sou · H6B337 · 2018-05-30 00:00:00 — •Behovsprincipen svarar på frågan vad den återfallsförebyggande insatsen bör innehålla för att klientens återfallsrisk ska minska. Insatserna ska fokusera på faktorer som direkt påverkar risken för återfall i brott. Det är kända dynamiska riskfaktorer som i första hand ska bli föremål för påverkan. En dynamisk riskfaktor är dels föränderlig (dynamisk) och kriminogen (ger upphov till kriminellt beteende). Starka dynamiska riskfaktorer är kriminella attityder och värderingar, kriminellt umgänge, svag impuls- kontroll och risktagande. 8Uppgifter från Nationella Operativa Avdelningen, . Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt •Mottaglighetsprincipen svarar på frågan hur de återfallsförebyg- gande insatserna ska genomföras för att klienten ska ha störst möjlighet att ta till sig och dra nytta av insatserna. Klientens in- lärningsstil och personliga förutsättningar är viktiga vid genom- förande av insatser. Relationen mellan klient och personal är också central för att insatserna ska gå fram. RBM-B är utformat så att instrumentet genererar en automatisk risk för återfall i brott med möjlighet till ett professionellt övervägande. I resultatet framgår också vilka behovsområden som bör prioriteras i behandling och utredaren gör en beskrivning av mottaglighets- faktorer. Tanken är att RBM-B för de flesta klienter ska ge till- räckligt underlag för planering och prioritering av insatser, men i de fall det behövs mer information är det möjligt att gå vidare med en fördjupad bedömning. Vanligast är en fördjupad utredning med . Orsaken till det kan vara att personer dömda för relations- våld är en heterogen grupp och det finns fall där man uppfattar att utfallet i RBM-B inte stämmer med den upplevda risken. Om det finns särskilda skäl kan det i exceptionella fall behövas en fördjupad riskbedömning avseende generell kriminalitet och våldsbrottslighet. Indikationer på detta kan vara upprepad våldsbrottslighet, eskalering av våldets allvarlighetsgrad, användande av vapen, tidig debut i kriminalitet eller våld eller annan information som kan anses vara synnerligen oroväckande.9 6.5Risk- och behovsbedömning inom psykiatri m.m. I bedrivs såväl psykiatrisk vård som rättspsykiatrisk vård i landstingens regi. I båda verksamheterna görs riskbedömningar, men det är betydligt vanligare inom rättspsykiatrin. Personer som är dömda till rättspsykiatrisk vård vistas inom den rättspsykiatriska vården. Vården omprövas regelbundet av förvaltningsrätt och inför detta görs en riskbedömning av chefsöverläkaren inom den rätts- psykiatriska vården. () ansvarar bland annat för rättspsykiatriska undersökningar och riskutredningar av livstidsdömda som ansökt om omvandling och tidsbestämning av livstidsstraff. Vid de rättspsykiatriska undersökningarna gör RMV 9Kriminalvården (2013) Risk-, behov- och mottaglighetsprinciperna. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt en bedömning av risk för återfall i brottslighet av allvarligt slag inför att allmän domstol eventuellt överväger rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Det finns ett antal riskbedömningsmodeller och checklistor som rekommenderas av RMV.10 Bland dem finns som beskrivits i tidigare avsnitt. En av metoderna som används för att bedöma åter- fallsrisk är PCL-R11. PCL-R utvecklades för att bedöma graden av psykopati och är från början alltså inget riskbedömningsinstrument, men metoden har kommit att användas också vid riskbedömningar. Det har visat sig finnas ett samband mellan psykopatiska person- lighetsdrag – särskilt antisociala drag – och återfall i kriminalitet, särskilt återfall i våldsbrottslighet. LSI-R12 (som i dem senaste versionen heter LS/CMI) är ett skattningsinstrument för identifiering av behov av stödinsatser och risknivåer för att förebygga brott. LSI-R har utvecklats utifrån ett behov av ett hjälpmedel för riskhantering som inte enbart tar ut- gångspunkt i att skatta återfallsrisken som sådan, utan