrelsen (2018) Frågor om våld. En kartläggning av hur och hälso- och sjukvården frågar om våldsutsatthet och våldsutövande samt användning av bedömningsmetoder. I inleddes ett arbete med att fråga gravida om vålds- utsatthet som en forskningsstudie och avhandling. NCK har där- efter utvecklat och utvärderat en sökordsmall för dokumentation av våldsutsatthet i kliniskt arbete i region . Vid fråga till patient om våldsutsatthet kan svaret dokumenteras systematiskt och skyd- dat från direktåtkomst. Även frågan om det finns barn i familjen ingår i denna mall som ska börja användas nationellt. Sökordet möj- liggör uppföljning och är värdefullt för intern samverkan. 9.5Exempel på arbete mot våld i vissa landsting () driver om våld i nära relationer, som är en verksamhet som vänder sig till vårdgivare inom med utbildning, stöd och informa- tion. Syftet med verksamheten är att vården ska ha en god beredskap för att kunna upptäcka, bemöta och agera i kontakter med patienter som kan vara utsatta för våld i nära relationer. har sakkunskap om våld i nära relationer och kan leda utvecklingspro- cesser och hjälpa till att skapa rutiner i vården för arbete med våld i nära relationer. 2015 gjorde om våld i nära relationer tillsam- mans med och samhällsmedicin en kart- läggning av vilka rutiner och behov som finns för upptäckt och åt- gärder inom hälso- och sjukvården i rörande våld i nära relationer. En enkät skickades ut till personal inom . Ungefär en fjärdedel av personalen uppgav att de hade fått undervisning om våld i när relationer inom sin yrkesutbildning och en lika stor andel hade deltagit i fortbildning . Runt en fjärdedel av personalen uppgav att de hade känne- dom om innehållet i SLL:s ”Handlingsprogram för omhändertagande av våldsutsatta kvinnor”. Knappt hälften ansåg sig ha kunskap om vilka stödinsatser som finns för barn som lever med våld i hemmet. Cirka en tredjedel av personalen uppgav att det fanns skriftliga rutiner för att bemöta personer som är utsatta för våld och av de som kände till rutinerna så var det något mer än hälften som använde dessa. Ungefär en tredjedel av personalen uppgav att det fanns skrift- liga rutiner på arbetsplatsen för att göra en anmälan till när en person som är utsatt för våld har minderåriga barn. av personalen svarade att det fanns skriftliga rutiner på arbetsplatsen för att hänvisa våldsutövare. Mer än hälften av personalen ansåg att de hade stöd av sin chef i situationer som rör våld och flertalet uppgav att fanns möjlighet att konsultera kollegor för att hantera våld i nära relationer. Knappt en tredjedel av personalen uppgav att det hade framkommit att våld i nära relationer var orsaken till att söka vård vid minst ett tillfälle . Något fler svarade att de minst en gång hade mött en person som sökt vård av annan orsak men där våldsutsatthet framkommit. En av fyra bland personalen tyckte att det var svårt att vid misstanke ställa frågor om våld.8 driver ett för våld i nära relationer, VKV, som samlar, skapar och sprider kunskap och är till för hälso- och sjukvården i regionen. VKV utbildar målgrup- pen hälso- och sjukvårdens 43 000 anställda inom ämnet våld i nära relationer, mäns våld mot kvinnor och sexuella övergrepp. VKV ut- bildar även studenter vid de högskoleprogram som leder fram till yrken inom vården och forskar med nära anknytning till den kliniska verksamheten samt sprider forskningsresultat. VKV driver utveck- lingsprojekt om metoder och samverkan som ska leda till ett bättre bemötande och bättre omhändertagande av patienter utsatta för våld i nära relationer och sexuella övergrepp. VKV har genomfört projekt hos 13 vårdcentraler, som bestått i att personal har ställt rutinmässiga frågor om våld till patienter vid speciella besöksorsaker. Man kommer att utöka projektet med cirka tio vårdcentraler. Den långsiktiga planen är att metoden ska införas på samtliga 200 vårdcentraler i regionen. VKV har också genomfört ett projekt där bland annat två folktandvårdskliniker ställde rutinmässiga