sou · H6B337 · 2018-05-30 00:00:00 — Alla Kriminalvårdens program, bortsett från 12-stegsprogrammet, är baserade på kognitiv beteendeterapi (KBT). Det innebär att deltagaren får hjälp att komma till insikt om sina beteenden och lär sig metoder för att själv förändras. Under de första mötena i ett behandlingsprogram kartläggs deltagarnas problematik och tillsam- mans med programledarna försöker man hitta destruktiva beteende- mönster. Man gör sedan övningar, ofta genom rollspel, och arbetar fram problemlösningar och strategier för de situationer deltagarna lätt hamnar i. Ett behandlingsprogram avslutas alltid med att pro- gramledare och deltagare arbetar fram individuella planer och mål. 17Presentation vid Anova . Behandlingsmetoder och andra former av insatser Programmen genomförs både i grupp och individuellt mellan pro- gramledare och klient. Kriminalvårdens behandlingsprogram prövas enligt en särskilt fast- ställd ordning för ackreditering. Ackrediteringen innebär att stan- darden hos ett nationellt behandlingsprogram prövas och godkänns i fråga om teoretisk grund och dess omsättning i klinisk behand- lingsverksamhet. Ackrediteringen prövas av en ackrediteringspanel, som sätts samman av ledamöter ur Kriminalvårdens vetenskapliga råd. Vetenskaplig expertis som inte ingår i rådet kan tas in utifrån vid behov. I panelen ingår även representanter från Kriminalvården som svarar för ordförandeskap, sekreterarskap och har expertkunskaper inom kriminalvårdsområdet. Förslag till nya behandlingsinsatser kan komma från Kriminalvården, från ledamöter i ackrediteringspanelen eller andra parter utanför Kriminalvården. Kriterierna för ackredi- tering beslutas av ackrediteringspanelen. Ett behandlingsprogram kan inte utan panelens godkännande få status av att vara ett natio- nellt ackrediterat behandlingsprogram.18 Det program som främst tar sikte på våld i nära relationer är, Inte- grated Domestic Abuse Programme (Idap). Det kommer ursprung- ligen från men den modell som används av Kriminalvården är utarbetad i och har anpassats till svenska förhållan- den. Det har använts . Programmet riktar sig till män som använt hot, våld eller annat kontrollerande beteende mot sin kvinnliga partner eller före detta partner. Deltagarna arbetar med ämnen som respekt, tillit och stöd, icke-våld och partnerskap. Tillsammans med två programledare diskuterar de först i mer all- männa termer för att sedan på en personlig nivå arbeta med övningar, rollspel och hemuppgifter. Målet är att deltagarna ska lära sig att känna igen tecken på ilska, att kunna hantera svartsjuka och att erkänna kvinnors rädsla. Idap omfattar totalt med tre individuella träffar och 27 gruppträffar. 18Kriminalvården (2017) Ackreditering av Kriminalvårdens handlingsprogram. Behandlingsmetoder och andra former av insatser följer fyra till sex individuella uppföljningssamtal. Idap erbjuder partnern en kontakt i Kriminalvården parallellt med programmet för att öka säkerheten för kvinnan och eventuella barn. Män som har dömts för sexualbrott kan genomgå behandlingspro- grammet , som står för Relations- och samlevnadsprogrammet. Det ges både i grupp och individuellt och arbetar med frågor som relationer, intimitet, empati, förändringsstrategier, att hantera känslor och hur man lär sig att leva i jämlika relationer. I gruppmötena diskuterar deltagarna med två programledare och börjar brett för att sedan gå vidare till en personlig nivå med övningar, rollspel och hemuppgifter. Grupperna innehåller sex till åtta deltagare. Det individuella har samma innehåll som grupprogrammet. Deltagaren får mot slutet av programmet själv värdera risken för återfall i brott och vad han kan göra för att minska risken. Det individuella pro- grammet omfattar . Grupprogrammet hålls antingen i slutna grupper eller med öppet intag där deltagarna tas in löpande. Omfattningen av det öppna programmet varierar utifrån klientens risk och behov. Efter avslutat program finns en fortsättning för att behålla och stärka