sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Vi har alltså förståelse för att det i och för sig kan tyckas märkligt att en tilltalad som var 11 månader vid brottet får en hälften så sträng påföljd som om han eller hon hade fyllt 18 år.17 En fördel med alternativ 4 när det jämförs med alternativ 1 är att tröskeleffekten vid 18-årsdagen är mindre med alternativ 4 (20 procen- tenheter) än med alternativ 1 (). Även om det kvar- står en tröskeleffekt blir den inte lika påtaglig som om den skulle innebära en dubblering av straffmätningsvärdet i samband med 18-års- dagen. Om straffvärdet för ett brott motsvarar fängelse , skulle straffmätningsvärdet för en lagöverträdare strax under mot- svara fängelse med alternativ 1 respektive fängelse i 17Se avsnitt 7.5. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga nio–med alternativ 4. Annorlunda uttryckt skulle trös- keln i vårt exempel motsvara sex månaders fängelse med alternativ 1 respektive två–tre månaders fängelse med alternativ 4. I förhållande till alternativ 2 och 3 har alternativ 4 den fördelen att alternativ 4 innebär en mindre repressionshöjning för lag-över- trädare i åldern 15–. Alternativ 4 kan alltså sägas vara ett slags försök till kompromiss som reducerar tröskeleffekten vid ål- der som repressionshöjningen för lagöverträdare i åldern 15–är mindre än med de mer ingripande alternativen 2 och 3. Den tydligaste nackdelen från principiell synpunkt med alternativ 4 är att det alternativet, liksom alternativ 2 och 3, innebär en omoti- verad repressionshöjning för lagöverträdare i åldern 15–. vihar konstaterat ovan i detta avsnitt och i avsnitten om resultaten av psykologisk och neurologisk forskning samt ung- domsbrottslighetens utveckling (avsnitt 6.3 respektive 6.4) finns det inga rationella argument för en repressionshöjning för unga lagöver- trädare. Repressionshöjningen med alternativ 4 skulle visserligen va- ra mindre än med alternativ 2 eller 3. Det är dock fortfarande en nackdel med alternativ 4 att det alternativet innebär att unga lagöver- trädare påförs strängare påföljder med hänsyn till såväl deras lägre grad av mognad som att det inte kan förväntas bidra till minskad ungdomsbrottslighet. I detta sammanhang kan påpekas att när lag- överträdarens ålder närmar sig , skulle repressionsökningen med alternativ 4 motsvara . Även om repressions- ökningen med alternativ 4 är lägre än med alternativ 2 eller 3, rör det sig alltså om en påtaglig repressionsökning och inte enbart en margi- nell sådan. En nackdel från mer praktisk synpunkt – men som också har att göra med intresset av att påföljdssystemet ska gå att motivera på ett rationellt sätt – är att de nivåer för s.k. ungdomsreduktion som följer av alternativ 4 inte går att koppla till befintliga nivåer på samma sätt som alternativ 1–3. Även om också alternativ 4 utgår från en s.k. re- duktion om av straffvärdet för lagöverträdare som fyllt , är tröskeln vid 18-årsdagen, , godtyck- ligt vald. Därmed är även alla nivåer däremellan godtyckligt valda. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Det är svårt att hävda att en viss eller annan lutning på reduktions- kurvan är mer eller mindre rationell. Alternativ 4 får därmed be- skrivas som ett exempel på hur lagstiftaren skulle kunna göra en kom- promiss, mellan å ena sidan intresset av att motverka tröskeleffekter och å andra sidan intresset av att inte genomföra repressionshöj- ningar utan egentliga skäl, snarare än som ett alternativ som kan moti- veras utifrån en rättslig eller moralfilosofisk diskussion. I samman- hanget kan dock nämnas att en tröskel motsvarande skulle vara lika stor som den befintliga tröskeln vid gränsen för ”straffmyndighet”, som går . Systemet för s.k. ungdomsreduktion skulle alltså kunna sägas vara symme- triskt i den meningen att skillnaden i s.k. reduktion skulle vara lika stor i början och slutet av skalan. En annan nackdel av mer praktisk natur är att alternativ 4, liksom alternativ 2 och 3, skulle medföra effekter på påföljdsvalet för unga lagöverträdare. En konsekvens av ett införande av alternativ 4 skulle vara att domstolarna skulle behöva ompröva sin tillämpning av be- stämmelserna om de särskilda ungdomspåföljderna och deras respek- tive tillämpningsområden. Vi återkommer till denna problematik i avsnitt 9. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Sammanfattande illustration av de fyra modellerna Förhållandet mellan den nuvarande s.k. ungdomsreduktionen för lag- överträdare i olika åldrar och de fyra ovan beskrivna modellerna fram- går av följande skiss. "Dubbla trösklar" "Brantare lutning" "Förhöjd startpunkt" "Mindre tröskel" Ålder (år) 8.3.2Ingen repressionshöjning för lagöverträdare som är 15–17 år Bedömning: Intresset av att utjämna tröskeleffekter kan inte en- samt motivera repressionshöjningar för lagöverträdare i åldern 15–. Vi anser därför att det även fortsättningsvis ska göras sam- ma s.k. ungdomsreduktion som för lagöverträdare i denna ålderskategori och förespråkar alltså alternativ 1. Om den s.k. ungdomsreduktionen för lagöverträdare i åldern 15–ska minskas i syfte att minimera tröskeleffekten , anser vi att minskningen bör vara begränsad. Vi anser därmed att alternativ 4 har ett försteg i förhållande till alternativ 2 och 3. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Alternativ 4 har ett försteg i förhållande till alternativ 2 och 3 Vi har i avsnitt 8.3.1 beskrivit fyra olika modeller för s.k. ungdoms- reduktion för lagöverträdare i åldern 15–och redovisat förde- larna och nackdelarna med respektive modell. En övergripande iakt- tagelse har varit att den andra och tredje modellen (”brantare lut- ning” respektive ”förhöjd startpunkt”) innebär repressionshöjningar som inte kan motiveras med intresset av att bekämpa brottsligheten. Detsamma gäller det fjärde alternativet (”mindre tröskel”). Det finns inget generellt stöd för att brottsligheten skulle minska långsiktigt med strängare påföljder för lagöverträdare i åldern 15–. Vidare har vi pekat på betydande tillämpningsproblem med såväl den andra och tredje som den fjärde modellen. Alla dessa tre modeller skulle medföra negativa praktiska och ekonomiska konsekvenser. har vi kunnat konstatera att bland alternativen 2–4 har alternativ 4 en påtaglig fördel i förhållande till alternativ 2 och 3 i och med den min- dre graden av repressionshöjning. Alternativ 1 bör väljas framför alternativ 4 När alternativ 1 ställs mot alternativ 4 uppstår frågan om det kan vara befogat att – som ett slags kompromiss – genomföra en viss re- pressionshöjning för lagöverträdare i åldern 15–för att reducera tröskeleffekten . Alternativ 4 har ju, som vi har beskri- vit ovan, den fördelen att det alternativet innebär en mindre tröskel- effekt än alternativ 1 . I denna del kan vi återknyta till våra allmänna utgångspunkter för våra överväganden, i vilka vi har uttalat att tröskeleffekter i och för sig kan anses orättvisa och att så- dana kan innebära en risk för att systemets trovärdighet ifrågasätts men att åtgärder i syfte att eliminera tröskeleffekter inte får vara alltför långtgående.18 Det framstår inte som försvarbart att genomföra repressionshöjningar för människor i en viss ålder – i synnerhet inte för lagöverträdare som fortfarande var barn vid tid- punkten för brottet – om det enda syftet är att motverka att det uppstår tröskeleffekter. Avhjälpandet av den dubbla tröskeleffekten skulle alltså kunna utgöra ett led i motiveringen av en repressions- höjning (i någon form) avseende åldersgruppen 15–endast om det skulle finnas ytterligare argument för en sådan höjning. 18Se avsnitt 7.5. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga argument skulle kunna vara att brottsligheten inom denna ålders- grupp skulle kunna förväntas minska med strängare påföljder. Något belägg för ett sådant samband finns dock inte. Det kan tvärtom be- faras att en minskad s.k. ungdomsreduktion – med ett ökat bruk av vuxenpåföljder för lagöverträdare i åldern 15–som följd – skulle leda till att dessa barn i större utsträckning skulle fastna i en kriminell livsstil. Detta innebär att det inte går att finna någon annan moti- vering till en repressionshöjning, avseende lagöverträdare i åldern 15–, än att den bidrar till att reducera tröskeleffekten . Det innebär i sin tur att det saknas tillräckliga skäl för en sådan höjning. Det kan alltså redan här konstateras att alternativ 1 bör väl- jas framför alternativ 4. Till det sagda kommer att det framstår som svårt att åstadkomma en förändring enligt alternativ 4 i praktiken. Det skulle visserligen gå att lagstifta om de yttre ramarna för den s.k. reduktionen (se av- snitt 8.3.3) men hur graderna av s.k. reduktion skulle se ut på mer detaljerad nivå låter sig inte beskrivas på ett naturligt sätt i lagtext. Vi kan här notera att dagens riktlinjer för s.k. ungdomsreduktion har vuxit fram genom uttalanden av och kommen- tarer i den straffrättsvetenskapliga litteraturen. Vidare skulle det vid en förändring i enlighet med något av alternativen 2–4 kunna anses uppstå ett behov av ändrade tillämpningsområden för de särskilda ungdomspåföljderna. Att det vore problematiskt att genomföra så- dana förändringar konstaterar vi i avsnitt 9.3.2. Även detta är ett skäl för att förespråka alternativ 1 i första hand. Vi gör alltså bedömningen att regleringen av s.k. ungdomsreduk- tion för lagöverträdare i åldern 15–bör utformas enligt model- len ”dubbla trösklar” (modell nr 1). Det innebär att en tröskeleffekt måste godtas. Denna tröskeleffekt i fråga om straff- mätningen behöver inte alltid vara så framträdande, särskilt eftersom i många delar skilda regelverk gäller för påföljdsbestämningen för 15–17-åringar respektive 18–20-åringar i fråga om valet av påföljd. Andra gånger kan tröskeleffekten vara påtaglig. Ett sådant exempel är att två ungdomar som är – den ene och 11 må- nader och den andre fyllda – ska dömas för ett brott med ett straffvärde som motsvarar fängelse på livstid. Att sådana effekter kommer att uppkomma är ett pris som måste betalas för att undvika repressionshöjningar utan rationell grund för de lagöverträdare som Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga fortfarande är barn. Att gränsen går vid just innebär vi- dare att tröskeln – dvs. skyldigheten att undergå samma påföljd som en annan myndig lagöverträdare skulle ha fått – korresponderar med dels de rättigheter och skyldigheter som inträder när en person upp- når myndighetsåldern, dels den gräns mellan barn och vuxna som dras i . 8.3.3Den fortsatta s.k. ungdomsreduktionen för 15–17-åriga lagöverträdare ska framgå av lagtext Förslag: Det införs en bestämmelse i 29 kap. 7 § om att ett fängelsestraff som motsvarar mer än hälften av brottets straffvärde får mätas ut för brott som har begåtts av en lagöverträ- dare som var 15–endast om det krävs för att 4 § i samma kapitel, om s.k. återfallsskärpning, ska kunna tillämpas. Det strängaste fängelsestraff som kan komma i fråga för lag- överträdare i åldern 15–ska vara fängelse . 29 kap. 7 § ändras i enlighet med detta. Behovet av en tydlig lagreglering Några riktlinjer för hur stor den s.k. ungdomsreduktionen ska vara för lagöverträdare i olika ålderskategorier finns inte i 29 kap. 7 § brotts- balken. Vägledning beträffande tillämpningen av bestämmelsen finns huvudsakligen i rättspraxis från och i den straff- rättsvetenskapliga litteraturen.19 När 29 kap. 7 § nu ska ändras från att gälla lagöver- trädare i åldern 15–till att gälla endast lagöverträdare i åldern 15–uppstår frågan om det behövs kompletterande riktlinjer för tillämpningen. Vi har i avsnitt 8.3.2 förespråkat en modell som innebär att samma s.k. ungdomsreduktion som görs ska göras även fortsättnings- vis för lagöverträdare i åldern 15–. Utan ändring i bestämmelsen finns det dock ett utrymme för en ändrad rättspraxis. Exempelvis skulle rättspraxis kunna ändras på så sätt att ”reduktionsskalan” – från en reduktion av straffvärdet (som gäller för 15-åriga 19Se avsnitt 4.2.5. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga lagöverträdare) till ingen reduktion alls (som gäller för 21-åriga lagöverträdare) – skulle överföras från åldersspannet 15–till åldersspannet 15–, i enlighet med det nya tillämpningsområdet för 29 kap. 7 § . Detta skulle i praktiken innebära en över- gång till den modell som vi har kallat ”brantare lutning” (modell nr 2). En sådan utveckling är inte önskvärd. Det skulle visserligen kunna hävdas att uttalanden i förarbetena till en lagändring skulle kunna räcka för att vägleda rättstillämpningen, i vart fall när det – som – inte är fråga om att motivera en påföljds- skärpning utan om att motivera att en repressionshöjning inte ska ske beträffande en viss åldersgrupp. Någon konflikt med den s.k. legalitetsprincipen finns alltså inte. finns det ett behov av tydlighet i systemet. Riskerna för oenhetlighet i rättstillämpningen måste minimeras. Av den anledningen föreslår vi att ramarna för den s.k. ungdomsreduktionen för 15–17-åriga lagöverträdare ska kunna utläsas av 29 kap. 7 § . Det kan genomföras genom att den övre gränsen för straffmätningsvärdet (eller den undre gränsen för den s.k. ungdomsreduktionen) – i termer av andelar av straffvär- det – för 15–17-åriga lagöverträdare kommer till uttryck i lagtexten. En lagbestämmelse om den s.k. ungdomsreduktionens storlek Allmänna principer för den s.k. reduktionen Dagens tillämpning av 29 kap. 7 § innebär att en lagöver- trädare som är 15, 16, 17 eller kan få ett straff som motsvarar , , respektive av straff- värdet, när straffvärdet ligger på fängelsenivå. Eftersom de tabeller som finns för den s.k. reduktionen är tänkta som riktlinjer kan det exempelvis tänkas att även en lagöverträdare som var , dvs. , vid brottet kan få en s.k. reduktion av straffvärdet. För att tydliggöra att den s.k. ungdomsreduktion som görs för lagöverträdare i åldern 15–ska fortsätta att gälla oförändrad –när 29 kap. 7 § ändras till att gälla endast denna ål- dersgrupp – föreslår vi att ramarna för den s.k. reduktionen ska gå att utläsa av lagtexten. Det ska alltså framgå av lagtexten att ett straff som motsvarar mer än hälften av brottets straffvärde som utgångspunkt inte får mätas Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga ut för brott som har begåtts av en lagöverträdare som var 15–. innebär bestämmelsen om s.k. återfallsskärpning vid straff- mätningen, i 29 kap. 4 § , att återfall i vissa fall ska be- aktas som en straffskärpande faktor vid straffmätningen. Det inne- bär att det i vissa fall kan vara aktuellt att mäta ut ett högre straff än det som motsvarar straffvärdet med avdrag för den s.k. ungdomsre- duktionen. Av denna anledning bör lagtexten utformas på så sätt att det framgår att ett fängelsestraff som motsvarar mer än hälften av brottets straffvärde får mätas ut för brott som har begåtts av en lag- överträdare som var 15–endast om det krävs för att 29 kap. 4 § ska kunna tillämpas. Det skulle visserligen vara teoretiskt möjligt att i lagtexten ange inte bara ramarna för reduktionen utan också vilka nivåer, i termer av procent av straffvärdet, som ska gälla vid olika åldrar. Vi har dock konstaterat att det vore främmande för den svenska strafflagstiftningen att göra lagtexten så detaljerad. Sambandet mellan ålder och reduk- tion har kommit till uttryck i tabeller i den straffrättsveten- skapliga litteraturen vilka i sin tur har byggt på bl.a. uttalanden av . Vi anser att det är en lämplig ordning som bör gälla även fortsättningsvis. Av den anledningen föreslår vi inte att annat än den yttre ramen för den s.k. reduktionen ska framgå av lag- texten. Av närmast följande delavsnitt följer också att det inte skulle gå att beskriva ett enkelt matematiskt samband mellan ålder och s.k. reduktion eftersom något annorlunda procentsatser gäller vid straff- värden på bötesnivå jämfört med vad som gäller vid straffvärden på fängelsenivå. Att någon ändring av nivåerna för den s.k. reduktionen för lagöverträdare i åldern 15–inte är avsedd med alternativ 1 framgår av vad vi har angett ovan i detta betänkande. Särskilt om s.k. ungdomsreduktion och bötesstraff I fråga om den s.k. ungdomsreduktionen vid straffvärden på bötes- nivå gäller något annorlunda principer än vid straffvärden på fängelse- nivå. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Någon s.k. reduktion görs inte över huvud taget när straffvärdet ligger på penningsbotsnivå. Vidare sänks, enligt rättspraxis, inte straff- mätningsvärdet till penningsbotsnivå om straffvärdet ligger på ett lågt antal dagsböter.20 Om straffvärdet ligger på dagsbotsnivå görs vid straffmätningen s.k. ungdomsreduktion enligt principer som har utvecklats i rättspraxis från och i den straffrättsvetenskapliga litteraturen. Även riktlinjer från Riksåklagaren har påverkat rättsutvecklingen. En grundläggande princip är att s.k. reduktion av dagsbotsstraff ska göras ned till det lägsta antalet dagsböter (30) och att straffvärden motsvarande de kortaste fängelsestraffen i vissa fall kan reduceras till (ett högt antal) dagsböter. Det finns något olika uppfattningar om exakt hur stor reduktion som ska göras för lagöverträdare i olika åldrar.21 Syftet med detta delavsnitt är inte att ta ställning för eller mot någon av de modeller som tillämpas, utan endast att visa att den s.k. reduktionen på bötes- nivå inte sammanfaller helt med de ovan angivna procentuella s.k. reduktionerna som brukar tillämpas vid straffvärden på fängelsenivå. Som exempel kan nämnas att f.d. justitieråden och har presenterat följande straffmätningsvärden (i dags- böter) för lagöverträdare i olika åldrar i boken påföljd för brott:22 20Se rättsfallet NJA 2014 s. 658. 21Se rättsfallen NJA 2005 s. 878 och NJA 2012 s. 16, och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 252–257 samt Riksåklagarens riktlinjer 2013:2 och 2017:1. Se även avsnitt 4.2.5. 22Martin Borgeke och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 255 f. Ändrade bestämmelser om straffmätning för ungaSOU 2018:85 Förslagen i detta betänkande innebär att den s.k. ungdomsreduktio- nen ska upphöra för lagöverträdare i åldern 18–. före- språkar vi att nuvarande principer ska fortsätta att gälla i fråga om lag- överträdare i åldern 15–. Med utgångspunkt i tabellen i Att be- stämma påföljd för brott – som i vart fall får anses representera ett av de synsätt som förekommer i domstolarnas tillämpning av 29 kap. 7 § – skulle våra förslag innebära att följande förhåll- ande ska gälla mellan ålder och straffmätningsvärde på dagsbotsnivå (den i tidigare delavsnitt beskrivna tröskeleffekten framgår av färgkodningen): SOU 2018:85Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Eftersom det matematiska förhållandet mellan straffvärdet, lagöver- trädarens ålder och straffmätningsvärdet inte låter sig beskrivas på något enkelt sätt när vi rör oss på dagsbotsnivå, gör vi bedömningen att det inte är lämpligt att i 29 kap. 7 § ge några riktlin- jer för den s.k. reduktionens storlek på den nivån. Ambitionen – att nuvarande praxis ska fortsätta att gälla avseende åldersgruppen 15– – får anses framgå genom förslaget om att i para- grafen ta in en bestämmelse av vilken det följer att de nuvarande ramarna, enligt rättspraxis, för straffmätningsvärden på fängelsenivå för denna åldersgrupp ska fortsätta att gälla. Det strängaste straffet för lagöverträdare som är barn Av 29 kap. 7 § andra stycket framgår att det högsta straf- fet för lagöverträdare i åldern 15–är fängelse . Bestäm- melsen fick sin nuvarande lydelse i samband med att straffskalan för mord ändrades från fängelse eller på livstid till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid 2009. Syftet med att införa angivna högsta straff för lagöverträdare under var att tyd- liggöra att lagöverträdare under inte skulle kunna dömas till ett så strängt straff som fängelse . En utgångspunkt för den valda gränsen, fängelse , var att domstolarna hade ut- Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga gått från det kortaste tidsbegränsade fängelsestraff som ett livstids- straff kunde omvandlas till vid beräkningen av