sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — 1.Det första alternativet, som får anses ligga närmast lagtextens orda- lydelse, innebär att valet av påföljd enligt 30 kap. 4 § görs med utgångspunkt i brottets eller brottslighetens straffvärde (enligt 29 kap. 1–3 §§). Därefter beaktas – i ett följande led av be- dömningen – om det finns några s.k. billighetsskäl eller om det på grund av den tilltalades ungdom finns synnerliga skäl eller sär- skilda skäl mot fängelse som kan påverka den initiala bedömningen. Först efter valet av påföljd genomförs en straffmätning med beak- tande av bestämmelserna i 29 kap. 4–7 §§ . 2.Det andra alternativet innebär att en preliminär straffmätning – med beaktande av inte bara 29 kap. 1–3 §§ utan även 5– 7 §§ (dock inte 4 § om s.k. återfallsskärpning) – görs före valet av påföljd. Bedömningen enligt 30 kap. 4 och 5 §§ kan då göras med utgångspunkt i brottets eller brottslighetens s.k. straff- mätningsvärde, som alltså redan innefattar ett beaktande av eventu- ella billighetsskäl och den tilltalades eventuella ungdom. Termen straffmätningsvärde har inte definierats i lagtext men förekommer i avgöranden av och i den straffrättsliga littera- turen.7 Det andra beskrivna alternativet kräver att omständigheterna (billig- hetsskälen respektive den tilltalades ungdom) har ”samma tyngd”, dvs. bör få samma genomslag, vid straffmätningen som vid påföljdsvalet. 7Det första avgörandet i vilket använde termen straffmätningsvärde var Högsta domstolens dom i rättsfallet NJA 2012 s. 849. När det först gäller billighetsskäl – som är ett samlingsbegrepp för en rad olika väsensskilda omständigheter – kan det hävdas att vissa av de i 29 kap. 5 § beskrivna typfallen bör få genomslag framför allt vid straffmätningen och andra framför allt vid påföljds- valet. Det innebär att en tillämpning av det andra alternativet kräver att rättstillämparen är medveten om att det ibland kan leda till att billig- hetsskäl inte påverkar påföljdsvalet i ”rätt” utsträckning – och att det inte kan vara någonting mer än en tumregel för när presumtionen mot fängelse är bruten.8 Den tilltalades ungdom är lättare att betrakta som en enda faktor som går att gradera (utifrån biologisk ålder) och det är mot den bak- grunden lätt att tänka sig en tillämpning av 30 kap. 4 och 5 §§ som innebär att presumtionen mot fängelse gäller så länge som det s.k. straffmätningsvärdet inte är eller högre – och så länge presum- tionen inte bryts på grund av brottslighetens art eller att den till- talade tidigare gjort sig skyldig till brott. Det är därför naturligt att domstolarna brukar anse att synnerliga skäl respektive särskilda skäl för fängelse, enligt 30 kap. 5 § , föreligger när straffmät- ningsvärdet efter beaktande av den tilltalades ungdom, enligt 29 kap. 7 § , motsvarar fängelse – eller när straff- mätningsvärdet är lägre men i kombination med brottslighetens art eller återfall motiverar fängelse. Eftersom 29 kap. 7 § ger utrymme för ett gradvist beaktande av den tilltalades ungdom (mer s.k. reduktion ju lägre ålder i förhållande till 21-årsgränsen) innebär en tillämpning av det andra alternativet att det i praktiken inte finns en så tydlig tröskeleffekt som uppdelningen i 30 kap. 5 § i ”synner- liga skäl” (för 15–17-åringar) och ”särskilda skäl” (för 18–20-åringar) antyder. Vissa övriga allmänna bestämmelser om påföljdsval Om straffmätningsvärdet ligger på fängelsenivå och presumtionen mot fängelse, enligt 30 kap. 4 § , inte har brutits, står valet avseende vuxna lagöverträdare huvudsakligen mellan påfölj- 8Se kritik mot Högsta domstolens användning av termen straffmätningsvärde i artikeln ”’Straffmätningsvärde’ och påföljdsval” i SvJT 2015 s. 173 samt , ”Straffmätningsvärdet – en replik” i SvJT 2015 s. 281 och , ”Enighet om tumregeln” i SvJT 2015 s. 292. derna villkorlig dom och skyddstillsyn. Att det ”saknas särskild an- ledning