sou · H6B382 · 2018-11-30 00:00:00 — Vidare krävs det att förut- sättningarna för ett förbud enligt den paragrafen är uppfyllda. Detta innebär att överlåtelsen måste anses olämplig från säkerhetsskydds- synpunkt och att det är proportionerligt enligt 1 § att ingripa i efterhand. Om förvärvaren bedriver säkerhetskänslig verksamhet och man kan komma till rätta med problemen genom att ett åtgärds- föreläggande riktas mot denne med stöd av 4 b kap. 1 § bör något förbud inte meddelas. Ju som gått och ju mer parterna har inrättat sig efter överlåtelsen, desto starkare måste skälen för ett ingripande vara för att detta ska vara proportionerligt. Någon abso- lut tidsgräns gäller dock inte. Om tillsynsmyndigheten meddelar ett förbud i efterhand är överlåtelsen ogiltig. Även i detta fall inträder ogiltigheten automatiskt. Paragrafen innehåller bestämmelser om vitesförelägganden i sam- band med en ogiltig överlåtelse. Övervägandena finns i avsnitt 7.11.2. Om en överlåtelse är ogiltig enligt 9 § får tillsynsmyndigheten besluta om de förelägganden som behövs för att förhindra skada för säkerhet. Ett sådant föreläggande kan riktas mot såväl över- låtaren som förvärvaren och kan förenas med vite. I ett sådant fall är lagen (1985:206) om viten tillämplig. Proportionalitetsregeln i 1 § ska tillämpas även i fråga om förelägganden enligt denna paragraf. Det innebär bl.a. att ju mer ingripande åtgärd, desto mer angelägen måste åtgärden vara från säkerhetsskyddssynpunkt. Tillsynsmyndig- heten måste alltid överväga om det önskade resultatet kan uppnås på något annat och mindre ingripande sätt. Paragrafen motsvarar i huvudsak tidigare 2 kap. 9 § andra stycket säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Bestämmelsen har gjorts tillämplig inte bara på enskilda förvärvare av säkerhetskänslig verk- samhet utan också på offentliga aktörer som förvärvar sådan verk- samhet. Paragrafen innebär en skyldighet för överlåtaren att upplysa förvärvaren om att denna lag gäller för verksamheten och att sam- tidigt påminna förvärvaren om de skyldigheter som följer av 2 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.15. Paragrafen innehåller bestämmelser om tvångsåtgärder i samband med förbud eller föreläggande enligt detta kapitel. Övervägandena finns i avsnitt 6.12 och 7.13. Genom införandet av 12–14 §§ skapas en möjlighet att använda de civilprocessuella tvångsåtgärderna i 15 kap. 1–3 §§ rättegångs- balken, om det behövs för att ändamålet med ett förbud eller före- läggande enligt detta kapitel inte ska motverkas. Hänvisningen till de aktuella paragraferna syftar på själva tvångsåtgärden och inte på de förutsättningar för deras tillämpning som anges i respektive para- graf. Domstolen ska alltså enbart ta ställning till om åtgärden behövs för att inte ändamålet med ett meddelat förbud eller föreläggande ska motverkas. Den ska vidare beakta proportionalitetsregeln i 1 §. Beslutet fattas av på ansökan av tillsyns- myndigheten. Det krävs inte att föreläggandet eller förbudet har fått laga kraft. Paragrafen innehåller regler om handläggningen i rätten av en fråga om tvångsåtgärder enligt 12 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.12.4 och 7.13. Av första stycket följer att rätten ska tillämpa samma regler som om en fråga om en tvångsåtgärd enligt de aktuella bestämmelserna i uppkommer i en pågående rättegång. Detta innebär bl.a. att bestämmelser om överklagande i sådana fall ska tillämpas. Andra stycket innehåller en viktig rättssäkerhetsgaranti, nämligen ett krav på att ett yrkande om en tvångsåtgärd inte får bifallas utan att motparten – dvs. den som avses med den önskade tvångsåtgärden – har fått tillfälle att yttra sig. Detta är huvudregeln, som man dock får göra undantag från om det är fara i dröjsmål. I så fall får rätten nämligen bevilja åtgärden interimistiskt, dvs. till dess annat beslutas. Paragrafen innehåller bestämmelser om omprövning och upphörande av tvångsmedel enligt 12 