sou · H6B328 · 2018-04-03 00:00:00 — uttalat att de krav på lämpliga och särskilda åtgärder som ställs i artikel kan vara uppfyllda även genom andra regler än de före- slagna reglerna i dataskyddslagen.141 Enligt utredningens bedömning innehåller alarmeringslagen regler om sådana lämpliga och särskilda åtgärder, i form av regler om sekretess och tystnadsplikt. Alarme- ringslagens regler måste också anses förenliga med det väsentliga innehållet i rätten till dataskydd.142 Utredningen bedömer därför att behandlingen av känsliga per- sonuppgifter är tillåten enligt undantaget i artikel , oavsett om verksamheten bedrivs i form av ett bolag eller en myndighet. Behandlingen är nödvändig av skäl som hör samman med tillhandahållande av hälso- och sjukvård I artikel 9.2 h anges bland annat att förbudet mot att behandla känsliga personuppgifter inte ska tillämpas om personuppgiftsbehand- lingen är nödvändig av skäl som hör samman med tillhandahållande av hälso- och sjukvård. För att den nationella alarmeringsfunktionen ska kunna, inom ramen för larmbehandlingen, förmedla hjälpinsatser från hälso- och sjukvårdens sida är behandling av känsliga personuppgifter såsom hälsotillstånd en förutsättning. Personuppgiftsbehandlingen är där- med nödvändig av skäl som hör samman med tillhandahållande av hälso- och sjukvård. Vidare krävs det att den aktuella verksamheten utförs på grund- val av unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt eller enligt avtal med yrkesverksamma på hälsoområdet. Regeringen har uttalat att denna förutsättning är uppfylld så snart verksamheten bedrivs i enlighet med verksamhetslagstiftningen på de aktuella områdena, t.ex. hälso- och sjukvårdslagen.143 Utredningen bedömer mot bakgrund av detta att den nationella alarmeringsfunktionen kan finna den rättsliga grunden för att få prop., s. 91. 142Regeringen har uttalat att det är svårt att föreställa sig en rättslig grund för behandling av personuppgifter som uppfyller kraven i artikel 6, men som ändå inte är förenlig med det väsentliga innehållet i rätten till dataskydd, se a. prop. Utredningen gör samma bedöm- ning, jämför avsnitt 15.7.3 där regleringen bedöms uppfylla kraven i artikel 6. prop., s. 94. Offentlighet, sekretess, tillsyn, överföring av uppgifter och personlig integritet behandla känsliga personuppgifter utan den registrerades samtycke i hälso- och sjukvårdslagen. Utredningen bedömer alltså att även förutsättningarna i artikel 9.2 h kommer att vara uppfyllda då den nationella alarmeringsfunk- tionen behöver behandla känsliga personuppgifter för att kunna förmedla hälso- och sjukvårdsinsatser. Enligt artikel 9.3 dataskyddsförordningen krävs det vidare att uppgifterna behandlas av eller under ansvar av en yrkesutövare som omfattas av lagstadgad tystnadsplikt. Genom förslaget i avsnitt 15.5.3 kommer kravet på en lagstadgad tystnadsplikt att vara uppfyllt för den nationella alarmeringsfunk- tionens del. Datainspektionen har dock pekat på risken att t.ex. en it- leverantör som hanterar känsliga personuppgifter i egenskap av personuppgiftsbiträde inte omfattas av någon lagstadgad tystnads- plikt. Detta bör has i åtanke under det fortsatta arbetet med den tekniska lösningen som föreslås i kapitel 13. Regeringen har föreslagit att personnummer får behandlas utan samtycke endast när det är klart motiverat med hänsyn till ända- målet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl.144 Utredningen bedömer att när den nationella alarmeringsfunk- tionen behöver behandla personnummer så är det klart motiverat med hänsyn till ändamålet (att genom larmbehandlingen uppfylla samhällets åtagande att förmedla snabba och effektiva hjälpinsatser). prop., s. 101. Offentlighet, sekretess, tillsyn, överföring av uppgifter och personlig integritet Förslag: Tillsynen över efterlevnaden av alarmeringslagen och föreskrifter som meddelas med stöd av lagen utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Tillsynen innebär granskning av att den verksamhet som bedrivs med stöd av alarmeringslagen uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter. Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt alarmeringslagen är skyldig att på tillsynsmyndighetens begäran lämna de upplysningar och handlingar som myndigheten behö- ver för sin tillsyn. Förslagen genomförs genom 23–25 §§ (Alternativ 1) respek- tive 22–24 §§ (Alternativ 2) alarmeringslagen. MSB ska utöva tillsyn enligt alarmeringslagen. Förslaget genomförs genom 12 § alarmeringsförordningen Bedömning: Den nationella alarmeringsfunktionen och dess personal lyder under Inspektionen för vård och omsorgs () tillsyn i de delar av verksamheten som utgör hälso- och sjukvård. Skälen för utredningens förslag och bedömningar Tillsyn kan bidra till en ökad statlig styrning I avsnitt 16.1.6 har utredningen beskrivit den offentliga tillsyn och kontroll som alla statliga myndigheter står under. För SOS Alarms del gäller att MSB har ansvaret för tillsynen över SOS Alarms åtaganden avseende 112-tjänsten enligt alarme- ringsavtalet. genomför MSB uppföljningar av alarmerings- avtalet med och rapporterar till regeringen hur SOS Alarm har uppfyllt åtagandena avseende 112-tjänsten. Övriga delar av avtalet ingår inte i tillsynen.145 145 /sv/Forebyggande/Tillsyn--tillsynsvagledning/SOS-Alarm-avtal/, hämtat . Offentlighet, sekretess, tillsyn, överföring av uppgifter och personlig integritet Uppgiften att bedriva tillsyn och kontroll av alarmeringsavtalet ges i MSB:s regleringsbrev.146 Regeringen har i direktivet till utredningen betonat att samhällets alarmeringstjänst är ett grundläggande offentligt åtagande och att detta förutsätter att staten kan utöva tillräcklig kontroll och styrning av verksamheten. har påtalat ett behov av utökad tillsyn i vissa avseenden.147 ansåg att tillsynen över alarme- ringsförhållandena var splittrad.148 112-utredningen delar denna upp- fattning och finner i likhet med att förutsättningarna för tillsyn förbättras genom att alarmeringen för- fattningsregleras och genom att ansvaret för att ta emot larm på nödnummer 112 och larmbehandlingens inledande skede samlas hos en aktör. Enligt utredningen kan ett sätt att åstadkomma en tillräcklig styrning och kontroll av den nationella alarmeringsfunktionens verk- samhet vara att en aktör ges ansvar att bedriva tillsyn över alar- meringslagen. Vem eller vilka ska ha tillsynsansvar? Som nämnts ovan har MSB ett uppdrag att följa SOS Alarms åtaganden enligt alarmeringsavtalet, men det är inte någon tillsyn i egentlig mening. Inspektionen för vård och omsorg () har tillsyn över hälso- och sjukvården och dess personal (7 kap. 1 § patientsäkerhets- lagen). Såsom beskrivits tidigare kan personal hos den nationella alarmeringsfunktionen, liksom personal hos SOS Alarm , omfattas av denna reglering i de fall som larmbehandlingen utgör hälso- och sjukvård. Den nationella alarmeringsfunktionen och dess personal kommer alltså att lyda under IVO:s tillsyn när larm- behandlingen utgör hälso- och sjukvård. När det gäller den övriga verksamheten hos den nationella alarmeringsfunktionen (dvs. sådant som inte utgör hälso- och sjuk- 146Se MSB:s regleringsbrev , s. 5, som finns tillgängligt på , /statsliggaren/regleringsbrev/?RBID=18688 147Riksrevisionens rapport, RIR 2015:11 s. 51 ff. 148SOU 2013:33, s. 210. Offentlighet, sekretess, tillsyn, överföring av uppgifter och personlig integritet vård) så anser utredningen att det även fortsättningsvis ska vara MSB som har tillsynsansvaret. Ansvaret behöver dock utökas något jämförts med , se följande avsnitt. Fördelen med att MSB ges tillsynsansvar över verksamhet enligt alarmeringslagen är att det hos MSB finns erforderlig kunskap och erfarenhet. MSB har tillsynsansvaret för att åtagandena enligt alarmeringsavtalet efterlevs. Utredningen har vidare, i bland annat kapitel 13, föreslagit att MSB ges vissa andra uppdrag. MSB ansåg i sitt remissvar beträffande Alarmeringstjänstutred- ningens förslag att det var mindre lämpligt att utöva tillsyn över den föreslagna