inlärningen. Programmet Puls (Problemlösning Umgänge Livsmål Självkontroll) riktar sig till män som har en allmän våldsproblematik och till unga på särskilda ungdomsavdelningar i anstalt. Det är framtaget av Kriminalvården och har använts . Programmet riktar sig inte till personer som uteslutande har partnervåld som problematik. I grupp arbetar deltagarna med att känna igen problemsituationer och komma på lösningar. Genom diskussioner och rollspel lär man sig självkontroll och övar på att stå emot grupptryck. Gruppen består av fyra till åtta deltagare. De individuella träffarna fokuserar på den enskilda deltagarens behov och mål med behandlingen och programledaren följer upp det deltagaren har lärt sig i grupp. Programmet består av 24 gruppträffar och sex individuella träffar. Det tar maximalt men kan också genomföras . Behandlingsmetoder och andra former av insatser Våldspreventivt program, VPP, ges endast i anstalt och riktar sig till klienter som har begått ett våldsbrott eller mord, utan att det nöd- vändigtvis finns ett våldsmönster. Klienten ska bedömas ha en måttlig eller hög risk för återfall. Programmet har använts av Kriminalvården och utformades från början av den kanadensiska kriminalvården. Tillsammans med två programledare arbetar åtta deltagare med att få insikt i det egna våldsbeteendet, hantera ilska och att lära sig konfliktlösning. Genom diskussioner och presentationer övar deltagarna på att arbeta målinriktat, planera framåt för att minska risken för återfall och att reparera relationer. Programmet finns i två versioner, ett som omfattar 37 gruppträffar och tre individuella samtal på totalt och ett som omfattar 87 gruppträffar och fyra individuella samtal på totalt . Den kortare versionen används för klienter med måttlig risk för återfall. För den längre gäller hög risk för återfall och minst två allvarliga våldsbrott som föranlett dom, eller ett mönster av upprepade vålds- handlingar. pågår implementering av ett nytt program inom . Bakgrunden till framtagandet av det nya program- met är att Idap har visat sig inte passa för alla individer som tillhör målgruppen. Partnervåldsdömda män använder, enligt Kriminal- vårdens utvärdering av förstudien, våld av olika orsaker och de är i olika hög grad motiverade att förändra sina beteenden. Olika typerna av våld kan kopplas till en grundläggande personlighetsproblematik som också kräver olika förhållningssätt och metoder i behandlingen. Det har genomförts ett antal systematiska forsk- ningsöversikter vad gäller insatser för partnervåldsdömda. Som ett led i detta efterfrågar man nu fler behandlingsalternativ för partner- våldsdömda. Ett annat framträdande forskningsresultat är att våld i nära relation inte enbart är en fråga om mäns våld mot kvinnor. Även om allvarhetsgraden och omständigheterna kring våldet skiljer sig mellan könen, finns det mer likheter än skillnader vad gäller orsak- erna till mäns respektive kvinnors partnervåld. Behandlingsmetoder och andra former av insatser såväl samkönade som olikkönade relationer vilket programmet är under utveckling för att kunna ta hänsyn till. Det nya behandlingsprogrammet heter Relationsvåldsprogrammet. Behandlingen i Relationsvåldsprogrammet är uppdelad i tre faser: De olika fasernas längd är avhängigt klientens behov. Som riktmärke anger programmets manual 5–7 sessioner i fas ett, 15–30 sessioner i fas två, samt 2 sessioner i fas tre. Fas ett inleds med att klienten får återge sin bild av sig själv och vad hen upplever har inträffat. Detta för att programledaren ska skapa sig en bild och en förståelse för hur klienten agerat och varför. som programledaren får en återblick till klientens brotts- kontext ska programledaren motivera klienten i riktning att skapa ett behandlingsmål samt en kartläggning enligt fallformuleringen. Programledaren använder sig i fas ett av de verktyg som är lämpliga för klienten. Samtal som går tillbaka till brottet förs, före- trädesvis med hjälp av funktionell analys och en strukturerad