sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Det ska därtill anges uttryckligen att den särskilt anordnade verksamheten ska innehålla vägledande inslag som särskilt syftar till att avhålla den unge från att återfalla i brott. Enligt våra direktiv ska vi överväga vägar att slopa eller i vart fall minska användningen av dagsböter för lagöverträdare i åldersgruppen 15–. Vi har kommit fram till att tillämpningsområdet för ungdomstjänst eller andra ungdomspåföljder inte bör utvidgas till sådana fall där i dag- ungdomstjänst anses för ingripande, dvs. sådana fall som i dagleder till ett mycket lindrigt dagsbotsstraff. I stället föreslår vi att om någon begått ett brott innan han eller hon fyllt och straffvärdet är sådant att det inte påkallas en mer ingripande påföljd än ett lågt antal dagsböter ska domstolen kunna döma till ett varningsstraff. Vid bedömningen av om varningsstraff är tillräckligt ingripande ska särskilt beaktas om den unge tidigare gjort sig skyldig till brott. Varningsstraff ska vara en av ungdomspåföljderna och den ska antecknas i belastningsregistret som andra påföljder. Om brottsligheten är sådan att det kan förväntas att den unge skulle ha dömts till ett varningsstraff om åtal hade väckts, ska åklagaren kunna meddela åtalsunderlåtelse. Vi har – såsom det anges i våra direktiv – övervägt om det finns behov av längre frihetsberövande vid sluten ungdomsvård för att möta även mycket allvarlig brottslighet. Vi har dock stannat vid att maximitiden för sluten ungdomsvård, , inte bör höjas. Vi har också övervägt om det behövs bättre möjligheter till kontroll och stöd den efter att frihetsberövandet upphört. Social- nämndens ansvar för att tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som unga kan ha efter att ha verkställt sluten ungdomsvård ska tydlig- göras genom ett tillägg i socialtjänstlagen. En något utvidgad möjlighet att besluta om förebyggande insatser utan den unges samtycke, s.k. mellantvång enligt 22 § lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga, ska införas. I de fall den unge verk- ställt sluten ungdomsvård tonas kravet på aktualitet ned gällande den unges riskbeteende som en förutsättning för mellantvång. Behov av nya påföljder I de fall den unge inte kan dömas till ungdomsvård och ungdomstjänst inte är en lämplig påföljd saknas ofta en lämplig påföljd. I andra fall är vare sig ungdomsvård eller ungdomstjänst tillräckligt ingripande, utan att det föreligger synnerliga skäl för en frihetsberövande påföljd. Inte sällan döms det då till skyddstillsyn, vilket måste sägas vara en olämplig påföljd. I andra fall döms det till ett högt bötesstraff, vilket inte heller är någon lämplig påföljd för en ung person. För att täcka in dessa luckor i påföljdssystemet föreslår vi två nya påföljder. Vi föreslår att det införs en ny ungdomspåföljd kallad [kontaktskyldig- het] för unga. Innehållet i påföljden ska så långt möjligt fyllas med vad som kan ingå i åtgärden särskilt kvalificerad kontaktperson enligt socialtjänstlagstiftningen. i den unges hemort ska vara huvudman för påföljden. Kontaktskyldighet för unga ska väljas som påföljd i de fall brottets allvar och den unges tidigare brottslighet påkallar en mer ingripande påföljd än låga böter eller ett varningsstraff men det inte finns förutsättningar för vare sig ungdomsvård eller ungdomstjänst. Valet av kontaktskyldig- het för unga [ska] inte föregås av någon behovsbedömning eller någon bedömning av om påföljden är lämplig för den unge. Inte heller ska den förutsätta den unges eller vårdnadshavarens samtycke. Den som döms till kontaktskyldighet för unga ska åläggas en skyldig- het att hålla kontakt med en särskilt utsedd kontaktperson . Domstolen ska bestämma kontaktskyldig- hetens längd utifrån brottslighetens straffvärde och övriga omständlig- heter som påverkar straffmätningen. Innehållet i verkställigheten ska som utgångspunkt bestå av kontakt med kontaktpersonen. I den mån det anses verkningsfullt kan tiden del- vis användas till deltagande