sou · H6B370 · 2018-09-06 00:00:00 — Det belopp som till- förs fonden skulle alltså minska med motsvarande belopp. Enligt uppgifter från Kammarkollegiet upptar arbetet med att handlägga ansökningar om avstående av arv och försäkringsbelopp omkring 3,5 årsarbetskrafter. Om antalet ansök- ningar ökar kan arbetsbördan för Kammarkollegiet för att hantera ansökningar förväntas öka. Även om det ovan angivna antagandet om en ökning av antalet ansökningar med så mycket som skulle visa sig vara riktigt skulle emellertid det tillkommande resurs- behovet vara litet. Med hänsyn till den minskade marginalkostnaden för att hantera de tillkommande ansökningarna kan det ökade resurs- behovet på sin höjd antas motsvara 0,5 årsarbetskrafter. I den absoluta merparten av fallen där det inkommit en ansökan om avstående av arv eller försäkringsbelopp uppdrar Kammarkolle- giet åt att utreda frågan. Eftersom de tillkommande ansökningarna sprids ut på sju länsstyrelser uppskattas den ökade arbetsbördan för varje enskild länsstyrelse som marginell. Något resurstillskott för länsstyrelserna bedöms därför inte vara nöd- vändigt. Förslaget i avsnitt 12.5 innebär att regeringen inte längre ska ha någon beslutsfattande roll i ärenden om avstående av arv och för- säkringsbelopp och att beslut i samtliga sådana ärenden ska fattas av Förslaget bedöms endast få konsekvenser för Kam- markollegiet och . Förslaget innebär att Kammarkollegiet kommer att fatta beslut i fler ärenden än tidigare, vilket skulle kunna tala för att kollegiets kostnader för handläggningen av ärendena kommer att öka. Kammar- kollegiet lämnar emellertid ett förslag till beslut i sam- band med att ärendet överlämnas till regeringen för prövning. Det förhållandet att Kammarkollegiet enligt förslaget formellt kommer att besluta i ärendena bedöms därför medföra en minskad admi- nistration och minskade kostnader för kollegiet. hantering av försäljningsärendena kommer helt att upphöra, vilket torde medföra ett minskat resursbehov. De fri- gjorda resurserna bedöms dock vara marginella. 18.2.5Regeringens roll vid försäljning av fast egendom Förslaget i kapitel 13 avser vem som ska besluta om försäljning av Allmänna arvsfondens fasta egendom och tomträtter. prövas sådana frågor av Kammarkollegiet, om egendomens värde är högst , och av regeringen, om värdet är högre. Enligt förslaget ska Kammarkollegiet besluta om försäljning av fondens fasta egendom och tomträtter oberoende av egendomens värde. Regeringen ska sålunda inte längre pröva sådana frågor. Förslaget bedöms endast få konsekvenser för Kammarkollegiet och . Förslaget innebär att Kammarkollegiet kommer att fatta beslut i fler ärenden än tidigare, vilket skulle kunna tala för att kollegiets kostnader för handläggningen av ärendena kommer att öka. Kam- markollegiet lämnar emellertid ett förslag till beslut i samband med att ärendet överlämnas till regeringen för prövning. Det förhållandet att Kammarkollegiet enligt förslaget formellt kom- mer att besluta i ärendena bedöms medföra en minskad admi- nistration och minskade kostnader för kollegiet. hantering av försäljningsärendena kommer helt att upphöra, vilket torde medföra ett minskat resursbehov. De fri- gjorda resurserna bedöms dock vara marginella. 18.3Sammanfattande konsekvenser för Kammarkollegiet Som framgått ovan kan en effekt av våra förslag avseende kriterierna för stöd vara att antalet ansökningar om stöd ur Allmänna arvs- fonden ökar. Ett ökat antal ansökningar medför en ökad arbets- belastning för Arvsfondsdelegationen, var kansli tillhandahålls av Kammarkollegiet. Som framhållits kan en märkbar ökning dock endast förväntas på . Något behov av ökade resurser för Kammarkollegiet bedöms därför inte finnas. Resursbehovet på är mycket svårt att förutse, eftersom andra faktorer kan påverka detta i högre grad än de förslag som lämnas. De övriga förslagen medför som beskrivits ovan i delar ett något ökat resursbehov för