sou · H6B361 · 2018-08-16 00:00:00 — En miljörelevansbedömning har gjorts utifrån de riktlinjer som upp- ställts av . Vi bedömer att våra förslag inte får någon miljöpåverkan. Vi bedömer att förslagen inte får några andra sådana konsekvenser som anges i kommittéförordningen (1998:1474) än dem som redo- gjorts för i detta avsnitt. Förslag: Den föreslagna regleringen ska träda i kraft . Äldre bestämmelser om möjligheterna att använda överskotts- information ska gälla för uppgifter från tvångsåtgärder som verk- ställts före ikraftträdandet. Med undantag för förslaget om utvidgade möjligheter att använda överskottsinformation, finns det inga hinder mot att tillämpa nuvarande bestämmelserna på ett sådant sätt så att de stämmer överens med de förslag vi gett. I många fall följer redan en sådan tillämpning av myndigheternas föreskrifter och riktlinjer. Åklagaren kan på begäran av den misstänkte upprätta en förteckning över förunder- sökningens sidomaterial, rätten kan ange vilka försändelser som ett tillstånd till postkontroll omfattar, den som granskar en upptagning från hemlig avlyssning kan avbryta granskningen om den som åtgär- den riktats mot inte deltar i meddelandet, upptagningar och upp- teckningar kan bevaras och förstöras i enlighet med vårt förslag och dokumentation kan ske på sätt som har föreslagits. Det finns därför inte ett akut behov av att genomföra förslagen, som i många delar utgör förtydliganden. har vi bedömt att nuvarande regler- ing inte är så precis och tydlig som kräver. Vi har också bedömt att regleringen ger upphov till risker för att till- lämpningen av den inte uppfyller kraven främst i Europakonventio- nen. En reglering bör därför träda i kraft så snart som är möjligt. När det gäller förslaget om överskottsinformation är ett ikraft- trädande mer brådskande, eftersom den nuvarande regleringen inne- bär ett förbud för de brottsbekämpande myndigheterna att i vissa fall använda uppgifterna, som det kan finnas ett krav enligt att använda dem. Tillämparen riskerar därmed att hamna i en ohållbar situation. Ytterligare ett skäl för ett snart ikraftträdande är att det, enligt vår bedömning, i vissa delar saknas tillräckligt lagstöd för att använda överskottsinformation på sätt som lagstiftaren avsett. Det är viktigt, i synnerhet när det gäller hemliga tvångs- medel, att lagstiftandet inte påskyndas på ett sätt som innebär att remissinstanserna, regeringen och inte får möjlighet att till fullo sätta sig in i förslagen och konsekvenserna av dem. också, som nämns i avsnitt 7.1.2, finnas anledning att göra en större redaktionell översyn av tvångsmedelsregleringen. En förändring av LSU bör också övervägas, i de delar som motsvarar bestämmelser som våra förslag rör. Vid en sammantagen bedömning föreslår vi att samtliga bestämmelser ska träda i kraft . Övergångsbestämmelser behövs inte, förutom för bestämmel- serna om användning av överskottsinformation. Utvidgningarna att använda överskottsinformation får generellt anses vara till nackdel för den som är eller blir misstänkt för det brott som uppgifterna avser. Av förutsebarhetsskäl bör därför dessa bestämmelser endast tillämpas på uppgifter från hemliga tvångsåtgärder som verkställts efter att den tillämpliga bestämmelsen trätt i kraft. För uppgifter från tvångsåtgärder som verkställts före ikraftträdandet ska alltså äldre bestämmelser gälla. 9.1Förslaget till lag om ändring i Så snart åtal har beslutats har den misstänkte och försvararen rätt att på begäran få en papperskopia av protokoll eller anteckningar från förunder- sökningen samt en förteckning över sådana handlingar som avses i andra stycket. Om en offentlig försvarare har förordnats för den misstänkte, ska en kopia av protokollet eller anteckningarna lämnas eller sändas till försvararen. Den misstänkte och försvararen har också rätt att på begäran få en kopia av handlingar som innehåller sådant som har förekommit vid förunder- sökningen och som inte ingår i protokollet eller anteckningarna. En sådan kopia behöver inte lämnas om det finns 1.risk för att sekretessbelagd uppgift obehörigen kommer att lämnas vidare, eller 2.hinder mot det med hänsyn till materialets omfattning eller karaktär. När den misstänkte eller försvararen får ta del av ett protokoll eller en annan handling som innehåller sekretessbelagd uppgift, får ett förbehåll göras i enlighet med 10 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen innehåller regler om den misstänktes rätt till kopior av förundersökningsmaterialet. