sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Även om det nu sagda är vår bedömning ska vi i det fortsatta full- följa resonemangen i fråga om påföljdsval utifrån de andra alternativ som vi har presenterat i avsnitt 8.3. Alternativ 2 – ”Brantare lutning” Det andra alternativ som vi presenterade i fråga om straffmätning för lagöverträdare i åldern 15–(”brantare lutning”) innebär – jämfört med det första alternativet – att den s.k. reduktionen vid straff- mätningen för lagöverträdare som fyllt är samma som men att den avtar i snabbare takt för att vara noll för lagöverträdare som ska fylla . Alternativ 2 kan också beskrivas så att lut- ningen på reduktionskurvan är brantare än med alternativ 1. På så sätt uppstår inte någon tröskeleffekt vid straffmätning för lagöver- trädare som ska fylla respektive har fyllt . Se följande skiss. Ålder vid brottet eller brotten (år) Med nuvarande rättstillämpning i fråga om påföljdsval för lagöverträ- dare i åldern 15–utifrån straffmätningsvärde skulle det andra alter- nativet innebära samma effekter som beträffande lagöverträdare som hade fyllt för brottet. För lagöverträ- dare som var skulle det andra alternativet dock inne- bära en skärpning även i fråga om valet av påföljd, till följd av det ovan beskrivna sambandet mellan 30 kap. 5 § och 29 kap. 7 § brottsbal- ken. Detta skulle kunna beskrivas på så sätt att ”påföljdstrappan”9 för lagöverträdare i åldern 15–skulle bli brantare med det andra alternativet. Eftersom straffmätningsvärdet skulle vara högre för en lagöverträdare som var men vid tidpunk- ten för brottet – givet ett visst straffvärde för brottsligheten – skulle lägre straffvärden än kunna leda till exempelvis att ett lågt antal dagsböter inte skulle framstå som en tillräcklig påföljd respektive att en frihetsberövande påföljd (sluten ungdomsvård eller fängelse) inte skulle kunna undvikas. Om begreppen synnerliga skäl respektive särskilda skäl för fängelse, som används i 30 kap. 5 § , ska behålla sin nuvarande be- tydelse – med avseende på ”hur mycket som krävs” i fråga om straff- värde för att motivera ett fängelsestraff – skulle bestämmelsen i fråga om 15–17-åriga lagöverträdare behöva ändras på så sätt att synnerliga skäl för fängelse skulle gälla för lagöverträdare i åldern och sär- skilda skäl för fängelse gälla för lagöverträdare i åldern 16–. Detta följer av att den s.k. reduktionen enligt skissen ovan skär den nuvarande s.k. reduktionen för 18-åriga lagöverträdare (som sammanfaller med gränsen mellan synnerliga och särskilda skäl) – ungefär vid åldern . Som framgått ovan förespråkar vi en reglering enligt alternativ 1. Om alternativ 2 skulle väljas, skulle 30 kap. 5 § kunna utformas på följande sätt (med följdändring i 32 kap. 5 §): För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. Att rätten därvid i första hand ska bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse framgår av 32 kap. 5 §. För brott som någon begått efter det att han eller hon fyllt sexton men innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Mot denna formulering kan invändas att det fortfarande finns ett in- tresse av att låta lagöverträdare i åldern 15–som ska frihetsberö- vas avtjäna frihetsberövandet inom ramen för sluten ungdomsvård. Eftersom sluten ungdomsvård och fängelse skulle kunna beskrivas som ett slags parallella sätt för verkställighet av ett frihetsberövande, 9Med ”påföljdstrappa” avser vi de olika påföljdsarter som kan vara aktuella för en 15–17-årig lagöverträdare vid olika straffmätningsvärden. Se tabell 4.6. går det att motivera att sluten ungdomsvård kvarstår som första- handsalternativet även för 16- och 17-åriga lagöverträdare trots att den s.k. reduktionen för de äldre lagöverträdarna inom spannet 15– enligt modell 2 ska vara lägre än den s.k. reduktion som gäller för 18-åriga lagöverträdare. Om sluten ungdomsvård ska be- varas som