att befara att den tilltalade kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet” är ett skäl för att välja villkorlig dom (30 kap. 7 § första stycket ). Villkorlig dom ska som utgångs- punkt förenas med dagsböter (30 kap. 8 § ; påföljdens innehåll i övrigt regleras i 27 kap. ). Den omständig- heten att ”det finns anledning att anta att skyddstillsyn kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet” är ett skäl för skyddstillsyn (30 kap. 9 § första stycket ; påföljdens innehåll regleras i 28 kap. ). Som ett särskilt skäl för villkorlig dom i stället för fängelse kan rätten, enligt 30 kap. 7 § andra stycket , beakta om den till- talade samtycker till att domen förenas med en föreskrift om sam- hällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan rätten, enligt 30 kap. 9 § andra stycket , beakta 1.om en påtaglig förbättring skett av den tilltalades personliga eller sociala situation i något hänseende som kan antas ha haft sam- band med hans brottslighet, 2.om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans brottslighet, 3.om missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat sär- skilt förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsent- lig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställig- heten eller 4.om den tilltalade samtycker till att skyddstillsynen förenas med en föreskrift om samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Skyddstillsyn kan också kombineras med böter eller med ett kort fängelsestraff, om det behövs för att kunna undvika att påföljden be- stäms till ett fängelsestraff motsvarande straffmätningsvärdet. I fråga om ett tillägg i form av ett kortare fängelsestraff (som kallas 28:3- fängelse eftersom möjligheten att kombinera skyddstillsyn med fäng- else beskrivs i 28 kap. 3 § ) krävs att det ska vara oundgäng- ligen påkallat. Utöver de i föregående stycke uppräknade särskilda skälen för skyddstillsyn är en kombination av skyddstillsyn och s.k. 28:3-fängelse ett särskilt skäl för att välja skyddstillsyn i stället för fängelse. (Se 30 kap. 10 § respektive 11 § .) De angivna särskilda skälen för villkorlig dom eller skyddstillsyn i stället för fängelse kan innebära att påföljden kan stanna vid en icke frihetsberövande påföljd även i fall då den grundläggande presum- tionen mot fängelse, enligt 30 kap. 4 § , har ansetts bru- ten. Bestämmelserna i 30 kap. 7 § andra stycket, 30 kap. 9 § andra stycket och 30 kap. 11 § skulle därmed kunna sägas ut- göra ett slags förstärkningar av huvudregeln, enligt 30 kap. 4 § brotts- balken, att fängelse ska undvikas om det är tillräckligt att döma till en mindre sträng påföljd. Som ett förtydligande kan här nämnas att tillägg av samhällstjänst, s.k. kontraktsvård eller s.k. 28:3-fängelse får göras endast om domstolen i ett första led har kommit fram till att en ren villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådan påföljd i kombi- nation med böter inte är tillräckligt ingripande med hänsyn till de i 30 kap. 4 § uppräknade faktorerna straffvärde, brotts- lighetens art och återfall. 4.2.5Straffmätning för unga lagöverträdare Vi har redan berört existensen av bestämmelsen om den s.k. ung- domsreduktionen i 29 kap. 7 § och dess indirekta på- verkan på påföljdsvalet genom hänvisningen till den tilltalades ålder i 30 kap. 5 § . I det följande ska något sägas om bestäm- melsens tillämpning. I 29 kap. 7 § första stycket första meningen anges att den tilltalades ungdom ska beaktas särskilt vid straffmätningen, om brottet eller brottsligheten har begåtts innan han eller hon har fyllt . Bestämmelsen är alltså obligatorisk, dvs. måste tillämpas av rätten. Som vi har berört i avsnitt 4.2.3 anges i första stycket andra meningen att rätten får gå under brottets eller brottslighetens straff- skala om s.k. ungdomsreduktion görs. Vidare anges i bestämmelsens andra stycke att maxstraffet för lagöverträdare