sou · H5B3115 · 2018-01-10 00:00:00 — Att motverka att mindre miljövänliga företag finansierar sin hållbara del av verksamheten med gröna obligationer vore att motverka omställningen till en håll- bar ekonomi. Vidare skulle det begränsa den potentiella storleken på marknaden för gröna obligationer. Det kan vara extra gynnsamt ur ett hållbarhetsperspektiv att just mindre miljövänliga bolag går igenom processen att emittera gröna obligationer. Orsaken är det ökade samarbetet om hållbarhets- frågor som tenderar att uppstå mellan olika avdelningar hos de företag som emitterar gröna obligationer. I arbetet att emittera en grön obligation kan hållbarhetsfrågor lyftas och bättre integreras i företagets olika verksamheter vilket kan hjälpa företagen att snabb- are utvecklas till ett hållbart företag. I utredningens kontakt med emittenter och emissionsinstitut har just dessa positiva externaliteter vid ett flertal tillfällen lyfts fram som en av de viktigaste egen- skaperna vid emission av gröna obligationer. För att möjliggöra mindre miljövänliga företags emission av gröna obligationer och undvika anklagelser för green- washing, krävs det transparens gällande användningen av medlen från de gröna obligationerna. Det krävs en tydlig koppling mellan medel från obligationen och investeringar i hållbar verksamhet. Finns en sådan tydlig koppling bör det inte föreligga något hinder för mindre miljövänliga bolag att emittera gröna obligationer. En klar definition om vad som är hållbart och en tillhörande taxonomi skulle kunna reducera osäkerheten för mindre hållbara företag att emittera gröna obligationer och för investerarna att köpa dessa. För en djupare diskussion kring definitioner och taxonomier se 5 kap. Ett förtydligande exempel skulle kunna vara ett kolkraftsbolag som emitterar en grön obligation för att finansiera omställningen till att framställa energi från solpaneler. Kolkraftsbolaget skulle få en möjlighet att ställa om sin verksamhet och kunna attrahera inve- sterare med ett hållbart investeringsmandat. skulle kol- bolagets gröna obligationer göra det möjligt för investerare med ett hållbarhetsmandat att investera i ett bolag som de annars inte skulle kunnat investera i. Om tillräckligt många investerare införlivar håll- barhet i sina investeringsmandat kommer efterfrågan på investe- ringar i hållbar verksamhet att öka som den minskar för icke-hållbar verksamhet. Finansiering av icke-hållbar verksamhet blir i ett sådant scenario relativt dyr jämfört med investeringar i håll- bar verksamhet. Det skulle ge företag incitament på ekonomiska grunder att ställa om till hållbar verksamhet. Gröna obligationer är ett verktyg som möjliggör denna omställning genom att matcha mindre miljövänliga företags investeringsbehov i hållbar verksam- het med investerare med ett hållbarhetsmandat. För investerare med ESG-mandat är det en risk i att investera i något som inte visar sig vara så miljö- och klimatmässigt hållbart som emittenten påstått. Risken är att investeraren skulle bryta mot sitt mandat och i sitt åtagande mot sina kunder. Det finns även en finansiell risk om flera investerare plötsligt säljer en tillgång som visar sig vara falskt marknadsförd och priset går ner. Utredningen bedömer risken för greenwashing som låg. Några uppgifter om att det skulle vara problem med fusk gällande gröna obligationers miljö- och klimatmässiga hållbarhet har inte kommit fram. Den högre nivån av transparens och rapportering gällande gröna obligationer gör det enkelt att identifiera exakt vad emissions- likviden investeras i. Dessutom granskas majoriteten av obligation- erna av oberoende tredjepartsgranskare vilket ytterligare minskar risken. Emellertid finns det ett par exempel när marknaden har ifråga- satt den miljö- och klimatmässiga hållbarheten i gröna obligationer. Just på grund av den högre transparensnivån kunde marknaden utvärdera investeringarnas miljö- och klimatmässiga hållbarhet och reagera när de bedömde denna som undermålig. Dessa