förstahandsalternativ för alla lagöverträdare i åldern 15– , kan bestämmelsen utformas på följande sätt (utan ändring i 32 kap. 5 §): För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. För brott som någon begått efter det att han eller hon fyllt sexton men innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Att rätten i de fall som avses i första och andra stycket i första hand ska bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse framgår av 32 kap. 5 §. Alternativ 3 – ”Förhöjd startpunkt” Det tredje alternativ som vi presenterade i fråga om straffmätning för lagöverträdare i åldern 15–(”förhöjd startpunkt”) innebär att den s.k. reduktionen för lagöverträdare som har fyllt minskas markant till den nivå som gäller för lagöverträdare som har fyllt . Den s.k. reduktionen för lagöverträdare som fyllt uppgår därmed enligt det tredje alternativet till av straffvärdet (det resterande straffmätningsvärdet blir därmed av straffvärdet), vilket kan jämföras med den nuvarande s.k. reduktionen för denna åldersgrupp på cirka 80 pro- cent av straffvärdet (det resterande straffmätningsvärdet för 15-åriga lagöverträdare är av straffvärdet). Genom att den s.k. reduktionen minskas för de allra yngsta s.k. straffmyndiga lagöverträdarna och avtar med åldern i ungefär samma takt som uppstår inte någon tröskeleffekt . Se följande skiss. Ålder vid brottet eller brotten (år) Den grundläggande tanken bakom alternativ 3 är alltså att påföljds- bestämningen för 15–17-åriga lagöverträdare ska genomföras enligt samma principer som gäller för påföljdsbestämning för 18–20- åriga lagöverträdare. Om resonemanget ska fullföljas inte bara när det gäller straffmätningen utan även i fråga om valet av påföljd, så innebär alternativ 3 att valet av påföljd ska göras huvudsakligen en- ligt de principer som gäller för vuxna lagöverträdare men med beak- tande av den s.k. reduktion om som följer av den –inom ramen för alternativ 3 – föreslagna regleringen i 29 kap. 7 § . Eftersom straffmätningsvärdet – efter den s.k. reduk- tionen enligt 29 kap. 7 § – läggs till grund för bedöm- ningen i fråga om påföljdsval kommer ”vägen till fängelse” att vara något längre för 15–17-åriga lagöverträdare än för lagöverträdare som var eller äldre för brottet. är det alltså i grunden påföljdssystemet för vuxna lagöverträdare, inklusive påföljderna för vuxna lagöverträdare, som ska gälla enligt alterna- tiv 3, i det alternativets renaste form.10 Med hänsyn till det ovan beskrivna sambandet mellan 30 kap. 5 § och 29 kap. 7 § skulle en konsekvens av förändringar 10Jfr avsnitt 9.3.2. enligt alternativ 3 i fråga om straffmätning vara att de 15–17-åriga lagöverträdarna tar över de 18–20-åriga lagöverträdarnas plats i på- följdssystemet även i fråga om påföljdsval. Det innebär att det nu- varande kravet på synnerliga skäl för fängelse skulle ändras till ett krav på särskilda skäl för fängelse, dvs. det krav som gäller för lagöverträdare i åldern 18–. Som framgått ovan förespråkar vi en reglering enligt alternativ 1. Om alternativ 3 skulle väljas, skulle 30 kap. 5 § kunna utformas på följande sätt (32 kap. 5 § skulle då förlora sin betydelse): För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Vi har i fråga om alternativ 2 angett att en alternativ formulering – som beaktar intresset av att kunna döma omyndiga lagöverträdare till sluten ungdomsvård i stället för fängelse – kan övervägas. Om alter- nativ 3 skulle väljas, kan följande alternativa lydelse övervägas (utan ändring i 32 kap. 5 §): För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Att rätten därvid i första hand ska bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse framgår av 32 kap. 5 §. Som vi har påtalat i avsnitt 8.3 om straffmätning skulle en förändring enligt alternativ 3 vara drastisk. Lagöverträdare i åldern 15–– som är barn enligt – skulle enligt detta alternativ behandlas på samma sätt