klinisk intervju, och ligger till grund för informationsinsamlingen till fallformuleringen. Fallformuleringen består av ett kartläggnings- och bedömnings- arbete som påbörjas första sessionen och som sedan i slutet av första fasen utmynnar i en sammanfattande beskrivning av klientens prob- lem, styrkor och resurser. I fallformuleringen skapar klienten till- sammans med programledaren hypoteser som ska åskådliggöra hur våldsproblematiken hänger samman med klientens tankar och tolk- ningar och andra problemområden. Målet med fallformuleringen är att den ska vara det verktyg som individanpassar Relationsvålds- programmet utifrån klientens risk, behov och mottaglighet. Med en väl genomarbetad fallformulering som är transparent och där klienten varit aktiv i utvecklingen kan en behandlingsplanering ta form. Informationsinhämtningen till fallformuleringen är klientens ”Life-story”, med hjälp av den kliniska intervjun men även genom funktionella analyser, samt annan inhämtad information, från t.ex. dom eller förundersökningsprotokoll som kan vara av betydelse för fallformuleringen och behandlingen. Behandlingsmetoder och andra former av insatser , efter förstudie och pilotprojekt, ackrediterats och kommer att implementeras som nationellt behandlingsprogram. Så snart klienten har ett behandlingsmål som hen ser som motiverande för behandlingen, en översiktlig fallformulering och en behandlings- planering kan man ta ett steg vidare till fas två.19 STICS (Strategic Training Initiative in Community Supervision) är en evidensbaserad metod från som i går under namnet Krimstics. Metoden gör det möjligt för personal i frivården att på ett strukturerat sätt arbeta återfallsförebyggande under övervakningen. Metoden bygger på Kognitiv beteendeterapi (KBT) och fokuserar på klientens kriminogena behov utifrån risk-, behov och mottaglighetsprinciperna (se vidare om dessa principer i av- snitt 6.4). Det innebär att klienter med högre risker behöver mer intensiva insatser och därmed tätare besök, man fokuserar på det som driver kriminaliteten och är följsam till klientens personliga förutsättningar. Frivårdsinspektören använder sig av ett urval av grundläggande KBT-tekniker för att skapa relation till och verka för förändring hos klienten. Kriminalvården har spridit arbetssättet till samtlig personal i frivården som arbetar med klienter som står under övervakning. Arbetssättet möjliggör en strukturerad och enhetlig handläggningsprocess men med ett individuellt utformat innehåll i övervakningen. Frivårdsinspektörens yrkesroll har blivit tydliggjord, som expert på kriminellt beteende. 5.4Behandling för våldsutövare med hedersmotiv De personer som har utsatt närstående för våld i syfte att bevara familjens eller släktens heder kan behöva insatser och behandlings- interventioner som är utformade på andra sätt än personer som har utövat våld mot närstående utan sådana motiv. För att hjälpa familj- erna behöver myndigheterna enligt avhandlingen för förlust av liv och heder bygga upp en förtroendefull relation mellan sig och dessa familjer och arbeta upp kompetens kring dessa frågor. 19Kriminalvården (2014) Rapport från förstudien i Relationsvåldsprogrammet. Behandlingsmetoder och andra former av insatser är enligt avhandlingen viktigt för att föräldrarna inte ska dra sig tillbaka i rädsla för att inte bli förstådda och klandrade, vilket i sin tur kan leda till att de i stället vänder sig till sin närmaste omgivning. Det krävs också sakkompetens i konflikthantering av de personer som bemöter dessa familjer för att hjälpa dem på rätt sätt. Även pojkar blir enligt avhandlingen lidande i konflikterna och hamnar mellan två stolar, där de å ena sidan försöker tillfredsställa förvänt- ningarna från männen i familjen och å andra sidan får förtryckar- stämpeln på sig från samhället. Dessa unga män tar ofta avstånd från , men saknar stödresurser från samhället som kan ge den kraft som behövs för att kunna strida mot den.20 Det pågår diskussioner och