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.12.4 och 7.13. Bestämmelserna i paragrafen syftar till att skapa garantier för att en tvångsåtgärd som meddelats med stöd av 12 § inte blir bestående längre än nödvändigt. Av första stycket följer att rätten är skyldig att upp- häva en tvångsåtgärd enligt 12 § om det inte längre finns skäl för åt- gärden. ska genast meddela rätten när syftet med en tvångsåtgärd har uppnåtts, eller det av någon annan anled- ning inte längre finns skäl för åtgärden. Enligt andra stycket är rätten där frågan är anhängig skyldig att ompröva åtgärden . Bestämmelsen be- friar inte rätten från sin skyldighet enligt första stycket att upphäva åtgärden tidigare om det framkommer att det saknas skäl för åtgär- den. Det följer av tredje stycket att rätten inte får upphäva en tvångs- åtgärd utan att ha hört tillsynsmyndigheten. Paragrafen innehåller en bestämmelse om tillsynsmyndighetens hand- läggning av ärenden om samråd, föreläggande och förbud. Överväg- andena finns i avsnitt 6.8.10, 6.9.5, 7.10.7 och 7.11. Av bestämmelsen följer att tillsynsmyndigheten vid sin handlägg- ning av ärenden om samråd, föreläggande och förbud enligt detta kapitel inte ska tillämpa 12 § förvaltningslagen (2017:900), som inne- bär en möjlighet för en enskild part att begära att myndigheten ska avgöra ett ärende som den handlägger i första instans. I övrigt gäller förvaltningslagens bestämmelser för handläggningen. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrif- ter handläggningen av ärenden om samråd, föreläggande och förbud enligt detta kapitel. Övervägandena finns i avsnitt 6.14 och 7.16. Kapitlet är nytt och innehåller bestämmelser om tillsyn avseende säkerhetsskyddet. Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som ska utöva tillsyn och vad tillsynen avser. Övervägandena finns i avsnitt 8.7 och 8.8. Av första och andra styckena följer att regeringen bestämmer vilka myndigheter som ska utöva tillsyn enligt denna lag och vilka aktörer tillsynen kan avse. Bestämmelser om fördelning av tillsynsansvaret meddelas i säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). serna framgår att tillsyn ska utövas över alla som bedriver säkerhets- känslig verksamhet. Det framgår vidare att den myndighet som reger- ingen bestämmer även får utöva tillsyn över aktörer som har kopplats in i den säkerhetskänsliga verksamheten genom ett säkerhetsskydds- avtal och utomstående verksamhetsutövare som aktören har anlitat inom ramen för säkerhetsskyddsavtalet. I tredje stycket klargörs det att tillsynsmyndighetens uppgift är att utöva tillsyn över att lagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av den följs. I paragrafen, som är ny, behandlas den skyldighet som verksamhets- utövare har att vid tillsyn tillhandahålla tillsynsmyndigheten informa- tion. Övervägandena finns i avsnitt 8.10.1 och 8.10.3. Verksamhetsutövarens skyldighet gäller sådan information som behövs för tillsynen. Det kan t.ex. vara fråga om säkerhetsskydds- analyser, särskilda säkerhetsbedömningar och lämplighetsprövningar, ingångna säkerhetsskyddsavtal, åtgärdsplaner och styrande dokument. Det kan också handla om information som behövs för en bedömning av säkerheten i nätverk och informationssystem, inbegripet doku- menterade säkerhetsprinciper, som används i den säkerhetskänsliga verksamheten. Paragrafen, som är ny, reglerar tillsynsmyndighetens rätt att få till- träde till områden, lokaler och andra utrymmen i den utsträckning det behövs för att kunna utöva tillsyn. Övervägandena finns i av- snitt 8.10.1 och 8.10.2. För att tillträdesrätt ska gälla krävs det att utrymmet används i verksamhet som omfattas av tillsyn enligt 1 §. Tillträdesrätten om- fattar inte bostäder. Rätten motsvaras av en skyldighet för den som står under tillsyn att tillhandahålla det begärda tillträdet. Det intrång som tillträdet innebär måste stå i proportion till behovet av tillsyns- åtgärden. Tillträdesrätten ger inte tillsynsmyndigheten rätt att bereda