är fängelse eller – om fängelse och på livstid är föreskrivet för brottet eller om straffskalan har utvidgats uppåt vid flerfaldig brottslighet enligt 26 kap. 2 § – . Några närmare riktlinjer för hur stor den s.k. reduktionen ska vara ges dock inte i lagtexten. Vägledning för rättstillämparen i den frågan finns i stället i avgöranden från och i den straffrättsve- tenskapliga litteraturen. och har mot bakgrund av avgöranden från presenterat följande förslag till tabell för s.k. ung- domsreduktion.9 S.k. ungdomsreduktion vid olika åldrar (andel av straffvärdet) (andel av straffvärdet) Tabellen har fått stort genomslag i rättstillämpningen och kan där- med sägas representera ett vedertaget sätt att tolka bestämmelsen i 29 kap. 7 § , även om det också finns andra förslag till tabeller som – på detaljnivå – kan avvika något från värdena i den ovan införda tabellen.10 De skillnader i synsätt som förekommer är så pass små att vi bedömer att vi kan utgå från tabell 4.1 som ett underlag för den fortsatta diskussionen. Detta innebär inte att utred- ningen tar ställning för att s.k. reduktion ska göras med närmare be- stämda procentsatser vid olika åldrar. I detta sammanhang kan också nämnas att har uttalat följande i fråga om tillämp- ning av tabeller:11 Det är […] inte enbart åldern som bör vara avgörande för hur stor straff- nedsättningen skall bli enligt 29 kap 7 § BrB. Vid långvariga fängelse- straff kan det ofta vara rimligt att nedsätta straffet mera än vid kortare 9Nils Jareborg och , Straffrättens påföljdslära, 5 uppl., 2017 s. 157 f. och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 257–265. 11Rättsfallet NJA 2000 s. 421. frihetsstraff eller bötesstraff, och brottens art kan också vara av bety- delse i detta sammanhang. Även de omständigheter som anges i 29 kap 4 och 5 §§ BrB påverkar självfallet straffmätningen. Någon schematisk regel om en på levnadsålder grundad procentuell straffnedsättning i förhållande till straffvärdet skulle bl a med hänsyn till dessa förhållanden behöva för- ses med så många undantag och förbehåll att den inte skulle tjäna till verklig vägledning. Det som sägs om procentsatser i utredningens överväganden syftar alltså endast till att belysa vilka ungefärliga nivåer som skulle kunna vara aktuella om den s.k. reduktionens ramar skulle ändras på olika sätt. Den s.k. reduktionen vid olika åldrar, med utgångspunkt i tabell 4.1, kan beskrivas i diagramform på följande sätt. Figur 4.1 Den nuvarande s.k. reduktionen vid olika åldrar Ålder vid brottet eller brotten (år) De nu angivna graderna av s.k. reduktion avser straffmätning när straffvärdet ligger på fängelsenivå. Om straffvärdet ligger på dags- botsnivå, brukar domstolarna – i stället för att i det enskilda fallet göra beräkningar utifrån procentsatser – beakta bestämmelsen i 29 kap. 7 § genom att döma ut bötesstraff enligt en Ett förslag till sådan tabell, som har fått genomslag i rättstillämpningen, är följande.12 Straffmätningsvärdet vid olika åldrar Även Riksåklagarens riktlinjer har påverkat rättsutvecklingen i den- na del.13 I de fall Riksåklagarens riktlinjer avviker från riktlinjerna i den ovan införda tabellen är skillnaderna små. Utan att ta ställning för eller emot att s.k. reduktion ska göras enligt den ovan införda tabellen, eller enligt Riksåklagarens riktlinjer, anser utredningen att den kan tjäna som en bakgrund till utredningens överväganden. I fråga om straffvärden på penningsbotsnivå görs normalt sett ingen s.k. ungdomsreduktion. En lagöverträdare i åldern 15–får alltså som utgångspunkt samma penningbot som om han eller hon skulle ha varit eller äldre för brottet. 12Martin Borgeke och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 252–257. 13Se Riksåklagarens riktlinjer 2017:1. 