sou · H6B365 · 2018-08-16 00:00:00 — Med hänsyn härtill föreslår vi att 10 kap. 18 a § OSL utvidgas så att en uppgift om en enskild Utlämnande av sekretessbelagd information från som inte fyllt kan lämnas ut från en myndighet inom även till Säkerhetspolisen i brottsförebyggande syfte. Bedömning: De föreslagna bestämmelserna är förenliga med gällande och kommande dataskyddsreglering. Sådant utlämnande som kommer att ske från till och Säkerhetspolisen med stöd av de föreslagna bestämmelserna sker till viss del . Behandlingen är förenlig med gällande dataskyddslagstiftning (jfr 6 § andra stycket lagen [2001:454] om behandling av personuppgifter inom ). Några ytterligare författningsändringar är därför inte nödvändiga för att möjliggöra utlämnandet. De uppgifterna som lämnas ut från får hos och Säkerhetspolisen behandlas i enlighet med befintlig eller kommande dataskyddsreglering. Inte heller här bedömer vi att författningsändringar behövs. 9Andra aktörers möjligheter att utbyta information I kommittédirektiven anges att det finns fler myndigheter och aktörer, än de som omfattas av övriga deluppdrag, som har en del i arbetet med att förebygga terrorism. Som exempel nämns att andra verksamheter inom kommunerna har en central roll i detta förebyggande arbete. Det anges vara av stor vikt att dessa verksamheter inom kommunerna får del av den information som krävs för att de ska kunna bidra på ett framgångsrikt sätt i arbetet mot terrorism. Enligt kommittédirektiven ska utredningen i denna del därför •utreda om det finns fler myndigheter och andra aktörer än de som omfattas av övriga deluppdrag som deltar i arbetet med att motverka terrorism men som saknar möjlighet att lämna ut eller få del av relevant information, •ta ställning till behovet av författningsändringar för att möjliggöra ett mer effektivt och rättssäkert informationsutbyte för dessa myndigheter och aktörer, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Vi har uppfattat uppdraget i denna del som att det handlar om att utreda om andra myndigheter och aktörer på lokal nivå är i behov av en förändrad sekretessreglering. I direktiven anges vidare att utredningen får ta upp andra närliggande frågor som har samband med de frågeställningar som ska utredas om det bedöms nödvändigt. Andra aktörers möjligheter att utbyta information 9.2Andra lokala aktörers behov av ändrad reglering Bedömning: Ytterligare ändringar i sekretessregleringen är inte nödvändiga för att åstadkomma ett mer effektivt informationsutbyte på lokal nivå till förebyggande av terrorism. Vi har i avsnitt 7 redogjort för den informationsdelning som sker från och Säkerhetspolisen till lokala aktörer inom ramen för arbetet med att förebygga terrorism. Som angivits där sker sådan informationsdelning till stor del på en generell och övergripande nivå. Informationsdelningen handlar i mångt och mycket om framtagande och delgivning av lokala lägesbilder. De lokala lägesbilderna används för att sprida kunskap om vilka problem med våldsbejakande extremism som finns i en kommun. Lägesbilderna beskriver t.ex. hur omfattande problematiken är och var problemen är lokaliserade. Informationen blir en gemensam utgångspunkt för de lokala aktörernas beslut och åtgärder. Sådan generell och övergripande information som bl.a. finns i de lokala lägesbilderna innehåller som utgångspunkt inte uppgifter som är sekretessbelagda till skydd för allmännas eller enskildas intressen. Det finns således inte någon särskild sekretessproblematik som aktualiseras vid utbyte av sådan generell information. Det är alltså inte nödvändigtvis så att sekretessregleringen utgör ett hinder för det informationsutbyte som behöver ske på lokal nivå i syfte att förebygga terrorism. Sekretessregleringen aktualiseras nämligen som utgångspunkt först vid utbyte av information avseende enskilda individer. Beträffande individinformation har vi i avsnitt 7 redogjort för de lokala aktörer inom kommunerna som kan anses ha en roll i det förebyggande