frågor om våld och inleder nu ett annat projekt som innebär att en extern verksamhet som utför regelbundna hälso- samtal med Folktandvårdens personal också ska börja ställa rutin- mässiga frågor om våld som en del av det befintliga hälsosamtalet. och samhällsmedicin (2015) Våld i nära relationer. En kartläggning av vilka rutiner och behov som finns för upptäckt och åtgärder inom hälso- och sjukvården i läns landsting. Den långsiktiga planen är att även Folktandvårdens kliniker ska börja ställa rutinmässiga frågor om våld. Liknande projekt med planer på utökning finns på 16 ungdomsmottagningar, tre barn- och ung- domspsykiatriska mottagningar samt tre barn- och ungdomsmedi- cinska mottagningar och en vårdcentral med förstärkta resurser för barn och ungas psykiska hälsa. kommer sådana projekt också att startas upp vid två olika sjukhus. är huvudman för Utväg Skara- borgs mottagning för personer som söker hjälp för våldsutövande och utsatthet för våld. Mer om verksamheten finns beskrivet i kapitel 7. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer föreslog i sitt betänkande att kommunerna i första hand bör erbjuda tillfälligt boende till våldsutövare, när en våldsutsatt person för sin trygghets skull inte längre vill bo tillsammans med våldsutövaren.1 Utred- ningen har fått i uppdrag att utreda denna fråga ytterligare. Det finns en rad omständigheter som måste beaktas för att boende för vålds- utövare ska vara möjligt i praktiken. Det finns exempelvis ingen laglig möjlighet att tvinga en våldsutövare att flytta till en annan bostad, utan detta måste ske på frivillig väg med vissa undantag. Det måste också alltid göras en bedömning av om det är säkert för de våldsutsatta och eventuella barn att bo kvar i den tidigare gemen- samma bostaden. 10.2Skyddat boende för våldsutsatta Traditionellt sett har våldsutsatta erbjudits skyddat boende av ideella kvinnojourer. har det offentligas ansvar för att ge stöd och skydd till brottsoffer gradvis skärpts. Det är klart att socialnämnden ansvarar för att våldsutsatta barn och vuxna samt barn som bevittnat våld får det stöd och den hjälp de behöver, t.ex. i form av skyddat boende. Utredningen om förstärkt barnper- spektiv i skyddat boende har lagt fram en rad förslag som ska öka säkerheten och kvaliteten i de skyddade boendena, förbättra uppfölj- ning och utredning samt förtydliga ansvaret för olika aktörer. Skyddat boende ska enligt förslaget regleras i socialtjänstlagen som en boendeinsats för den som behöver stöd och skydd till följd 1SOU 2014:49 Våld i nära relationer. av hot, våld eller andra övergrepp. Barn får tas emot i ett sådant boende endast tillsammans med en vuxen vårdnadshavare. Skyddat boende blir därmed en ny placeringsform. Med detta följer att social- nämnden ska utreda, fatta beslut om och följa upp insatsen. Skyddat boende ska vidare definieras i socialtjänstförordningen och avse ett boende inom som tillfälligt tar emot enskilda som behöver insatser till skydd och stöd mot hot, våld eller andra över- grepp i förening med ett boende. Insatserna ska syfta till att skydda och stödja enskilda från att fortsatt utsättas för hot, våld eller andra övergrepp. Ett skyddat boende ska ha tillräcklig bemanning och tillräckliga skyddsanord- ningar för att kunna erbjuda skydd mot hot, våld eller andra över- grepp. Boendet ska ha tillgång till personal dygnet runt som utan dröjsmål kan uppmärksamma om en boende behöver stöd och hjälp. På sådana skyddade boenden som tar emot barn kommer det ställas ytterligare krav. Boendet ska vara lämpligt för barn oavsett ålder och kön och det ska där även finnas personal med kunskaper om barns behov och rättigheter. I boendet ska det också finnas en barnansvarig person. Enskild verksamhet som driver skyddat boende ska ansöka om tillstånd hos Inspektionen för vård och omsorg () för att få bedriva verksamheten. Kommun och landsting som driver skyddat boende ska till anmäla denna verksamhet. utövar tillsyn över skyddade boenden.2 10.3Förekomst av boenden för våldsutövare Särskilt boende för våldsutövare är ingen reglerad boende- eller placeringsform. Det som förekommer är att våldsutövare erbjuds tillfälligt boende i olika former. Det är emellertid mycket sällsynt. Enligt den kartläggning som utredningen har gjort erbjuder av kommunerna eller stadsdelarna särskilt boende för våldsutövare. av kommunerna eller stadsdelarna uppgav att det sker under villkor att våldsutövaren genomgår behandling och uppgav att det sker under andra villkor. 