också kart- lägger klientens behov av stöd och behandling för att kunna minska risken för återfall i brott. finns en svensk version av LSI-R. Skattningsinstrumentet bidrar till ökade kunskaper om riskfaktorernas betydelse i det enskilda fallet vilket ger ökade möjligheter att utforma ändamålsenliga behandlingsplaner samt att bestämma övervakningsbehov. Kartläggningen av riskfaktorer och åtgärdsbehov enligt LSI-R avser tio huvudområden. Dessa omfattar kriminell historia, utbildning/anställning, ekonomi, familj/äkten- skap, boendeförhållanden, fritid/rekreation, umgänge, alkohol/drog- problem, emotionellt/personligt samt attityder/inställning. HCR-20V3 eller HCR 20, version 313 används inom flera områ- den, såsom psykiatri, rättspsykiatri och kriminalvård. Tillsammans med PCL-R är HCR-20V3 troligen den mest väletablerade check- listan för riskbedömning. HCR-20V3 är validerad och beprövad när det gäller lagöverträdare med eller utan psykisk störning. SVR-2014 är en checklista för bedömning av risk för sexuellt våld. Sexuellt våld definieras som ”faktiskt genomfört, försök till eller hot om sexuell kontakt med en person som inte har gett sitt samtycke 10HSLF-FS 2018:6 Riskutredning inför prövning av omvandling av fängelse på livstid. 11Psykopathy Checklist – Revised; Hare, 1991. 12The Level of Service Inventory Revised; , 2004. 13Douglas, , , & , Historical Clinical Risk Management-20, Version 3, 2013. 14Boer, , Kropp & Risk-20, 1997. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt eller som inte har förmågan att samtycka”. SVR-20 identifierar 20 olika riskfaktorer för sexuellt våld. Inom den rättspsykiatriska vården används t.ex. HCR-20 och START15. Inom allmänpsykiatrin är riskbedömningar inte lika struk- turerade som inom rättspsykiatrin. Detta hänger sannolikt samman med att den stora majoriteten av patienterna inom den allmänna psykiatrin inte utgör någon riskgrupp samt att den allmänna psy- kiatrins uppdrag skiljer sig mycket från rättspsykiatrins utredande del. Riskbedömningar sker därför efter behov med bland annat V-risk 10. Hur man arbetar med riskbedömningar och vilka instrument som används skiljer sig emellertid mycket åt mellan olika kliniker.16 Partnerkontakt är en arbetsmetod som används i syfte att värna om den våldsutsatta personens och eventuella barns säkerhet våldsutövaren går i behandling. Metoden utgår från den verk- samhet som behandlar våldsutövaren. De partnerkontaktmodeller som finns beskrivna i tidigare forskning kan grovt delas in i två kategorier: en som ger ett begränsat stöd, fyra till sex kontakttill- fällen, för att sedan hänvisa vidare till andra verksamheter för stöd, samt en som ger ett utökat stöd vid samma verksamhet exempelvis i form av regelbundna samtal. Riskbedömning och information om andra stödinsatser ingår i båda modellerna.17 6.6.2Socialstyrelsens genomgång av avgränsad partnerkontakt gav 2015 ut en rapport om manualbaserad avgränsad partnerkontakt som försöksverksamhet vid sju verksamheter i . Modellen består av cirka fem kontakttillfällen. För att bedriva en mer omfattande partnerkontaktverksamhet krävs mer resurser än många verksamheter i har enligt . 15Short Term Assessment of Risk and Treatability. 16Uppgifter från och . 17Socialstyrelsen (2015) Manual för arbete med partnerkontakt Kontakt och säkerhetsarbete med våldsutsatta med våldsutsatta personer när våldsutövaren går i behandling. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt med projektet var att utveckla en och pröva en strukturerad metod för partnerkontakt, inklusive standardiserad riskbedömning, som kan användas av socialtjänster och andra berörda verksamheter. Partnerkontaktarbetet består av ungefär fem möten mellan part- nern till den som går i behandling och en partnerkontaktperson. Kontaktpersonen kan vara en behandlare vid verksamheten för våldsutövare eller någon som arbetar i en annan verksamhet, t.ex. ett kriscentrum för våldsutsatta, som samarbetar med verksamheten för våldsutövaren. Det är viktigt att det inte är samma person som behandlar våldsutövaren som är partnerkontaktperson. Partner- kontakten inleds med att behandlaren berättar för våldsutövaren om metoden och inhämtar samtycke till partnerkontakt. Partnerkontakt innebär att den sekretesskyddade uppgiften att våldsutövaren går i behandling röjs, vilket kräver samtycke. Den våldsutsatta kontaktas sedan, och har möjlighet att tacka ja eller nej till att ta del av partner- kontakten. Om den våldsutsatta tackar ja till att ta del av partnerkontakten sker möten utspridda . Kontaktperso- nen informerar om våldsutövarens behandling, bedömer säkerheten för den våldsutsatta och eventuella barn med hjälp av standardiserade bedömningsinstrument samt informerar om relevanta verksamheter som kan erbjuda mer omfattande stöd och hjälp. Vid misstanke om att ett barn far illa måste de regler som finns för anmälningsskyldig- het för verksamheten följas. Partnerkontakten ska stötta den våldsutsatta i att göra en s.k. säkerhetsplanering genom att hjälpa personen att: •Få förståelse för den behandling som våldsutövaren genomgår samt få rimliga förväntningar på de resultat som behandlingen kan uppnå. •Få en bild av hur våldsutsattheten sett ut med hjälp av ett standardiserat instrument som fylls i tillsammans med partner- kontaktpersonen. •Utföra en riskbedömning av våldsutövarens risk för återfall uti- från ett standardiserat riskbedömningsinstrument med frågor som fylls i tillsammans med partnerkontaktpersonen. Resultaten av riskbedömningen återkopplas till den våldsutsatta. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt •Få prata om sin egen och eventuella barns livssituation och ta upp om det finns behov av annat stöd (t.ex. psykiskt stöd för sin egen och barnensskull, hjälp med kontakt med andra myndigheter). •Få kunskap om vilket stöd som finns att tillgå i det omgivande samhället, samt vid behov få hjälp att kontakta dessa verksamheter. •Reflektera över möjliga åtgärder som kan öka säkerheten för personen och eventuella barn. Utöver dessa punkter kan även viss information överförs mellan våldsutövarens behandlare och partnerkontaktpersonen och i vissa fall även till den våldsutsatta, för att främja säkerheten för de utsatta. För sådan informationsöverföring krävs att sekretessen hävs för upp- gifterna. Resultatet från studie visar bland annat att part- nerkontaktmetoden verkar vara genomförbar i praktiken. De vålds- utsatta uppskattade att delta, verksamheterna ansåg att metoden var genomförbar och innebar en positiv utveckling av deras arbetssätt och studien visade även att våldsutsatta fick en mer likartad infor- mation och stöd från verksamheterna än före den infördes. Effekt- erna på säkerheten för våldsutsatta och barn kan inte utvärderas genom denna studie.18 6.6.3Kriminalvårdens arbete med partnerkontakt Kriminalvårdens behandlingsprogram Idap använder sig av partner- kontakt som ett obligatoriskt inslag när den våldsutövande mannen genomgår behandling. Det innebär att målsäganden har en kontakt- person. Partnerkontaktpersonen rekryteras internt inom Kriminal- vården eller externt från socialtjänst eller en civilsamhällesorganisa- tion. Uppdraget är att bistå målsäganden med generell information om behandlingsprogrammet var det går att vända sig för att få ytter- ligare stöd och hjälp vid behov. För att bli partnerkontaktperson krävs en tvådagarsutbildning. Partnerkontaktpersonens viktigaste syfte är att höja säkerheten för den utsatta kvinnan och eventuella barn. För den målsägande kvinnan är partnerkontaktperson frivilligt.19 18Socialstyrelsen (2015) Aa. 19Kriminalvården (2010) Utvärdering av partnerkontakt kopplat till IDAP. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt 6.6.4Kriminalvårdens arbete med brottsoffersluss Inom ramen för arbetet med ett brottsofferperspektiv har Krimi- nalvården utvecklat verksamheten brottsoffersluss på anstalter som har ett verksamhetsuppdrag gentemot klienter dömda för relations- våld och/eller sexualbrott och där brottsoffren inte sällan är när- stående till klienterna. Målgruppen för brottsoffersluss är målsäg- ande, barn, föräldrar samt övriga anhöriga som upplevt och/eller bevittnat övergrepp samt nya partnerrelationer och/eller (nya) styv- barn till en man som tidigare dömts för relationsvåld och/eller sexual- brott. Verksamheten brottsoffersluss är en del av myndighetens upp- drag att dels förebygga återfall i brott, dels förhindra brottslighet under verkställigheten. Uppdraget för verksamheten brottsoffersluss är att säkerställa att hänsynen till brottsoffer och andra sårbara per- soner beaktas vid utredning inför beslut om besöks- och telefon- tillstånd, vid planering och genomförande av besök samt uppföljning av beviljade tillstånd. Verksamheten består av att: 1.utreda möjligheter för besöks- och telefontillstånd, främst utifrån bedömningen om ett besöks- och telefontillstånd kan innebära skada för annan (jfr 7 kap. 1§ 3 p. resp. 4§ 3 p. fängelselagen) och 2.möjliggöra för den intagne att möta ett brottsoffer eller en annan sårbar person under kontrollerade former, mot bakgrund av identifierade risker enligt p. 1, genom kontrollerade besök med ett fördjupat innehåll, s.k. brottsofferslussbesök. Brottsofferslussverksamhet bedrivs vid de anstalter som har ett behandlingsuppdrag för klienter som är dömda för våld i nära relation och sexualbrott. Dessa är anstalterna , Johannesberg, , , , , , och . Uppdraget för verksamheten brottsoffersluss är att säkerställa att hänsynen till brottsoffer och andra sårbara personer beaktas vid utredning inför beslut om besöks- och telefontillstånd, vid planering och genomförande av besök samt vid uppföljning av beviljade tillstånd. I uppdraget för brottsoffersluss ingår inte att utreda för- utsättningar för permission och särskilda utslussningsåtgärder, däre- mot ska brottsofferslussens kunskap och kännedom om klienten Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt Med det menas att den initiala utredningen som sker i brottsoffersluss avseende besöks- och telefontillstånd ska tillvaratas vid resterande verkställighetsplanering som beslut gällande permis- sion och särskilda utslussningsåtgärder.20 20Kriminalvården (2017) med brottsoffersluss. 7Relevanta myndigheter, organisationer, nätverk och samarbeten Till allmänna uppgifter hör bl.a. av att ta fram och utveckla statistik, regler och kunskap till regeringen och till verk- samma inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. Verksamheten är riktad till förtroendevalda och tjänstemän inom kommuner och landsting samt till vård- och omsorgsgivare och deras personal. Social- styrelsen tar fram föreskrifter, som är bindande, och allmänna råd, som är vägledande, utifrån de lagar som gäller inom myndighetens område. prövar och utfärdar legitimationer för 21 olika yrkesgrupper, t.ex. läkare och psykologer. Myndigheten ansvarar också för (). är nationell kunskapsmyndighet inom vård och omsorg och leder flera rådgivande och beslutande organ, som Rättsliga rådet, och . leder också Rådet för styrning och kunskap som ska driva på utvecklingen inom vården och omsorgen. har en rad olika uppdrag med anknyt- ning till våld mot närstående. Bland de löpande uppdragen finns fördelning av statsbidrag inom det sociala området och till organisa- tioner som arbetar med att motverka våld mot flickor och kvinnor samt till kvinno- och tjejjourer. ska också löpande utreda fall då ett barn avlidit till följd av brott eller en vuxen avlidit till följd av brott av en närstående eller tidigare närstående person enligt lagen (2007:606) om utred- ningar avseende vissa dödsfall. Regeringen har beslutat om en proposition för att effektivisera utredningsverksamheten och Relevanta myndigheter, organisationer, nätverk göra den mer ändamålsenlig.1 Syftet med utredningsverksamheten är att ge underlag till förslag på åtgärder som har som mål att förebygga att barn far illa eller att kvinnor och män utsätts för våld eller