sou · H6B369 · 2018-08-29 00:00:00 — Kännetecknande är att individens intresse anses vara underordnat familjens, att individens handlingar anses påverka hela familjens anseende och att individens sexualitet är hela familjens angelägenhet. Till normerna hör bl.a. uppfattningen att familjens rykte och anseende är avhängigt kvinnliga familjemed- lemmars kyskhet och oskuld samt deras faktiska och påstådda beteende i förhållande till dessa ideal. Vad som här sägs om familjen kan även gälla släkten eller en annan jämförbar grupp, t.ex. en klan. har regeringen tagit initiativ till omfattande insatser för att förebygga hedersrelaterat våld och förtryck. I tidigare hand- lingsplaner11 anges att hedersrelaterat våld och förtryck, liksom mäns våld mot kvinnor generellt, har sin grund i kön, makt, sexualitet och kulturella föreställningar om dessa. Kontrollen av flickors och kvinnors liv kan sträcka sig från vardagliga former av begränsningar som berör exempelvis klädval, socialt umgänge och rörelsefrihet till livsval som utbildning, arbete, giftermål och skilsmässa. I sin mest extrema form resulterar heders- tänkandet i tvångsäktenskap, hot om våld och våld inklusive dödligt våld. Könsstympning kan ses som en av flera kontrollmekanismer som historiskt/traditionellt sett använts för att upprätthålla oskulds- normer. Andra kontrollmekanismer kan vara fysisk och social segre- gering, barn- och tvångsäktenskap och paternalistisk auktoritet. Det hedersrelaterade våldets kollektiva karaktär innebär att det kan finnas flera förövare och det kan utövas av både män och kvinnor. Det förekommer också att pojkar och främst unga män är utsatta för hot, kontroll och begränsningar samt äktenskapstvång som har sin 11Se Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (Skr. 2007/08:39) och Handlingsplan för att förebygga och förhindra att unga blir gifta mot sin vilja (Skr. 2009/10:229). Bakgrund och allmänna utgångspunkter bakgrund i hedersnormer. Även denna grupp kan alltså drabbas av allvarlig brottslighet i hederns namn om en oönskad partner väljs eller om ett sexuellt beteende som anses avvikande förekommer. Många homo- och bisexuella samt transsexuella ungdomar drabbas av så kallade omvändelseförsök. Det innebär att familjemedlemmar eller släktingar försöker få dem att bli heterosexuella, till exempel genom att hitta en lämplig partner och tvinga dem att ingå äkten- skap. Hbtq-personer är därför en särskilt utsatt grupp i detta samman- hang eftersom dessa kan ses som ett hot mot familjens heder.12 Hedersrelaterat våld och förtryck och dess olika uttrycksformer som t.ex. barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning är ett samhällsproblem som orsakar stort fysiskt och psykiskt lidande och som det är av yttersta vikt att samhället markerar med kraft mot. Också FN har uppmärksammat hedersproblematik särskilt i ett antal resolutioner.13 Det finns en tydlig politisk konsensus om att hedersrelaterat våld och förtryck ska upphöra. Både föregående och nuvarande regering har tagit initiativ till insatser för att förebygga hedersrelaterat våld och förtryck och dess olika uttrycksformer. Flera initiativ har tagits för att öka kunskapen och problemet och minska dess omfattning. Bl.a. ingår hedersrelaterat våld och förtryck i den tioåriga nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor som antogs i november 2016.14 För att få en uppfattning om hur utbrett problemet med heders- relaterat våld och förtryck är i har även fått regeringens uppdrag att göra en nationell kartläggning av omfatt- ningen av hedersrelaterat våld och förtryck, inklusive barn- och tvångsäktenskap.15 Parallellt pågår också kartläggning av det heders- relaterade våldets omfattning och karaktär i storstäderna , och , på uppdrag av respektive kommun. 