sig tillträde med tvång. Om den som står under tillsyn inte sam- arbetar kan dock tillsynsmyndigheten förelägga denne att ge tillträde vid äventyr av vite och i sista hand begära handräckning av Krono- fogdemyndigheten, se 4 och 5 §§. Paragrafen, som är ny, ger tillsynsmyndigheten en möjlighet att före- lägga tillsynsobjektet att tillhandahålla information och ge tillträde enligt bestämmelserna i 2 och 3 §§. Övervägandena finns i avsnitt 8.10.1 och 8.10.4. I första stycket regleras vilka förelägganden som tillsynsmyndig- heten får meddela i syfte att kunna utföra tillsyn. Som utgångspunkt ska dock tillsynsmyndigheten i första hand försöka få till stånd fri- villig rättelse. Om det inte lyckas får tillsynsmyndigheten förelägga den som står under tillsyn att tillhandahålla information och ge till- träde enligt 2 och 3 §§. I andra stycket framgår att ett beslut om föreläggande får förenas med vite. I ett sådant fall är lagen (1985:206) om viten tillämplig. Paragrafen, som är ny, reglerar tillsynsmyndighetens möjlighet att begära handräckning av för att genomföra tillsynsåtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 8.10.1 och 8.10.4. Av paragrafen följer att tillsynsmyndigheten får begära hand- räckning av för att genomföra de åtgärder som avses i 2 och 3 §§. Vid sådan handräckning gäller bestämmel- serna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande. Kapitlet är nytt och innehåller bestämmelser om åtgärdsföreläggande och sanktioner. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärdsförelägganden. Över- vägandena finns i avsnitt 8.11. Enligt första stycket får tillsynsmyndigheten utfärda de förelägg- anden som behövs för att de som omfattas av tillsyn enligt lagen ska fullgöra skyldigheter enligt lagen eller föreskrifter som har med- delats i anslutning till den. Det kan bl.a. handla om skyldigheten att göra säkerhetsskyddsanalys, säkerhetsskyddsklassificering av uppgif- ter, att vidta tillräckliga säkerhetsskyddsåtgärder eller att göra sådan rapportering som följer av lagen och av föreskrifter som har med- delats i anslutning till den. Ett föreläggande kan inte bara riktas mot den som är verksam- hetsutövare utan också mot andra som omfattas av tillsynen (jfr 4 a kap. 1 § andra stycket). Ett föreläggande får enligt andra stycket förenas med vite. När vite föreläggs är lagen (1985:206) om viten tillämplig. I paragrafen finns bestämmelser om vilka överträdelser som kan leda till sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 9.7–9.10. De överträdelser som kan föranleda beslut om sanktionsavgift mot en verksamhetsutövare räknas upp i tio punkter i första stycket. Beslutet om att avgift ska tas ut fattas av tillsynsmyndigheten. Av- giftsskyldigheten bygger på strikt ansvar. Det krävs alltså varken uppsåt eller oaktsamhet för att en sanktionsavgift ska kunna tas ut. Det är tillräckligt att en överträdelse har ägt rum. Även statliga myn- digheter, kommuner och landsting kan påföras sanktionsavgift. är obligatoriskt för tillsynsmyndigheten att besluta om sanktions- avgift när en överträdelse har konstaterats. Dock finns det enligt 5 § möjligheter att i vissa fall jämka eller efterge avgiften. I andra stycket finns bestämmelser om att sanktionsavgift också i vissa fall kan tas ut av den som inte är verksamhetsutövare och som åsidosätter skyldigheter i samband med överlåtelse av aktier eller andelar i en säkerhetskänslig verksamhet. I paragrafen fastställs minimi- och maxbelopp för sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 9.11. Hur avgiften ska bestämmas i det enskilda fallet regleras i 4 §. I paragrafen regleras vilka omständigheter som särskilt ska beaktas när tillsynsmyndigheten bestämmer sanktionsavgiftens storlek. Överväg- andena finns i avsnitt 9.12. Paragrafens uppräkning är inte uttömmande. Utöver de i para- grafen angivna omständigheterna kan hänsyn behöva tas till bl.a. hur länge överträdelsen har pågått. I mildrande riktning kan det vara aktuellt