i programverksamhet eller annan verksamhet som syftar till att motverka risken för återfall i brott. Kontaktskyldighet för unga ska också kunna användas som förstärk- ningspåföljd till ungdomsvård under samma förutsättningar som ung- domstjänst. Vi föreslår att det införs en ny ungdomspåföljd kallad ungdomsövervak- ning. Påföljden ska tillämpas i de situationer där [varken] ungdomsvård, ungdomstjänst eller kontaktskyldighet för unga är en tillräckligt ingri- pande straffrättslig reaktion. Valet av ungdomsövervakning ska inte föregås av någon behovsbe- dömning eller någon bedömning av om påföljden är lämplig för den unge. Inte heller ska den förutsätta den unges eller vårdnadshavarens sam- tycke. För att ungdomsövervakning ska vara tillräckligt ingripande vid allvar- lig brottslighet ska den innefatta tydliga inskränkningar i den unges rörel- sefrihet, utan att det innebär institutionsvistelse. Påföljden ska så långt möjligt ha ett behandlingsinriktat innehåll med intensiva påverkansåt- gärder som syftar till att bryta begynnande brottskarriärer och kriminella tankemönster. (SiS) ska vara huvudman för påföljden. Ungdomsövervakning ska pågå under tid av lägst och högst Domstolen ska bestämma påföljdens längd utifrån brottslighetens straffvärde och övriga omständigheter som påverkar straffmätningen. När någon dömts till ungdomsövervakning ska det göras en individu- ellt utformad verkställighetsplan, baserad på en omfattande och allsidig kartläggning och utredning av den unges förhållanden. Verkställighetsplanen ska kunna reglera frågor om den unges boende, skolgång, sysselsättning och fritid, missbruksbehandling, annan vård och behandling eller andra motsvarande åtgärder som syftar till att den unge ska avhålla sig från brott och annars utvecklas gynnsamt. Verkställighetsplanen ska därtill innehålla tvingande beslut om skyl- dighet för den unge att hålla kontakt med en särskilt förordnad koordi- nator samt vissa rörelseinskränkningar. Inskränkningarna i rörelsefri- heten ska bestå av antingen förbud att lämna bostaden under helgkvällar och helgnätter eller andra rörelseinskränkningar som kan antas verka brottsförebyggande, till exempel förbud att vistas på vissa platser eller inom vissa områden. Efterlevnaden av frihetsinskränkningarna ska kunna kon- trolleras bl.a. med hjälp av elektroniska hjälpmedel. De frihetsinskränk- ande inslagen ska kunna trappas ned om den unge följer övriga delar av verkställighetsplanen. Verkställighetsplanen ska också innehålla beslut om drogfrihet och drogkontroll. Om den dömde inte kommer till sammanträffanden med koordina- torn ska han eller hon på begäran av SiS kunna hämtas genom polishand- räckning. Även de frihetsinskränkande inslagen ska i vissa fall kunna ge- nomdrivas med hjälp av polis. Ny påföljdsbestämning efter tidigare ungdomspåföljd Om den som dömts till ungdomsvård, ungdomstjänst, kontaktskyldig- het för unga, ungdomsövervakning eller sluten ungdomsvård begår annat brott innan påföljden helt har verkställts, ska rätten i stället för att be- stämma ny påföljd för den tillkommande brottsligheten under vissa förut- sättningar kunna besluta att den tidigare utdömda påföljden ska avse också det andra brottet (s.k. konsumtionsdom). Ett sådant beslut ska kunna meddelas endast om det tillkommande brottet i jämförelse med den brotts- lighet som omfattas av den tidigare domen med hänsyn till påföljden är utan nämnvärd betydelse eller det annars finns särskilda skäl. Rätten ska också under vissa förutsättningar kunna undanröja den tidigare utdömda ungdomspåföljden och döma till gemensam påföljd för den samlade brottsligheten. Som huvudregel ska då endast en ny ung- domspåföljd kunna dömas ut. Ett sådant beslut ska kunna meddelas endast om det finns särskilda skäl och om dom meddelas innan den tidi- gare påföljden helt har verkställts. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Vi har enligt direktiven haft att överväga om lagöverträdare i åldersgrup- pen 18–20 ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätningen och påföljdsvalet eller i något av dessa avseenden. Vi föreslår att det inte ska förutsättas särskilda skäl för att döma lagöver- trädare i åldersgruppen 18–till fängelse oavsett om fängelsestraffet är villkorligt eller ovillkorligt. De särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård ska vara förbehållna personer som inte hade fyllt för brottet. Detsamma ska gälla påföljderna var- ningsstraff, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Den som har begått brott efter att ha fyllt 18 men inte ska dock kunna dömas till ungdomsvård om det finns särskilda skäl. Om straffvärdet är sådant att fängelse kan följa på brottet och gär- ningsmannen är ska hans eller hennes ungdom även fortsätt- ningsvis beaktas vid straffmätningen. Vid brott vars straffvärde endast motiverar ett bötesstraff ska dock inte gärningsmannens ungdom be- aktas särskilt vid straffmätningen, om han eller hon fyllt vid tid- punkten för brottet. När det gäller lagöverträdare i åldern 18–utvecklade Påföljds- utredningen sina utgångspunkter på följande sätt:159 Särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–motiveras delvis av att personer i den gruppen anses ha mindre utvecklad ansvars- förmåga än äldre myndiga lagöverträdare. En mindre utvecklad ansvars- förmåga innebär sämre möjligheter att fatta korrekta beslut och förstå de fulla konsekvenserna av sitt handlande. Det innebär i sin tur att det finns mindre anledning att klandra en ung person, dvs. att dennes olag- liga handlingar är mindre straffvärda än motsvarande handlingar be- gångna av en äldre lagöverträdare. Att en 14-åring utifrån detta betraktelsesätt är mindre klandervärd än en 25-åring skulle de flesta betrakta som uppenbart. Lagstiftaren har också dragit en gräns vid när en person är straffrättsligt ansvarig för sina handlingar. Detta ger uttryck för en ståndpunkt om när ansvars- förmågan är så utvecklad att det överhuvudtaget kan avkrävas straffrätts- ligt ansvar för olagliga handlingar. Att en omyndig person ska anses mindre straffvärd pga. sin (typiskt sett) större omognad än en äldre myndig person, framstår även det som uppenbart. Först som myndig ses man i de flesta sammanhang som vuxen och kapabel att ta ansvar för sina handlingar. Det straffrättsliga systemet bör i vart fall delvis harmonisera med myndighetsåldern. Hur ska man då betrakta lagöverträdare i åldersgruppen 18–? De sociala och psykologiska riskfaktorer som bidrar till att vissa unga per- soner bryter mot gällande normer upphör inte att påverka den unge bara för att myndighetsåldern har inträtt. Den sociala mognadsprocessen har inget naturligt avslut vid 18-årsdagen. De flesta ungdomar går i gymna- siet i vart fall till och med . Många slutför gymnasiet först vid 20 eller . De inträder normalt sett först därefter i yrkes- livet, med ökat eget ansvar för ekonomi och egen försörjning. Personer i ålderskategorin 18–har därför endast delvis inträtt i ”vuxen- världen”. Utvecklingen i samhället har därtill varit sådan att detta in- träde har kommit att fördröjas allt mer, unga människor får allt senare arbete och egen bostad. Mognadsprocessen är givetvis en individuell fråga. Det är dock befogat att hävda att en 18–20 åring typiskt sett ännu inte har med vuxna jämställd förmåga till att ta ansvar. Utifrån ett generellt perspektiv torde det därför vara mer realistiskt att hänföra gruppen 18–till ett mellanskikt på vägen från barn till vuxen med fullt utvecklad förmåga till ansvar. Personer i åldersgruppen 18–är således som vi ser det i ett mellan- skikt mellan barn- och vuxenvärlden. Det är typiskt sett som en person ”kliver ut i vuxenvärlden”. En mängd processer pågår, 159SOU 2012:34 band 3 s. 797–799. vissa når sin kulmen. Gymnasieutbildningen slutförs för de flesta. An- tingen går man vidare i högre utbildning eller inträder i arbetslivet. Till detta kopplas en möjlighet till egen bostad och en därigenom mer själv- ständig tillvaro. I detta skede kan det vara skadligt att ”lyftas ut” ur