Kammarkollegiet. Exempelvis kan de i visst avseende något generösare reglerna om arvsavståenden leda att fler ansökningar inkommer i sådana ärenden. Förslagen innebär i andra delar ett något minskat resursbehov för kollegiet. Som exempel kan nämnas den minskade administrationen det medför att regeringen inte längre föreslås pröva ärenden om arvsavstående och försäljning av fast egendom och tomträtt. Sammanvägt bedömer vi att förslagen är kostnadsneutrala och sålunda inte kommer att leda till några kostnadsökningar. Det bör dock understrykas att förslaget om att ansökningar om stöd ur fonden ska få undertecknas med en elek- tronisk underskrift möjliggör för Arvsfondsdelegationen att införa ett elektroniskt ansöknings- och ärendehanteringssystem. Ett in- förande av ett sådant system bedöms kunna leda till betydande effek- tivitetsvinster och medföljande kostnadsbesparingar beroende på hur systemet genomförs, framför allt på i vilken utsträckning Arvs- fondsdelegationen anpassar sin organisation och sina rutiner till ett digitalt arbetssätt. 19.1Förslaget till lag om Allmänna arvsfonden 1 § Allmänna arvsfonden består av egendom som har tillfallit fonden genom –förmånstagarförordnande i försäkringsavtal, –ersättning från återvinning enligt 5 kap. 6 § andra stycket begrav- ningslagen (1990:1144), –överlämnande från en likvidator enligt 7 kap. 11 § stiftelse- lagen (1994:1220), –upplösning av en värdepappersfond under de förutsättningar som anges i 9 kap. 3 § lagen (2004:46) om värdepappersfonder, –beslut av enligt 25 kap. 42 eller 44 §§ aktiebolags- lagen (2005:551) eller 17 kap. 41 eller 42 §§ lagen (2018:672) om ekono- miska föreningar, –skifte enligt 32 kap. 14 § aktiebolagslagen, eller Det som sägs om egendom som har tillfallit fonden genom arv gäller också egendom som har tillfallit fonden enligt 1 kap. 11 § den upphävda lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo eller enligt 2 kap. 4 § lagen (2015:417) om arv i internationella situationer. I paragrafen anges vilken egendom Allmänna arvsfonden består av. Bestämmelsen motsvarar 1 § i den tidigare lagen med den kom- pletteringen att det nu framgår av bestämmelsen att egendom kan tillfalla fonden även genom överlämnande från en likvidator enligt 7 kap. 11 § stiftelselagen (1994:1220), upplösning av en värdepappers- fond under de förutsättningar som anges i 9 kap. 3 § lagen (2004:46) om värdepappersfonder samt beslut av enligt 25 kap. 42 eller 44 §§ aktiebolagslagen (2005:551) eller 17 kap. 41 eller 42 §§ lagen (2018:672) om ekonomiska föreningar. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. 2 § Allmänna arvsfonden har till ändamål att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar och personer som har funktions- nedsättning. Paragrafen anger Allmänna arvsfondens ändamål. Av bestämmelsen följer att fondens målgrupper är barn (0–), ungdomar (12–) och personer som har funktionsnedsättning. Bestämmelsen mot- svarar 5 § i den tidigare lagen med den ändringen att begreppet funktionshinder har ersätts av funktionsnedsättning. Ändringen är endast av språklig karaktär. Stöd ur Allmänna arvsfonden 1 § Stöd ur Allmänna arvsfonden får lämnas till verksamhet 1.som är utvecklande för någon av fondens målgrupper, 2.där målgruppen deltar i planeringen och genomförandet, och 3.som har förutsättningar att överleva efter det att stödet ur fonden har upphört. Stöd får också lämnas till anläggningar, lokaler och utrustning, om de ska användas för verksamhet som uppfyller kriterierna i första stycket. I paragrafen regleras de allmänna förutsättningarna för stöd ur All- männa arvsfonden. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. I första stycket anges de tre övergripande kriterierna för stöd ur fonden. Att stöd får lämnas till en verksamhet innebär, i kombi- nation med bestämmelsen i 2 § första stycket om att stöd inte får lämnas till en organisations löpande verksamhet, att en verksamhet för att få stöd normalt måste bedrivas i projektform. utvecklats i de allmänna övervägandena kan Arvsfondsdelegationen även tillämpa andra kompletterande villkor i stödgivningen, om t.ex. fondens tillgång till medel i kombination med antalet ansökningar påkallar det. Detta innebär dock inte att delegationen kan frångå de kriterier som följer av lag, utan samtliga i paragrafen angivna kriterier måste vara uppfyllda för att stöd ska kunna beviljas. Bestämmelsen hindrar inte att det även fortsättningsvis beviljas stöd till förstudier, under försättning att det planerade efterföljande projektet kan förväntas uppfylla kriterierna. Av första punkten följer att verksamheten måste vara utvecklande för någon av fondens målgrupper för att den ska kunna få stöd. Med utvecklande verksamhet avses verksamhet som på något sätt medför förbättring för den målgrupp som verksamheten riktar sig till. Det kan t.ex. röra sig om att man vill pröva en helt ny verksamhet eller utveckla nya metoder i en redan etablerad verksamhet eller att utveckla verksamheten i en ny riktning. Betydelsen av begreppet utvecklande verksamhet är dock vidare än så. Det avgörande är att verksamheten innebär ett utvecklingsarbete som syftar till en för- ändring och förbättring av målgruppens situation. Verksamheten ska således tillgodose målgruppens behov i högre grad än vad som skulle vara fallet utan verksamheten. Inte bara nya metoder och arbetssätt är att se som utvecklande, utan även en beprövad metod som har använts för en målgrupp, men som är tänkt att användas för en ny målgrupp kan falla inom begreppet. Att tillämpa en beprövad metod på samma målgrupp men i ett annat sammanhang, t.ex. att tillämpa en metod för en annan funktionsnedsättning än den har tillämpats på, kan anses innefatta ett sådant utvecklingsarbete att projektet är utvecklande för målgruppen. Att flytta en befintlig metod från en ort till en annan för att använda den för samma mål- grupp kan innebära ett utvecklingsarbete om förhållandena på orterna är olika, t.ex. kan en metod som använts i ett storstadsområde behöva anpassas till förhållandena i glesbygd. Det är inte utvecklande i bestämmelsens mening att en organi- sation använder en metod som är ny för organisationen, men som redan tillämpas av andra aktörer på den målgrupp vars behov verk- samheten syftar att tillgodose. För bedömningen har det alltså inte någon betydelse om metoden har använts inom riket eller inte, så länge användningsområdet är utvecklande för någon av målgrupperna, dvs. syftar till förbättring för deras situation och behov och att ett utvecklingsarbete är nödvändigt för att undersöka om metoden fungerar. Av andra punkten, som är en kodifiering av praxis, följer att målgruppen måste vara delaktig i planeringen och genomförandet av den verksamhet som det söks stöd för. Med delaktighet avses att målgruppen aktivt deltar i verksamheten, från utformningen och planeringen av verksamheten – dvs. i arbetet innan ansökan om stöd görs – till själva genomförandet av verksamheten. Delaktigheten bedöms utifrån målgruppens förutsättningar att kunna delta i verk- samheten. Är målgruppen t.ex. mindre barn som inte själva kan delta i planeringen och utformningen av verksamheten kan det vara nöd- vändigt att målgruppen representeras av någon annan, exempelvis föräldrar. Om målgruppen inte själv kan delta åligger det organisa- tionen att undersöka målgruppens behov och ta till vara mål- gruppens idéer och perspektiv. Av tredje punkten, som också är en kodifiering av praxis, följer att en verksamhet måste ha förutsättningar att överleva även efter det att stödet ur fonden har upphört. Här ska en bedömning göras om det finns förutsättningar för en fortsatt drift av verksamheten när finansieringen från fonden upphör. Så kan vara fallet om projektet kan bli en del av organisationens ordinarie verksamhet eller om någon annan aktör kan ta över verksamheten. Kriteriet kan också