4.2.6Val av påföljd för unga lagöverträdare Bestämmelser om särskilda ungdomspåföljder – som i första hand är avsedda för lagöverträdare i åldern 15–även om de kan tillämpas även på lagöverträdare i åldern 18–– finns i 32 kap. , som har rubriken ”Om överlämnande till särskild vård för unga”. I fråga om bakgrunden till 32 kap. hänvisas till av- snitt 3.11. Särskilda bestämmelser om ungdomsvård finns i 32 kap. 1 § brotts- balken, som har följande lydelse: Den som är under tjugoett år och som begått brott får dömas till ung- domsvård om han eller hon har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga och sådan vård eller åtgärd kan beredas den unge. Vården och åtgärderna skall syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt. Ungdomsvård får dömas ut endast om planerade åtgär- der, i förekommande fall i förening med ungdomstjänst eller böter, kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Skall åtgärderna vidtas med stöd av socialtjänstlagen, skall rätten med- dela föreskrift om att den unge skall följa det ungdomskontrakt som upprättats av socialnämnden. Innehållet i kontraktet skall framgå av do- men. Skall åtgärderna vidtas med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, skall den vårdplan som upprättats av socialnämnden fogas till domen. Om skada på egendom har uppkommit genom brottet och det bedöms vara ägnat att främja den unges anpassning i samhället, får rätten, i sam- band med att den dömer till ungdomsvård, föreskriva att den unge på tid och sätt som anges i domen skall biträda den skadelidande med visst ar- bete, som syftar till att avhjälpa eller begränsa skadan eller som annars i belysning av brottets och skadans art framstår som lämpligt. Sådan före- skrift får meddelas endast med den skadelidandes samtycke. Som framgår redan av lagtexten bygger påföljden ungdomsvård i stor utsträckning på allmänna rätt och skyldighet enligt socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) att ingripa mot och omhän- derta ungdomar, särskilt de som är . Utrymmet för att tillämpa påföljden ungdomsvård är större ju yngre lagöverträdaren är. I första hand tillämpas påföljden på lagöverträ- dare i åldern 15–, även om den formellt sett kan tillämpas även på lagöverträdare i åldern 18–. Utrymmet för påföljdens tillämp- ning beror också på påföljdens konkreta innehåll i det enskilda fallet. Om de planerade åtgärderna är begränsade, kan ungdomsvård kom- ma i fråga endast vid låga straffmätningsvärden. Om det i stället pla- neras att den unge ska placeras i familjehem eller särskilt ungdoms- hem med stöd av LVU, kan ungdomsvården anses betydligt mer ingripande och därför proportionerlig även vid högre straffmätnings- värden. Särskilda bestämmelser om ungdomstjänst finns i 32 kap. 2 § brotts- balken, som har följande lydelse: Den som är under tjugoett år och som begått brott får dömas till ung- domstjänst om påföljden är lämplig med hänsyn till hans eller hennes person och övriga omständigheter. Den som döms till ungdomstjänst ska åläggas att utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet i lägst tjugo och högst . Den som är får dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Rätten får döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet och det inte finns skäl för att döma till ungdoms- vård. I valet mellan ungdomstjänst och böter ska ungdomstjänst väljas om den påföljden inte är alltför ingripande. gällde ett krav på samtycke från den unges sida för att rätten skulle kunna döma till ungdomstjänst. Det kravet slopades med hänvisning till att det inte är rimligt att den tilltalade har formellt inflytande och kan förfoga över valet av påföljd. uttalade regeringen att det inte går att komma ifrån att den tilltalades inställning till en eventuell ungdomstjänst kan påverka bedöm- ningen av om en sådan påföljd är lämplig eller inte.14 Det skulle vara olämpligt att döma ut ungdomstjänst om det för domen skulle framstå som klart att den tilltalade inte kan – eller av annan anledning inte avser att – genomföra ungdomstjänsten.15 Förhållandet mellan straffmätningsvärde och antal timmar ung- domstjänst har – utifrån förarbetsuttalanden års reform – beskrivits på följande sätt i den straffrättsliga litteraturen:16 Tabell 4.3 Förhållandet mellan straffmätningsvärde och antal timmar ungdomstjänst Förhållandet mellan ungdomstjänst och böter Ett syfte med reform av påföljdssystemet för unga lagöver- trädare var att minska användningen av bötesstraff för de yngsta lag- överträdarna.17 I valet mellan ungdomstjänst och böter anges att ung- domstjänst ska väljas, om den påföljden inte är alltför ingripande (32 kap. 3 § andra stycket ). Gränsen för när ungdoms- tjänst blir för ingripande, i förhållande till ett bötesstraff, anses gå 2014/15:25 s. 39. 2014/15:25 s. 39. 16Martin Borgeke och , ”Den nya lagstiftningen om påföljder för unga lagöverträdare” i SvJT 2007 s. 181, på s. 195. Modellen har publicerats även i och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 495. 17Se t.ex. prop. 2005/06:165 s. 42. vid 55 dagsböter, vilket innebär att ungdomstjänst normalt tillämpas vid straffmätningsvärden från och med 60 dagsböter.18 Kombination av ungdomsvård och ungdomstjänst eller dagsböter Om det behövs med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den unges tidigare brottslighet, får rätten förena ungdomsvård med antingen ungdomstjänst eller dagsböter, högst 200, oavsett om böter har föreskrivits för brottet eller inte (32 kap. 3 § första stycket ). Syftet med bestämmelsen om kombinationspåföljd är att rätten – om det i och för sig finns förutsättningar för ungdomsvård men en sådan påföljd inte framstår som tillräckligt ingripande – ska kunna avhjälpa proportionalitetsbristen genom att lägga till så många tim- mar ungdomstjänst eller så många dagsböter som krävs för att påföljden ska motsvara brottets allvar och med hänsyn till de övriga relevanta faktorerna vid påföljdsvalet: brottslighetens art och den tilltalades eventuella tidigare brottslighet. Samma princip som när det gäller förhållandet mellan dagsböter och ungdomstjänst som ”rena” påföljder gäller, enligt förarbetsut- talanden, även vid valet mellan dessa båda påföljder när de används som tillägg till ungdomsvård.19 Det innebär att om det är aktuellt med ett tillägg motsvarande upp till 55 dagsböter, ska dagsböter väl- jas som tillägg, medan mer ingripande tillägg som utgångspunkt ska komma till uttryck genom att ungdomstjänst läggs till ungdoms- vården. Hur mycket ungdomstjänst eller hur många dagsböter som krävs vid ett visst straffmätningsvärde – eller alternativstraff – går inte att svara på generellt. Detta beror på att ungdomsvården i sig kan ha olika ingripandegrad beroende på dess konkreta innehåll i det en- skilda fallet. Som ett slags utgångspunkt har – mot bakgrund av praxis från – följande samband föreslagits:20 2005/06:165 s. 74. Se även, i fråga om tillämpningsområdena för de särskilda ung- domspåföljderna, resonemanget under rubriken ”Valet av påföljd för unga utifrån straffmät- ningsvärdet” nedan. 2005/06:165 s. 84. 20Se och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 503, som hänvisar till rättsfallet NJA 2009 s. 121. SOU 2018:85Det nuvarande systemet Alternativstraff och ungdomsvård med ungdomstjänst Antal timmar ungdomstjänst (med ungdomsvård) Åtgärder vid misskötsamhet m.m. Bestämmelser om åtgärder vid misskötsamhet efter en dom på ung- domsvård eller ungdomstjänst finns i 32 kap. 4 § , som har följande lydelse: Om den dömde i väsentlig grad underlåter att göra vad som åligger honom eller henne enligt en föreskrift vid ungdomsvård om att han eller hon ska följa ett ungdomskontrakt eller enligt en dom på ungdoms- tjänst, får rätten på talan av åklagare undanröja en annan påföljd än böter som dömts ut för brottet och bestämma en ny påföljd för detta. I stället för att undanröja påföljden får dock rätten meddela den dömde en