dessa processer genom ett frihetsberövande straff. Inträdet i vuxenvärlden försenas. I värsta fall kan det innebära långsiktiga återverkningar på processen från ett barn till en fungerande vuxen med fullgoda möjlig- heter till utveckling och försörjning. Ett fängelsestraff riskerar typiskt sett att leda till en stigmatisering. Detta är särskilt känsligt för en ung person som ännu inte funnit en vuxen identitet. För de som redan är i ett utanförskap kan en identitet som kriminell då vara något som ger gemenskap, status och respekt. På förfrågan av utredningen har Brå gjort en kunskapssammanställ- ning gällande särbehandlingen av lagöverträdare 18–. […] I rap- porten har sammanställts kunskap om effekterna av frihetsberövande straff för 18–20-åringar. Databassökningarna som Brå gjort visar enligt rapporten att denna åldersgrupp sällan särskiljs i forskningen, vilket manar till försiktighet i tolkningarna. Inledningsvis konstateras i rapporten att befintlig forsk- ning visar att många ungdomar begår något enstaka brott och ett fåtal begår många. De flesta ungdomar som begår brott gör detta , för att sedan […] leva ett välanpassat liv som vuxna. De flesta upphör således med att begå brott efter ungdomstiden. Det som har studerats mest i forskningen enligt vad som framgår av databassökningarna är risken för återfall. Det har studerats i olika sam- manhang och med olika fokus. Merparten av studierna visar att kontak- ter med rättssystemet och frihetsberövande påföljder ökar risker för återfall. Olika institutionaliseringseffekter ses som en förklaring. Fler återfall innebär i sin tur fler brottsoffer och ökade kostnader för sam- hället. Det påpekas dock i rapporten att några av studierna är mindre tydliga i sina resultat. En annan viktig aspekt är kopplingen mellan påföljd och kommande anknytning till arbetsmarknaden. Merparten av de studier och samman- ställningar som utforskats pekar på att frihetsberövande straff för ung- domar påverkar möjligheterna till ett framtida arbete på ett negativt sätt. Sambanden är dock inte helt tydliga. Det finns enligt rapporten också litteratur som belyser en rad olika problem för de ungdomar som befinner sig i fängelse och det lyfts fram att det medför särskilda krav då unga döms till frihetsberövande straff. Vissa studier lyfter fram åldern 18–som en kritisk period för vuxen- blivandet. Den inhämtade litteraturen ger också en bild av ungdomstiden som en känslig period. Frihetsberövande straff synes i detta samman- hang utgöra en särskild påfrestning. Utvecklingen från ungdom till vuxen utgör en dynamisk mognadsprocess där en tydlig brytningstid mellan det förra och det senare sällan finns. gjorde mot bakgrund av sina allmänna övervägan- den bedömningen att bestämmelsen i 29 kap. 7 § om ung- domsreduktion vid straffmätningen även fortsättningsvis borde om- fatta lagöverträdare i åldern 18–, under förutsättning att straff- värdet var sådant att fängelse kunde följa på brottet eller brottslig- heten. Utredningen angav att en individualiserad bedömning av varje människas utveckling, erfarenhet och omdömesförmåga knappast låter sig göras och förespråkade att en schabloniserad reduktion utifrån den tilltalades låga ålder skulle göras i hela åldersspannet 15–även i fortsättningen. ansåg att var ett mer natur- ligt riktmärke, än , för när reduktionen skulle upphöra. Att myn- dighetsåldern i är ledde inte till någon annan bedömning. Utredningen uttalade vidare att det fanns ett egenvärde i att straff- tiderna för lagöverträdare i åldern 18–hölls nere och att det ofta prövades om det fanns alternativ till en frihetsberövande påföljd.160 Något som påpekade särskilt var att en av- skaffad ungdomsreduktion för åldersgruppen 18–skulle inne- bära orimliga tröskeleffekter i förhållande till omyndiga lagöverträ- dare.161 konstaterade också att en slopad ung- domsreduktion skulle leda till en väsentlig ökning av fångtalet och därmed en stor kostnadsökning för Kriminalvården.162 När det kom till brott vars straffvärde motiverade