vara uppfyllt om organisationen sprider metoder som har utvecklats i projektet. Det kan t.ex. vara fråga om att ta fram en metodbok eller liknande material som beskriver arbetssättet och metoder som har använts i verksamheten. Genom att sprida sådant material kan kun- skapen och metoder leva vidare i en annan verksamhetsform. Det krävs redan vid ansökan en konkret plan för hur metodmaterial ska användas efter projektets slut och det bör finnas en efterfrågan på materialet. Av andra stycket följer att samma kriterier som anges i första stycket ska tillämpas i fråga om stöd till lokaler, anläggningar och utrustning (lokalstöd). Samma krav på utveckling, delaktighet och överlevnad gäller alltså enligt bestämmelsen även för sådant stöd. En fastighet är till skillnad från en projektverksamhet ett statiskt objekt och verksamheten bedrivs i eller i anslutning till den fastighet som lokalstödet finansierar. Verksamheten är således till skillnad från en projektverksamhet knuten p.g.a. lokalen till en viss ort och fastigheten är en förutsättning för den verksamhet som är aktuell för Det är därför naturligt med en väl definierad geografisk avgränsning i fråga om bedömningen om en viss verksamhet ska anses utvecklande för målgruppen i fråga om lokalstöd. I likhet med den praxis som har tillämpats bör den geografiska begränsningen innebära att en regel om att det inte får finnas en liknande verk- samhet inom en mils radie kan tillämpas för att avgöra om en verk- samhet är utvecklande på en viss ort. 2 § Stöd får inte lämnas till en organisations löpande verksamhet. Stöd får endast lämnas till en organisation som bedriver ideell verk- samhet. Om det finns särskilda skäl, får stöd enligt 1 § första stycket lämnas även till en offentlig huvudman. Enligt första stycket får stöd inte lämnas till en organisations löpande verksamhet. Stöd får alltså inte lämnas till verksamhet som sökanden redan bedriver. Stöd får dessutom endast lämnas , eftersom verksamheten annars rimligen måste anses övergå till att vara löpande verksamhet. Bestämmelsen innebär tillsammans med 1 § att stöd inte får ges i form av verksam- hets- eller organisationsstöd. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Av paragrafens andra stycke följer att stöd endast får lämnas till en organisation som bedriver ideell verksamhet eller, om det är fråga om projektstöd och det finns särskilda skäl, till en offentlig huvud- man. I likhet med vad som tidigare gällt innebär bestämmelsen att stöd inte får lämnas till fysiska personer. Bestämmelsen motsvarar vad som har gällt enligt 7 § i den tidigare lagen. 3 § Stöd får inte lämnas till en organisation om den eller någon av dess företrädare 1.främjar, uppmanar till eller försvarar terrorism, eller 2.i övrigt inte respekterar mänskliga rättigheter. Stöd får inte heller lämnas till en organisation om någon av dess sam- arbetsorganisationer, eller en företrädare för en sådan organisation, agerar på det sätt som anges i första stycket. I paragrafen regleras det s.k. demokrativillkoret. Av villkoret följer att en organisation inte ska få stöd om den, dess företrädare, dess samarbetsorganisationer eller samarbetsorganisationernas företrä- dare, främjar, uppmanar till eller försvarar terrorism eller i övrigt inte respekterar mänskliga rättigheter. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Första stycket reglerar den sökande organisationens och dess före- trädares agerande. Enligt punkten 1 får stöd inte lämnas till en organisation om den eller någon av dess företrädare främjar, upp- manar till eller försvarar terrorism. Med terrorism avses sådana gär- ningar som är förenade med straffansvar enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet samt 18 kap. 4 § (där s.k. olovlig kårverksamhet straffbeläggs). En organisation får alltså inte främja, uppmana till eller försvara sådana gärningar. Ett främjande i det här avseendet innebär att organisatio- nen skapar möjligheter för eller underlättar terroristbrott, t.ex. genom att samla in pengar till terrorism. Enligt punkten 2 får stöd inte lämnas till en organisation om den eller någon av dess företrädare i övrigt inte respekterar mänskliga rättigheter. Att respektera mänskliga rättigheter innebär att organi- sationen inte får bryta mot dessa rättigheter och inte får motarbeta dem – däremot krävs det inte att organisationen verkar för dem. Mänskliga rättigheter preciseras ytterst i internationella överens- kommelser, som t.ex. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, och FN:s konvention om barnets rättigheter (). Sådana rättigheter regleras också i nationell rätt. Övergripande principer anges bl.a. i regeringsformen medan mera detaljerade bestämmelser exempelvis finns i diskrimi- neringslagen (2008:567). Nedan nämns några exempel på mänskliga rättigheter. Till de mänskliga rättigheterna hör principen om alla människors lika värde. Ett utlopp av denna är principerna om jämställdhet och förbud mot diskriminering, liksom rätten till allmän och lika röst- rätt. Att respektera mänskliga rättigheter innebär att organisationen inte får verka mot jämställdhet eller mot en allmän och lika rösträtt, eller diskriminera någon. Närmare bestämmelser om vad som utgör diskriminering finns i diskrimineringslagen. Ett annat utlopp av principen om alla människors lika värde är förbudet mot att hetsa mot en folkgrupp eller annan liknande grupp av personer (se 16 kap. 8 § ). Förbudet innebär att det inte är tillåtet att uttrycka missaktning för en folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Det rör sig dels om våldsbejakande budskap, dels om budskap som är kränkande för en folkgrupp eller annan sådan grupp och som över- skrider gränserna för en saklig kritik av gruppen. Organisationer som hetsar mot en folkgrupp eller som främjar, uppmanar till eller försvarar en sådan gärning kan inte anses respektera mänskliga rättigheter och kan därför inte beviljas stöd ur Allmänna arvsfonden. De mänskliga rättigheterna innehåller också en rätt till respekt för privatlivet, dvs. en rätt till skydd för den personliga integriteten. Närmare bestämmelser om skydd för den personliga integriteten finns bl.a. i bestämmelser som ger skydd mot olaga våld, tvång och hot. Det kan t.ex. röra sig om misshandelsbrott, olaga frihetsberövande, olaga tvång, olaga hot, hemfridsbrott och förtal. En organisation som främjar, uppmanar till eller försvarar exempelvis våldsutövning eller hot kan alltså inte anses respektera mänskliga rättigheter. Demokrativillkoret hindrar därför att organisationer som sprider våldsbejakande budskap får stöd. Angrepp som utövas i nöd- värn, nöd eller liknande är inte av det slaget att de ska leda till att stöd vägras en organisation. Inte heller organisationer på lek- och idrottsområdet där det är ofrånkomligt att deltagarna utsätts för ett visst mått både avsiktligt och oavsiktligt våld, t.ex. ishockeyfören- ingar, ska vägras stöd. Detsamma gäller sporter där uppsåtlig miss- handel är det centrala momentet i sporten, som t.ex. boxning eller andra kampsporter. Vid sådan sportutövning är eventuella miss- handelsgärningar i allmänhet fria från straffansvar på grund av sam- tycke och att vissa regelöverträdelser är allmänt godtagna i samhället. Organisationer som bedriver sådan sportutövning kan sålunda trots att sådana gärningar begås inom verksamheten få stöd ur Allmänna arvsfonden. Bland de mänskliga rättigheterna finns även ett särskilt skydd för barnets rättigheter. En organisation som inte respekterar barns rät- tigheter kan därför inte få stöd. Barns rättigheter regleras bl.a. i som t.ex. ger barn rätt till skydd mot ekonomiskt utnyttjande, mot att utföra arbete som kan vara skadligt, mot olaglig användning av narkotika samt mot alla former av sexuella utnyttjan- den och sexuella övergrepp, vilket inkluderar skydd mot att utnyttjas i pornografiska