studier kring behand- ling av våldsutövare med hedersmotiv i bl.a. Vissa resultat pekar mot att hederskulturella miljöer har likheter med organiserad brottslighet när det gäller hierarki, kontroll och konse- kvenser av avvikelser från gruppens normer. har fått i uppdrag av regeringen att utföra vissa uppgifter för att följa upp den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor, vilket även omfattar metoder för att bedöma risk och undersöka metoder för att motverka hedersrelaterat våld och för- tryck.21 5.5Behandling för våldsutövare med intellektuell funktionsnedsättning m.m. Personer som har en intellektuell funktionsnedsättning eller neuro- psykiatrisk diagnos kan ha behov av anpassad behandling. Det kan i vissa fall även finnas behov av samarbete med personal från exem- pelvis stödboenden i samband med behandling. Utväg har utarbetat ett särskilt grupprogram, Schyssta Relationer – Vålds- preventiv gruppverksamhet, som har sitt ursprung i ett arbete med att förebygga våld mot och bland personer med intellektuell funktionsnedsättning. Det här är ett område som behöver utforskas mer, för att dessa grupper inte ska glömmas bort i det återfalls- förebyggande arbetet. 20Sedem (2012) Rädsla för förlust av liv och heder. 21S2017/01221/JÄM (delvis). och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt 6.1Allmänt om risk- och behovsbedömning Att uppskatta risk för framtida våld och att bedöma behov av stöd och skydd i samband med våldsutsatthet och våldsutövande är en komplex uppgift. Riskbedömningar har gått från att vara ostrukturerade kliniska bedömningar (första generationens riskbedömningar – ”farlighetsbedömningar”), via aktuariskt (algoritm som används för att räkna ut sannolikheten) inriktade bedömningar (andra generationens riskbe- dömningar, som i vissa sammanhang används även ), till dagens strukturerade professionella bedömningar (tredje generationens risk- bedömningar).1 Termen riskbedömning brukar användas när det gäller sannolikhet för framtida våldsutövande. När bedömningen även inbegriper personer som kan tänkas bli utsatta och situationer när våldet kan uppstå används i stället begreppet riskanalys. Struk- turerade bedömningar av risken för våldsutsatthet har inte samma historiska utveckling som bedömning av risk för framtida våldsut- övande, utan kan snarare betecknas som riskhantering. Standardiserade bedömningsmetoder ska enligt riktlinjer från ses som ett komplement till det övriga bedömnings- arbetet. Dessa bidrar till att en del av utredningen blir strukturerad och enhetlig och ska användas tillsammans med andra beslutsun- derlag i utredningen för att identifiera problem, kartlägga risker och välja relevanta insatser. Det viktigaste användningsområdet för stan- dardiserade bedömningsmetoder är i det direkta klientarbetet, i bedömningen av behov av insatser, stöd och skydd. (2013) Riskbedömning i kriminalvård och rättspsykiatri. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontaktSOU 2018:37 aspekter, som rör både kvalitet och användning, som enligt Social- styrelsen har betydelse för om en standardiserad bedömningsmetod förmår gynna klientarbetet. En viktig aspekt av riskbedömningar är att det finns forskning som tyder på att personer som har en låg risk för återfall i brott ökar sin risk för återfall om de genomgår mer intensiv behandling.3 Studier har visat att man bör prioritera klienter med medelhög eller hög risk får återfall i brott för behandling för att få bäst effekt. Att inkludera klienter med låg risk i behandling ger ingen effekt, eller i värsta fall en negativ effekt. Orsaken till det tros vara (i vissa grup- per) en smittoeffekt eller att intensiv behandling tränger ut det som är fungerande klientens liv. Detta i kombination med samhällets resurseranvändning samt riskbedömningarnas betydelse för arbete med riskhantering gentemot brottsoffer, medför att strukturerade riskbedömningar bör användas så långt som möjligt. Det finns flera olika strukturerade instrument och frågeformulär. Vissa är utformade för att användas för personer som är utsatta för våld eller övergrepp, andra för att bedöma risken för att personer som utsätter andra för våld eller övergrepp ska göra det igen. Nedan beskrivs de instrument och formulär som används mest inom området relationsvåld. 