alarmeringsmyndigheten, om MSB skulle få ett eget verksamhetsansvar (t.ex. bli kravställare för den infra- struktur som alarmeringsmyndigheten skulle använda, eller utbilda dess personal). Principiellt finns det vissa problem med att blanda tillsyns- uppgifter med uppgifter som främjande, tillståndsgivning och nor- mering. Särskilt problematiskt är detta för främjandeuppgifter, som rådgivning och bidragsgivning, där det finns en stor risk att myn- dighetens opartiskhet kan ifrågasättas.149 Utredningen bedömer att de uppdrag som MSB föreslås få inte innebär någon risk för att myndighetens opartiskhet kan ifrågasättas. Vidare ansåg MSB i sitt remissvar bland annat att det framstod som mindre lämpligt att utöva tillsyn över en annan myndighet, i synnerhet eftersom myndigheterna skulle bli varandra så närstående med ömsesidiga beroenden. MSB föreslog i stället att den före- slagna alarmeringsmyndigheten skulle följas upp på annat sätt, genom t.ex. årliga återrapporteringskrav och särskilda rapporteringskrav, granskningar genom Statskontoret och genom att ha en interrevision. Utredningen anser dock att de gränsytor som kommer att finnas mellan den nationella alarmeringsfunktionen och MSB samt MSB:s övergripande ansvar för frågor som rör skydd mot olyckor och krisberedskap samt samordning av information i stället talar för att myndigheten ges fortsatt tillsynsansvar på området. Sammantaget bedömer utredningen att det finns kunskaps- och effektivitetsskäl som talar för att tillsynsansvaret ska samlas hos MSB. Detta regleras i 12 § alarmeringsförordningen. 149 Statskontoret, Tänk till om tillsynen. Om utformningen av statlig tillsyn, s. 9 (2012). Offentlighet, sekretess, tillsyn, överföring av uppgifter och personlig integritet Vad ska tillsynsansvaret omfatta? Såsom påpekade omfattar inte MSB:s tillsynsansvar för alarmeringsavtalet aspekter som samordning och samverkan mellan olika aktörer i larmbehandlingen, och ingen aktör i dagens system har ett tydligt ansvar för helheten och för att säkerställa att larmbehandlingen blir säker och effektiv med ut- gångspunkt från medborgarens behov.150 En fråga är om tillsynsansvaret ska omfatta endast larmbehand- lingen eller om den ska avse hela alarmeringen, dvs. även läges- bilder, stöd-, informations- och varningstjänster. En annan fråga är om alla aktörer inom samhällets alarmeringstjänst ska stå under tillsyn, eller om bara den nationella alarmeringsfunktionen ska göra det. I dessa frågor gör utredningen följande överväganden. Tillsynsansvaret enligt alarmeringslagen bör inte bara inriktas på att följa upp och bedöma statistik över svarstider på nödnummer 112, även om detta givetvis är en viktig faktor för att säkerställa att larmbehandlingen blir säker och effektiv ur medborgarens behov. Som påpekats tidigare är syftet med många av utredningens förslag att öka möjligheterna till samordning och samverkan inom sam- hällets alarmeringstjänst. Som ett led i denna strävan bör en aktör åläggas ett samlat ansvar för att bevaka att alarmeringslagen efter- levs även i de delar som avser annat än larmbehandling. Tillsynen bör innebära en granskning av att den verksamhet som bedrivs med stöd av alarmeringslagen uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter. Det bör inte bara vara den nationella alarmeringsfunktionen som står under tillsyn enligt alarmeringslagen, utan alla aktörer inom samhällets alarmeringstjänst bör omfattas. På så sätt säker- ställs att det offentliga åtagandet, samhällets alarmeringstjänst, i sin helhet kan följas upp. Vid tillsyn enligt alarmeringslagen kan tillsynsmyndigheten behöva uppgifter från den nationella alarmeringsfunktionen. Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt alarmerings- lagen bör därför vara skyldig att på tillsynsmyndighetens begäran lämna de upplysningar och handlingar som myndigheten behöver för sin tillsyn. 