2SOU 2017:112 Ett fönster av möjligheter – stärkt barnrättsperspektiv för barn i skyddat boende. det 19 kommuner eller stadsdelar som erbjöd sådant boende. Endast en av kommunerna hade en beläggningsgrad på mellan 26 och 50 pro- cent och åtta hade en beläggningsgrad på mellan i sina boenden. Tio uppgav att de inte känner till beläggningsgraden på boendena, vilket i många fall kan hänga ihop med att boendena inte utgörs av särskilda lägenheter utan av andra, tillfälliga lösningar. Den sociala resursförvaltningen kan genom boende ge bi- stånd i form av tillfälligt boende. Dit kan våldsutövare flytta för boende , och den övriga familjen kan då bo kvar i sin gamla miljö. En förutsättning för att få bo i boende är bl.a. att våldsutövaren är motiverad att delta i samtalsbehandling. Vid placering i boendet arbetar med hela familjen genom sina olika verksamheter, som barn och kvinnor. Barn- perspektivet är centralt. gör riskbedömning enligt och det får inte finnas risk för att våldsutövaren flyttar tillbaka eller söker upp familjen. I de fallen krävs placering i skyddat boende. Tillträde till boendet kräver att personen har skrivit under en överenskommelse som bl.a. innebär att sekretessen hävs för att sam- råd ska kunna ske. Mannen förbinder sig också att inte söka upp kvinnan. tycker ofta att det inte förekommit till- räckligt allvarligt våld när föreslår boende för mannen som alternativ till skyddat boende. Det upplevs som ett problem. Mer än 40 män har bott i lägenheter sedan starten och resultaten bedöms som goda. En majoritet av våldsutövarna hade fått en bra kontakt med barnen och en fungerande relation med barnets mamma efter tiden i boendet.3 kommun hade särskilt boende för våldsutövare som ett pro- jekt –2009. Projektet utvärderades därefter, och en rap- port lämnades till . 3Göteborgs stad (2017) Sociala resursförvaltningen. Kriscentrum för män/män. Projektet påbörjades först beroende på att de två lägenheter som skulle användas för ändamålet var klara att utnyttjas först . Förseningen orsakades främst av brist på lämpliga lägenheter. Av de två lägenheter som stod färdiga att utnyttjas an- vändes endast en. Sammantaget var tre män placerade i lägenheten. Den genomsnittliga placeringstiden för varje enskild man var . För de män som använt lägenheterna var resultatet mycket tillfredsställande. Männens partners och barn kunde bo kvar i den tidigare gemensamma bostaden vilket var huvudsyftet med att er- bjuda jourbostad. Vidare upphörde våldet som föranledde place- ringen helt . Två av männen genomförde den behandling på Kriscentrum för män (KCM) som planerats, och dessa två flyttade efter placeringen tillbaka till sina familjer. En man erhöll någon form av boende av efter placeringstidens slut och valde då att avsluta kontakten med KCM. Lägenheterna hade dock en mycket låg grad av utnyttjande. Flera faktorer bidrog till detta. bedömdes ett tiotal män vara lämpliga för jourbostad och fick erbjudande om detta. Ytterligare ett fåtal vände sig själva till KCM med en förfrågan om tillfälligt boende. Männen tackade, med undantag av de tre som placerats, nej till att flytta ut ur den gemensamma bostaden. Argumenten att inte tacka ja till erbjudande om jourbostad var oro för att den tillfälliga separa- tionen skulle permanentas och att männen då skulle förlora såväl partner som den gemensamma bostaden, samt i några fall att männen var negativa till att ha kontakt med KCM vilket har varit ett krav för att få tillgång till boende. Vidare har någon enstaka tackat