endast ett bötes- straff, ansåg att gärningspersonens ungdom inte skulle beaktas särskilt vid straffmätningen, om han eller hon hade fyllt för brottet. I den delen hänvisade utred- ningen till bl.a. att ungdomsreduktionen för ungdomar i åldern 18– hade motiverats i första hand utifrån önskemålet att hålla ned fängelsetider, inte bötesstraff. pekade också på att det vid bestämningen av dagsbotens storlek tas hänsyn till den tilltalades sanktionskänslighet genom att boten storlek bestäms utifrån hans eller hennes ekonomiska förhållanden. Utredningen menade att det sammantaget inte fanns samma anledning till ungdomsreduk- tion för brott på bötesnivå, som i de fall det kunde bli en frihetsbe- rövande påföljd.163 ansåg att lagöverträdare i åldersspannet 18– inte borde särbehandlas vid påföljdsvalet. 160SOU 2012:34 band 3 s. 800–805. 161SOU 2012:34 band 3 s. 805 f. 162SOU 2012:34 band 3 s. 808. 163SOU 2012:34 band 3 s. 809–816. att de särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård skulle vara förbehållna personer som inte hade fyllt för brottet. Detsamma skulle, enligt utred- ningens förslag, gälla de föreslagna nya påföljderna varningsstraff, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Den som hade begått brott i åldern 18–skulle dock kunna dömas till ungdoms- vård om det fanns särskilda skäl. Möjligheten att i undantagsfall kunna döma den som begått brott i åldern 18–till ungdomsvård moti- verades med att vård med stöd av 3 § LVU kan beredas den som ännu inte fyllt och upphöra senast när den unge fyller . Mot den bakgrunden ansåg utredningen att det framstod som lämpligt att det kvarstod en möjlighet att döma ut ungdomsvård även i denna ålders- kategori.164 föreslog att det inte skulle krävas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–till fängelse eller villkorligt fängelse.165 Remissinstanserna var i huvudsak positiva till förslag till reform även om olika remissinstanser lämnade synpunk- ter på enskildheter. Vissa av förslag har lett till lagstiftning.166 Någon övergripande reform av påföljdssystemet som innefattar ett införande av ett system med villkorligt fängelse har dock inte genomförts. betänkande bereds fortfarande inom Regeringskansliet.167 I fråga om unga lagöverträdare kan nämnas att det infördes en lagstadgad skyldighet för kommuner och myndigheter som handlägger ärenden om unga lagöverträdare att verka för att det regelbundet sker en lokal samverkan. togs kravet på sam- tycke från den unge för att kunna döma ut ungdomstjänst bort och det infördes ett krav på att socialnämnden i sitt yttrande enligt 11 § 164SOU 2012:34 band 3 s. 816–822. 165SOU 2012:34 band 3 s. 822–828. 2014/15:25 (Tydligare reaktioner på ungas brottslighet), prop. 2014/15:37 (Straff- lindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet) och prop. 2015/16:151 (Ny påföljd efter tidigare dom). 167En överblick ges i , och , ” – från djupfryst till delvis upptinad” i till , 2018, s. 503–523. Se även , ”Är loppet kört för en reformering av påföljdssystemet?” i till SvJT 100år, 2016, s. 190–200. LUL ska redovisa om ungdomstjänst är en lämplig påföljd med hän- syn till den unges person och övriga omständigheter. Det infördes också en reglering i socialtjänstlagen om att verkställigheten av en dom på ungdomstjänst ska inledas senast efter att domen vun- nit laga kraft om inte särskilda skäl talar emot det. I samma lagstift- ningsärende genomfördes vissa förslag som hade lämnat för att öka stödet för unga efter frigivning från sluten ung- domsvård. När det gäller frågan om införandet av nya ungdomspåföljder gav dåvarande hovrättsrådet i uppdrag att göra en översyn av behovet av nya påföljder för unga lagöverträdare. 