arbetet mot terrorism och som eventuellt kan vara i behov av att få del av sådan sekretessbelagd individinformation som polisen har tillgång till. Vi har där funnit att det endast är i förhållande till kommunala myndigheter inom som det finns ett konkret behov av en ändrad sekretessreglering för att möjliggöra sådan informationsdelning från som avser uppgifter om individer och som behövs och är befogad i det förebyggande arbetet mot terrorism. Isammanhanget kan påpekas att hälso- och sjukvården, inom vilken det råder en stark sekretess till skydd för den enskilde enligt 25 kap. 1 § OSL, ibland anges ha en roll i det förebyggande arbetet Andra aktörers möjligheter att utbyta information Det gäller särskilt psykiatrin som sägs ha erfarenheter av eller möjligheter att agera förebyggande mot exempelvis s.k. ensamagerande med psykisk ohälsa. Frågan om psykiatrins roll och möjligheter när det gäller våldsbejakande extremism har också diskuterats inom den medicinska professionen, se exempelvis artiklar av dels , dels Per m.fl.; båda i , volym 114. Hälso- och sjukvården är emellertid ett komplext och ytterst mångfacetterat område som vi inte har haft möjlighet att närmare beröra inom ramen för delfrågan om andra aktörers möjligheter att utbyta information. Hälso- och sjukvården är inte särskilt utpekad som förebyggande aktör i regeringens strategi mot terrorism. deltar hälso- och sjukvården som utgångspunkt inte heller i samverkan med andra myndigheter inom ramen för det lokala förebyggande arbetet mot terrorism. Enligt en kartläggning som gjordes av 2017 har hälso- och sjukvården överlag begränsad erfarenhet av våldsbejakande extremism (se bilaga 2 till redovisning av regeringsuppdraget att fortsatt stödja i deras arbete mot våldsbejakande extremism, dnr: 28339/2016). Vi har därför inte kartlagt huruvida hälso- och sjukvården, generellt eller inom vissa områden, har behov av att kunna få eller lämna ut uppgifter i det förebyggande arbetet mot terrorism på ett enklare sätt än enligt de möjligheter som följer av den gällande sekretesslagstiftningen. När det gäller informationsdelning från lokala aktörer till polisen, kan inledningsvis konstateras att det för verksamheten inom skolan i viss utsträckning råder sekretess till skydd för den enskilde enligt främst bestämmelserna i 23 kap. OSL eller, för de fristående skolornas del, enligt bestämmelser om tystnadsplikt i skollagen (2010:800). För de kommunala bostadsbolagens verksamhet föreligger sekretess till skydd för den enskilde enligt regleringen i 26 kap. 11 § andra stycket OSL. För den lokala räddningstjänsten finns en tillämplig sekretessbestämmelse till skydd för den enskilde i 32 kap. 8 §. De här angivna kommunala verksamheterna har, till skillnad från och hälso- och sjukvården, möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till polisen eller andra myndigheter med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 §. En sekretessbelagd uppgift får således lämnas ut till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Vidare kan de angivna verksamheterna, till skillnad från Andra aktörers möjligheter att utbyta information och hälso- och sjukvården, lämna ut sekretessbelagda uppgifter med stöd av bestämmelsen i 10 kap. 24 §, som anger att en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott får lämnas till en annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas leda till någon annan påföljd än böter. Ett utlämnande kan även ske med stöd av andra sekretessbrytande bestämmelser, t.ex. bestämmelser om nöd och underlåtenhet att avslöja ett förestående eller pågående brott. För en beskrivning av dessa bestämmelser hänvisas till avsnitt 8.3.2. Det har under vårt kartläggningsarbete framkommit att det på lokal nivå kan finnas ett intresse av att information angående enskilda individer lämnas från olika kommunala aktörer till polisen i ett förebyggande syfte. Vi vill i det sammanhanget erinra om att de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna som gäller gentemot det allmänna bl.a. innebär att varje person har rätt att tycka och uttrycka vad den vill så länge det inte går över gränsen till brottslig verksamhet. Radikala och till och med icke-demokratiska åsikter och attityder ryms exempelvis inom ramen för yttrandefriheten. Varje meningsyttring som tyder på att en person sympatiserar med våldsbejakande extremism kan således inte anmälas till polisen. Det är en annan sak att sådant beteende hos ungdomar kan göra det motiverat att överväga en orosanmälan till . Utöver vad som framgår i avsnitt 8 föreslår viinte några förenklade möjligheter att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till polisen i det förebyggande arbetet mot terrorism. Inte heller har vi sett anledning att införa sekretesslättnader visavi andra aktörer än polisen för här nämnda myndigheter eller kommunala bolag. I sammanhanget bör de lokala samordnarna mot våldsbejakande extremism nämnas. Som det redogjorts för utgör den lokala samordningsfunktionen ingen egen myndighet och har i kommunerna lagts under olika sorters förvaltningar. I en del kommuner är den lokala samordnaren anställd inom ; i andra kommuner har rollen tilldelats en säkerhetssamordnare eller annan som har sin anställning i någon myndighet utanför . De lokala samordnarna verkar således under olika delar av kommunerna och är föremål för olika sekretesskydd. I den mån de lokala samordnarna har sin anställning inom är vår bedömning att de har samma behov av en ändrad sekretessreglering som andra som Andra aktörers möjligheter att utbyta information arbetar i en myndighet inom . Den frågan har vi behandlat i avsnitt 7 och 8. När det gäller lokala samordnare som har sin anställning i andra lokala myndigheter kan vi inte se att sekretessregleringen utgör något generellt hinder för deras eventuella utbyte av individinformation med andra aktörer. Snarare kan det vara så att avsaknaden av sekretessreglering i vissa fall kan vara bekymmersam för det fall individinformation behandlas. Vi har dock inte sett det som nödvändigt för en effektiv samverkan att lokala samordnare – oberoende av vad för slags myndighet de verkar inom – ska ha tillgång till känsliga uppgifter om individer. Sammanfattningsvis kan vi alltså inte se att det finns behov av ytterligare ändringar i sekretessregleringen för att åstadkomma ett mer effektivt informationsutbyte på lokal nivå till förebyggande av terrorism än de vi har föreslagit i avsnitt 7 och 8 eller som kommer att beröras senare i detta kapitel. Vi har inte heller i vårt arbete uppmärksammats på att det skulle finnas ytterligare sekretessproblem i det förebyggande arbetet mot terrorism som vi inte berör i betänkandet. Det bör i sammanhanget påpekas att det i den dataskyddsreglering som styr myndigheternas behandling av personuppgifter finns regler som sätter gränser för vilka uppgifter som får samlas in och hur de får behandlas. Behandling av uppgifter om enskilda måste alltid ske i enlighet med den dataskyddsreglering som är tillämplig för de aktuella aktörerna. I all synnerhet måste myndigheterna vara uppmärksamma på att många uppgifter om individer kan vara känsliga i dataskyddsrättslig mening vilket sätter gränser för om och i så fall hur de får behandlas. 9.3Informationsutbyte mellan kommunala socialtjänstmyndigheter Bedömning: Vi ansluter oss till förslag om att inga sekretessgränser bör gälla mellan olika nämnder för socialtjänst i samma kommun vid tillämpningen av 26 kap. 1 § OSL. Som tidigare framgått är det den kommunala som utifrån sitt uppdrag har de tydligaste förutsättningarna att verka Andra aktörers möjligheter att utbyta information tidigt förebyggande mot terrorism på lokal nivå. För myndigheterna inom råder sträng sekretess till skydd för uppgifter om enskilda enligt 26 kap. 1 § OSL och möjligheterna till utlämnande av sådana uppgifter är begränsade (se avsnitt 8.3). Sekretessregleringen gäller även mellan olika myndigheter inom och mellan olika socialnämnder i samma