150 SOU 2013:33, s. 135 ff. Offentlighet, sekretess, tillsyn, överföring av uppgifter och personlig integritet Gränsdragningen mellan andra former av tillsyn behöver vara tydlig, så att det inte uppkommer otydlighet och överlappande ansvar mellan olika myndigheter.151 Som exempel kan nämnas det tillsynsansvar som kommuner, länsstyrelser och MSB har enligt 5 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. Detta tillsynsansvar tar sikte på de kommunala räddnings- tjänsternas hjälpinsatser, vilka utgör en del i larmbehandlingen. Men den mer heltäckande tillsynen enligt alarmeringslagen innebär att hela larmkedjan kan följas upp. I detta sammanhang kan även erinras om den tillsyn som JO m.fl. har över statliga myndigheter, se närmare i kapitel 16. I detta sammanhang kan även nämnas att regeringen uttryckt som sin avsikt att utse Datainspektionen som tillsynsmyndighet enligt dataskyddsförordningen. All behandling av personuppgifter som sker inom dataskyddsförordningens och dataskyddslagens tillämpningsområde kommer att omfattas av Datainspektionens tillsyn, oavsett vilken den rättsliga grunden för behandlingen är.152 Hur ska tillsynen finansieras? MSB har inte någon rätt att ta ut avgifter för tillsynen av alarmeringsavtalet. Regeringen har uttalat att tillsyn som huvud- regel ska finansieras genom avgifter.153 De fall då det ansetts mer lämpligt att i stället låta tillsynen finansieras via skatter är exempel- vis då kostnaderna för att administrera ett avgiftsuttag bedöms som höga i relation till avgiften i övrigt.154 Utredningen bedömer att det senare är fallet med tillsyns- ansvaret enligt alarmeringslagen och att tillsynen kan bedrivas inom ramen för befintliga anslag. Utredningen föreslår därför inte att tillsynen ska finansieras genom tillsynsavgifter. 151Statskontoret, Tänk till om tillsynen. Om utformningen av statlig tillsyn, s. 10 (2012). 152Se lagrådsremiss Ny dataskyddslag , s. 112 f. 153Regeringens skrivelse 2009/10:71, En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn, s. 19. 154Se betänkande 2009/10:FiU12 och regeringens skrivelse 2009/10:79 En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn. 16Den nationella alarmeringsfunktionens organisationsform 16.1Några förvaltningspolitiska och andra aspekter på organisationsformerna statlig förvaltningsmyndighet och bolag 16.1.1Myndighetsformen är huvudregel vid organisering av statligt bedriven verksamhet Regeringen har i olika sammanhang uttryckt att huvudregeln vid organiseringen av statlig verksamhet är myndighet. Att bedriva verksamhet i myndighetsform innebär att generella förvaltnings- regler och principer kan tillämpas, liksom att krav på offentlighet, insyn och tydliga ansvarskedjor tillgodoses. De förutsättningar som gäller för statlig verksamhet som bedrivs i myndighetsform innebär därmed en garanti för rättssäkerhet och likvärdighet. Den enskilde ska kunna utgå ifrån att myndigheterna garanterar en kor- rekt handläggning av ärenden. Myndighetsformen är också flexibel på det sättet att sådant som styrning, organisation, uppgifter och ledningsform kan anpassas till olika förutsättningar inom olika verksamheter, liksom till förändringar i omvärlden och . Regeringen har dock angett att det ibland kan vara motiverat att låta en statlig uppgift utföras i en privaträttslig verksamhetsform. Detta anses motiverat när staten tillsammans med en annan part engagerar sig i anslagsberoende verksamhet och gemensamt bidrar till finansieringen. Det kan också vara aktuellt när staten behöver kunna tillgodogöra sig den kompetens och legitimitet som ett en- 1 Se t.ex. prop. 1997/98:136 och prop. 2009/10:175. Den nationella alarmeringsfunktionens organisationsform skilt organ inom en viss sektor har. I dessa fall anser regeringen att verksamhetsformen aktiebolag eller ideell förening är att föredra.2 Regeringen har också angett att en principiell skiljelinje kan dras mellan å ena sidan styrande, policyinriktade uppgifter (där myndig- hetsformen är att föredra) och å andra sidan ett operativt genom- förande av tjänster som faller inom det allmännas ansvar (där det oftare är motiverat