nej på grund av att ansökan måste göras på stadsdelens socialkontor. Ut- över dessa orsaker till den låga beläggningen kan också läggas svårig- heter att nå ut med information, såväl till professionella som till behövande män. De som utvärderade projektet tror också att ”vanans makt är stor” i den bemärkelsen att åtgärder att förhindra och stoppa mäns våld i huvudsak riktats mot kvinnor och barn. Inte minst gäller detta i situationer där det är nödvändigt att någon av parterna ska lämna den gemensamma bostaden.4 Exempel från mindre kommuner har en skyddad lägenhet i regi där boende för våldsutövare kan erbjudas. Det har dock inte hänt mer än vid ett fåtal tillfällen, och det måste då också säkerställas vilket typ av våld det handlar om. Är det kontrollerade våld fungerar denna boendelösning dåligt, men om det rör sig om situationsbetingat våld utan inslag av kontroll kan det fungera. Placering görs först efter bedömning av handläggare i Familjefridsteamet. har i vissa fall erbjudit jourlägenhet, hotell eller vandrarhem till våldsutövare. Det sker endast i de fall kommunen utifrån hotbilden bedömt att våldsutövaren sannolikt inte kommer att besöka bostaden där den våldsutsatta bor. Dessa olika alternativa boenden finns i kommunen, och det är därför av stor vikt att bedöma hotbilden innan placering. kommun erbjuder boende till våldsutövaren istället för till den våldsutsatta i de fall det är möjligt. Det som erbjuds är andrahandskontrakt. Det har dock bara varit möjligt i något enstaka fall. består svårigheten i att komma i kontakt med vålds- utövaren. Det finns inga särskilda lägenheter för ändamålet. En per- sonlig ansökan görs om bostad utifrån särskilda behov (på samma sätt som för våldsutsatta). har en lägenhet som kallas manslägenhe- ten, där våldsutövare kan bo tillfälligt vid behov. När bedömningen är att det är förenligt med säkerheten för våldsutsatta och barn kan den vara ett tillfälligt alternativ. En fördel kan vara att barn kan slippa att flytta. kommun erbjuder jourlägenhet för våldsutövare, det vill säga tillfälliga lägenheter som använder i krissitua- tioner. Det finns inget organiserat boende för männen. Erfarenheten är att det oftast är kvinnan/den våldsutsatta som flyttar från det gemensamma hemmet, dels för att hon tycker att det känns tryggare med ny adress och dels för att mannen vägrar flytta ut.5 5Uppgifter från kommuner vid uppföljande frågor i anslutning till utredningens kommun- enkät. Enligt vad utredningen erfar finns få internationella exempel på organiserade boenden särskilt för våldsutövare som behöver flytta ut ur en gemensam bostad. Däremot finns många exempel på att myndigheter har möjligheter att besluta att en person som har utsatt närstående för våld inte får bo kvar i en bostad som delas med de som har utsatts för våldet. I finns två lagliga möjligheter för åklagare att besluta att en våldsam person ska flytta ut ur en gemensam bostad. Det kan ske tillfälligt eller permanent. Denna möjlighet var först sparsamt ut- nyttjad, men det blev vanligare efter att särskilda familjerättsdom- stolar inrättades i vissa städer –2017. Det finns särskilda åklagare knutna till dessa domstolar, och de använder ofta möj- ligheten att flytta en våldsutövare i kombination med andra åtgärder som ofta vidtas i samarbete med andra myndigheter. De flesta våldsutövare flyttar till sin familj eller bekanta, och det finns inga särskilda bostäder för dem som samhället upplåter. Det finns möj- lighet att få plats på ett härbärge, men det utnyttjas ytterst sällan.6 I staden i norra genomfördes ett projekt där åklagare kunde ålägga våldsutövare att flytta in i ett särskilt behandlingsboende med förbud att vistas i den tidigare bostaden. Innan de fick flytta hem igen var de tvungna att ha genomgått vissa behandlingssteg, vilket visade sig vara fram- gångsrikt i många fall. Ett alternativ för dem som inte ville under- kasta sig boende på behandlingshem var åtal och obliga- torisk häktning.7 Regler om kvarboende (kvarsittning) i