kommun. I 26 kap. 9 § finns en bestämmelse om undantag från socialtjänstsekretessen. Enligt bestämmelsen hindrar inte sekretessen enligt 26 kap. 1 § att uppgift om enskild eller närstående till denne lämnas från en myndighet inom till en annan sådan myndighet eller till en myndighet inom hälso- och sjukvården, om det behövs för att ge den enskilde nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Den sekretessbrytande bestämmelsen är dock endast tillämplig i fall som gäller barn som far illa, personer med missbruksproblem, patienter som vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård samt väntade barn som behöver skydd under graviditeten. Syftet med bestämmelsen är att vårdmyndigheterna inte ska vara förhindrade att samarbeta och utbyta uppgifter med varandra för att bistå en enskild som är i behov av vård, behandling eller annat stöd. I de fall som inte faller under bestämmelsen i 26 kap. 9 § OSL blir ett utbyte av uppgifter mellan socialtjänstmyndigheter i princip beroende av den enskildes samtycke. Utgångspunkten för all samverkan inom är att den enskilde samtycker härtill. Problem uppstår dock när det inte är lämpligt eller möjligt att fråga den enskilde om en viss uppgift får lämnas ut eller när den enskilde motsätter sig detta trots att den mottagande myndigheten har behov av uppgiften för att kunna ge nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Vi har i vårt arbete uppmärksammats på att den sekretess som gäller mellan socialtjänstmyndigheterna inom samma kommun kan göra det svårt för större kommuner som är indelade i stadsdelsnämnder att samverka. Stadsdelsnämnder är var och en självständiga förvaltningsmyndigheter mellan vilka gäller en sekretessgräns (8 kap. 2 §). Den nuvarande lagstiftningen anses därmed i viss utsträckning begränsa möjligheterna till samverkan inom en kommun även i det förebyggande arbetet mot terrorism. Det har i tidigare lagstiftningsarbeten angetts att möjligheterna till utbyte av uppgifter om enskilda i vård- och omsorgssituationerna Andra aktörers möjligheter att utbyta information är väl snäva. Redan Offentlighets- och sekretesskommittén lämnade förslag som syftar till att lösa de sekretessproblem som kan uppkomma till följd av den fria kommunala nämndorganisationen (se SOU 2003:99 s. 267). På hälso- och sjukvårdsområdet har det sedermera förts in sekretessbrytande bestämmelser som bl.a. innebär att den stränga sjukvårdssekretessen som gäller enligt 25 kap. 1 § OSL inte hindrar att en uppgift lämnas från en myndighet som bedriver hälso- och sjukvård eller annan medicinsk verksamhet i en kommun till en annan sådan myndighet i samma kommun (25 kap. 11 § 1). Bestämmelsen innebär att hälso- och sjukvårdssekretessen inte gäller som en sekretessgräns mellan hälso- och sjukvårdsmyndigheter i en och samma kommun oavsett hur kommunen valt att organisera denna verksamhet. har föreslagit att en motsvarande bestämmelse ska införas på område (se SOU 2009:32 s. 334 f.). Vi ansluter oss till det förslag i frågan som lämnats av . En utvidgad möjlighet att bryta socialtjänstsekretessen mellan kommunala socialtjänstmyndigheter i samma kommun skulle underlätta socialtjänstarbetet i stora kommuner som är indelade i stadsdelsnämnder, såsom och . En sådan sekretessbrytande möjlighet skulle därmed vara till gagn även för det förebyggande arbetet mot terrorism. En sådan reglering bör dock vara generell och inte utformas som en särlösning just för samverkan på det område som vårt uppdrag handlar om. Vi föreslår därför inte något sådant undantag. Utredningen om framtidens socialtjänst (S 2017:03) har i uppdrag att göra en översyn av socialtjänstlagen (2001:453) och vissa av uppgifter. I uppdraget ingår bl.a. att lämna förslag som möjliggör och underlättar för kommuner att samarbeta och samverka. Utredningens uppdrag ska slutredovisas . Den aktuella sekretessfrågan faller möjligen inom ramen för arbetet i den utredningen. Huruvida utredningen har möjlighet att ta hand om frågan kan