3.15Utredningen om nya ungdomspåföljder (2016–2017) hade föreslagit bl.a. att det för vuxna lagöver- trädare skulle införas ett system med villkorligt fängelse och att på- följderna villkorlig dom och skyddstillsyn, som en följd av det, skulle avskaffas. Dessa förslag hade inte lett till lagstiftning. När det gällde unga lagöverträdare hade vissa av förslag rörande de befintliga påföljderna redan genomförts.169 Bland kvarvarande förslag beträffande unga lagöverträdare fanns framför allt förslag om nya påföljdsinslag. Med stöd i bedömningen av behovet av nya påföljdsinslag för gruppen lag- överträdare i åldern 15–hade lämnat för- slag till två nya påföljder: kontaktskyldighet för unga och ungdoms- övervakning. Utgångspunkten för båda förslagen var att de skulle kunna straffmätas, bygga på övervakning och kontroll samt ha ett be- handlingsinriktat innehåll. betänkande hade remitterats 2012. Flera av remissinstanserna delade utredningens bedömning av behovet av nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare. Några av remissinstanserna an- 168Justitiedepartementet, Straffrättsenheten, Uppdrag att överväga nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare, promemoria (Ju2016/9219/LP). 2014/15:25 och prop. 2015/16:151. såg dock att införandet av nya påföljder riskerade att skapa ett svår- överskådligt och komplext system och att behovet av att införa samt- liga förslag därför borde övervägas noga. Det kunde också konstateras att vissa av förutsättningarna för ställ- ningstaganden hade förändrats efter att och re- missinstansernas ställningstaganden gjordes. för- slag om ändringar i de befintliga ungdomspåföljderna hade i huvudsak genomförts, t.ex. krävdes det inte längre samtycke för att döma till ung- domstjänst. Andra av förslag, bl.a. att utmön- stra möjligheten att döma unga till villkorlig dom eller skyddstillsyn hade inte genomförts. Relevansen av utredningens ställningstagande om behovet av nya påföljdsinslag behövde därför, enligt Justitiede- partementet, övervägas i ljuset av det befintliga påföljdssystemet. konstaterade att förslagen om de nya på- följderna kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning hade fått ett överlag positivt mottagande från remissinstanserna som flera remissinstanser hade haft synpunkter på förslagens utform- ning. Bland annat hade legalitetsaspekter och påföljdernas förutse- barhet satts i fråga. Särskilt hade det pekats på att förslaget om ung- domsövervakning innebar att det överlämnades åt den verkställande myndigheten att avgöra hur besluten om inskränkningar i rörelse- friheten skulle utformas. Vidare hade som sin mening till- kännagett att regeringen borde se över hur ungdomspåföljden helgav- skiljning med fotboja kunde utformas och återkomma med ett sådant förslag till riksdagen.170 gav mot denna bakgrund en utredare i upp- drag att överväga och komplettera de bedömningar och förslag som hade lämnats av om nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare. I uppdraget ingick att överväga behovet av att införa nya påföljder för unga samt att ta ställning till de förslag om sådana påföljder som hade lämnat och vid behov kom- plettera dessa. Syftet skulle vara att åstadkomma tydliga och konse- kventa ungdomspåföljder som kunde bidra till att hindra återfall i brott. pekade på att utredaren särskilt borde uppmärksamma betydelsen av att förslag om villkorligt fängelse inte hade genomförts, att villkorlig dom och skydds- tillsyn inte hade utmönstrats ur påföljdssystemet och att möjligheten 2014/15:JuU9, mom. 5, rskr. 2014/15:102. att välja ungdomstjänst som påföljd hade ökat genom att kravet på samtycke hade tagits bort. Utredaren skulle också analysera de förslag om två nya påföljder –kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning – som På- följdsutredningen hade lämnat. Förslagen skulle analyseras utifrån de förändringar som hade skett av påföljdssystemet och utifrån det förhållandet att förslag om att införa ett sy- stem med villkorligt fängelse inte hade genomförts. Vidare skulle ut- redaren analysera om de regleringar som hade föreslagits av Påföljds- utredningen av andra skäl behövde kompletteras eller utformas på annat sätt än som föreslagits. I den delen skulle utredaren särskilt uppmärksamma legalitetsaspekter och krav på påföljdernas förutse- barhet.