andra övergrepp av närstående eller tidigare närstående personer. I upp- draget ingår att utifrån ett helhetsperspektiv kartlägga och analysera sådana händelser som lett fram till att ett barn dödats eller utsatts för grov eller synnerligen grov misshandel eller en vuxen dödats av en närstående eller f.d. närstående. Även försök, stämpling eller för- beredelse till brott ska kunna utredas. Syftet med utredningsverk- samheten är att identifiera systemfel i samhällets skyddsnät och att skapa förutsättningar för en långsiktig kunskapsuppbyggnad. Social- styrelsen ska utreda de fall där det finns anledning att anta att skadan eller dödsfallet har samband med något förhållande som inneburit att barnet har varit i behov av skydd eller att kvinnan eller mannen har varit i behov av skydd eller stöd och hjälp för att förändra sin situation. När det gäller vuxenutredningarna har det tidigare funnits en begränsning av uppgiftsskyldigheten som innebär att Social- styrelsen inte har kunnat inhämta uppgifter om gärningspersonen. Enbart offrens situation har kunnat utredas, vilket betyder att inte har kunnat klarlägga att alla tänkbara orsaker till händelseförloppet i de aktuella dödsfallen. har avslutat ett uppdrag att kartlägga före- komsten av rutinmässiga frågor inom socialtjänst och hälso- och sjuk- vård om både utsatthet och utövande av våld. I uppdrag att stödja den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor ingår •att utreda förutsättningarna för att i öppna jämförelser av hälso- och sjukvården inkludera uppgifter om våld och könsstympning •redovisa åtgärder för att inom hälso- och sjukvården utveckla natio- nell statistik som rör våld •ta fram en vägledning till kommuner och landsting för att möj- liggöra enhetliga uppskattningar av kostnaden för insatser som orsakas av våld i nära relationer •genomföra en nationell kartläggning av hedersrelaterat våld och förtryck 2017/18: 215 Utredningar för att förebygga vissa skador och dödsfall. Relevanta myndigheter, organisationer, nätverk •planera för fördjupad fortbildning om hedersrelaterat våld och förtryck i socialtjänst och sjukvård •kartlägga förekomst och behov av standardiserade bedömnings- metoder om utsatthet för hedersrelaterat våld och förtryck samt våldsutövande •utveckla metoder för samt hälso- och sjukvårdens behandlingsarbete med våldsutövare •stödja utvecklingen och spridningen av bedömnings- och behand- lingsmetoder i och hälso- och sjukvårdens arbete med flickor och pojkar. har på eget initiativ påbörjat en kartläggning av skyddade boenden samt gett i uppdrag till ATV att ut- värdera behandlingsmetoden IVIN för våldsutövare. har tagit fram en handbok om systematisk uppföljning inom . Detta handlar om att dokumentera arbetet med enskilda klienter för att följa upp hur det går med dessa och om att sammanställa denna information i syfte att utveckla och förbättra verksamheten. Nyttan och användningen kan enligt handboken delas in i tre olika nivåer: i det direkta arbetet med klienter (individuell uppföljning), på verksamhetsnivå för att ut- veckla verksamheten (verksamhetsuppföljning) och på nationell nivå (nationell uppföljning). ska tillhanda- hålla en datoriserad metod för systematisk uppföljning för social- tjänsten. har ett antal kommuner börjat använda metoden inom ramen för ett pilotprojekt. 7.2Nationella kompetens- och kunskapscentra Nationellt centrum för kvinnofrid, NCK, är ett kunskaps- och resurscentrum vid . NCK arbetar på regeringens uppdrag med att höja kunskapen om mäns våld mot kvinnor och ut- veckla metoder för omhändertagande av våldsutsatta kvinnor. NCK:s uppdrag är att arbeta med metodutveckling, information, utbildning, forskning och kunskapssammanställning. Verksamhetsområdet ut- ökades 2008 till att även omfatta våld i samkönade relationer samt hedersrelaterat våld och förtryck. Relevanta myndigheter, organisationer, nätverk Barnafrid är ett nationellt kunskapscenter med uppdrag att samla och sprida kunskap om våld och andra