att uppgifterna utförs av enskilda).3 16.1.2Konkurrensutsatt verksamhet bör inte bedrivas i myndighetsform En grundläggande förvaltningspolitisk aspekt är att konkurrens- utsatt verksamhet inte bör bedrivas i myndighetsform, om det inte finns särskilda skäl. För konkurrensutsatt verksamhet bör bolags- formen övervägas. Om konkurrensen däremot bedöms som otill- räcklig eller om behovet av offentlig insyn och kontroll är stort, är myndighetsformen lämpligast.4 16.1.3Konkurrens-, upphandlings- och statsstödsreglerna påverkar organisationens möjligheter att verka Som utredningen har utvecklat i kapitel 6 så är det relevant att beakta reglerna om konkurrens, upphandling och statsstöd när det gäller både den nationella alarmeringsfunktionens uppdrag och organisationsform. Även om konkurrensreglerna endast gäller för vad som kan defi- nieras som företag så kan under företagarbegreppet även inrymmas myndigheter (se närmare avsnitt 6.3.5).5 En myndighets kommer- siella verksamhet kan alltså träffas av konkurrensreglerna.6 Stats- stödsreglerna sätter upp ramar för medlemsstaternas möjligheter att med offentliga medel (statliga eller kommunala) kunna stödja en viss verksamhet (se närmare kapitel 6.3.2).7 En myndighet ska 1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1996/97:79. 2009/10:175 s. 107. 4Se t.ex. a. prop. , Konkurrensrättens grunder, 2013, s. 64–67. 6Statskontoret 2002:3, Prognos för SMHI- myndighet, bolag eller både och? 7Bernitz, , Svensk och europeisk marknadsrätt 1, 4 uppl, 2015 (Zeteo), s. 30 och , och , , Europarättens grunder, 5 uppl. 2014, s. 393 och 419. Den nationella alarmeringsfunktionens organisationsform vid upphandlingar tillämpa lagen (2016:1145) om offentlig upp- handling (). Även en juridisk person som tillgodoser behov i det allmännas intresse ska under vissa förutsättningar tillämpa . Dessa jämställs då med upphandlande myndigheter. När staten, en kommun, ett landsting eller en annan upphand- lande myndighet till största delen finansierar eller kontrollerar en viss verksamhet omfattas de av upphandlingsreglerna, under förut- sättning att behovet som organet tillgodoser inte är av industriell eller kommersiell karaktär (1 kap. 18 och 22 §§ ). Se närmare om detta i avsnitt 6.3.3. 16.1.4Regeringen styr de statliga förvaltningsmyndigheterna I 12 kap. 1 § regeringsformen (RF) stadgas att under regeringen lyder Justitiekanslern och andra statliga förvaltningsmyndigheter som inte är myndigheter under riksdagen.8 De statliga förvaltningsmyndigheterna är regeringens verktyg i uppgiften att styra landet och genomföra den politik som beslutats. En myndighet styrs inte av företagsekonomiska principer utan fokus är i stället politiska mål och krav på rättssäkerhet, insyn och kontroll m.m. En förvaltningsmyndighet är enligt grundlagen underkastad regeringens direktivrätt, vilket bland annat innebär att regeringen kan ändra en myndighets uppgifter. Myndigheterna är till skillnad mot bolagen inte några egna juridiska personer utan är förvalt- ningsrättsligt en del av staten. Detta innebär bland annat att statens möjligheter att lämna uppdrag till verksamheten förenklas eftersom staten genom regeringen i regleringsbrev och särskilda beslut kan styra verksamheten. Bolagsformen möjliggör en övergripande styr- ning inom ramen för bolagets verksamhetsföremål genom ägar- anvisningar till styrelsen eller genom civilrättsligt ingångna avtal. Myndigheterna är dock självständiga när det gäller att under gällande lagstiftning besluta om myndighetsutövning mot enskilda och kommuner liksom i tillämpningen av lag. Myndighetsutövning bedrivs vanligtvis av myndigheter, men kan också med stöd av lag delegeras till annan organisation. 