sou · H6B332 · 2018-04-24 00:00:00 — I en systematisk genomgång av studier om att rutinmässigt fråga inom hälso- och sjukvården för att upptäcka våldsutsatta kvinnor dras slutsatsen, även om forskningsstödet än så länge är måttligt starkt, att det kan vara ett steg i rätt riktning, och om rutinmässiga frågor om våld kopplas ihop med stödinsatser, rådgivning och behandling skulle det kunna ge positiva effekter av stor betydelse i ett folkhälsoperspektiv (O’Doherty et al. Erfarenheter från försök i med att införa rutinmässiga frågor om våld inom bland annat barn- och ungdomspsykiatrin och familjerätt pekar på att professionella till en början kan ha ett motstånd till att fråga (kommun 2005, Hedtjärn et al. En studie vid BUP i visade också att behandlare som hade erfarenhet av att arbeta med våld i familjen och dess effekter ställde frågor om våld i betydligt högre grad än andra (Hedtjärn et al. 2009, Hultmann et al. Här synliggörs betydelsen av att ha kunskap om hur man ska hantera de berättelser om våld som kan komma när man som professionell ställer frågan (se även et al. Befintliga studier visar att det finns ett stort behov av utbildning, handledning och stöd vid införandet av rutiner för att upptäcka våld. Det finns också skäl att anta att utmaningarna för professionella (och behovet av handledning och stöd) blir än större om det är barn som får frågor om våld, då både det juridiska och moraliska ansvaret att agera blir än starkare om det skulle vara ett barn som får frågan och sedan berättar om våld. Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Insatser i barns vardagssammanhang Verksamheter som utgör delar av barns vardagssammanhang är inte bara viktiga för att upptäcka våld. De är också av stor betydelse för utsatta barns återhämtning. Barn tillbringar till exempel stora delar av sin vardag i förskola och skola, vilket gör dessa till viktiga arenor för stöd och hjälp till barn utsatta för våld. Det gäller oavsett om våldsutsatta barn får de olika typer av stöd- och behandlingsinsatser som beskrivs i föregående avsnitt. Ett sätt att formulera i synnerhet förskolans och skolans möjliga uppdrag när det handlar om barn som utsätts för våld är att de bör erbjuda flera olika nivåer av insatser. På en grundläggande nivå handlar det om att uppmärksamma och bemöta alla utsatta barn på ett sätt som bekräftar – giltiggör – barnens utsatthet och erfarenheter, vilket är en viktig stödjande insats. Det finns också flera olika typer av resurser och handböcker till stöd för förskole- och skolpersonal när det gäller att utveckla beredskap för att upptäcka och hantera exempelvis barns utsatthet för sexuella övergrepp (t.ex. 2017, och 2017, SKL 2016). När det gäller insatser i skola för att förebygga ohälsa till följd av våld påpekas dock i en systematisk översikt att även om det utvecklats en rad olika preventionsprogram för skolan med fokus på att motverka de negativa effekterna av sexuella övergrepp, är det osäkert hur effektiva de är (et al. De studier som finns har också ofta framförallt fokuserat på egenskaper hos barnet, medan det finns ett behov av att utveckla kunskap om hur barnets omgivning kan utformas så att återhämtningen stöds och de negativa effekterna av våldsutsattheten lindras. Det är också en komplex fråga att definiera vad som kan ligga i förskolans och skolans uppdrag, med tanke på gränsen mellan , hälso- och sjukvård respektive skola. Det har inte varit möjligt att identifiera några systematiska översikter över stöd- och behandlingsinsatser i en förskole- och skolkontext, men det går att hitta exempel på vad förskolans och skolans uppdrag skulle kunna inrymma, med tanke både på förskolans och skolans ansvar för barns lärande och skolans sociala uppdrag. Ett sådant är Children Exposed to Domestic Violence. A Teacher’s Handbook to Increase Understanding and Improve Community Responses (Baker et al. Den här handboken, publicerad av and Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Families in the i , , , innehåller bland annat råd om hur personal kan stödja barn att berätta om våld de upplevt hemma, och riktlinjer för hur oro för barn ska rapporteras till ansvariga myndigheter. Vidare lyfts generella antimobbingsprogram och program mot våld i ungas parrelationer (dejting våld) ut som viktiga särskilt för barn som upplevt våld hemma, eftersom de kan ge alternativ till de rollmodeller och föreställningar barnen har med sig hemifrån. Vidare pekar handboken ut lärare som viktiga för implementeringen av skolbaserade preventionsprogram, och ger exempel på hur olika aktiviteter kan organiseras. Även om handboken fokuserar generella insatser i skolan, är det tydligt att åtminstone vissa av de aktiviteter som förs fram kan fungera som ett stöd för barn som själva varit utsatta för våld. Ett annat exempel som än tydligare tar sikte på de eventuella negativa hälsoeffekterna av våldsutsatthet är en resurs som utvecklats i för skolpersonal, när det handlar om att stödja barn som utvecklat egna problem och visar tecken på trauma: Helping Traumatized Children Learn. Supportive school environments for children traumatized by family violence (et al. Här handlar det om att göra skolmiljön sensitiv för behoven hos traumatiserade barn. Utgångspunkten är att lärare behöver förhålla sig till att trauma kan undergräva barns möjligheter att lära, bygga relationer och fungera i klassrummet. Författarna menar att även om insatserna för att anpassa skolmiljön fokuserar på traumatiserade barn, kan traumasensitiva lärandemiljöer hjälpa alla barn: både barns vars utsatthet är känd, de barn vars utsatthet aldrig kommer att klargöras, och de barn som påverkas av sina traumatiserade klasskamrater. Målet är att försäkra sig om att alla barn ges optimala möjligheter till lärande, oavsett vad de varit med om . Det sociala nätverkets roll Ett viktigt sammanhang för det våld barn utsätts för av vuxna är det sociala nätverk som omger familjen. Barnets sociala nätverk kan både vara en källa till stöd, och något som bidrar till utsattheten. När det gäller hedersrelaterat våld har forskningen lyft fram hur det utvidgade familje- och släktnätverket kan vara en del av problemet och vara involverat såväl i att upprätthålla våldet som att delta i Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld utövandet av det. Utövarna kan exempelvis vara den närmaste familjen medan släktingar utanför den närmaste kretsen godkänner och driver på det (se 2017; Schlytter 2005, 2009). Andra exempel på hur det sociala nätverket kan ha en negativ betydelse och bidra till att upprätthålla våld kommer från forskningen om barn som upplever våld mot en förälder. En ny svensk avhandling om hur barnen själva, deras syskon, mor- och farföräldrar samt andra vuxna reagerar och handlar i samband med den ena förälderns våld mot den andra synliggör de processer inom det sociala nätverket som bidrar till att våldet upphör eller fortsätter (2017). Den pekar också på att det sociala nätverkets responser på våld har stor betydelse för vilken position barnet får, exempelvis om barnets utsatthet uppmärksammas eller om barnet tillskrivs ansvar för att hantera och stoppa förälderns våld. Av studien framgår det dock att det sociala nätverket även kan erbjuda möjligheter, genom att det ofta finns personer runt barnen som känner till våldet, personer som kan vara en länk till att erbjuda stöd och skydd, exempelvis genom att de ser till att professionella får kännedom om våldet. Studien illustrerar hur personer i barns omgivning kan bidra med värdefull kunskap i exempelvis en barnavårdsutredning, som barnens berättelser visar att detta inte alltid är fallet, varför en bedömning alltid bör göras om de kan involveras i samband med en utredning (2017). Det går att förebygga åtminstone vissa delar av våldet mot barn, även om förebyggande är en utmanande fråga. Inte minst utvecklingen i när det gäller våld i