att beakta om den avgiftsskyldige har samarbetat med till- synsmyndigheten för att komma till rätta med överträdelsen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om eftergivande eller jämkning av sanktionsavgiften. Övervägandena finns i avsnitt 9.12. Av paragrafen följer att tillsynsmyndigheten kan sätta ned sank- tionsavgiften, helt eller delvis, om överträdelsen är ringa eller ursäkt- lig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut sanktionsavgift. Det kan exempelvis vara oskäligt att ta ut en avgift om den avgiftsskyldige redan har drabbats av en sanktionsavgift enligt något annat regelverk för i princip samma brist. Att regelverket har överträtts på ett sådant sätt att det varit närmast omöjligt för den avgiftsskyldige att upptäcka överträdelsen eller överträdelsen på annat sätt varit utom den avgiftsskyldiges kontroll, kan i undantagsfall göra överträdelsen ursäktlig och därför utgöra grund för jämkning. Det kan också finnas grund för jämkning när det rör sig om en bedömningsfråga – t.ex. vilka säkerhetsskydds- åtgärder som är nödvändiga i en viss verksamhet – och verksamhets- utövaren trots en gedigen analys gjort en felaktig bedömning. Det är däremot inte oskäligt att ta ut en sanktionsavgift när överträdelsen exempelvis berott på att en verksamhetsutövare inte känt till reglerna eller överträdelsen berott på dålig ekonomi, tidsbrist eller bristande rutiner. Paragrafen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir före- mål för dubbla prövningar och sanktioner. Övervägandena finns i avsnitt 9.13. Om ett vitesföreläggande har meddelats och en domstolsprocess inletts om utdömande av vitet är tillsynsmyndigheten enligt bestäm- melsen förhindrad att besluta om sanktionsavgift för samma över- trädelse. I paragrafen finns bl.a. bestämmelser om den bortre tidsgränsen för när en sanktionsavgift får beslutas. Övervägandena finns i avsnitt 9.14. Första stycket innebär att om kommunikation enligt förvaltnings- lagen (2017:900) med den som avgiften ska tas ut av inte har skett från överträdelsen, får en sanktionsavgift inte tas ut. Bevisbördan för att kommunikation har skett ligger på tillsynsmyn- digheten. Tidsfristen räknas från när överträdelsen ägde rum. Av andra stycket framgår att ett beslut om sanktionsavgift ska delges den avgiftsskyldige. Det innebär att myndigheten ska använda sig av de metoder för delgivning som regleras i delgivningslagen (2010:1932) för att säkerställa att den som beslutet gäller får del av underrättelsen. 8 och 9 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om betalning och indrivning av sanktionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 9.14. 5 kap. Övriga bestämmelser Förordnande om att ett beslut ska gälla Paragrafen har innehållit bestämmelser om tillsyn. Dessa har flyttats till det nya 4 a kap. I paragrafen införs i stället en bestäm- melse som innebär att tillsynsmyndigheten får bestämma att ett be- slut om föreläggande enligt denna lag ska gälla . Bestäm- melsen omfattar såväl förelägganden i samband med tillsyn enligt 4 a kap., åtgärdsförelägganden enligt 4 b kap. och förelägganden som meddelas enligt bestämmelser i 2 a kap. Övervägandena finns i av- snitt 6.8.9, 6.9.5, 7.10.7, 7.11.2 och 8.12. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om överklagande av vissa beslut enligt 2 a kap., 4 a kap. och 4 b kap. Övervägandena finns i avsnitt 6.10, 7.12, 8.13 och 9.15. Av första och andra styckena framgår vilka beslut som får över- klagas till Förvaltningsrätten i respektive regeringen. Tredje stycket klargör att tillsynsmyndigheten är motpart när be- slutet överklagas till domstol. Enligt fjärde stycket får övriga beslut enligt lagen inte överklagas. Bestämmelsen träffar inte tvångsåtgärder enligt 2 a kap. 12 §, efter- som bestämmelser gäller i fråga om handlägg- ningen av dessa, se 2 a kap. 13 § första stycket. Klagoberättigade är var och en som beslutet har gått emot. Om verksamhetsutövaren är en statlig myndighet