obligationer har uppmärksammats individuellt och utredningen har inte sett några tecken på spridningseffekter som skulle kunna skada förtroendet för marknaden som helhet. Kvarstår gör risken att en mindre hållbar emittent emitterar en grön obligation som är miljö- och klimatmässigt hållbar enbart i syfte att framstå som mer hållbar. Emittenten skulle då behöva gå igenom hela processen med att sätta upp interna riktlinjer och pro- cesser för att identifiera miljö- och klimatmässigt hållbara projekt. Denna process skulle troligtvis göra att emittenten tog ett steg när- mare att bli hållbar. Denna risk bedöms av utredningen inte vara så relevant för marknaden för gröna obligationer. Gröna obligationer handlar om att ge investerare ett verktyg i att enkelt identifiera och investera i hållbara tillgångar och projekt. Gröna obligationers syfte uppfylls därmed så länge obligationerna i sig är miljö- och klimat- mässigt hållbara vilket är oberoende av hållbarheten i emittentens övriga verksamhet. Risk för bedrägeri gällande miljö- och klimatmässig hållbarhet Vid greenwashing handlar det om vilseledande marknadsföring. Bedrägeririsk handlar i stället om risken för uppsåtligt bedrägeri och fusk gällande investeringar och produkters miljö- och klimatmässiga egenskaper. Syftet är att skaffa sig en ekonomisk fördel genom att t.ex. förfalska testresultat. Ett exempel på detta är fusket som upp- dagats gällande utsläppstester av dieselbilar.15 Detta handlar om brottslighet som när det upptäcks följs av åtal och höga bötes- belopp. Det skadar förtroendet för emittenten och om denna även emitterat gröna obligationer skulle dessa troligtvis ifrågasättas. Risken finns också att emittenten skulle kunna ljuga om vad pengarna investeras i. Att sätta upp ett ramverk är ingen garanti för att emittenten verkligen investerar i t.ex. vindkraftverk. Emittenten skulle även kunna ljuga i sin rapportering om emissionslikvidens användning. Att skydda sig mot avsiktligt bedrägeri är svårt. För att reducera denna risk rekommenderar GBP att emittenten anlitar en tredjepart som t.ex. en revisionsbyrå för att validera förvaltningen av emiss- ionslikviden och att den går till avsedda miljö- och klimatmässigt hållbara investeringar. Emellertid är det endast en mindre 15 Fusket kallas för ”dieselgate” i media och har uppmärksammats stort med flera felaktiga tester . andel emittenter som får sin förvaltning validerad. har emellertid fler inkluderat validering i sina ramverk och utredningens bedömning är att denna företeelse kommer öka . Vidare noterar utredningen att det kan finnas en ökad risk med anledning av marknadsstandardernas frivilliga natur och avsaknaden av reglerad tillsyn. Emellertid har utredningen vid sina kontakter med marknadsaktörer inte fått in några uppgifter om att det skulle före- ligga en högre risk för bedrägeri just mot marknaden för gröna obligationer. Nära kopplat till greenwashing är ryktesrisken. Att som emittent ägna sig åt falsk marknadsföring innebär en ryktesrisk. Ryktesrisk innebär att i det fall fusket uppdagas riskerar emittenten att få sitt rykte skadat. Det kan leda till dålig publicitet, försämrad försälj- ning, skadat varumärke osv. Utredningen bedömer ryktesrisken som ett större problem än risken för greenwashing. Om det finns en risk för att emittenter trots goda intentioner blir anklagade för greenwashing kan det allvarligt skada deras rykte. Bedöms risken som tillräckligt stor kan det leda till att emittenter ställer sig tveksamma till att emittera gröna obli- gationer. Det blir då en lägre risk i att finansiera sig via traditionella obligationer. Ett exempel på hur ryktesrisken kan slå skulle kunna vara mark- naden för gröna obligationer i . Med tanke på finans- marknadens storlek i har marknaden för gröna obligationer utvecklats relativt svagt, t.ex. är den svenska marknaden större (se kap. 4 för mer detaljerad beskrivning). Det spekuleras i att en förklaring till den svaga utvecklingen skulle kunna