sou · H6B361 · 2018-08-16 00:00:00 — Vid SIN:s granskning av ett tvångsmedelsärende vid Åklagar- kammaren i , dnr 2107-2014, framkom att hemlig övervakning av elektronisk kommunikation använts innan något tillstånd meddelats. 5.3.2Skyldighet att häva ett tillstånd Vid en inspektion vid Åklagarkammaren i av ärenden som inletts , dnr 82- 2017, framgick att åklagare i tre fall underlåtit att häva tillstånden till de hemliga tvångsåtgärderna, trots att det framkommit att besluten inte skulle verkställas. Nämnden konstaterade att det inte var tillräckligt att åtgärder vidtagits för att hindra verkställighet. Vid en granskning av ärenden vid Åklagarkammaren i , dnr 2144-2014, framkom att åklagaren i ett ärende haft tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation . Emellertid förekom det endast teletrafik de inledande och . Beslut om avlyssning mot två andra personer i samma ärende hade hävts. Det fanns inte dokumen- terat och gick inte att klarlägga hur åklagaren resonerat kring den tredje personen. SIN ansåg att omständigheterna talade för att åkla- garen borde ha hävt tillståndet även mot den tredje personen. beslutade SIN att granska rutiner avseende avlyssningsförbudet i 27 kap. 22 § RB, vilket resulterade i ett uttalande , dnr 158-2017. Granskningen var fokuserad på hur meddelanden som träffas av förbudet identifieras, vilka rutiner som finns för att avbryta en otillåten avlyssning, hur agerar när det råder tveksamhet om förbudet aktualiserats, vilken dokumentation som görs och vilka rutiner som finns för förstörande av upptagningar och uppteckningar som om- fattas av förbudet. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn uppgav i huvudsak följande till SIN med an- ledning av granskningen. Telefonsamtal eller annat tal som inte är tillåtna att avlyssna identifieras genom att personalen som utför av- lyssningen uppmärksammar samtalets innehåll. Därutöver kontrol- leras nya nummer, som har kontakt med det avlyssnade numret, i öppna register. På så sätt uppmärksammas om numret tillhör t.ex. en advokatbyrå. Nummer som kopplas till en person som omfattas av förbudet markeras i avlyssningssystemet. När ett sådant nummer kommunicerar varnar systemet. Om det råder oklarheter om ett med- delande omfattas av förbudet tillämpas försiktighetsprincipen. Vid tveksamma fall lämnas samtalet vidare till ansvarig för HTM-funk- tionen (som ansvarar för hanteringen av hemliga tvångsmedel) som avgör om åklagaren ska bedöma samtalet. Framkommer det att den misstänkte talar med en person som omfattas av förbudet, avbryts avlyssningen och meddelandet flaggas med särskild markering. Om ett meddelande omfattas av förbudet raderas innehållet men data om samtalet sparas. Samtalen granskas inte i sin helhet om det klart fram- går att den som talar är en person som omfattas av avlyssningsför- budet. För textmeddelanden görs en granskning av första meddelan- det. När det första meddelandet markerats som ett meddelande som omfattas av förbudet tas kommande meddelanden från samma adress bort utan att läsas. Samma rutiner tillämpas i alla regioner. SIN tog även del av riktlinjer (PM 2017:53) avseende an- vändning och hantering av hemliga tvångsmedel. Nämnden bedömde att bestämmelserna om avlyssningsförbudet är komplexa och svårtillgängliga. SIN påpekade att det var bra att en försiktighetsprincip tillämpades men framhöll att det bara är vissa uppgifter som omfattas av förbudet. SIN såg positivt på att det dokumenterades när avlyssningsförbudet aktualiserats. Polis- myndighetens riktlinjer bedömde SIN vara kortfattade, ofullstän- diga och så generellt utformade att de inte ger någon egentlig vägled- ning. Särskilt påpekades att det vore av värde om det funnits vägled- ning i frågan om vilka präster och andra med motsvarande ställning som omfattas av avlyssningsförbudet. Under en inspektion hos , dnr 16-2013, framkom att ett telefonsamtal mellan en misstänkt och en advokat hade avlyssnats. Advokaten hade tidigare varit offentlig försvarare för den misstänkte, men hade vid tiden för avlyssningen Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn inget sådant uppdrag. Nämnden ansåg att åklagarens ställningsta- gande att ta del av telefonsamtalet inte präglats av en sådan försiktig- het som är påkallad och som förordas i rikt- linjer. Nämnden ansåg att åklagaren borde ha beslutat att förstöra materialet från samtalet. Detta hände innan avlyssnings- förbudet utvidgades. 