s.k. ungdomsreduk- tion när straffvärdet motsvarade livstids fängelse.23 Om ett fängelsestraff på livstid – vid beräkningen av reduktionen – anses motsvara fängelse , blir straffmätningsvärdet för 15– 20-åringar enligt dagens principer fängelse 6 månader för en 15- åring, 6 månader för en 16-åring, för en 17-åring och för en 18-åring. Motsvarande straffmätningsvärde för en lagöverträdare som var strax under för brottet, får anses vara fängelse i 8–. När den s.k. ungdomsreduktionen ska upphöra för lagöverträdare iåldern 18–– genom att tillämpningsområdet för 29 kap. 7 § inskränks till lagöverträdare i åldern 15–– innebär det att det i paragrafen strängaste angivna fängelsestraffet bör mot- svara det längsta fängelsestraff som kan komma i fråga för den lagöver- trädare som är , dvs. Villkorlig frigivning ef- ter ett sådant fängelsestraff sker som utgångspunkt efter två tredje- delar av strafftiden, dvs. Detta kan jämföras med , som är den längsta tiden för ett frihetsberövande inom ramen för sluten ungdomsvård. Även om sluten ungdomsvård som utgångspunkt ska väljas i stället för fängelse för lagöverträdare som är , finns det ett utrymme för att välja fängelsealternativet om sluten ungdoms- vård i något fall inte skulle framstå som tillräckligt ingripande. Om alternativ 2 (”brantare lutning”) skulle väljas Som framgått ovan förespråkar vi en reglering av straffmätningen för lagöverträdare i åldern 15–enligt alternativ 1. Om en reglering i stället skulle införas enligt alternativ 2 (”brantare lutning”), så skulle spannet för den s.k. ungdomsreduktionen liksom vara 0–80 pro- cent. Liksom skulle den största reduktionen göras för de yngsta lagöverträdarna, de som hade fyllt för brottet. Skillnaden ligger i att ett straffmätningsvärde enligt straff- värdet, dvs. ett straffmätningsvärde utan reduktion (vi bortser här från 29 kap. 4 och 5 §§ ), uppnås redan i anslutning till 18-årsdagen. Eftersom reduktionsspannet ska vara detsamma som i 23SOU 2007:90 s. 165 f. och prop. 2008/09:118 s. 31–36. Se även avsnitt 3.12.2. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga dag men gälla endast 15–17-åriga lagöverträdare, bedömer vi att det i så fall skulle räcka med att tillämpningsområdet för 29 kap. 7 § brotts- balken ändras enligt vad vi har uttalat ovan. Någon uppgift om ramen för den s.k. reduktionens storlek behöver alltså inte föras in i bestäm- melsen, om alternativ 2 väljs. Vi bedömer inte att den straffrättsliga legalitetsprincipen utgör hinder mot att den s.k. reduktionen minskas utan att det anges i lag- text hur mycket den ska minska. Detta – bl.a. – eftersom nivåerna inte har kommit till uttryck i lagtext och det redan av att tillämp- ningsområdet för 29 kap. 7 § ändras från lagöverträdare 15–till lagöverträdare 15–följer att de förutsättningar som den nuvarande tillämpningen bygger på förändras drastiskt. Om alternativ 3 (”förhöjd startpunkt”) skulle väljas Om alternativ 3 (”förhöjd startpunkt”) skulle väljas, skulle det inne- bära ett behov av att genom lagstiftning säkerställa att den s.k. reduk- tionen inte uppgår till . Tanken bakom alternativ 3 är ju att lagöverträdare i åldern 15–ska behandlas på motsva- rande sätt som vi behandlar lagöverträdare i åldern 18–. För att alternativ 3 ska få genomslag, bör ändringarna av tillämpnings- området för 29 kap. 7 § kompletteras med en uppgift i bestämmelsen om att den s.k. reduktion som ska göras enligt para- grafen inte får uppgå till av straffvärdet. Om alternativ 4 (”mindre tröskel”) skulle väljas I vad man skulle kunna kalla matematiskt hänseende har alternativ 4 stora likheter med alternativ 2. Skillnaderna är att lutningen på kur- van med alternativ 4 skulle vara något mindre brant som det skulle kvarstå en viss tröskeleffekt vid 18-årsdagen som dock skulle vara mindre än med alternativ 1. Nivåerna för den s.k. ungdomsreduktionen är inte lagfästa och det framstår inte heller om nivåerna ska ändras som lämpligt att lägga fast detaljerade instruktioner angående den s.k. reduktionens storlek i lag.