har myndigheten klago- rätt i egenskap av part i förvaltningsärendet. Ändringarna träder enligt bestämmelsen i punkt 1 i kraft den 1 janu- ari 2021. Av punkt 2 följer att ärenden om samråd som har inletts hos eller Försvarsmakten före ikraftträdandet handläggs enligt äldre föreskrifter, dvs. 16 a § säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) eller 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Av punkt 3 följer att sanktionsavgift bara får beslutas för över- trädelser som har ägt rum eller fortfarande pågår efter ikraftträdan- det. Utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet, sanktioner och tillsyn – tre frågor om säkerhetsskydd En särskild utredare ska överväga vissa frågor i säkerhetsskyddslag- stiftningen. Förslagen ska komplettera de förslag som lämnats i betänkandet En ny säkerhetsskyddslag (SOU 2015:25). Syftet är att i linje med slutsatserna i den nationella säkerhetsstrategin stärka för- mågan att effektivt och samordnat förebygga och möta omedelbara hot mot och utmaningar för säkerhet. •kartlägga behovet av att förebygga att säkerhetsskyddsklassifice- rade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet utsätts för risker i samband med utkontraktering, upplåtelse och över- låtelse av sådan verksamhet, och föreslå olika förebyggande åt- gärder, t.ex. tillståndsprövning, •föreslå ett system med sanktioner i säkerhetsskyddslagstiftningen, •föreslå hur en ändamålsenlig tillsyn enligt säkerhetsskyddslag- stiftningen ska vara utformad, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Det ingår inte i uppdraget att överväga ändringar i grundlag. Upp- draget ska redovisas . Säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) innehåller bestämmelser om skydd av säkerhetskänslig verksamhet. Med sådan avses enligt 4 § säkerhetsskyddsförordningen verksamhet av betydelse för rikets säkerhet. Begreppet rikets säkerhet är inte definierat i lag men regeringen har i förarbetena till gällande säkerhetsskyddslag förklarat att begreppet omfattar såväl den yttre säkerheten till skydd för försvarsförmåga, politiska oberoende och territoriella suveränitet som den inre säkerheten till skydd för demokratiska statsskick (se prop. 1995/96:129 s. 22 f.). I det sammanhanget anförde regeringen att skyddet för den yttre säker- heten i första hand tar sikte på totalförsvaret, dvs. den verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Ett hot mot rikets yttre säkerhet anses dock kunna förekomma, även om det inte hotar totalförsvaret. Skyddet av rikets yttre säkerhet anses omfatta upp- gifter och förhållanden av rent militär betydelse eller av betydelse för totalförsvaret i övrigt och andra uppgifter som har betydelse för rikets nationella oberoende. Också rikets inre säkerhet kan vara hotad utan att totalförsvaret berörs. Angrepp på det demokratiska statsskicket kan förekomma från grupperingar utan förbindelse med främmande makt. Det kan också vara fråga om försök att ta över den politiska makten genom våld eller att använda våld, hot eller tvång mot statsledningen i syfte att påverka politikens utformning. Försök att systematiskt hindra medborgarna från att utnyttja sina demokratiska fri- och rättigheter räknas också till hoten mot rikets inre säkerhet. Säkerhetsskyddslagstiftningen gäller för verksamhet hos staten, kommunerna och landstingen, i aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka staten, kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande och för enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. Myndigheter och andra som bestämmelserna om säker- hetsskydd gäller för ska bl.a. undersöka vilka uppgifter i verksam- heten som ska hållas hemliga med hänsyn till rikets säkerhet. Resul- tatet ska dokumenteras i en säkerhetsanalys. Det pågår en översyn av säkerhetsskyddslagstift- ningen med förslag om att bl.a. utvidga lagens tillämpningsområde för att uppnå ett bättre skydd för säkerhet. En ny säkerhetsskyddslag (SOU 2015:25) föreslås