uppfostringssyfte är ett illustrativt exempel. Den så kallade anti-aga lagen infördes 1979. Därmed definierades även föräldrars våld mot barn i uppfostrande syfte explicit som kriminellt. Efter att lagen infördes har det genomförts ett antal olika studier i av förekomsten av våld mot barn (et al. Dessa studier har visat att har föräldrar i förändrats från att betrakta aga som en naturlig del i uppfostran till att ta avstånd från alla former av våld mot barn (Jernbro och 2017). omfattar av alla unga föräldrar ståndpunkten att våldet är Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Efter en kraftig nedgång i kroppsliga bestraffningsmetoder mellan 1980 och har våld mot barn inom familjen stabiliserat sig på en relativt låg nivå, internationellt sett (se tidigare avsnitt). Även om situationen förändrats till det bättre är dock – som framgår av den här texten – en betydande andel barn fortsatt utsatta för fysiskt våld. Internationellt sett finns en rad olika insatser som syftar till att förebygga att barn överhuvudtaget utsätts för våld. Systematiska genomgångar av studier av preventionsprogram ger dock en motsägelsefull bild av möjligheten att minska barns utsatthet för våld. Medan vissa studier är försiktigt positiva (Mikton och Butchart ), målar andra upp en ganska dyster bild (Euser et al., 2105) och konstaterar att de program som finns framförallt visat sig vara effektiva när det gäller att minska våldet, snarare än att förhindra det. Här bör man notera att studierna i många fall handlar om länder med annan lagstiftning och tradition än den svenska. Det är därför inte givet att preventionsprogrammen skulle få samma effekter i . De preventionsinsatser som pekas ut i de systematiska studierna är bland annat föräldraträning, program som fokuserar riskgrupper, och program av medellängd (6–12 månader) eller ett medelantal sessioner (16–30). I en färsk systematisk genomgång av studier av insatser riktade till mammor identifierade som tillhörande grupper med hög risk för våld mot barn, konstateras dock att även om mycket finns skrivet om våld mot barn i högriskfamiljer, finns få studier som visar vilka metoder som är effektiva för att arbeta med dessa föräldrar och barn för att förebygga våld (Levey et al. I den systematiska genomgången var det endast program för hembesök som kunde sägas ha stöd i forskning, men även när det gäller den här insatsen varierar resultaten mycket mellan olika studier. Även om det är svårt att dra entydiga slutsatser av forskningen är det dock vissa forskningsresultat som har en ganska tydlig relevans för ett bredare förebyggande arbete. I den senaste svenska nationella studien var alla former av misshandel starkt kopplad till upplevd dålig familjeekonomi (Jernbro och 2017). Elever med dålig familjeekonomi rapporterade både utsatthet för någon form av barnmisshandel i mycket större utsträckning och i högre grad allvarligare former av fysisk barnmisshandel och utsatthet för flera typer av barnmisshandel. Bland de elever som upplevde att Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld familjen har dålig ekonomi rapporterade att de varit utsatta för två eller fler typer av misshandel av vuxna till skillnad från bland de elever som uppgav att familjen har god ekonomi. av eleverna med dålig familjeekonomi hade varit utsatta för fyra till fem typer av misshandel till skillnad från bland de elever som uppgav god familjeekonomi. Ett annat exempel på hur olika riskfaktorer samverkar är att våld mot barn dels är relaterat till våld mot kvinnor, dels att våld mot kvinnor ofta får negativa ekonomiska konsekvenser, exempelvis på grund av förlorad arbetstid (Ford-Gilboe et al., 2009; Varcoe et al., 2011), förhöjd risk för arbetslöshet (Kimerling et al., 2009), för att våldsutövande män undergräver kvinnors försök att få eller behålla arbetet, eller på grund av andra former av ekonomiskt våld (och 2015). Med tanke på forskningsresultat som dessa framstår det som viktigt att både utveckla det samordnade och barncentrerade insatssystem i förhållande till våldsutsatta barn som diskuteras ovan, förebyggande insatser riktade till riskgrupper, och det mer generella välfärdssystemet för barn och deras familjer. , N., , M. & , C. (2016). The prevalence of potentially victimizing events, poly-victimization, and its association to sociodemographic factors: a Swedish youth survey. 