6.2Vanligt förekommande instrument och manualer för riskbedömning Målgruppen för är vuxna våldsutsatta personer, men torde också kunna användas för ungdomar . Instrumenten är inte utformade för att fånga in aspekter som är specifika för en hedersrelaterad kontext kring våldet. Instrumenten är heller inte utformade för att beskriva våldet eller bedöma risk för fortsatt våld när det gäller barns egen utsatthet. 2Socialstyrelsen (2014) Manual för . 3Lowenkamp & Latessa (2004). Understanding the risk principle: How and why correctional interventions can harm low risk cases. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt består av tre standardiserade bedömningsmetoder som är avsedda att användas inom och andra verksam- heters arbete med personer som utsatts för våld i nära relationer. De tre bedömningsmetoderna är: •FREDA-kortfrågor som är ett kort formulär som ger profes- sionella stöd för att fråga om våld inom exempelvis eller hälso- och sjukvård. •FREDA-beskrivning som ger en närmare beskrivning av karaktär och om-fattning av det våld som en person varit utsatt för, såväl psykiskt som fysiskt och sexuellt. •FREDA-farlighetsbedömning som avser att ge en bild av risken för fortsatt våld och dödligt våld. har utvärderats, men inte validerats, av som har tagit fram en manual för användning av instrumenten.4 (Spousal Assault Risk Assessment guide) är en checklista eller en guide som används för att bedöma risken för upprepat partnervåld mellan vuxna. Med partnervåld avses här varje form av fysisk skada och försök till eller hot om sådan skada, som tillfogats av en man eller kvinna med vilken offret har eller har haft en intim, sexuell relation. Den svenska versionen av (SARA:SV) är en utvecklad version (förkortad och förändrad) av den ursprungliga . I går checklistan under namnet B-Safer. Det finns en version 3 har börjat användas inom . Checklistan består av tre delar och omfattar 15 faktorer. Den första delen täcker fem riskfaktorer beträffande (den misstänkte) gärningsmannens historia av partnervåld. Den andra delen kartlägger gärningsmannens psykosociala status (fem riskfaktorer) och den tredje delen fokuserar på fem sårbarhetsfaktorer hos offret. Det finns möjlighet att komplettera med andra överväganden som bedömaren anser är viktiga. Som exempel anges specifika risk- och sårbarhetsfaktorer som inte tagits upp tidigare i formuläret. 4Socialstyrelsen (2014) Manual för . Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt När all information har samlats in och värderats bedöms: •den aktuella () risken för partnervåld •risken för framtida partnervåld •hur allvarlig risken för framtida partnervåld är. Helst ska en bedömning av checklistans faktorer föregås av inter- vjuer eller förhör med den förmodade gärningsmannen, med offret och/eller med vittnen eller närstående. I manualen beskrivs att även uppgifter från tillgängliga handlingar och registerdata, till exempel uppgifter från polisregistret, ska tas med i bedömningen. Vid arbete med görs ingen poängsättning eller beräkning utan är en så kallad strukturerad professionell bedömning och bedömaren ska med hjälp av checklistan göra en bedömning av om risk och/eller någon av sårbarhetsfaktorerna föreligger. Det krävs utbildning för att använda eftersom felanvänd- ning skulle kunna innebära risker. Alla användare förväntas gå en utbildning på minst en heldag innan de börjar använda . Ut- bildning kan i princip ges av alla som utbildat sig i att använda , det finns alltså ingen särskild ”certifiering”. Det är vanligt att en expert på området riskbedömningar ger utbildningen. har utvärderats av Socialstyrelsen.5 PATRIARK består av vägledning för bedömning och hantering av risk för