föreställningar och i pornografiskt material. Flera av de mänskliga rättigheterna, såsom rätten till bostad eller rätten till en rättvis rättegång, kan inte anses medföra skyldigheter för någon annan än staten och kan därför inte tillämpas på organi- sationer som söker stöd ur Allmänna arvsfonden. I en del fall kan flera mänskliga rättigheter stå emot varandra. Ett exempel är att för en organisation som är ett trossamfund kan diskrimineringsförbudet komma i konflikt med rätten till religions- frihet i . De olika rättigheterna måste då vägas mot varandra. När det just gäller trossamfund har sådana organisa- tioner rätt till en viss grad av autonomi även om det innebär en sär- behandling på grund av t.ex. kön eller sexuell läggning. Den avväg- ning som måste göras mellan de olika rättigheterna innebär att trossamfunden fritt får välja vilka personer som ska företräda den religiösa verksamheten, såsom religiösa ledare och lärare, även om detta innebär särbehandling av t.ex. kvinnor eller homosexuella. Undantaget är mycket begränsat och rör endast religiösa företrädare för ett trossamfund, och inte all personal som arbetar för trossam- fundet. En ideell organisation för homosexuella eller för personer med funktionsnedsättning eller en intresseorganisation för äldre bör också kunna ställa krav på att den som företräder organisationen själv är homosexuell respektive har en funktionsnedsättning eller är äldre. Detsamma gäller organisationer som verkar för en viss etnisk grupps intressen. Diskrimineringsförbudet hindrar inte heller att exempelvis idrottsföreningar har könsuppdelad verksamhet, även om huvudregeln är att det inte är tillåtet att diskriminera på grund av kön. Ett agerande i strid mot demokrativillkoret som sker innan en ansökan om stöd görs innebär att organisationen ska vara utesluten från stöd därefter. Hur lång är beror på hur allvarligt agerandet har varit men än bör inte komma i fråga ens för de lindrigaste fallen. Om det är fråga om ett agerande i strid mot första punkten måste det ha gått en mycket sedan agerandet ägde rum för att organisationen ska komma i fråga för stöd. I det fallet en företrädare verkställer ett beslut fattat av organi- sationen om t.ex. insamling av pengar till terrorändamål är det organisationen som har agerat i strid mot demokrativillkoret. Före- trädaransvaret är emellertid självständigt i det avseendet att organis- ationen ska nekas stöd, om företrädaren på egen hand agerar i strid mot villkoret. Detta gäller oavsett om företrädarens agerande har skett inom ramen för organisationens verksamhet eller inte. företrädarens agerande i strid mot demokrativillkoret sker efter det att stöd har beviljats kan det bli aktuellt att avbryta utbetalningen av stöd enligt 13 § och återkräva redan utbetalt stöd enligt 14 §. Som framgår av 4 § kan organisationen under vissa förutsättningar beviljas stöd trots företrädarens agerande. Till kretsen av företrädare räknas olika kategorier av personer. Till kretsen hör personer som är legala företrädare för organisa- tionen, främst styrelseledamöter, och övriga som t.ex. genom full- makt får företräda organisationen. Även personer som har utsetts av organisationen att företräda den i olika sammanhang är att se som företrädare, t.ex. talespersoner. Vidare kan personer som är anställda i organisationen räknas till kretsen, dock under förutsättning att personens roll är att vara ”ansiktet utåt” i verksamheten. Det kan t.ex. vara fråga om en präst i en församling eller en lärare i ett studie- förbund. En person som är anställd som kanslist eller lokalvårdare har i normalfallet inte en sådan roll. Inte heller kan föreläsare som bjuds in till ett enstaka evenemang ses som en företrädare. Om det handlar om en person som anlitas regelmässigt och inte endast vid enstaka tillfällen kan personen dock räknas till kretsen av före- trädare, särskilt om han eller hon ges en framträdande roll i organi- sationen.