vara Unilevers emission 2015. Unilevers gröna obligation bedömdes inte vara tillräckligt hållbar och togs inte väl emot av marknaden, bl.a. exkluderades den från Bloomberg Barclays MSCI . Unilever har därefter inte återkommit till marknaden för gröna obligationer. Det kan spekuleras i att mottagandet av Unilevers emission kan ha fått andra emittenter att ställa sig tvek- samma till att emittera gröna obligationer. Leverantörerna av andrahandsutlåtanden har en viktig roll att spela i att reducera denna risk. I sin dialog med emittenten är det viktigt att de externa granskarna tydligt markerar om det finns tveksamheter i emittenters ramverk och att dessa korrigeras innan emission. Det finns argument för att vissa gröna obligationer bör undantas från rapporteringskravet i syfte att reducera transaktionskost- naderna. Det skulle röra sig om uppenbart miljö- och klimatmässigt hållbara projekt som t.ex. investeringar i solpaneler. Om dessa obli- gationer på den grunden skulle få undantag för rapportering och verifiering blir det dock mycket svårare för investerare att bedöma den miljö- och klimatmässiga hållbarheten. Rapporteringsrisk innefattar även emittenter som anser att hela deras verksamhet är miljö- och klimatmässigt hållbar, s.k. pure-play. Det skulle kunna vara ett kraftbolag som enbart genererar el från solceller. Därmed argumenterar de för att de inte skulle behöva rapportera om emissionslikvidens användning. Denna diskussion har nått (GBP) och i den reviderade GBP som lanserades uppmanas s.k. pure-play aktörer att följa rekommendationerna i GBP för att inte försämra transparensen på marknaden för gröna obligationer (se 5 kap. för närmare beskrivning av GBP). Risk för intressekonflikter på marknaden för andrahandsutlåtanden Emittenter anlitar i regel externa tredjepartsgranskare med kompe- tens inom miljö- och klimatmässig hållbarhet för att utvärdera emittentens ramverk för gröna obligationer (se vidare 5 kap.). Ofta anlitas tredjepartsgranskaren i ett tidigt skede för att hjälpa till med att ta fram emittentens ramverk. Det ofta nära samarbetet och faktumet att emittenten betalar tredjepartsgranskaren för utvärder- ingen av ramverket som båda parterna har hjälpts åt att ta fram skapar risk för intressekonflikter. Faktorer som reducerar denna risk är den höga nivån av transpa- rens som gör att det står andra aktörer fritt att också utvärdera den miljö- och klimatmässiga hållbarheten i emittentens ramverk. Tredjepartsgranskaren skulle dessutom utsätta sig för en ryktesrisk om den skulle ge ett gott betyg åt ett mindre miljö- och klimat- mässigt hållbart ramverk. Skulle fusk uppdagas skadas troligtvis tredjepartsgranskarens rykte och anseende. Även emittenten riskerar sitt rykte om den skulle pressa granskaren att godkänna ett tvek- samt ramverk. Vidare ställer andra marknadsaktörer som t.ex. börs- erna krav på oberoende granskning och har kriterier för detta som de granskar (för mer detaljerad beskrivning om marknadsplatsernas krav se 5 kap.). Utredningen har inte fått in några uppgifter om att det skulle föreligga något problem på marknaden gällande intressekonflikten mellan emittent och tredjepartsgranskaren. De som utför andra- handsutlåtanden är välrenommerade aktörer och ibland icke-vinst- drivande organisationer som . Emellertid finns det alltid en viss risk för intressekonflikter när en part betalar en annan för ut- värdering. Kreditvärderingsinstituten är reglerade i detta avseende och en framtida utveckling kan vara någon form av reglering även för tredjepartsgranskare av gröna obligationer. Eftersom det i skrivande stund inte verkar föreligga något problem i detta avseende och att marknadsaktörer som börser redan ställer krav anser utred- ningen att det inte behövs några åtgärder. Förslag: Leverantörerna av andrahandsutlåtanden ska börja notera om emittenten avser att tillämpa validering av emissions- likvidens användning i sina utlåtanden eller inte. Det skulle höja motivationen för emittenterna