12http:// 13Se t.ex. FN:s generalförsamlings resolution 55/66, Avskaffande av brott mot kvinnor i hederns namn. 14Makt, mål och myndighet – feministisk politik för ett jämställt samhälle (skrivelse 2016/17:10). 15Regeringsbeslut S2017/01221/JÄM. Kartläggningen ska redovisas , en delredovisning har gjorts . I delredovisningen redovisas det arbete, en för- studie, som kommer att ligga till grund för det fortsatta arbetet. Vidare redovisas en övergrip- ande plan för uppdragets fortsatta genomförande. 4 Brott med hedersmotiv I kapitel 3 har vi redovisat kopplingen mellan barnäktenskap, tvångs- äktenskap och könsstympning å ena sidan och hedersrelaterat våld och förtryck å den andra. Vi har även översiktligt redovisat vad hedersrelaterat våld och förtryck kännetecknas av samt i vilken ut- sträckning det förekommer. Även de initiativ till insatser som reger- ingen m.fl. tagit inom detta område har berörts. I detta kapitel inriktar vi oss på brott med hedersmotiv i syfte att klarlägga om en särskild straffskärpningsgrund bör införas för sådana brott och hur en sådan bestämmelse i så fall kan formuleras. Utredningen, ska i denna del, enligt direktiven: •genom att ta del av ett urval av hedersrelaterade ärenden och domar undersöka i vilken utsträckning hedersmotiv utreds och åberopas av polis och åklagare samt, när ansvarsfrågan prövas i domstol, på motsvarande sätt undersöka i vilken utsträckning sådana omständigheter beaktas av domstolarna, •ta ställning till om det bör införas en särskild straffskärpnings- grund för brott med hedersmotiv i 29 kap. 2 § , och •oavsett ställningstagande i sak när det gäller en sådan särskild straffskärpningsgrund lämna förslag på hur en bestämmelse bör utformas. Kapitlet inleds med en redogörelse för vad som närmare avses med hedersrelaterat våld och förtryck samt hedersrelaterad brottslighet. Detta avsnitt följs av en genomgång av gällande rätt. Därefter av- handlas frågan i vilken mån hedersmotiv uppmärksammas av polis, åklagare och domstolar. Med utgångspunkt i bl.a. de två föregående avsnitten presenteras sedan våra överväganden och förslag avseende införandet av en ny särskild straffskärpningsgrund. 4.2Närmare om hedersrelaterat våld och förtryck samt hedersrelaterad brottslighet 4.2.1Vad är hedersrelaterat våld och förtryck? Hedersvåld är något som har diskuterats i och fått stor uppmärksamhet och framåt. Bland annat morden på (1996), Pela (1999), (2002) och (2005) fick betydande genomslag i massmedia och bidrog till att heders- relaterat våld fördes upp på samhällets dagordning. Företeelsen kom alltså initialt att uppmärksammas som en följd av ett antal heders- relaterade mord och fokus låg därför till en början på det hedersrela- terade våldet. Därefter har uppmärksamheten breddats till att även avse andra former av förtryck och man talar numera ofta om heders- relaterat våld och förtryck. Begreppet hedersrelaterat våld och förtryck är emellertid om- debatterat och inom forskningen på området har olika förklaringar till företeelsen framförts. En konsensus kring hedersbegreppets betydelse och dess relation till våldsutövning saknas fortfarande. Tre huvudsakliga perspektiv kan däremot urskiljas, vilka har lyft fram olika förståelser av och förklaringar till hedersrelaterat våld och för- tryck.1 För det första förekommer ett kulturellt perspektiv som tolkar hedersrelaterat våld genom att fokusera på kulturella och värderings- mässiga skillnader. Våldet grundar sig enligt detta perspektiv på en s.k. hedersideologi. Den andra förståelsen av våldet består av genus- eller könsperspektivet. Inom detta perspektiv är man kritisk mot att våldet sammankopplas med en särskild kultur, etnisk grupp eller religion. Kvinnors utsatthet för våld förstås i stället som en konse- kvens av mäns globala strukturella överordning. Den tredje inrikt- ningen är det intersektionella perspektivet som har växt