vi dock inte uttala oss om. Andra aktörers möjligheter att utbyta information 9.4Bidrag till föreningslivet m.m. Säkerhetspolisen har framfört att den befintliga sekretessregleringen utgör ett hinder för myndighetens möjligheter att lämna ut uppgifter om enskilda som söker statliga bidrag till Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) och . MUCF är en statlig myndighet som tar fram och sprider kunskap om ungas levnadsvillkor och om det civila samhällets förutsättningar. Myndigheten ger bl.a. bidrag till föreningsliv. är en ideell förening med vissa myndighetsuppdrag givna av och regeringen. Rådet har till uppgift att fördela och följa upp statsbidrag till folkhögskolor och studieförbund. Enligt initieras en fråga om utlämnande av uppgifter från myndigheten i aktuella fall genom att MUCF eller efterfrågar syn på lämpligheten i att någon av de föreningar som sökt bidrag beviljas det. Enligt är det främst sekretessen till skydd för den enskilde enligt 35 kap. 1 § OSL som anses utgöra hinder för ett sådant uppgiftslämnande. anser företrädare för myndigheten att det kan finnas anledning för myndigheten att lämna ut information i dessa fall, för att statligt stöd verkligen ska gå till det som det är avsett för. (Ku 2018:01) har i uppdrag att se över demokrativillkoren i statsbidragsförordningar och tillämpningen av dessa villkor (se dir. 2018:19). Syftet med översynen är att säkerställa att allmänna medel går till verksamheter som är förenliga med samhällets grundläggande värderingar såsom de formuleras i regeringsformen och i de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter. Uppdraget omfattar bidragsgivning från bl.a. MUCF och . Utredningen ska bl.a. analysera vilka delar av en bidragssökande organisations uppbyggnad och verksamhet som ska granskas i förhållande till demokrativillkoret och hur denna granskning bör genomföras samt föreslå nödvändiga författningsändringar. Ut- redningen ska redovisa sitt uppdrag . Frågan om i vilken mån uppgifter som har betydelse för bidragsgivning bör kunna lämnas från Säkerhetspolisen till utbetalande organ är bred och har flera beröringspunkter med det arbete som utförs av . Enligt vår mening vore det lämpligt att den aktuella sekretessfrågan utreds i samband med den utredningens arbete eller efter att det arbetet avslutats. Andra aktörers möjligheter att utbyta information En närliggande fråga som väckts av Säkerhetspolisen rör kommunala aktörers intresse av att få information från Säkerhetspolisen om huruvida myndigheten anser det vara lämpligt att kommunen samarbetar med en viss förening och exempelvis informerar om det samarbetet i öppna kanaler, såsom på sin hemsida. Enligt kan det även i sådana fall finnas ett intresse från myndighetens sida av att lämna ut viss information. Sekretessen till skydd för den enskilde hindrar dock i många fall ett sådant uppgiftslämnande. Frågan huruvida Säkerhetspolisen bör vara en sorts remissinstans när det gäller bedömningen av vilka föreningar som en kommun bör samarbeta med har lyfts sent i vårt arbete. Den väcker frågor om vilken roll Säkerhetspolisen bör ha i lokalsamhället och om inte en roll som informationsförsörjare inför kommunala beslut m.m. i sådana fall bör regleras i särskild ordning. En parallell kan dras till säkerhetsskyddslagen (1996:627)1 där det anges i vilka situationer det behövs ett säkerhetsskydd för att bl.a. förebygga terrorism. I lagen regleras i vilka fall Säkerhetspolisen kan tillhandahålla information vid säkerhetsprövning genom registerkontroll, exempelvis inför anlitande av enskilda för uppgifter som är viktiga för skyddet mot terrorism. Säkerhetspolisens funktion som remissinstans i utlänningsärenden kan också nämnas här. Även den är noga reglerad i utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Frågan huruvida Säkerhetspolisen därutöver bör lämna information om enskilda föreningar till myndigheter och på så sätt bli involverade i vilka som får kommunala bidrag eller andra insatser är alltså komplex och bör inte enbart ses som en sekretessfråga. 