varning, om det är en tillräcklig åtgärd. Om, av annat skäl än som anges i första stycket, den planerade vården eller de planerade åtgärderna enligt ett ungdomskontrakt eller en vårdplan inte kommer till stånd eller vården eller åtgärderna kommit att i väsentlig grad avvika från vad som planerats i kontraktet eller vård- planen, får rätten på talan av åklagare undanröja en annan påföljd än böter som dömts ut för brottet och bestämma en ny påföljd för detta. Detsamma gäller om, av annat skäl än som anges i första stycket, en dom på ungdomstjänst inte till väsentlig del kan fullgöras inom skälig tid. Om mer än en påföljd undanröjs får rätten bestämma en gemensam påföljd för den samlade brottsligheten. Om rätten beslutar om undanröjande enligt första eller andra stycket ska den, när den nya påföljden bestäms, ta skälig hänsyn till vad den döm- de har undergått till följd av den undanröjda påföljden eller de undan- röjda påföljderna och till böter som har dömts ut [tillsammans med ungdomsvård]. Om någon har begått brott i åldern 15–och rätten vid tillämp- ning av 30 kap. anser att presumtionen mot fängelse har brutits, ska den bestämma påföljden till sluten ungdomsvård –, om det inte ”med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständighet” finns särskilda skäl för att döma ut ett fängelsestraff (32 kap. 5 § första och andra stycket , som det hänvisas till i 30 kap. 5 § första stycket andra meningen ). När sluten ungdomsvård verkställs sker ingen villkorlig frigivning, vilket ska jämföras med att den som avtjänar ett fängelsestraff som utgångspunkt får verkställa resten av straffet i frihet (i form av en prövotid) efter två tredjedelar av strafftiden, under förutsättning att en månads fängelse har avtjänats (26 kap. 6 § första stycket brotts- balken). Detta innebär att rätten – efter den vanliga straffmätningen –ska reducera tiden med en tredjedel innan den fastställer tiden för den slutna ungdomsvården. Det är alltså ett straffmätningsvärde om fängelse som motsvarar den längsta tiden för sluten ungdoms- vård, . Det matematiska sambandet, mellan ett fängelsestraff och den korresponderade tiden sluten ungdomsvård, kan beskrivas på följande sätt: Tabell 4.5 Straffmätningsvärde och sluten ungdomsvård Bestämmelser om verkställighet av sluten ungdomsvård finns i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (som det hän- visas till i 32 kap. 5 § tredje stycket ). Som ett tillägg till det som har sagts om villkorlig frigivning från fängelsestraff kan nämnas att det i praktiken sker en utslussning från sluten ungdoms- vård som bestäms efter en individuell prövning. Förslag till nya ungdomspåföljder Ett förslag till nya ungdomspåföljder presenterades i depar- tementspromemorian Nya ungdomspåföljder. I departementsprome- föreslog utredaren att det skulle införas två nya ungdoms- påföljder: ungdomstillsyn och ungdomsövervakning. Den föreslagna påföljden ungdomstillsyn motsvarade huvudsakligen Påföljdsutred- ningens tidigare förslag om kontaktskyldighet för unga. Promemo- rians förslag om ungdomsövervakning skiljer sig från Påföljdsutred- ningens förslag på så sätt att de rörelsebegränsade momenten alltid ska vara förenade med elektronisk övervakning och att påföljden ska innefatta ett obligatoriskt drogförbud endast om det i det enskilda fallet anses behövas.21 De två föreslagna nya ungdomspåföljderna syftar till att avhjälpa brister och täcka upp luckor i det nuvarande påföljdssystemet. En grundläggande tanke med förslaget är att det för varje lagöverträdare i åldern 15–ska finnas en ungdomspåföljd som är tillräckligt in- gripande. Därmed ska sådana påföljder som i första hand är avsedda för vuxna lagöverträdare och höga bötesstraff kunna undvikas. Ungdomstillsyn innebär att den unge ska hålla kontakt med och regelbundet sammanträffa med en särskilt utsedd stödperson samt delta i annan särskilt anordnad verksamhet.