fram senare 1NCK (Nationellt centrum för kvinnofrid) (2010), Hedersrelaterat våld och förtryck – en kunskaps- och forskningsöversikt, förordet och s. 9. än de andra perspektiven och studerar våldet genom att analysera hur kön, ras/etnicitet och klass hänger samman.2 En fråga som ibland har diskuterats är varför hedersrelaterat våld och förtryck bör uppmärksammas särskilt och skiljas från annat våld inom familjen, t.ex. mäns våld mot kvinnor. Det har m.a.o. inte alltid gått att finna enighet i frågan om det är meningsfullt att skilja ut hedersrelaterat våld och förtryck som en särskild kategori av våld och förtryck. Vissa av forskarna som företräder genus- eller köns- perspektivet och det intersektionella perspektivet har vidare ifråga- satt att begreppet överhuvudtaget används för forskningssyften.3 Som ett led i kritiken av hedersbegreppet har det ibland även fram- förts att användningen av detta kan riskera att stigmatisera vissa grupper. Meningsskiljaktigheterna bör dock inte överdrivas. De allra flesta är eniga om att det är meningsfullt att tala om ett kollektivt våld som i första hand utövas av män och som framför allt riktas mot unga kvinnor, men som kan understödjas av andra i familjen eller släkten. De tre perspektiven möts även i huvudsak i förståelsen av våldet och förtrycket som grundat i patriarkal makt. Man kan även finna en hel del andra gemensamma forskningsresultat. Bland annat visar forsk- ningen att det inte finns någon automatisk koppling mellan religiös hemvist och hedersvåld och förtryck samt att företeelsen inte är kopplad till en viss religion.4 Hedersförtryck förekommer m.a.o. inom många kulturer och religioner men är vanligare förekommande bland människor med ursprung från vissa regioner.5 Vidare framstår enigheten som större nu än när problematiken kring hedersrelaterat våld och förtryck först började diskuteras i Sverige.6 De allra flesta som arbetar praktiskt med hedersfrågor är eniga om att det finns många personer i , särskilt ungdomar, som lever under begränsningar som har att göra med hedersnormer.7 Det finns även en tydlig politisk konsensus om att hedersrelaterat våld och förtryck ska upphöra. Både föregående och nuvarande 2Ibid, s. 9 och 18–36. 3Brå (2012), Polisens utredningar av hedersrelaterat våld, s. 7 och NCK (2010), s. 17 och 29. 4Brå (2010), Mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer, s. 122 f. och NCK (2010) s. 42. 5Hederskulturer finns i hela världen men tenderar att vara mer förekommande bland män- niskor med ursprung från de regioner som ligger i ett bälte från genom Mellan- östern till och den indiska subkontinenten. Se Kriminalvården (2013), Heders- relaterat våld och förtryck – Kunskapsöversikt och kartläggning av aktörer, s. 12. 6SOU 2014:49 s. 215. 7Brå (2010), s. 29. regering har tagit initiativ till insatser för att förebygga hedersrela- terat våld och förtryck och dess olika uttrycksformer. I Handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39) fastslog regeringen att hedersrelaterat våld och förtryck är oacceptabelt och lyfte då fram sådana förhållanden som är speci- fika för företeelsen. Även i Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid (skr. 2016/17:10) sägs det att heders- relaterat våld och förtryck ska upphöra, varvid regeringen pekar på vad som särskilt utmärker sådant våld och förtryck. Också FN har uppmärksammat hedersproblematik särskilt i ett antal resolutioner.8 Likaså arbetar man inom olika myndigheter, exempelvis inom rättsväsendet, särskilt mot hedersrelaterat våld och förtryck. Även här hålls detta begrepp isär från andra sätt att kategorisera våld, såsom mäns våld mot kvinnor och annat våld mot närstående. Begreppet hedersrelaterat våld och förtryck är alltså numera tydligt etablerat och även om det inte alltid ges ett helt enhetligt innehåll beskrivs det