31(4), 620–651. , N., , M. & , C. (2016). Victimization, polyvictimization, and health in Swedish adolescents. Adolescent health, medicine and therapeutics, 7, 89–99. (2014). Projektbeskrivning 2014–2017. (2017). Dags att prata om sexuella övergrepp – handledning till skolans personal. & , A. (2004). Barn som bevittnat våld mot mamma: en studie om kvinnor och barn som vistats på Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld & Draxler, H. (2016). En genomförbarhetsstudie av ett individuellt föräldrastöd i för våldsutsatta föräldrar. & , M. (2017). Utveckling av bedömningsinstrument och stödinsatser för våldsutsatta barn II, 2017, projektplan. : och : . Altafim, E. P., Linhares, M. (2016). violence and child maltreatment prevention programs for parents: A systematic review, Psychosocial Intervention 25, 27–38. , R. F., Butchart, A., Felitti, V. J. & , D. W. (2010). a Framework for Global Surveillance of the Public Health Implications of Adverse Childhood Experiences. 39(1), 93–98. Annerbäck, E. M., , G., , C. & , P. (2010). Prevalence and characteristics of child physical abuse in –findings from a population-based youth survey. Acta Paediatrica, 99(8), 1229–1236. & , I. (2010). ”… och han sparkade mamma …” – Trappanmodellen i möte med barn som bevittnat våld. (2017). Användbarhet av en strukturerad risk- /skyddsintervju inom för barn som utsatts för eller bevittnad våld i sin familj, 2018–2020. Baker, L. L., Jaffe, P. G., Ashbourne, L. (2002). Children Exposed to Domestic Violence, A Teacher’s Handbook to Increase Understanding and Improve Community Responses. , : in the . , L., Silverman, D., , D. (2012). The Batterer as Parent: Addressing the Impact of Domestic Violence on . Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Barnert, E., , Z., , J., Anoshiravani, A., Kolhatkar, G., , J. (2017). Commercial Sexual Exploitation and Sex Trafficking of Children and Adolescents: A , Academic Pediatrics 17(8), 825–829. G., , D. & , T. (2015). School-Based Child Sexual Abuse Prevention Programs: Moving Toward Resiliency-Informed Evaluation, , 24, 77–96. Bartelink, C., van Yperen, T. & ten , I. (2015). Deciding on child maltreatment: A literature review on methods that improve decision-making. Child Abuse & Neglect 49, 142–53. Barter, C., McCarry, M., Berrige, D., , K. (2009). Partner exploitation and violence in teenage intimate relationships. : National to Children/NSPCC & : , . (2007b). Global perspectives on children’s unpaid caregiving in the family: research and policy on ”young carers” in the UK, , the and Sub-Saharan , Global Social Policy, 7: 23–50. Bowstead, J. , och , S. (1995). Asian Women and Domestic Violence: Information for Advisers. Borough of Women’s Equality Unit. , A., , L., , U., , K., , K., Sharifi, U., Cater, Å. K., , A., , M., , C. (2011). Stöd till barn som upplevt våld mot mamma. Resultat från en nationell utvärdering. Rapport, : , . , A., , , , M., Cater, Å. K., , K., , U., Hultmann, O., , C., de Souza, K., Draxler, H., , P. & Hjärthag, F. (2015). iRiSk – Utveckling av bedömningsinstrument och stödinsatser för våldsutsatta barn. Rapport, : , . Brå (2011). Det dödliga våldets utveckling. Fullbordat och försökt till dödligt våld i . Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Brå (2014). Brott i nära relationer. En nationell kartläggning. : , Rapport 2014:8. Brå (2015). Det dödliga våldet i –2014. : , Rapport 2015:24. Brå (2016). Skolundersökningen om brott 2015. Om utsatthet och delaktighet i brott. : , rapport 2016:21. Brå (2017). Brå (2017b). Konstaterade fall av dödligt våld. Brå (2017c). Brottsutvecklingen i fram . : , Rapport 2017:5. Butchart, A . P., Mian, M., Fürniss, T. (2006). Preventing Child Maltreatment: A Guide to Taking Action and Generating Evidence, : . Cater, Å. (2004). Negotiating normality and deviation – father’s violence against mother from children’s perspectives. Cater, Å. (2007). Children’s Meaning-Conciliation of their Fathers’ Violence Related to Fathers and Violence in General, in Criminology and Crime Prevention, 8(1), 41–55. (2009). Trappan-modellen för samtal med barn som upplevt våld i familjen – en utvärdering för metodutveckling, län /3. Cater, Å. K., Andershed, A.-K. & Andershed, H. (2014). Youth victimization in : Prevalence, characteristics and relation to mental health and behavioral problems in young adulthood. Child Abuse & Neglect, 38(8), 1290–1302. Cater, Å. & , I. (2014) (red.) Trappan-metoden för barn som upplevt våld i sin familj – Reflektioner utifrån olika perspektiv, län /2. Cater, Å. (2014) Kid-s Club i – resultat från en förstudie av en metod för att stödja barn som upplevt våld mot mamma. Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Children’s (2013). Parenting a Child Who Has : A Guide for and Adoptive Parents. Child Welfare Information Gateway [/] Children’s (2014). Parenting a Child Who Has Experienced Trauma, Child Welfare Information Gateway (2007). Barn i familjer där mamma misshandlas, i , M. (red.) Barn som upplever våld. Nordisk forskning och praktik. , J., Mannarino, A. P., , L. & Igelman, R. (2006). Psychosocial interventions for maltreated and violence-exposed children. , 62(4), 737–766. , S. F., Greenwald O’., , Gadd, M., Ristuccia, J., Luray D., , , , M. (2009) Helping Traumatized Children Learn. Supportive school environments for children traumatized by family violence. : Advocates for Children. , Kaestle CE, , , , Toumbourou JW, et al. (2015). Longitudinal predictors of domestic violence perpetration and victimization: A systematic review. Aggression and Violent Behavior 24, 261–72. Dank, M., , P., Zweig, J. M., Jahner, J. (2014). Dating Violence Experiences of Lesbian, , Bisexual, and Transgender Youth, 43, 846–857. Dobash, R. & Dobash, R. (2004). Women’s violence to men in intimate relationships. Working on a Puzzle. British journal of Criminology, 44, 324–349. Dyregrov, A. (2010). Barn och trauma. Edleson, J. (1999). Children’s witnessing of Adult Domestic Violence, 14(8), 839–870. , V. (2016). Det besvärliga våldet: stöd till kvinnor som utsatts för våld i nära relationer. Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld , V. (2011). Skam – ett bortglömt band, i , och , C. (red.) Hur går hon? Om att stödja misshandlade kvinnors uppbrottsprocesser, : . (2014). Våld, familjerätt och barns utsatthet i förskola och skola, i , A-C. & Warnling-Nerep, W. (red) Barnrätt. : Norsteds juridik. (2007). Fäders våld mot kvinnor och barns situation: interventioner på olika planeter? I , M. (red): Barn som upplever våld. Nordisk forskning och praktik. (2011). Contact, Shared Parenting, and Violence. Children as Witnesses of Domestic Violence in , , Policy and the Family, 25 (2): 165–183. , M., , L. (2013). Domestic violence, family law and school. Children’s right to participation, protection, and provision. Basingstoke: Palgrave . & Klingstedt, M-L. (2017). Järva Ungdomsmottagnings NOOR-grupper. En pilotstudie av en gruppverksamhet för unga kvinnor som utsatts för våldtäkt. : Akademin för hälsa, vård och välfärd, . , M., , L., Klingstedt, M-L., , C. (2018, kommande). Samverksansteam: Barns och föräldrars situation och upplevelser. : Akademin för hälsa, vård och välfärd, . (2001). Violent Men as Good-Enough Fathers? A look at and , Violence Against Women 7(7), 779–799. , M.; med Biller, H. & Balkmar, D. (2006). Mäns våldsutövande – barns upplevelser. En kartläggning av interventioner, kunskap och utvecklingsbehov. , M., med Wychichowska, M. (2010). Stöd till barn som upplevt våld. Utvecklingen på fältet 2006–2010. Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Eskonen, I. (2005). Violence in children’s narration, 8(1): 32–45. Euser, S. Alink, L.R., Stoltenborgh. M., Bakermans-Kranenburg, M.J., van IJzendoorn, M.H. (2015). A gloomy picture: a metaanalysis of randomized controlled trials reveals disappointing effectiveness of programs aiming at preventing child maltreatment, BMC Public Health 15: 1068 Ford-Gilboe, M., Wuest, J., Varcoe, C., , L., , M., , J., Wilk, P. (2009). Modelling the effects of intimate partner violence and access to resources on women’s health in the early years after leaving an abusive partner, , 68(6):1021-9. (2016). Better safe than sorry? Quantitative and qualitative aspects of child–father relationships after parental separation in cases involving intimate partner violence. : , , psykologi och socialt arbete Fängström, K., et al., In My Shoes—Validation of a computer assisted approach for interviewing children. Child Abuse & Neglect, 2016. 58: p. , R., , A., Thoburn, J., Sidebotham, P., Radford, L., , D. & , H. (2009). Recognising and responding to child maltreatment. , 373(9658), 167–180. , R., Spatz Widom, C., Browne, K., , D., Webb, E. & , S. (2009). Burden and consequences of child maltreatment in high-income countries. , 373(9657), 68–81. , G.S. & A. Melinder, (2007). Child witness research and forensic interviews of young children: A review. Legal and Criminological Psychology 12: 1–19. (2000). Evaluating Interventions for Children Exposed to Family Violence. , Maltreatment & Trauma, 4(1), 191–215. Graham-Bermann, S. & , H. (2003). Intervention for children exposed to interparental violence (IPV): Assessment of Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld needs and research priorities. Clinical Child and , 6(3), 189–204. Graham-Bermann, S. A., , S., Banyard, V., Devoe, E. & Halabu, H. (2007). intervention for children exposed to intimate partner violence: An efficacy trial. Psychology, 75(2), 199–209. , (2012). The damage done: children exposed to intimate partner violence and their mothers: towards empirically based interventions in order to reduce negative health effects in children. kommun (2005). Våld i nära relationer och samarbetssamtal. Ett metodutvecklingsprojekt vid Familjerätten i . : kommun, Kvalitet och uppföljning, 2005:10. Hedtjärn, G, Hultmann, O (2009). Att fråga mammor till barn som är aktuella på BUP om de varit utsatta för våld av sin partner, 106 (48): 3242–3247. (2011). ”The Three Planet : Towards an Understanding of Contradictions in Approaches to Women and Children’s Safety in Contexts of Domestic Violence”, , 41 (5), 837–853. , .; Pearson, C.; Harwin, N. med , H. (2006). Making an Impact. Children and Domestic Violence – a Reader. Hindley, N., Ramchandari, P. & , D.P.H. (2006). “Risk factors for recurrence of maltreatment: a systemic review.” in Childhood 93, 744–752. Hultmann, O. (2015). Child psychiatric patients affected by intimate partner violence and child abuse – Disclosure, prevalence and consequences, in 2015, : . Hultmann, O. (2015). Child Psychiatric Patients Affected by Violence and Child Abuse – Disclosure, Prevalence and Consequences. Hultmann O, , Ormhaug , (2017). Violence in a Child and Tidiga och samordnade insatser för att förebygga barns utsatthet för våld Adolescent Psychiatric Clinic: A Qualitative Study, 27 (1): 67–78. Hungerford, A., Ogle,R. & , C. (2010). Children’s exposure to intimate partner violence: relations between parentchild concordance and children's adjustment. Violence & Victims. 25(2): 185–201. (1995). Kvinnomisshandel inom äktenskapet. Mellan det omöjliga och det möjliga. : Liber Utbildning. Imam, . F. (1994). Asian Children and Domestic Violence. i A. Mullender & R. (red.). Children Living with Domestic Putting Men’s Abuse of Women on the Child Care : Whiting and . , S., Jernbro, C. & Långberg, B. (2011).