5.3.4Dokumentation, granskning och förstöring I ett ärende vid åklagarkammare, som SIN granskade i samband med granskningen av ärenden om hemlig rumsavlyssning , dnr 99-2017, hade beslut om förstöring av material fattats drygt efter lagakraftvunnen dom i målet. Enligt åklagarkammaren berodde det sena beslutet på att bevaknings- rutinen brustit. I övriga ärenden hade beslut och intyg om förstöring hanterats på ett godtagbart sätt. Det var också överlag bra ordning i såväl tvångsmedelsdiariet som i akterna. Vid en inspektion vid Åklagarkammaren i , dnr 82-2017, granskade SIN samtliga tvångsmedelsärenden som inletts . Vid inspektionen framkom att beslut om förstöring i en fjärdedel av ärendena hade fattats efter att förundersökningen lagts ned eller avslutats. I flera av ärendena saknades det intyg om att beslut om förstöring hade verkställts och i två ärenden fanns det två olika intyg avseende samma material. Av vad nämnden kunde utläsa föranledde det inte att åklagarkammaren hade tagit någon kontakt med Polis- myndigheten. Nämnden anmärkte även på att beslut om att häva tvångsmedelsåtgärder och underrättelse till tingsrätten om att hävning skett inte dokumenterats i enlighet med Åklagarmyn- dighetens föreskrifter. I några ärenden saknades det också infor- mation om när förundersökningen avslutades eller motsvarande uppgift. Kammarchefen uppgav bl.a. att kammaren bytt diariesystem för hemliga tvångsmedel och att tjänsteföreskrifterna därmed upp- daterats . De nya föreskrifterna innehåller bl.a. skärpta rutiner för kontroll och påminnelse av att förstörelsebeslut verk- ställs. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn SIN har anmärkt mot att ett beslut om förstöring har fattats sent, efter laga- kraftvunnen dom, dnr 66-2017. Vice chefsåklagaren på kammaren påpekade att det inte fanns bestämmelser i rättegångs- balken och inte heller några riktlinjer från om tid för förstöring samt ansåg att beslutet därför fattats så skynd- samt som kunde krävas. SIN framhöll att beslut om förstöring ska verkställas så snart det kan ske. Nämnden ansåg inte att erforderlig skyndsamhet hade iakttagits. Av samma uttalande framgår att hade överfört överskotts- information från ett tvångsmedelsärende till en annan förunder- sökning utan att den mottagande förundersökningsledaren erinrats om att ansvaret för förstöring av det överförda materialet övergått till honom eller henne. Nämnden noterade att Ekobrottsmyndig- hetens egna rekommendationer i syfte att undvika oklarheter kring vem som bär ansvaret för förstöring av överskottsmaterialet inte hade följts. SIN har vid en granskning av vissa tvångsmedelsärenden hos , dnr 66-2017, bedömt att det överlag är god ordning i såväl tvångs- medelsakter som bevakningsärenden och att handläggningen gene- rellt sett varit lätt att följa. I drygt hälften av de granskade ärendena saknades emellertid dokumentation om när förundersökningen av- slutats, när den enskilde avförts från utredningen eller när målet avgjorts slutligt. Vid en granskning av samtliga tvångsmedelsärenden i vilka åklagare vid Åklagarkammaren i meddelat nämnden att underrättelse om användning av hemligt tvångsmedel underlåtits, dnr 67-2017, kunde SIN konstatera att i en tredjedel av ärendena hade beslut om förstöring av material från hemlig tvångsmedelsanvändning fattats efter det att förundersökningen hade lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet avgjorts slutligt. Vid samma granskning framkom att det i hälften av ärendena saknades dokumentation om när förundersökningen