att tillämpa validering, vilket i sin tur reducerar vissa av riskerna. Bedömning: Marknadens självreglering har omhänder- tagit risker förenade med gröna obligationer och bedöms kunna göra så fortsättningsvis. Någon lagstiftning eller annan reglering är därmed inte nödvändig. Utredningens samlade bedömning är att marknaden har vidtagit och håller på att vidta åtgärder för att reducera ovan beskrivna risker och att inga lagstiftningsåtgärder behöver vidtas. Om utvecklingen inte går i förväntad riktning kan emellertid regleringsåtgärder gällande validering av emissionslikvidens användning bedömas som nöd- vändigt . Trots bedömningen att inga åtgärder behöver vidtas är ändå några kommentarer för vissa risker aktuella. Problem med greenwashing bedöms vara små och i obe- fintliga. Om en emittent emitterar en grön obligation i syfte att framstå som mer hållbar kommer den även tvingas till att upprätta de interna riktlinjer och processer som krävs för selektion och rap- portering om hållbara investeringar. Det innebär att processen i sig att emittera gröna obligationer hjälper emittenter att bli mer hållbara vara sig det är syftet med emissionen eller ej. Utredningen bedömer att ryktesrisken för emittenten är ett po- tentiellt större bekymmer för marknadens utveckling. Det har kommit in vissa uppgifter till utredningen om att en standardiserad definition skulle kunna gynna marknadens utveckling. Det tyder på att det kan finnas en viss oro för ryktesrisk på den svenska mark- naden. Vad som talar för att risken inte orsakar större problem är den relativt starka utvecklingen av den svenska marknaden för gröna obligationer (se vidare kap. 4). Dessutom anser utredningen att förfarandet med andrahandsutlåtanden minskar risken för att en emittent skulle emittera gröna obligationer under ett ramverk som skulle vara tveksamt miljö- och klimatmässigt hållbart. I skrivande stund har alla emittenter på den svenska marknaden låtit sina ram- verk utvärderas genom ett andrahandsutlåtande. Utredningen bedömer det som osannolikt att en emittent skulle riskera att inte låta sitt ramverk utvärderas genom ett andrahandsutlåtande eller på likvärdigt sätt. Marknaden hade troligtvis reagerat på detta i skarpa ordalag. Validering av emissionslikvidens användning ex-post är ett om- råde där utredningen ser ett potentiellt problem och önskar vidare utveckling på marknaden. GBP förespråkar att emittenter anlitar en oberoende tredjepart som t.ex. en revisionsbyrå för att validera för- valtningen av emissionslikviden och att den investeras i sådana pro- jekt och tillgångar som emittenten åtagit sig att investera i sitt ram- verk. Trots uppmaningen i GBP är det väldigt få emittenter som i sitt ramverk uttryckligen åtar sig att låta en oberoende tredjepart validera förvaltningen av emissionslikviden. Leverantörerna av andrahandsutlåtanden har inte heller kommenterat avsaknaden av validering i ramverken. Utvecklingen gällande validering verkar emellertid gå åt rätt håll och det behövs inte några lagstiftningsåtgärder . har ramverk lanserats vilka innehåller åtaganden om validering av både förvaltning av emissionskapitalet och rapporter- ingen om emissionskapitalets användning. Utredningen tror att nu när några emittenter explicit börjat tillämpa validering kommer fler att följa, dels för att de inte vill framstå som mindre seriösa eller trovärdiga, dels för att investerare skulle kunna börja ställa krav på validering på de som inte tillämpar det nu när vissa andra gör det. Utredningen föreslår att leverantörerna av andrahandsutlåtanden ska börja notera om emittenten avser att tillämpa validering av emis- sionslikvidens användning i sina utlåtanden eller inte. Det skulle sätta extra press på emittenterna att tillämpa validering. 