ofta på ungefär samma sätt.9 Hedersrelaterat våld och förtryck kan således generellt beskrivas som kopplat till s.k. hedersnormer, vilka bygger på starka patriarkala och heteronorma- tiva föreställningar. Kännetecknande är bl.a. att individens intresse anses vara underordnat familjens, att individens handlingar anses påverka hela familjens anseende och att individens sexualitet är hela familjens angelägenhet. Till normerna hör bl.a. uppfattningen att familjens rykte och anseende är avhängigt kvinnliga familjemedlem- mars kyskhet och oskuld samt deras faktiska och påstådda beteende i förhållande till dessa ideal. Vad som här sägs om familjen kan även gälla släkten eller en annan jämförbar grupp, t.ex. en klan. Hedersrelaterat våld och förtryck grundar sig således i föreställ- ningar om heder som inte delas av gemene man. Heder är vanligtvis ett begrepp med en positiv innebörd och den betydelse som heder ges i detta sammanhang är naturligtvis inte något som utredningen kan ställa sig bakom. Användningen av begreppet heder är dock 8Se t.ex. FN:s generalförsamlings resolution 55/66, Avskaffande av brott mot kvinnor i hederns namn. 9Den beskrivning av hedersrelaterat våld och förtryck som följer bygger bl.a. på uppgifter från offentligt tryck så som SOU 2014:49, SOU 2015:55, skr. 2007/08:39 och skr. 2016/17:10 samt utbildningsmaterial , Vänd dom inte ryggen. Uppgifter har vidare hämtats från , , och . Även utredningens direk- tiv (dir. 2017:25) har beaktats. vedertagen när det kommer till att beskriva det våld och förtryck som vi avhandlar här. Kontroll av kvinnor och flickor utifrån hedersnormer sträcker sig från begränsningar i vardagen rörande klädsel, umgänge och rörelse- frihet till styrning av val beträffande utbildning, arbete, äktenskap och skilsmässa. I sin mest extrema form kan hedersnormerna leda till allvarlig brottslighet, såsom t.ex. hot om våld och våld, inklusive dödligt sådant. Det förekommer också att pojkar och, främst unga, män är utsatta för hot, kontroll och begränsningar samt äktenskaps- tvång som har sin bakgrund i hedersnormer. Även denna grupp kan alltså drabbas av allvarlig brottslighet i hederns namn om en oönskad partner väljs eller om ett sexuellt beteende som anses avvikande förekommer. Hbtq-personer är därför en särskilt utsatt grupp i detta sammanhang eftersom dessa kan ses som ett hot mot familjens heder. I familjer som lever med hedersnormer är det oftast männen som bestämmer. Det är även främst männen som utövar våldet och förtrycket och då företrädesvis mot unga kvinnor. Men även kvinnor kan delta i våldet. Vad gäller pojkar och yngre män får dessa ofta i uppgift att bevaka och kontrollera sina syskon (speciellt systrar) och kusiner samt ibland även sina mödrar, t.ex. om föräldrarna är skilda. Om de inte uppfyller förväntningarna om kontroll av familjens flickor och kvinnor kan de själva drabbas av våld och förtryck. Det innebär att när man talar om heder som ett motiv för våld och förtryck är det inte nödvändigtvis gärningspersonens egen uppfattning om heder som åsyftas eftersom denne kan ha förmåtts att agera utifrån någon annans föreställning om heder. Även om hedersnormer ses som patriarkala finns det särdrag som gör att hedersrelaterat våld och förtryck inte enbart kan förstås som mäns våld mot kvinnor eller annat våld mot närstående. Till att börja med drabbar hedersrelaterat våld och förtryck även män och det kan dessutom i vissa fall rikta sig mot utomstående. Men också i övrigt utskiljer det sig. Det hedersrelaterade våldet och förtrycket känne- tecknas nämligen av att det ofta är kollektivt utövat eller förankrat. Vidare är kontrollen av flickors och kvinnors sexualitet ofta central. Våldet och förtrycket kan alltså beskrivas som kollektivbaserat (flera gärningspersoner) till skillnad från annat våld mot närstående som är individbaserat (en gärningsperson). Det kan även beskrivas som förankrat i en bredare krets (det är socialt accepterat i det samman- hang i vilket det utövas och stöds av t.ex. familjen) till skillnad från annat våld mot närstående som fördöms (det ogillas av gärnings- personens och offrets anhöriga). Slutligen är det hedersrelaterade våldet och förtrycket ofta planerat till skillnad från annat våld mot närstående. 