avslutats eller motsvarande uppgift. Överlag var det däremot god ordning i akterna och handläggningen var generellt sett lätt att följa. Som förklaring till de sena besluten angav kammarchefen att ett flertal sjukskrivningar lett till att bevakningen Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn inte fungerat tillfredsställande. I samtliga ärenden som nämnden granskade hade verkställighet skett i enlighet med tillstånden. Vid en granskning av (region och Väst) verkställighet av åklagares beslut om förstöring av material från hemliga tvångsmedel, dnr 145-2016 och 147-2016, gav SIN allvarlig kritik mot myndigheten. Nämnden konstaterade att på ett flagrant sätt åsidosatt sina skyldigheter och att detta inneburit att grundläggande rättssäkerhetsgarantier till skydd för enskildas personliga integritet satts ur spel. Det som framkom vid granskningen var bl.a. följande. Intyg om förstöring hade i regel upprättats efter besluten om förstöring och först efter upprepade påminnelser från ansvariga åklagare. När det gällde den faktiska förstöringen hade det i åtta ärenden tagit och i sexton ärenden , från beslutsdatum till dess att materialet förstörts. I sju ärenden tog det och som längst . Endast i två ärenden hade verkställighet skett från beslutsdatum. I sex ärenden gick det inte att klarlägga när förstöringen skett. I flera fall kunde inte förklara missförhållandena och i andra fall hänvisades till sjukskrivningar, hur materialet förvarats, att besluten inte nått ansvarig utredare eller att utredaren bortsett från beslutet. SIN har gett kritik mot hur en åklagare skött diarieföringen i ett ärende, dnr 211-2016. Det gick inte att utläsa varför en person fanns med i tvångsmedelsdiariet eftersom kopplingen mellan personen och ett avlyssnat nummer inte antecknats. Vid en granskning av Åklagarkammaren i samtliga tvångsmedelsärenden i vilka åklagare meddelat SIN att underrättelse underlåtits, dnr 44-2016, kunde nämnden konstatera allvarliga fel och brister. Beslut om förstörande hade inte i något fall fattats i anslutning till att förundersökning nedlagts eller avslutats eller målet avgjorts slutligt. I ett ärende hade det tagit innan åklagaren tog beslut. I ett annat ärende, där beslut hade fattats, hade det tagit innan materialet förstördes. SIN påtalade att det generellt rådde en påtaglig oreda i kammarens ärenden; det fanns flera fel och brister i diarieföringen och det var uppenbart att ansvariga åklagare saknat kontroll över vilka beslut som fattats. Andra brister som SIN påtalade var bl.a. att det endast i Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn ett fåtal ärenden fanns noterat när förundersökning avslutats eller motsvarande uppgift. Under en inspektion vid Åklagarkammaren i , 2017- 01-25 dnr 112-2016, granskade SIN i stort sett samtliga tvångs- medelsärenden som inletts –2015. Nämnden kunde konstatera allvarliga fel och brister i handläggningen. I tre fjärde- delar av de ärenden där förstöringstidpunkten inträtt hade beslut om förstöring fattats mellan cirka och efter det att förundersökningen lagts ned eller avslutats eller målet avgjorts slutligt. Anställda vid (region ) hade i två fall och 2015 intygat att beslut om förstöring av material från hemlig tvångsmedelsanvändning verkställts, trots att så inte varit fallet, dnr 215-2015 och dnr 146-2016. Den förklaring som uppgavs var att befattningshavarna saknade erforderliga kunskaper om vilka åtgärder som måste vidtas med anledning av ett beslut om förstöring. SIN noterade att nämnden tidigare hade påtalat motsvarande fel vid samma myndighet. Det uttalandet avsåg ett intyg som verkade ha utfärdats av förbiseende . utförde SIN en inspektion vid åklagar- kammare, dnr 43-2016. Inspektionen omfattade tvångs- medelsärenden som inletts åren 2013–2015. I ett fåtal ärenden hade besluten om förstöring fattats för sent och i ett ärende hade förstörelsebeslutet av förbiseende expedierats till närmare efter att det fattades. I flera tvångsmedelsärenden saknades