hedersrelaterat våld. Målgruppen är populationer där det finns en känd eller misstänkt historia av hedersrelaterat våld. PATRIARK är i grunden avsedd i fall där den primära gärnings- personen är eller äldre men kan vara till hjälp även vid utvär- dering av risker hos gärningspersoner som är barn eller ungdomar. PATRIARK är en checklista som består av tre delar och omfattar Den första delen täcker fem riskfaktorer beträffande mönstret i det hedersrelaterade våldet. Den andra delen kartlägger gärningspersonen/personernas psykosociala status (fem riskfaktorer) och den tredje delen fokuserar på fem sårbarhetsfaktorer och bakgrund 5www.socialstyrelsen.se/sitecollectiondocuments/sara-granskning.pdf Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt hos offret eller offren. Det finns möjlighet att komplettera med andra överväganden som bedömaren anser är viktiga. När all information har samlats in och värderats bedöms: •risk för allvarligt våld •akut risk för hedersrelaterat våld Helst ska en bedömning av checklistans faktorer föregås av inter- vjuer eller förhör med den förmodade gärningsmannen, med offret och/eller med vittnen eller närstående och genomgång av journaler eller liknande i den mån gärningspersonen har en historia av psykiska problem. Detta är dock inget krav. I manualen beskrivs även att uppgifter från tillgängliga handlingar och registerdata, till exempel uppgifter från polisregistret, ska tas med i bedömningen i den mån det är möjligt. När man arbetar med PATRIARK gör man ingen poängsättning eller beräkning. Bedömaren ska med hjälp av checklistan göra en be- dömning av om risk och/eller någon av sårbarhetsfaktorerna före- ligger. Det krävs utbildning för att använda PATRIARK. Alla användare förväntas gå en utbildning på minst en heldag innan de börjar an- vända PATRIARK. Utbildning kan i princip ges av alla som utbildat sig i att använda PATRIARK, det finns alltså ingen särskild ”certi- fiering”. PATRIARK är inte kvalitetsgranskat av Socialstyrelsen.6 Stalking Assessment and Management () används för riskbe- dömning vid förföljelse eller stalkning. innehåller tre olika av- snitt. Det första avsnittet behandlar vilken typ av stalkning som är för handen, det andra behandlar riskfaktorer hos gärningsmannen, medan det tredje avsnittet behandlar sårbarhetsfaktorer hos offret.7 6www.socialstyrelsen.se/evidensbaseradpraktik/sokimetodguidenforsocialtarbete/patriark 7Belfrage & Strand (2009). Validation of the Guide for Stalking Assessment and Management () in Swedish law enforcement. Risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning samt partnerkontakt 6.3Polisens arbete med brottsoffer och personsäkerhet (BOPS) Polisen arbetar inom ramen för sin brottsoffer- och personsäker- hetsverksamhet (BOPS) med reella bedömningar av en faktisk hot- bild som leder till konkreta åtgärder för att undvika framtida ut- satthet. Arbetet sker i flera steg från och med att ett brott anmäls till polisen, och det efter en initial bedömning har konstaterats att det kan finnas en hotbild mot brottsoffret. Under den fortsatta pro- cessen ska sedan ske en fördjupad, strukturerad riskbedömning. Den vanligaste metoden är att används, om det rör sig om våld i nära relation.8 6.4Kriminalvårdens arbete med risk-, behovs- och mottaglighetsbedömning (RBM-B) Det huvudsakliga instrumentet för att utreda risken för återfall i brott och behovsområden inom är RBM-bedöm- ningen (RBM-B). RBM-B är ett strukturerat risk- och behovsbedöm- ningsinstrument som utgör en integrerad del av verkställighetsplanen, VSP, och är utformat för att användas på alla klienter som ska ha en verkställighetsplan. RBM står för Risk, Behov, Mottaglighet. •Riskprincipen svarar på frågan vem bör få en återfallsföre- byggande insats. Det är klienter som löper risk att återfalla i brottslighet som bör bli föremål för återfallsförebyggande insat- ser. Intensiva återfallsförebyggande insatser ska bara ges till kli- enter som löper medelhög till hög risk att återfalla.