4.2.2Hur definieras hedersrelaterad brottslighet? Hedersrelaterat våld och förtryck tar sig en rad uttryck, från mer subtila inskränkningar i de utsattas levnadsvillkor till det brottsliga. Om en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv införs kommer bestämmelsen endast att träffa handlingar som redan är straffbelagda. Sådan hedersrelaterad brottslighet kan i allmänhet beskrivas som brott riktade mot någon – ofta en släkting – som, enligt gärningspersonens och övriga släktens uppfattning, riskerar att vanära eller har vanärat gärningspersonens, släktens eller gruppens heder, i syfte att förhindra att hedern skadas eller förloras alternativt för att reparera eller återställa den skadade eller förlorade hedern. Både Åklagarmyn- digheten och använder sig av en sådan definition i sin verksamhet.10 Liknande definitioner används också av myndigheter i bl.a. och . I beskrivs hedersrelaterat våld (æresrela- tert vold) som ” … overgrep mot et individ som familien opplever at har vanæret dem, eller som de frykter at skal vanære dem. Volden har som mål å forhindre ærestap eller å gjenopprette tapt ære”.11 I återfinns bl.a. följande beskrivning: ”The terms honour crime or honour-based violence or izzat embrace a variety of crimes of violence (mainly but not exclusively against women), including assault, imprisonment and murder where the person is being punished by their family or their community. They are being punished for actually, or allegedly, undermining what the family or community believes to be the correct code of behaviour”.12 10Åklagarmyndigheten (2006), Hedersrelaterat våld – , s. 6 och (2009), Hedersnormer och hedersrelaterat våld, s. 8. 11Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (2017), Æresrelatert vold, Aresrelatert_vold/ (hämtad ). 12HM Government (2014), The right to choose: Multi-agency statutory guidance for dealing with forced marriage, s. 5. Ett hedersrelaterat brott är alltså en gärning som har sin grund i att någon anses ha vanärat eller riskerar att vanära någon annans heder (i betydelsen anseende inom en grupp) och motivet för brottet är att skydda eller återupprätta denna heder. Termerna brott med hedersmotiv och hedersrelaterad brottslighet kan alltså användas synonymt för att beskriva samma företeelse. Med heder menas det anseende, rykte, värde, ställning etc. som exempelvis en person eller en familj har, främst i andras ögon. Om en person gör något som leder till att familjen förlorar heder, vilket avgörs utifrån patriarkala och heteronormativa föreställningar, kan det förstöra familjens an- seende och sociala kontakter inom den egna gruppen. 4.3Straffvärdebedömningen av hedersrelaterad brottslighet enligt gällande rätt Bestämmelserna om straffmätning, dvs. hur straffet för brott ska bestämmas inom den ram som straffskalan ger, finns i 29 kap. brotts- balken och fick sin huvudsakliga utformning genom lagändringar som trädde 1989 (prop. 1987/88:120). Redan de nuvarande bestämmelserna medger att förekomsten av ett hedersmotiv kan få genomslag vid bedömningen av ett brotts straffvärde. 