som unga myndiga lagöverträdare, i åldern 18–, behandlas . Att låta de 15–17-åriga lagöverträdarna ta över de 18–20-åriga lag- överträdarnas plats i påföljdssystemet skulle ytterst innebära att ut- rymmet för de särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård och ung- domstjänst skulle vara mycket begränsat. Det skulle till och med kunna ifrågasättas om det över huvud taget skulle finnas utrymme för påföljder enligt 32 kap. i ett system som skulle bygga på att de allra yngsta lagöverträdarna ska behandlas så som 18– 20-åriga lagöverträdare behandlas . Alternativ 4 – ”Mindre tröskel” Utöver de tre behandlade modellerna har vi i avsnitt 8.3 pre- senterat ett fjärde alternativ, som skulle innebära en något mindre brant lutning än lutningen på straffmätningsvärdekurvan i alterna- tiv 2 i kombination med en viss kvarstående tröskeleffekt – som dock skulle vara mindre än med alternativ 1 – , enligt följande skiss. Ålder vid brottet eller brotten (år) Som framgått ovan förespråkar vi en reglering enligt alternativ 1. Om alternativ 4 skulle väljas, skulle 30 kap. 5 § kunna utformas på det sätt som vi har angett i fråga om alternativ 2. Lut- ningen på kurvan är visserligen något annorlunda med alternativ 4 än med alternativ 2 men den skillnaden är så pass marginell att den inte bör medföra någon skillnad i hur de övergripande formuleringarna i 30 kap. 5 § ska utformas. Även med alternativ 4 skulle det alltså, liksom med alternativ 2, vara som en lagöver- trädare skulle komma upp på den straffmätningsnivå – av straffvärdet – som anses motsvara gränsen mellan kraven på synnerliga skäl respektive särskilda skäl för fängelse. 9.3.2En alternativ lösning med utvidgade tillämpningsområden för ungdomspåföljder Allmänt om de modeller som presenteras i det följande Våra resonemang i avsnitt 9.3.1 – som leder fram till vår övergripande bedömning i avsnitt 9.3 att bestämmelsen i 30 kap. 5 § första stycket om val av påföljd för lagöverträdare i åldern 15–inte bör ändras – bygger på tanken att det nuvarande förhållandet mellan straffmätning och val av påföljd för omyndiga lagöverträdare samt de nuvarande tillämpningsområdena för särskilda ungdomspå- följder bör behållas. Detta synsätt hänger samman med att vi i av- snitt 8.3.2 bedömer att det inte bör genomföras någon förändring av reglerna om straffmätning för lagöverträdare som var och alltså fortfarande barn för brottet eller tiden för brotts- ligheten. Ett starkt argument för att inte skärpa reglerna om straffmätning för lagöverträdare i åldern 15–är att det inte tycks gå att för- ankra en sådan skärpning vare sig i den kriminologiska forskningen om brottslighetens utveckling eller i den psykologiska och neurolo- giska forskningen om ungas olika förmågor av relevans för frågan om i vilken utsträckning de bör hållas ansvariga för sina handlingar. vihar sett i avsnitt 6.4 tycks ungdomsbrottsligheten minska och modern forskning visar att unga ofta har förmåga att ta fullt ansvar för sina handlingar först i 23–25-årsåldern. I enlighet med vad vi har sagt i tidigare avsnitt avråder vi från att genomföra en straffskärpning för lagöverträdare i åldern 15–utan att det finns sakligt stöd för det. har vi fått i uppdrag att avseende lagöverträdare i denna åldersgrupp presentera alternativa lösningar. Av den anledningen har viutöver vårt förslag (alternativ 1) presenterat tre andra modeller (alternativ 2–4). De fyra beskrivna modellerna (alternativ 1–4) utgår från nuvarande rättspraxis i fråga om förhållandet mellan straff- mätningsvärde och påföljd och därmed också de nuvarande tillämp- ningsområdena för respektive påföljdsart. Om något annat av de i avsnitt 8.3 presenterade alternativen (alter- nativ 2, 3 eller 4) – än det alternativ som vi föreslår (alternativ 1) – skulle genomföras i fråga om straffmätning för lagöverträdare i åldern 15–, skulle det kunna hävdas att tillämpningsområdena