bl.a. att säker- hetsskydd ska gälla för verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande inter- nationellt åtagande om säkerhetsskydd. Säkerhetsskyddet ska enligt förslaget inriktas mot säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet vilket innebär att lagens tillämp- ningsområde utvidgas. Skyddet av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter föreslås gälla för sådana uppgifter som är av betydelse för säkerhet och som omfattas av sekretess eller som skulle ha omfattats av sekretess om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) hade varit tillämplig. Härigenom tydliggörs att bestämmelsen även avses gälla för enskilda verksamhetsutövare. Genom införandet av uttrycket i övrigt säkerhetskänslig verksamhet föreslås det skydds- värda området också omfatta verksamhet av annat slag, t.ex. han- tering av it-system eller av sammanställningar av uppgifter som är av central betydelse för ett fungerande samhälle. Här ingår även sådant som skyddas inom ramen för skydd mot terrorism, dvs. i huvudsak verksamhet vid skyddsobjekt och flygplatser och vissa andra aktiviteter. Utredningens förslag innebär alltså att uttrycket säker- hetskänslig verksamhet ges en vidare innebörd för att innefatta lagens skyddsintressen i dess helhet. Behovet av säkerhetsskydd ska utredas i en säkerhetsskydds- analys. Även i den nya lagstiftningen ska säkerhetsskyddsanalysen tjäna som underlag för val av säkerhetsskyddsåtgärder (informa- tionssäkerhet, fysisk säkerhet och personalsäkerhet). Även i fram- tiden ska den som är ansvarig för en verksamhet också ansvara för att verksamheten har ett fullgott säkerhetsskydd. Utredningen föreslår också att bestämmelserna om säkerhetsskyddad upphandling ska överföras till den nya lagstiftningen. Tillämpningsområdet utökas dock något i linje med lagstiftningen i övrigt. Uppdraget att förebygga risker vid utkontraktering, upplåtelse och överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Alla förvaltningsmyndigheter under regeringen ska enligt myndig- hetsförordningen (2007:515) bedriva sin verksamhet effektivt och hushålla väl med statens resurser. Detta är ett berättigat krav på all verksamhet i offentlig regi. I förlängningen innebär myndighets- förordningens krav i detta avseende att offentligt drivna verksam- heter måste analysera om alla arbetsuppgifter bör utföras inom den egna organisationen eller om varor och tjänster i stället ska upp- handlas externt från enskilda utförare. Motiven för att genom upp- handling lägga ut viss verksamhet på en extern aktör kan t.ex. vara effektivitets- eller besparingsskäl. Ett annat skäl kan vara att få till- gång till ny kunskap och nya idéer, kunskap som myndigheterna annars inte hade haft möjlighet att få internt. Det kan också röra sig om större projekt där samverkan mellan offentlig och privat sektor är nödvändig. Att lägga ut verksamhet på entreprenad kallas ibland för out- sourcing. Detta begrepp har ingen legaldefinition och uttrycks på olika sätt i olika sammanhang. När outsourcing sker till en aktör i ett annat land används ibland begreppet offshoring men inte heller för det begreppet finns någon enhetlig tillämpning. Med hänsyn till avsaknaden av en tydlig begreppsbildning samlas begreppen fort- sättningsvis under den övergripande termen utkontraktering av säker- hetskänslig verksamhet. Hur kan säkerhetsrisker vid utkontraktering, upplåtelse och överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet förebyggas? Även om utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet i många sammanhang kan innebära stora kostnadsbesparingar eller andra för- delar för den utkontrakterande verksamheten, kan det också innebära säkerhetsrisker om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet. En närbesläktad situation där det kan uppstå liknande problematik är när verksamhetsutövare står i begrepp att upplåta eller överlåta säkerhets- känslig verksamhet eller delar av en sådan verksamhet.