4.3.2Hedersmotiv kan redan beaktas vid straffvärdebedömningen enligt 29 kap. 1 § Enligt 29 kap. 1 § första stycket ska straff, med be- aktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Vid bedömningen av straffvärdet ska enligt 29 kap. 1 § andra stycket första meningen be- aktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. De i andra stycket uppräknade omständigheterna är uttömmande efter en lagändring (prop. 2009/10:147). Rekvisiten skada, kränkning och fara avser de objektiva omständigheterna vid brottet. Uttrycken är avsedda att uppfattas i vid mening och enligt förarbetena kan utgångspunkt normalt tas i brottets rekvisit. Hänvisningen till gärningspersonens avsikter och motiv innebär att även subjektiva omständigheter ska tillmätas betydelse vid bedömningen av brottets straffvärde. Enligt förarbetena är således också bakgrunden till gärningspersonens handlande av väsentlig betydelse – t.ex. har en impulshandling nor- malt inte samma straffvärde som ett handlande som är övervägt och två likartade gärningar kan vara att bedöma helt olika med hänsyn till att skilda motiv har legat bakom. finns det alltså möjlighet att beakta hedersmotiv vid straffvärdebedömningen efter- som motivet till ett brott i sig är en faktor som uttryckligen ska be- aktas. Enligt den sista meningen i andra stycket i 29 kap. 1 § brotts- balken ska det särskilt beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Denna del av paragrafen infördes genom en lagändring i syfte att åstad- komma en höjd straffnivå för allvarligare våldsbrott och kommen- teras inte vidare här (prop. 2009/10:147). 4.3.3Försvårande omständigheter enligt 29 kap. 2 § vid hedersrelaterad brottslighet Enligt 29 kap. 2 § ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas 1.om den tilltalade avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått, 2.om den tilltalade visat stor hänsynslöshet, 3.om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig, 4.om den tilltalade utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende, 5.om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning, 6.om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i orga- niserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av sär- skild planering, 7.om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet, eller 8.om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. De försvårande omständigheterna ska enligt stadgandet beaktas vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. Härmed avses främst vad som framgår direkt av straffbestämmelserna, men även exempelvis av förarbeten och rättspraxis. Att en eller flera försvår- ande omständigheter i 29 kap. 2 är för handen har så- ledes en straffskärpande verkan men gör det inte möjligt att gå över det straffmaximum som föreskrivs för brottet. Omständigheterna som anges i bestämmelsen är alla hänförliga till det konkreta brottet och uppräkningen är exemplifierande, vilket har markerats genom att det i inledningen till bestämmelsen föreskrivs att det vid straff- värdebedömningen särskilt ska beaktas om någon av de uppräknade omständigheterna förekommer. Även andra försvårande omständig- heter än de som räknas upp i paragrafen kan alltså beaktas. När 29 kap. infördes var avsikten att uppräkningen i 2 §, som då omfattade punkterna 1–6, skulle vara någorlunda uttöm- mande och inrymma de vanligaste och mest betydelsefulla av de omständigheter som enligt dåvarande praxis brukade åberopas som särskilt försvårande.13 Detta var anledningen till att flera av punkt- erna gjordes allmänt hållna. Departementschefen betonade att den allmänt hållna regleringen innebär att bestämmelsen bör tillämpas med försiktighet. En sådan restriktivitet som ursprungligen avsågs gäller emellertid inte längre. I syfte att öka spännvidden vid straff- värdebedömningen vidgades utrymmet att beakta försvår- ande omständigheter, genom att lagstiftaren slopade eller ändrade kvalificerande rekvisit i punkterna 1–4 (prop. 2009/10:147). 13Punkterna 7 och 8 har lagts till efter den ursprungliga reformen, prop. 1993/94:101 och prop. 2002/03:53. Flera av punkterna i 29 kap. 2 § kan vara aktuella vid brott med hedersmotiv.