det intyg om att förstöringen hade verkställts. Nämnden ansåg att kammaren i övrigt överlag hade god ordning i såväl tvångsmedelsakter som bevakningsärenden. SIN utförde en inspektion vid åklagarkammare, 2016-04- 27 dnr 152-2015. Inspektionen omfattade tvångsmedelsärenden som inletts –2014. I samtliga fall fanns tillstånd för de hemliga tvångsåtgärderna och verkställigheten hade skett i enlighet med tillstånden. I drygt två tredjedelar av ärendena hade beslut om förstöring av förbiseende fattats 2–. I två ärenden diariefördes och expedierades besluten om förstöring till efter beslutet. I många ärenden saknades det intyg på att förstöring av material hade verkställts. I flera fall hade inte heller förstöringen verkställts hos Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn , utan materialet hade bevarats efter åklagarens beslut. I de flesta ärendena saknades det dokumentation om när förundersökningen avslutats eller mot- svarande uppgift. Överlag hade kammaren emellertid god ordning i tvångsmedelsakterna och bevakningsärendena. Vid en granskning av Åklagarkammaren i tvångsmedels- användning, dnr 86-2015, framkom att det i något ärende saknades anteckningar om att ett tillstånd hävts . Vidare framkom att beslut om förstörande fattats för sent i omkring hälften av ärendena. I något fall fanns två beslut avseende samma material. I två ärenden hade en anställd vid fattat beslut om förstörande, utan föregående kontakt med ansvarig för- undersökningsledare. Nämnden konstaterade även att det fanns brister i dokumentationen vid kammaren. Det var t.ex. bara i ett fåtal ärenden som det hade antecknats när förundersökningen avslutats eller motsvarande uppgift. I något ärende hade flera tillstånd diarie- förts på fel personer. Ett beslut hade diarieförts ett drygt år efter att det fattats. I flera ärenden saknades det noteringar om att förunder- sökningen övergått till , efter att tvångsmedels- användningen avslutats. När SIN utförde en granskning av ärenden i vilka åklagare vid Åklagarkammaren i meddelat SIN att underrättelse underlåtits, dnr 111-2015, framkom bl.a. brister i dokumentationen. hade åklagarens beslut att upphäva tillstånd till avlyssning inte antecknats och den efter- följande underrättelsen till domstol gjordes först efter påstådd beslutstidpunkt. Enligt underrättelsen hade dessutom ett tillstånd som redan tidigare löpt ut hävts. Endast i ett fåtal ärenden fanns dokumentation om när förundersökningen avslutats eller motsvarande uppgift. Vidare framkom av granskningen att beslut om förstöring i flera fall fattats mellan och . Kammarchefen hänvisade till bristande rutiner. Vid en granskning av motsvarande ärenden vid Åklagarkammaren i , dnr 2144-2014, framkom bl.a. följande. I ett par ärenden hade material från hemlig tvångsmedelsanvändning bevarats trots att det borde ha förstörts. I ett av dessa ärenden hade åklagaren, enligt nämnden, uppenbarligen inte haft kontroll över materialet. Även en del andra brister i dokumentationen påpekades. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn Åklagarkammaren i fick allvarlig kritik av SIN efter en inspektion av ärenden som avslutats –2013, 2015-03- 25 dnr 137-2014. Granskningen visade att det i flera ärenden hade bevarats material från hemlig tvångsmedelsanvändning trots att det borde ha förstörts. I många ärenden saknades skriftliga beslut om förstöring och uppgifter om när förundersökningen avslutats. I de fall där den misstänkte hade informerats om tvångsmedelsanvänd- ningen i samband med slutdelgivning var dokumentationen brist- fällig. Åklagarkammaren i fick liknande kritik för sin han- tering av tvångsmedelsärenden –2014, dnr 2088-2014. Även Åklagarkammaren i har fått kritik för att material bevarats trots att det borde förstörts samt för till viss del bristfällig dokumentation, dnr 325-2014. Granskningen avsåg ärenden som avslutats –2013. Åklagarkammaren i bedömdes ha god ordning i sina akter men det saknades intyg på att förstöring av material utförts, dnr 