för de särskilda ungdomspåföljderna borde ändras så att dessa skulle kunna tillämpas vid de högre straffmätningsvärden som de modellerna skulle I det närmast följande ska vi därför visa hur ytterligare alternativ – som innebär förändrade tillämpningsområden för de särskilda ungdomspåföljderna – skulle kunna se ut, trots att vi inte lägger fram ett sådant alternativ som utredningens förslag. Eftersom det rör sig om ett slags alternativa varianter till de ovan berörda alternativen 2–4 kommer redogörelsen och diskussionen inte att vara lika utförlig som i fråga om alternativen 1–4. Vi vill understryka att de alternativ som presenteras i det följande bör betraktas som skisser. Modeller som innebär utvidgade tillämpningsområden för ungdomstjänst och sluten ungdomsvård Möjliga förändringar om skärpta regler om straffmätning skulle införas Vi har i avsnitt 4.2.6 redogjort för hur de särskilda ungdomspåfölj- derna anses kunna tillämpas vid olika straffmätningsvärden och där åskådliggjort detta förhållande i tabellform. Om någon av de modeller som vi har kallat alternativ 2 och alter- nativ 3 skulle väljas, skulle det innebära ett fördubblat straffmätnings- värde för den lagöverträdare som var för brottet eller tiden för brottsligheten. Om alternativ 4 skulle väljas, skulle straffmätningsvärdet i stället öka med (från av straffvärdet till av straffvärdet) –eller i relativa tal en ökning av straffmätningsvärdet (/) – för en lagöverträdare som snart skulle fylla när gärningen eller gärningarna begicks. Om reglerna för straffmätning för lagöverträdare i åldern 15–skulle skärpas som lagstiftaren skulle vilja behålla dessa lag- överträdare inom ramen för systemet för sär- skilda ungdomspåföljder, skulle det krävas att tillämpningsområdet för de särskilda ungdomspåföljderna utsträcktes till påtagligt högre straffmätningsvärden. Att utsträcka tillämpningsområdena för de särskilda ungdomspå- följderna skulle visserligen teoretiskt sett kunna gå att göra genom att föreskriva att exempelvis ungdomstjänst ska kunna tillämpas – med fortsatt samma maximum när det gäller antalet timmar – som påföljd vid exempelvis dubbelt så högt straffmätningsvärde som . vore också visserligen teoretiskt möjligt att föreskriva att sluten ung- domsvård i den maximala tiden ska motsvara ett dubbelt så högt straffmätningsvärde som . Vi kan konstatera att syftet med att välja alternativ 2–4 – och därmed gå en väg som inne- bär skärpta regler om straffmätning och ett vidare tillämpningsom- råde för särskilda ungdomspåföljder – skulle vara att åstadkomma skärpningar även i praktiken av påföljderna för lagöverträdare i åldern 15–. Av denna anledning skulle de särskilda ungdomspåföljderna behöva förändras så att de vid behov kan göras strängare än . Det mest näraliggande vore i så fall att ändra bestämmelserna om ung- domstjänst och sluten ungdomsvård så att dessa påföljder kan dömas ut i fler timmar respektive fler år. Alternativ 2 eller 3 Med utgångspunkt i det i avsnitt 4.2.6 beskrivna förhållandet mellan straffmätningsvärde och val av påföljd (se särskilt tabellerna 4.3, 4.4 och 4.5) – och med beaktande av att antalet timmar ungdomstjänst per straffmätningsenhet enligt nuvarande rättspraxis avtar i snabbare takt ju högre straffmätningsnivå vi rör oss på – skulle det maximala antalet timmar ungdomstjänst och antalet år sluten ungdomsvård kunna bestämmas respektive , om alternativ 2 eller 3 skulle genomföras. Tanken är då att ungdomstjänst, ung- domsvård och ungdomstjänst i förening och sluten ungdomsvård ska kunna tillämpas vid dubbelt så höga straffmätningsvärden som . Det innebär – vid en jämförelse med tabellerna 4.3, 4.4 och 4.5 –att dessa påföljder ska kunna tillämpas vid straffmätningsvärden upp till ungefärliga nivåer motsvarande fängelse 11 månader (ung- domsvård), fängelse 10 månader (ungdomsvård i förening med ungdomstjänst) respektive