1En ny säkerhetsskyddslag (2018:585) träder i kraft . 10Polismyndighetens och Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter om trängselskatt Vid ett inträffat terroristattentat är de inledande skydds- och spaningsåtgärderna avgörande för utredningen av brottet och för att förhindra att ytterligare attentat inträffar. I hemställan om lagändringar föranledda av regeringens strategi mot terrorism anges därför att myndigheten i realtid behöver få tillgång till uppgifter som kan bidra till att misstänkta gärningspersoner lokaliseras. Uppgifter som Transportstyrelsen lägger till grund för beslut om trängselskatt behandlas i vägtrafikregistret. Enligt hemställan är det, för ett framgångsrikt resultat av skydds- och spaningsåtgärderna, avgörande att Transportstyrelsen på begäran snabbt kan lämna ut uppgifter som ligger till grund för beslut om trängselskatt till . Myndigheten ser därför att ett sådant utlämnande bör ske med elektronisk överföring. Enligt hemställan ser även behov av sekretessbrytande bestämmelser som möjliggör en effektiv lösning. (Se Ju2017/02146/L4.) I en överenskommelse mellan regeringen och , , och om åtgärder mot terrorism anges att har efterfrågat att vid terroristattentat kunna få snabbare tillgång till information från de kameror som används vid betalstationer där trängselskatt tas ut. Det anges vidare att vår utredning ska komma med förslag i denna fråga. Enligt kommittédirektiven kan det vara av stor betydelse att och Säkerhetspolisen får del av trängselskatteuppgifter avseende passager utan fördröjning. I direktiven anges att och Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter om trängselskatt en särskild sekretessbrytande bestämmelse och en möjlighet att utbyta information elektroniskt genom t.ex. direktåtkomst skulle kunna förbättra och Säkerhetspolisens insatser i anslutning till ett terroristattentat. •kartlägga och Säkerhetspolisens behov av att få tillgång till sekretessbelagda uppgifter i vägtrafikregistret genom elektronisk överföring inom ramen för arbetet med att motverka terrorism och hantera konsekvenserna av ett terroristattentat, •ta ställning till behovet av författningsändringar för att möjliggöra för Transportstyrelsen att på ett mer effektivt och rättssäkert sätt lämna ut informationen, •ta ställning till vilken form av elektroniskt utlämnande som är bäst lämpad för ett effektivt och rättssäkert informationsutbyte, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Trängselskatt är en punktskatt som i tas ut när en skattepliktig bil brukas för passage av en betalstation. Syftet med trängselskatten är att öka framkomligheten för vägtrafiken, förbättra miljön och bidra till att finansiera infrastruktursatsningar (se t.ex. prop. 2017/18:74 s. 10 f.). Systemet med trängselskatt permanentades i . tas trängselskatt ut vid passage av betalstationer i och . I tas trängselskatt ut vid passager under vardagar mellan och 18.29 och i under vardagar mellan och 18.29, dock inte dag före helgdag eller . Betalningsskyldigheten regleras i lagen (2004:629) om trängselskatt. Det är den som äger bilen vid tillfället då den passerar en betalstation som ska betala skatt. Det är dock Transportstyrelsen som beslutar om trängselskatt (se 2 §). ansvarar för placering, drift och underhåll av betalstationerna (jfr 1 och 2 §§ i förordningen [2010:185] med instruktion för ). och Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter om trängselskatt 10.2.2Tekniken vid insamling och bearbetning av uppgifter om passager Insamling av uppgifter som ligger till grund för beslut om trängselskatt sker med hjälp av kameraövervakning. Bevakningen bedrivs av . Övervakningskamerorna aktiveras av förbipasserande bilar. När en bil passerar genom en betalstation känner kamerasystemet av det och fotograferar bilens registreringsskyltar två gånger, en framifrån och en bakifrån. I normalfallet är det således stillbilder som tas av kamerorna.