bostaden finns i 14 kap. 7 § och 18 kap. 2 § . Domstolen får i mål om äkten- skapsskillnad för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom som har vunnit laga kraft på yrkande av någon av makarna bestämma vem av makarna som ska ha rätt att bo kvar i makarnas gemensamma 6www.efjca.eu/doc/presentation-family-justice-centers-brussels.pdf 7www.lemonde.fr/societe/article/2006/03/08/dans-le-nord-tolerance-zero-pour-les-maris- violents_748633_3224.html; /A-la-une/Luc-Fremiot-un-procureur-contre- la-violence-conjugale bostad, dock längst för tiden till dess att bodelning har skett. I sådant mål får domstolen också på yrkande av någon av makarna förbjuda makarna att besöka varandra. Domstolen kan också fatta beslut om kvarboende när ett mål om äktenskapsskillnad har avslutats utan att det har bestämts vem av makarna som ska ha rätt att bo kvar i deras gemensamma bostad till dess att bodelning har skett. För par som inte är gifta men som bor ihop innehåller sambolagen (2003:376) be- stämmelser med liknande innehåll (se närmare i 22, 28 och 31 §§ sambolagen). Det finns därutöver möjlighet att ansöka om kontaktförbud en- ligt lagen om kontaktförbud. Ett kontaktförbud innebär att en person förbjuds att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. För att ett sådant förbud ska utfärdas krävs att det finns risk för att personen som förbudet gäller kommer att begå brott mot, förfölja på annat sätt eller allvarligt trakassera den som förbudet ska skydda. Om kontakt- förbudet avser en gemensam bostad krävs att det på grund av sär- skilda omständigheter finns en risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid. Det finns möjlighet att i vissa fall utfärda särskilt utvidgade kontaktförbud med elektronisk övervakning. Enligt dagens regler tar det enligt många innan ett kontaktförbud kan förenas med elektronisk övervakning. Regeringen har föreslagit att elektro- nisk övervakning ska kunna sättas in snabbare, t.ex. vid utvidgade kontaktförbud om ett tidigare kontaktförbud har överträtts. Änd- ringen föreslås träda i kraft , men har på förhand kritiserats av bl.a. Kontaktförbud med elek- tronisk övervakning kommer enligt alltjämt att få en begränsad tillämpning, t.ex. genom att det geografiska om- råde som förbudet avser riskerar att bli för litet för att den till- gängliga tekniken ska kunna hantera det.8 8Åklagarmyndigheten (2017) Yttrande över promemoria – Elektronisk övervakning av kontakt- förbud (Ds 2017:1). Det civila samhället, ideella organisationer och aktivister har spelat en central roll i arbetet mot våld mot närstående . Våld mot kvinnor har lyfts som en politisk fråga och utvecklingen mot en syn på denna typ av våld som något som samhället måste ta ansvar för har drivits på av dessa aktörer. Den civila sektorn spelar fort- farande en stor roll i arbetet med frågor som rör våld mot närstående. Utredningen har låtit göra en kartläggning av civilsamhälles- organisationer som arbetar med våld mot närstående samt vissa andra närliggande frågor. Kartläggningen hade en bred ansats och inkluderade även organisationer som arbetar med att förebygga hedersrelaterat våld, att bryta destruktiva genusmönster eller mot- verka machokultur, stärka unga kvinnor, arbetar på universalpreven- tivt plan eller finns inom idrottsrörelsen. Relevanta aspekter för kart- läggningen har varit vilken typ av organisation som är mest vanligt förekommande, vilka som får statsbidrag och vilka som samarbetar med myndighetsaktörer kartläggningar på området utgjorde ett underlag för kartläggningen, liksom fördelning av utvecklingsmedel för arbete mot våld i nära relationer 2017, MUCF:s lista på jämställdhetsprojekt som har beviljats pengar och MUCF:s publikation Låt 101 blommor blomma – Våldsförebyggande projekt för killar och män m.m. Efter genomgången av dessa underlag gjordes sökningar på nätet med sökorden: organisationer / vålds- förebyggande / våld i nära relationer / machokultur / hedersrelaterat våld. Totalt har 42 verksamheter kartlagts.