fängelse (sluten ungdomsvård). Det maximala antalet timmar ungdomstjänst (250) och maximala antalet år sluten ungdomsvård (8) i exemplet är alltså de nivåer som, med utgångspunkt i dagens tillämpning av bestämmelserna, skulle mot- svara ungefär dubbelt så höga straffmätningsvärden som de straff- mätningsvärden som motsvarar det maximala antalet timmar respektive det maximala antalet år. De gränsvärden i termer av straffmätningsvärde som tillämpas har utkristalliserats i ett slags samspel mellan vägledande avgö- randen från och den straffrättsvetenskapliga litte- raturen, med beaktande av förarbetsuttalanden. Det framstår som lämpligt att de exakta gränsvärdena utmejslas i samma ordning också om en reform enligt något av alternativen 2 eller 3 ska göras med sam- tidig förändring av tillämpningsområdena för de särskilda ungdoms- påföljderna. De av oss föreslagna gränsvärdena bör alltså ses som in- strument för att åskådliggöra hur en tillämpning med ett förhöjt maxi- malt antal timmar ungdomstjänst och förhöjd längsta tid för sluten ungdomsvård skulle kunna se ut. Exakt hur många timmar ungdoms- tjänst som motsvarar ett visst straffmätningsvärde kommer alltså även i det fortsatta att vara en fråga för rättstillämpningen att avgöra med stöd av samtliga tillgängliga rättskällor, inklusive diskussionen inom den straffrättsvetenskapliga litteraturen. Om något av alternativen 2 eller 3 skulle väljas och tillämpnings- områdena för ungdomstjänst och sluten ungdomsvård förändras i den riktning som angetts i detta delavsnitt, skulle 32 kap. 2 och 5 §§ kunna ändras på så sätt att det maximala antalet timmar ungdomstjänst ändras till 250 och den längsta tiden sluten ungdoms- vård ändras till (observera att det i avsnitt 9.2.3 di- skuteras andra ändringar av 2 §, vilka redovisas där men inte här). Vi har i avsnitt 3.15 och 4.2.6 berört de nya föreslagna påföljderna ungdomstillsyn och ungdomsövervakning. Ungdomstillsyn – som ska verkställas i från en månad – ska, enligt det i nämnda delavsnitt beskrivna förslaget, i likhet med ungdomstjänst kunna väljas som påföljd om det är fråga om brottslighet med straff- mätningsvärden mellan 60 dagsböter och sex månaders fängelse. Ung- domsövervakning – som ska verkställas i från till – ska, enligt förslaget, kunna väljas som påföljd främst när det är fråga om brottslighet med straffmätningsvärden som överstiger sex måna- der men inte uppgår till och vid återfall i allvarlig brottslighet som då kan ha ett straffmätningsvärde som något understiger . Även brottslighetens art ska kunna vägas in vid bedöm- ningen, enligt förslaget. Med tanke på att det föreslagna tillämpningsområdet för den före- slagna nya ungdomspåföljden ungdomstillsyn har kopplats tydligt till tillämpningsområdet för ungdomstjänst bör det – om ändringar skulle genomföras enligt alternativ 2 eller 3 och den nya särskilda ungdomspåföljden ungdomstillsyn införs – övervägas att utöka verk- ställighetstiden för ungdomstillsyn på ett sätt som liknar ökningen av antalet timmar ungdomstjänst. Eftersom ramen för verkställighets- tid när det gäller ungdomstillsyn i princip sammanfaller med ramen för de straffmätningsvärden som kan vara aktuella (en månad–respektive 60 dagsböter–), borde den maxi- mala verkställighetstiden för ungdomstillsyn (givet alternativ 2 eller 3)ändras till . En sådan ökning skulle framstå som lämplig från systematiska utgångspunkter. Följdfrågan är då om även den maximala verkställighetstiden för ungdomsövervakning bör ökas, om ändringar skulle genomföras en- ligt alternativ 2 eller 3 och ungdomsövervakning skulle införas. Som vi har angett tidigare är inte vare sig alternativ 2 eller 3 någonting som vi lägger fram som förslag, bl.a. på grund av att de innebär omotiverade repressionshöjningar och kan befaras medföra tillämpningsproblem. Om ändringar ändå ska göras i denna riktning, är ett utvidgat tillämp- ningsområde