3.1.5Initiativ till en mer hållbar kapitalallokering Som nämnts ovan är det efterfrågan och avkastningen som styr hur kapitalet allokeras på kapitalmarknaderna och vilka investeringar som får finansiering. Hur ser initiativen ut till en mer hållbar kapital- allokering? Nedan beskrivs några av de initiativ som tagits för att mobilisera kapitalet mot en mer hållbar allokering. Ett initiativ från FN att få näringslivet att engagera sig i FN:s frågor och ta globalt ansvar som lanserades vid det ekonomiska världsforumet () i . FN:s Global Compact är ett nätverk av företag, organisationer och akademi med huvudkontor i . Global Compact främjar även närings- livets engagemang i bredare FN-initiativ som t.ex. de nya hållbar- hetsmålen i Agenda . Initiativet har cirka 13 000 deltagare, av vilka cirka 8 000 är företag. Från är närmare 200 signatärer anslutna (2015). Det finns även cirka 100 lokala och regionala nät- verk, bl.a. ett i . Initiativet, som i första hand riktar sig till företag, syftar till att ta ett aktivt ansvar för tio erkända principer för företagens agerande när det gäller mänskliga rättigheter, arbetsrätt och miljöpraxis. Principerna har baserats på FN:s deklara- tion om de mänskliga rättigheterna, grundläggande konven- tioner om mänskliga rättigheter i arbetslivet samt Rio-deklarationen . Medlemmarna i Global Compact ska redovisa hur man främjar principerna genom en s.k. Communication on progress (COP). Princip 1) stödja och respektera interna- mänskliga rättigheter inom sfären för företagens inflyt- ande; och princip 2) försäkra att deras egna företag inte är inbland- ade i kränkningar av mänskliga rättigheter. Princip 3) upprätthålla föreningsfrihet och erkänna rätten till kollektiva förhandlingar; princip 4) eliminera alla for- mer av tvångsarbete; princip 5) avskaffa barnarbete; och princip 6) avskaffa diskriminering vad gäller rekrytering och arbetsupp- gifter. Princip 7) stödja försiktighetsprincipen vad gäller miljö- risker; princip 8) ta initiativ för att stärka ett större miljömed- vetande; och princip 9) uppmuntra utvecklandet av miljövänlig teknik. Princip 10) motarbeta alla former av korruption, inklusive utpressning och bestickning. Även förkortningen ESG används som referens till principerna. Förkortningen står för Environment (miljö), Social (samhälls- ansvar) och Governance (styrning). Den är en av Global Compacts samarbets- partners och flera svenska företag har anslutit sig. Flera av de stora svenska företagen har hört till de allra mest drivande aktörerna i organisationen. Svenska kapitalförvaltare har ofta som mål att före- tagen de investerar i bör följa Global Compacts principer för att säkerställa de mest grundläggande kriterierna för ansvarsfullt före- tagande. FN-initiativet Principles for () arbetar för att öka förståelsen för ansvarsfulla och hållbara investeringar. Global Compact är grundläggande principer som träffar alla former av verksamhet. PRI fokuserar på investerare på kapitalmarknaderna. Genom att underteckna PRI åtar sig bolaget att sträva efter att efter- leva de sex principer som PRI har utarbetat. 1.Vi ska införliva ESG-frågor i våra processer för placerings- analyser och beslutsfattande. 2.Vi ska vara aktiva ägare och införliva ESG-frågor i vår ägarpolicy och praxis. 3.Vi ska begära ändamålsenlig redovisning om ESG-frågor av de företag som vi investerar i. 4.Vi ska verka för acceptans och implementering av principerna inom investeringsbranschen. 5.Vi ska samarbeta för att förbättra vår effektivitet genom imple- mentering av principerna. 6.Vi ska var och en redovisa våra handlingar och framsteg när det gäller implementering av principerna. Undertecknande bolag lämnar årliga rapporter och beskriver sitt arbete med att uppfylla de sex principerna. för rapport- ering är omfattande och heltäckande och avser i huvudsak tre speci- fika områden; ansvarstagande, öppenhet och egen utvärdering. Ram- verket medger olika typer av undertecknande bolag att uppnå målet med principerna på sitt eget individuella sätt. De sex principer som ingår i PRI innebär ett åtagande att beakta miljömässiga, sociala- och styrningsfrågor (ESG) vid analys och placeringsbeslut. Anslutna åtar sig även att vara aktiva