288-2014. Granskningen omfattade ärenden där åklagare hade meddelat SIN att underrättelse till en- skild underlåtits. Vid en granskning av motsvarande ärenden vid Åklagarkammaren i , dnr 287-2014, ansåg SIN att kammaren hade god ordning i sina akter. Men i samtliga granskade fall hade beslut om förstöring fattats . SIN har granskat samtliga ärenden i vilka Säkerhetspolisen använt hemliga tvångsmedel med stöd av preventivlagen och där beslut om förstöring av material fattats , dnr 562- 2013. Granskningen var en uppföljning av en motsvarande gransk- ning av ärenden , i vilken Säkerhetspolisen fick kritik för att i vissa fall dröjt med att verkställa beslut om förstöring. Säkerhets- polisen införde därefter nya rutiner. Nämnden konstaterade vid den senare granskningen att det i förhållande till tidigare granskning hade skett en påtaglig förkortning av tiden från beslut om förstöring till dess att allt material var förstört. Förstöring verkställdes i de allra flesta fallen inom från beslutet. Vid en granskning hos , dnr 16-2013, framkom att myndigheten i de allra flesta fall hanterade hemliga tvångsmedel på ett tillfredsställande sätt men att material ibland förstörts efter det att målet mot den misstänkte avgjorts. SIN föreslog att skulle utarbeta tydliga rutiner för att säkerställa förstöring i rätt tid. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn gjorde SIN en granskning av flera åklagar- kammare, dnr 5-2012 m.fl. Granskningen omfattade ett urval av ärenden där åklagare meddelat SIN att underrättelse till enskild underlåtits. Nämnden gjorde bl.a. följande iakttagelser. I samtliga fall fanns det tillstånd från domstol och verk- ställigheten skedde, i den mån det gick att bedöma, i enlighet med tillstånden. I några av de ärenden där hemlig rumsavlyssning och hemlig kameraövervakning hade använts var det emellertid inte möjligt att kontrollera verkställigheten av besluten, eftersom det varken hos åklagarkammaren eller hos fanns någon dokumentation. I ett antal ärenden hade det inte fattats några beslut om förstöring förrän efter att förstörandetidpunkten inträtt och ibland först efter påpekande från nämnden. SIN på- pekade vikten av att tydliga förstöringsrutiner finns vid åklagar- kamrarna. I nästan hälften av de granskade ärendena framgick det varken av tvångsmedelsakten, bevakningsärendet eller tillhörande diarier när förundersökningen lagts ned eller avslutats. I ett för- hållandevis stort antal ärenden saknades det skriftliga beslut om för- störing och dokumentation kring när besluten verkställts. Iakttagel- serna var i stora delar liknande dem som gjorts vid tidigare gransk- ningar. Nämnden ställde sig positiv till RättsPM 2012:8, som vid tiden togs fram av . 5.4Underrättelse i efterhand till enskilda I ett ärende vid Västerorts åklagarkammare i , som SIN granskade i samband med granskningen av ärenden om hemlig rums- avlyssning, dnr 99-2017, hade den första prövningen om huruvida den enskilde skulle underrättas gjorts . Enligt åklagarkammaren berodde förseningen på att åklagaren missuppfattat gällande rätt och trodde att prövningen skulle göras senast efter att hela förundersökningen avslutats och inte senast efter att den enskilde avförts från utredningen. Vid samma granskning uppmärksammade SIN att den första dokumen- terade prövningen av om underrättelse skulle lämnas gjordes i ett ärende vid åklagarkammaren i . Åklagaren uppgav att prövningar gjorts men att de inte dokumenterats. SIN ansåg att handläggningen förtjänade kritik. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn SIN uttalade att handläggningen av under- rättelser vid Åklagarkammaren i inte var rättsenlig i vissa delar, dnr 82-2017. Vid en granskning av samtliga tvångsmedelsärenden som inletts fram- kom att den första prövningen av om den enskilde ska underrättas i flera fall inte skett inom en månad från att förundersökningen avslutats. I ett ärende hade det dröjt upp respektive tills åklagaren gjort den första prövningen. I två ärenden saknades det uppgift om huruvida underrättelse hade lämnats. Det framkom senare att underrättelse inte hade lämnats men att under- rättelseskyldigheten fullgjorts efter SIN:s påpekande. Första pröv- ningen gjordes därmed efter att för- undersökningen avslutats. I ett annat ärende bedömde åklagaren att underrättelse kunde underlåtas, eftersom integritetsintrånget be- dömdes vara ringa, trots att den enskilde var misstänkt och något sådant undantag därmed inte var tillämpligt. Nämnden påpekade även att beslut om huruvida den enskilde ska underrättas ska fattas även om det är okänt var den enskilde befinner sig. Det bör då doku- menteras att beslutet inte kan expedieras. SIN har anmärkt mot för att den första prövningen av om den enskilde ska underrättas i ett ärende skett drygt , dnr 66-2017. Kammar- chefen uppgav att förseningen berott på hög arbetsbelastning hos ansvarig åklagare. När förbiseendet uppdagades begärde Ekobrotts- myndigheten in underlag från . Beslut togs först efter att underlaget inkom . Nämnden konstater- ade att en första prövning ska göras senast efter att för- undersökningen avslutats, oaktat om underlag för sekretesspröv- ningen inkommit eller inte. Vid en granskning av samtliga tvångsmedelsärenden i vilka åklagare vid Åklagarkammaren i meddelat nämnden att underrättelse om användning av hemligt tvångsmedel underlåtits, dnr 67-2017, kunde SIN konstatera att den första prövningen av om den enskilde skulle underrättas om den hemliga tvångsmedelsanvändningen endast i ett fall gjorts inom föreskriven tid. Kammarchefen förklarade detta med bristande ru- tiner. SIN gav även kammaren kritik för att besluten om uppskjuten eller underlåten underrättelse endast bestod av hänvisningar till un- Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn Underlagen innehöll endast standard- iserade formuleringar. SIN ansåg därför att det kunde ifrågasättas om någon individuell sekretessprövning verkligen hade gjorts. I en granskning av Åklagarkammaren i motsvarande ärenden för , dnr 44-2016, kunde nämnden konstatera att i några av ärendena var dokumentationen så bristfällig att det inte gick att följa hur underrättelseskyldigheten hade hante- rats. I två av de granskade ärendena hade prövning om underrättelse inte skett inom den lagstadgade tiden. Under en inspektion vid Åklagarkammaren i , 2017- 01-25 dnr 112-2016, granskade SIN i stort sett samtliga tvångs- medelsärenden som inletts –2015. I några tvångs- medelsärenden hade den första prövningen av om den enskilde skulle underrättas om tvångsmedelsanvändningen inte skett inom den lagstadgade tiden. I ett ärende dröjde det innan åklagaren tog ställning i frågan och underrättade den enskilde. I två ärenden hade beslut om att underlåta att underrätta de berörda fattats innan ettårsfristen löpt ut. I fyra tvångsmedelsärenden hade åklagarens beslut att skjuta upp underrättelser till enskilda inte dokumenterats. I ett tvångsmedelsärende vid åklagarkammare hade den första prövningen av om den enskilde ska underrättas skett närmare efter det att förundersökningen lades ned, på grund av att underlag inväntades från , dnr 43-2016. SIN uttalade att den första prövningen av om en enskild ska underrättas om användningen av hemliga tvångsmedel ska göras senast efter det att förundersökningen avslutats, oavsett om något underlag från inkommit eller inte. Vid en inspektion av ärenden som inletts vid åklagarkammare, dnr 152-2015, kunde SIN konstatera att prövning av om den enskilde skulle underrättas om tvångsmedelsanvändningen skett inom en månad från att förundersökningen avslutats i samtliga fall förutom två. I det ena fallet togs beslutet och . Den längre förseningen berodde på att den ansvariga åklagaren inte var i tjänst. SIN ansåg att det var allvarligt att det saknades bevakningsrutiner för de åklagare som inte var i tjänst. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn Åklagarkammaren i har fått kritik för sin hantering av underrättelser, dnr 86-2015.