8 enligt 13 kap. 7 § RF. Den nationella alarmeringsfunktionens organisationsform Myndigheterna har ett relativt stort eget ansvar för verksam- hetens genomförande inom ramen för myndighetens instruktion och tilldelade medel. Det delegerade ansvaret ställer krav på redovisning och uppföljning av verksamhetens resultat. För alla statliga förvaltningsmyndigheter under regeringen gäller myndighetsförordningen (2007:515). I den beskrivs de grundläggande reglerna om en myndighetslednings ansvar, uppgifter och besluts- förhet. En myndighets ledning ansvarar för verksamheten inför reger- ingen och ska se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlemskap i . Verk- samheten ska bedrivas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt och myndigheten ska hushålla väl med statens medel (3 §). Myndigheter under regeringen leds antingen av en styrelse (styrelsemyndighet), en myndighetschef (enrådighetsmyndighet), eller en nämnd (nämndmyndighet) (2 §). När regeringen valt ledningsform utser regeringen med stöd av sin utnämningsmakt en myndighetschef. Regeringen förordnar även styrelseordförande och ledamöter i en styrelse, ledamöter i en nämndmyndighet liksom ledamöter i ett eventuellt insynsråd. Verksamhetens art, politiska prioriteringar och regeringens behov av att styra myndigheten på ett visst sätt ska vara utgångspunkter vid val av ledningsform.9 Internrevisionen i staten regleras i internrevisionsförordningen (2006:1228). Internrevisionens uppgift är att analysera verksam- hetens risker och självständigt granska om myndighetsledningens interna styrning och kontroll är utformad så att myndigheten med rimlig säkerhet kan fullgöra det ansvar som framgår av myndig- hetsförordningen. Enligt 10 § i internrevisionsförordningen ska myndighetens ledning besluta om riktlinjer och revisionsplan för internrevisionen samt åtgärder med anledning av internrevisionens iakttagelser och rekommendationer. Myndigheter med internrevision omfattas av förordningen (2007:603) om intern styrning och kontroll, vilken kräver bland annat att myndigheterna gör strukturerade riskanalyser och genomför kontroller och uppföljning utifrån detta. Att så sker granskas av internrevisionen. 2009/10:175 s. 108–109, bet. 2009/10:FiU38, rskr. 2009/10:315. Den nationella alarmeringsfunktionens organisationsform och väsentlighetskriterier avgör vilka myndigheter som ska ha internrevision.10 I de årliga regleringsbreven preciserar regeringen vid behov sin styrning av den statliga verksamheten och anger för myndigheterna de finansiella villkor och återrapporteringskrav som ska gälla under budgetåret. När förutsättningarna i någon del ändras ska regleringsbrevet ändras i enlighet med detta.11 Genom den löpande statliga budgetprocessen finns återkom- mande avstämningsmoment och rapporteringspunkter för myndig- heterna, där företrädare för kan få en bild både av myndighetens verksamhet och ekonomi, liksom där företrädare för myndighetsledningen och träffas och kan disku- tera prioriterade frågor.12 16.1.5Regeringen styr bolagen med statligt ägande Regelverk, bolagsordning m.m. Regeringen har uppdrag att aktivt förvalta bolagen med statligt ägande så att den långsiktiga värdeutvecklingen blir den bästa möjliga och, i förekommande fall, att de särskilt beslutade samhällsuppdragen utförs väl. Ytterst är det som avgör frågor om bildande, förvärv och avveckling av statligt ägda bolag samt vilket uppdrag bolagen ska ha och om ett bolag ska ha ett samhällsuppdrag. Aktiebolagslagen (2005:551) utgår som huvud- regel från att ett aktiebolags verksamhet drivs i vinstsyfte och att vinsten ska komma aktieägaren till del. Ett aktiebolag kan dock drivas med ett annat ändamål än att ge ekonomisk vinst till ägaren. Samhällsuppdragen kännetecknas av att de syftar till att generera andra effekter än ekonomisk avkastning för ägaren (se vidare nedan).13 10Jämför Internrevisionen vid myndigheter – En funktion som behöver stärkas (RIR 2017:5) – särskilt bilaga 1 Kriterier för internrevisionen. 11Senaste regleringsbrev som avser SOS Alarm: Regleringsbrev för avseende anslag 2:5 (Ju2017/09740/SSK [delvis]) – utbetalas av Kammarkollegiet efter rekvisition av SOS Alarm. 12Se t.ex. Statskontoret (2013) Flexibilitetens fördelar och faror – perspektiv på regeringens myndighetsstyrning s. 25 f.