ägare och in- förliva aspekterna i förvaltningen och i verksamheten samt i övrigt verka för att principerna sprids i finansbranschen. Majoriteten av alla kapitalförvaltare i har åtagit sig att följa PRI:s principer. Globalt uppgick anslutna investerares till- gångar till . Det kan ställas i relation till värdet av den globala obligationsmarknaden som upp- gick till 2017. Portfolio Decarbonization Coalition (PDC) startade som ett samarbete mellan FN och ett antal ledande institu- investerare, bland dem svensk AP4. Målet är att minska kol- dioxidutsläpp genom att förmå de stora institutionella investerarna i världen att avveckla investeringar i fossilt bränsle. Anslutna för- valtare förvaltade tillgångar . När stora institutionella investerare slutar att investera i bolag med höga utsläpp skapas incitament för dessa att minska sina utsläpp. PDC menar själva att de är speciellt handlingsorienterade. Medlemmarna förbinder sig till att redovisa sina portföljers koldioxidavtryck och att ställa upp mål som de förväntas nå. Denna koalition är därmed betydligt mer målinriktad än de tidigare beskrivna initiativen. on Climate Change (IIGCC) har över 140 medlemmar som förvaltar mer än . Organisationen är orienterad mot och har sitt huvudkontor i . Målet är att arbeta fram politiska lösningar för en stabil omställning till en hållbar ekonomi. De utgör även en plattform för kunskapsutbyte om hållbara investeringar. G20 är en internationell organisation bestående av regerings- och centralbanksrepresentanter från de 20 största ekonomierna i världen, samt och (). Under G20-mötet i fastslogs att klimat- förändringarna är en av de största utmaningarna . Målet att hålla den globala uppvärmningen under två grader bekräftades, samt att man har för avsikt att följa de riktlinjer och avtal som (UNFCCC) tar fram. Man vill se: •ökade investeringar i förnybar energi •minskade och utfasade subventioner för fossila bränslen •socialt och miljömässigt hållbar matproduktion. Inom G20 finns Climate vilka studerar håll- barhetsfrågor på finansmarknaderna. De arbetar för hållbara finans- marknader med sikte på att detta ska leda till en marknadslösning för hållbara investeringar. () är en internationell organisation som arbetar fram rekommendationer för den globala finans- marknaden. Beslut om att starta organisationen togs vid i . Medlemmar i är G20 länderna, EU- kommissionen, ECB, (), (), och . Det är FSB:s åsikt att reglerare och beslutsfattare har ett intresse i att säkerställa att det finansiella systemet är motståndskraftigt mot alla sorters risker. togs beslut om att FSB ska utreda kopplingen mellan klimatrisker och finansiell stabilitet. FSB initierade möte med representanter från den offentliga samt den privata sektorn för att diskutera klimatförändringarnas effekter på den finansiella stabiliteten. Utredningen kom fram till att det behöv- des bättre information för att bättre förstå och analysera klimat- riskerna. Detta för att åstadkomma en mjuk snarare än en abrupt övergång till en hållbar ekonomi. Eventuellt kan en ökad klimat- rapportering från företagen belysa riskerna och förhindra en abrupt omställning. Vid G20-mötet i antogs FSB:s förslag om att starta en industriledd grupp som skulle utveckla frivillig och konsistent klimatriskrapportering. initie- rades Task Force on Climate-related Financial Disclosures (TCFD) med . Bloomberg som ordförande. TCFD:s mål var att utvärdera vad som egentligen utgör en effektiv och verkningsfull klimatrapportering för den finansiella marknaden. Rapporteringen skulle vara av en sort som är användbar för långivare, försäkrings- företag, investerare och andra aktörer i deras arbete med att hantera TCFD publicerade sina slutgiltiga rekommenda- tioner vid i den 7 till . Rekommendationerna för ökad medvetenhet för klimatrisker går i huvuddrag ut på att klimatrapportering bör ingå i företagets vanliga årsbokslut och att företaget använder olika klimatscenarion och redovisar strategier för att hantera dessa.