även för den föreslagna nya påföljden ungdomsöver- vakning ett sätt att minska de skadliga verkningar som ett ökat bruk av frihetsberövande påföljder för unga skulle innebära för såväl indi- vid som samhälle. Eftersom både alternativ 2 och 3 innebär en fördub- bling av straffmätningsvärden för den lagöverträdare som var vid brottet eller brotten bör en ändring av straffmätningsreg- lerna enligt något av dessa alternativ leda till en ökning av den maxi- mala verkställighetstiden för ungdomsövervakning från ett till . Om alternativ 4 skulle väljas, skulle straffmätningsvärdena för lagöver- trädare som var för brottet eller tiden för brottsligheten inte fördubblas som med alternativen 2 och 3 utan i stället öka . I bestämmelserna om maximal tid för ungdomstjänst och sluten ungdomsvård skulle det alltså behöva tas höjd för högre ungefärliga gränsvärden i termer av straffmätnings- värden enligt följande (när det gäller det principiella sättet att räkna fram det nya maximala antalet timmar ungdomstjänst och maximala antalet år sluten ungdomsvård kan hänvisas till vad som har sagts beträffande alternativ 2 och 3). När det först gäller ungdomstjänst bör det maximala antalet tim- mar höjas till 230 (motsvarande ett straffmätningsvärde på fängelse 10 månader eller ett straffmätningsvärde på fängelse 7 månader om ungdomstjänsten döms ut i förening med ungdomsvård). När det gäller sluten ungdomsvård skulle en ökning av det straffmät- ningsvärde () som motsvarar längsta tiden för sluten ungdoms- vård () innebära ett nytt högsta straffmätnings- värde på fängelse , motsvarande sluten ungdomsvård i omkring . Mot bakgrund av att tabellerna för s.k. ungdoms- reduktion inte är lagfästa utan endast ett hjälpmedel för tillämp- ningen av 29 kap. 7 § som har presenterats i den straff- rättsvetenskapliga litteraturen utifrån rättspraxis och förarbetsuttalan- den framstår det inte som motiverat att ange en så ojämn gräns som som längsta tid för sluten ungdoms- vård. Vi föreslår i stället att den längsta tiden ska bestämmas till , om alternativ 4 skulle väljas och lagstiftaren skulle anse att tillämp- ningsområdet för sluten ungdomstjänst bör ändras. Om alternativ 4 skulle väljas och tillämpningsområdena för ung- domstjänst och sluten ungdomsvård förändras i den riktning som angetts i detta delavsnitt, skulle 32 kap. 2 och 5 §§ kunna ändras på så sätt att det maximala antalet timmar ungdoms- tjänst ändras till 230 och den längsta tiden sluten ungdomsvård ändras till (i avsnitt 9.2.3 diskuteras andra ändringar av 2 §). Även om alternativ 4 skulle genomföras bör det – liksom om alter- nativ 2 eller 3 genomförs (se närmast föregående delavsnitt) – över- vägas att genomföra följdändringar med avseende på de i avsnitt 3.15 och 4.2.6 berörda nya föreslagna påföljderna ungdomstillsyn och ung- domsövervakning. Med tanke på att det föreslagna tillämpningsområdet för den före- slagna nya ungdomspåföljden ungdomstillsyn har kopplats tydligt till tillämpningsområdet för ungdomstjänst bör det – om ändringar skulle genomföras enligt alternativ 4 och den nya särskilda ungdoms- påföljden ungdomstillsyn införs – övervägas att utöka verkställighets- tiden för ungdomstillsyn på ett sätt som liknar ökningen av antalet timmar ungdomstjänst. Eftersom ramen för verkställighetstid när det gäller ungdomstillsyn i princip sammanfaller med ramen för de straffmätningsvärden som kan vara aktuella (en månad–respektive 60 dagsböter–), borde den maximala verkställig- hetstiden för ungdomstillsyn (givet alternativ 4) ändras till tio måna- der. En sådan ökning skulle framstå som lämplig från systematiska utgångspunkter. En följdfråga är då – på motsvarande sätt som om alternativ 2 eller 3 skulle väljas – om även den maximala verkställighetstiden för ungdomsövervakning bör ökas, om ändringar skulle genomföras en- ligt alternativ 4 och ungdomsövervakning skulle införas.