övergrepp mot barn. Det är ett regeringsuppdrag som tilldelades och finns placerat på experimen- tell medicin. Barnafrid riktar sig mot yrkesverksamma som i sitt arbete möter barn och unga som utsatts våld och andra övergrepp men även till yrkesverksamma vid till exempel myndigheter. Målet för kunskapscentret är att, genom att samla och sprida kunskap, bidra till ett förbättrat förebyggande arbete samt att utveckla effek- tiva insatser för att skydda och stödja barn som utsatts för våld och andra övergrepp. Barnafrid ska vara en länk mellan forskning och praktik och är ansvariga för olika nationella yrkesnätverk där yrkesverksamma bjuds in till olika träffar för föreläsningar och möj- ligheten till att utbyta erfarenheter med varandra. Kunskapscentret ska identifiera kunskapsbehov och målanpassa kunskapssam- manställningar till berörda yrkesgrupper men även identifiera ut- vecklingsområden och redovisa dessa till regeringen. Regeringen har gett i uppdrag att ut- veckla ett nationellt kompetensteam. Det Nationella Kompetens- teamet ska samordna och stödja arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck och dess olika uttrycksformer som t.ex. barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning av flickor och kvinnor. De som ingår i Kompetensteamet kommer bland annat från , , Inspektionen för vård och omsorg och bland dem finns utredare, , poliser, psykologer, socialsekreterare och forskare. Det Nationella Kompetensteamet består av ett antal personer som har stora praktiska och teoretiska kunskaper samt erfarenheter av arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck och dess olika uttrycksformer. Personerna som ingår i Kompetensteamet har även erfarenhet av att arbeta med och leda regionala och nationella uppdrag från olika myndigheter. Kompe- tensteamets arbete omfattar bland annat kunskaps- och metodut- veckling, att ansvara för den Nationella Stödtelefonen samt att utbilda nationella, regionala och loka myndigheter och verksamheter. Det operativa metodstödsteam (NMT) leddes tidigare av i , men har tagits över av Jämställdhetsenheten. Det består av myndigheter som arbetar mot prostitution och människohandel. NMT fungerar som en operativ och strategisk resurs för att utveckla Relevanta myndigheter, organisationer, nätverk och effektivisera samverkan i arbetet mot människohandel, samt operativt bistå i specifika ärenden. Samverkan fokuserar särskilt på att stödja arbetet i de län och regioner som har begränsad erfarenhet av arbetet mot prostitution och människohandel. NMT erbjuder operativt metodstöd till kommuner, myndigheter och frivilligorganisationer i människohandelsärenden. En viktig del av teamets arbete är även att ta fram relevant utbildnings- och informa- tionsmaterial och bedriva utbildningar, samt anordna seminarier och konferenser på området. Målgrupperna för aktiviteterna varierar men utgörs av bland annat av enskilda handläggare, myndigheter, fri- villigorganisationer, samverkansgrupper, och kommuner. En del av uppgifterna hos de nationella kompetenscentrumen tas över av den nya , som presenteras närmare i det följande. (Brå) ska verka för att brottsligheten mins- kar och tryggheten ökar i samhället. Brå producerar den officiella kriminalstatistiken, utvärderar reformer, bedriver forskning för att ta fram ny kunskap och stödjer lokalt brottsförebyggande arbete. Brå genomför den Nationella trygghetsundersökningen (NTU) där drygt 12 000 personer svarar på frågor om utsatthet för brott, trygghet, förtroende för rättsväsendet samt brottsoffers kontakter med rättsväsendet. Med hjälp av undersökningen kan man studera brottsutvecklingen utan att vara beroende av att brotten polisanmäls. Brås ansvar för nationell samordning och stöd av brottsföre- byggande arbete på nationell nivå har stärkts.2 Inom ramen för det utökade uppdraget ingår bl.a. att inrätta en nationell nätverksstruk- tur med berörda myndigheter för att bidra till ökad samverkan på det brottsförebyggande området.