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.1. Ett tillägg har gjorts i första stycket. Ändringen innebär att den misstänkte och försvararen har rätt att få en förteckning över för- undersökningens sidomaterial, dvs. det material som inte finns med i protokollet. Förteckningen ska på ett tydligt och enkelt sätt åskåd- liggöra vilket material som finns. Den ska även omfatta sådant material som åklagaren bedömt att den misstänkte, på grund av sekretess, inte kan få del av. Sådana handlingar bör så långt som möj- ligt beskrivas i förteckningen och inte endast benämnas som sekre- tessbelagd handling, jämför 10 kap. 3 § första stycket OSL. Det är åklagarens skyldighet att se till att en förteckning upprättas och överlämnas till den misstänkte eller försvararen, om de begär det. Däremot omfattas inte förteckningen av de handlingar som ska läm- nas eller sändas till en offentlig försvarare enligt paragrafens andra mening. Förteckningen får enligt tredje stycket lämnas ut med för- behåll. Rätten får förordna att försändelse som får tas i beslag och som väntas komma in till ett befordringsföretag ska, när försändelsen kommer in, hållas kvar till dess frågan om beslag har avgjorts. Fråga därom får tas upp endast på yrkande av undersökningsledaren eller åklagaren. Ett förordnande ska meddelas att gälla , högst en månad, från den dag då förordnandet delgavs befordringsföretaget. I förordnandet ska det anges vilka försändelser förordnandet omfattar och tas in en underrättelse om att meddelande om åtgärden inte utan tillstånd av undersökningsledaren eller åklagaren får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan. När en försändelse på grund av ett förordnande hållits kvar ska beford- ringsföretaget utan dröjsmål göra anmälan hos den som har begärt förord- nandet. Denne ska pröva om beslag ska ske. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att rätten ska kunna för- ordna om kvarhållande av försändelse (postkontroll). Övervägan- dena finns i avsnitt 7.2.5. Utöver mindre moderniseringar av språket i paragrafen har ett tillägg gjorts i andra stycket. Ändringen innebär att det i rättens och åklagarens tillstånd till postkontroll alltid ska framgå vilka försän- delser som förordnandet omfattar. Det kan t.ex. vara alla försän- delser till eller från en viss adressat. Men förordnandet bör inte ges större omfattning än vad som är oundgängligen nödvändigt. Om möjligt bör därför förordnandet begränsas ytterligare. Är syftet att stoppa gods av viss storlek bör t.ex. mindre kuvert och vykort inte omfattas av tillståndet. Är det möjligt att ange kännetecken på den eller de förväntade försändelserna bör så göras. mas på ett tydligt och precist sätt, så att personal vid befordrings- företaget inte behöver göra några avvägningar om försändelser om- fattas av förordnandet eller inte. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får, om inte annat följer av andra stycket, endast ske om någon är skäligen misstänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Åtgärden får endast avse 1.ett telefonnummer eller annan adress eller en viss elektronisk kom- munikationsutrustning som som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den misstänkte eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av den misstänkte, eller 2.ett telefonnummer eller annan adress eller en viss elektronisk kom- munikationsutrustning som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte som tillståndet avser har kontaktat eller kommer att kontakta. Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får, utöver vad som anges i första stycket, ske i syfte att utreda vem som skäligen kan miss- tänkas för brottet, om åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Över- vakning som innebär att uppgifter hämtas in om meddelanden får dock endast avse förfluten tid. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får endast avse med- delanden som den misstänkte deltar i eller utföras för att kunna utröna om det är fråga om ett sådant meddelande. Om det under avlyssningen kommer fram att den misstänkte inte deltar i meddelandet, ska avlyssningen avbrytas. Avlyssning eller övervakning får inte avse meddelanden som endast överförs eller har överförts i ett elektroniskt kommunikationsnät som med hänsyn till sin begränsade omfattning och omständigheterna i övrigt får anses vara av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för när hemlig av- lyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får användas. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.4. Tredje stycket är nytt. Tillstånden till hemlig avlyssning av elek- tronisk kommunikation är kopplade till nummer, andra adresser eller kommunikationsutrustningar. Dessa kan användas av andra perso- ner än den misstänkte och således för samtal och andra meddelanden som den misstänkte inte deltar i. Ändringen av bestämmelsen tyd- liggör att sådana meddelanden inte är avsedda att avlyssnas. Det nya stycket innebär att det bara är samtal och andra med- delanden som den misstänkte deltar i som får avlyssnas. Därtill får avlyssningen utföras för att kunna utröna om den misstänkte deltar i det avlyssnade meddelandet. Den misstänkte deltar i meddelandet om han eller hon utgör en av kommunikationspartnerna, t.ex. genom att skriva eller motta ett e-postmeddelande eller genom att samtala över telefon. Den miss- tänkte kan delta i ett samtal även genom att bara lyssna, utan att säga något. Kan man med viss säkerhet, på grund av konkreta omstän- digheter, säga att någon av meddelandets parter kommunicerar som ombud för den misstänkte, anses även det som att den misstänkte deltar i meddelandet, som därför får avlyssnas. Den situation som avses är att personen fått eller får direkta instruktioner av den misstänkte om vad som ska kommuniceras. Däremot kan den miss- tänkte inte anses delta i ett meddelande där två andra personer kommunicerar om den misstänkte eller där den ena personen ber den andre hälsa den misstänkte något (såvida det inte är fråga om en ombudssituation). Avlyssning av meddelanden får göras även för att kunna utröna om den misstänkte deltar i meddelandet. Ett exempel på detta är att meddelandet spelas in för att granskas först . Ett annat exempel är att man i förväg inte vet om det är den miss- tänkte som vid tillfället använder någon av de kommunicerande adresserna eller utrustningarna. Det innebär emellertid inte att man t.ex. kan ta del av ett helt samtal, eftersom det alltid finns en möjlig- het att den misstänkte deltar . Framgår det att det endast är andra personer än den misstänkte som kommunicerar, ska avlyssningen eller granskningen genast avbrytas, såvida det inte finns konkreta misstankar om att den misstänkte senare kommer att delta i samma meddelande eller konversation. En möjlighet är att göra nedslag och lyssna på flera ställen i upptagningen, för att utesluta att den misstänkte senare deltar i meddelandet. Om det framkommer att den misstänkte inte deltar i medde- landet ska avlyssningen avslutas. Vid realtidsavlyssning ska själva avlyssningen, inklusive eventuell upptagning, avbrytas. Vid granskning i efterhand av upptagningar ska gransk- Upptagningen bör i avlyssningssyste- met markeras som samtal som den misstänkte inte deltar i, för att undvika ytterligare granskningar. Någon omedelbar förstörandeskyl- dighet av uppteckningen finns däremot inte. Om det inte finns hinder enligt andra bestämmelser, får upptagningar och uppteckningar samt uppgifter som framkommit vid hemlig avlyssning av elek- tronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommuni- kation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyssning eller åtgärd som avses i 9 eller 9 a §, efter beslut från åklagare, användas för andra ändamål än det som legat till grund för tillståndet. Åklagaren får besluta om sådan använd- ning endast om skälen för den uppväger det men som användningen kan antas innebära för den som uppgifterna avser, utredningen eller något annat mot- stående intresse. Paragrafen reglerar hur överskottsinformation från användning av hemliga tvångsmedel får användas. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3. Bestämmelsens första stycke har ändrats. Andra och tredje stycket har utgått. Uppgifter från verkställigheten av hemliga tvångsmedel kan vara användbara även utanför den förundersökning som tvångsåtgärden används i. Det kan t.ex. framkomma uppgifter som kan användas för att förhindra förestående brottslighet, avbryta pågående brott eller utreda ett annat begånget brott än det som tvångsåtgärden avsett. Uppgifterna kan vara användbara t.ex. i de brottsbekämpande myn- digheternas underrättelseverksamhet eller för övergripande brotts- förebyggande ändamål. Även andra myndigheter kan ha nytta av uppgifterna. Det kan t.ex. framkomma uppgifter om att ett barn far illa eller att en person som uppbär bidrag har oredovisade inkomster. Därtill kan uppgifterna vara relevanta för andra än myndigheter, t.ex. vid arbetsrättsliga spörsmål eller i bedömningen av om en advokat följt god advokatsed. Genom bestämmelsens nya utformning tydliggörs att upptag- ningar, uppteckningar och uppgifter från hemliga tvångsmedel (även postkontroll) får användas även för andra ändamål än det som legat till grund för tillståndet att få använda tvångsmedlet. Det betyder emellertid inte att uppgifterna och materialet kan användas fritt; det måste finnas en laglig grund för behandlingen. Dataskyddsbestäm- melser och sekretesslagstiftning kan hindra att uppgifterna behand- las för det aktuella ändamålet eller att de överlämnas till annan myndighet eller enskild. I enlighet med proportionalitetsprincipen ska även beaktas om det, med hänsyn till motstående intressen, är rimligt att använda eller överlämna uppgifterna. Vid en sådan bedöm- ning ska bl.a. beaktas det integritetsintrång som användandet eller överlämnandet riskerar att innebära för den enskilde. Även risken för att syftet med den hemliga tvångsåtgärden eller utredningen i övrigt blir förstörd bör beaktas, liksom om polisens metoder eller infor- matörer kan antas bli röjda, om uppgifterna används. Om upptag- ningar och uppteckningar ska överlämnas, ska det bedömas om det inte är tillräckligt att endast uppgifterna lämnas vidare. Eftersom upptagningar och uppteckningar oftast är mer integritetskänsliga än bara uppgifterna från dem och de sällan behövs för annat än bevis- ning, lär en proportionalitetsprövning oftast resultera i att upptag- ningar och uppteckningar inte ska lämnas vidare, förutom till andra förundersökningar. Den som beslutar om att lämna ut material ska även beakta risken för spridning och att materialet inte kommer att bli förstört inom den tid som anges i 24 §. Det ankommer däremot inte på den åklagare som beslutar om utlämnande till t.ex. en annan myndighet att tillse att mottagaren har rättsligt stöd för sin behandling av uppgifterna. Det måste i stället kontrolleras av mottagaren. Bestämmelsen kan primärt ses som ett förtydligande att den om- ständigheten att uppgifterna och materialet kommer från använd- ning av hemliga tvångsmedel i sig inte utgör någon begränsning att använda uppgifterna. Bestämmelsen avser sådana uppgifter som genom tvångsmedels- användningen ändå kommit den brottsbekämpande myndigheten till handa. Den utgör inte något stöd för att använda den hemliga tvångsåtgärden för att få tillgång till ytterligare överskottsinforma- tion. Det är t.ex. inte tillåtet att fortsätta lyssna efter överskotts- information, om tvångsåtgärden annars hade avbrutits. Om myndig- heten vill avlyssna adressen eller utrustningen för ett nytt ändamål, krävs det således ett nytt tillstånd. Det gäller även om den ursprung- liga tvångsåtgärden fortsätter. Bestämmelsen utgör inte något stöd för att bevara upptagningar och uppteckningar i större omfattning än vad som anges i 24 §. För att uppgifterna eller materialet ska få användas utanför för- undersökningen krävs det beslut om det av åklagare. Det är inte tillräck- ligt med ett generellt beslut om att överskottsinformation i ärendet får användas, utan det ska fattas beslut om varje enskild användning. Det är i första hand förundersökningsledaren som bestämmer om över- skottsinformationen ska användas utanför förundersökningen. I enlig- het med interna bestämmelser kan emellertid en överåklagare vid myndighetens Utvecklingscentrum i vissa fall besluta att uppgifterna eller materialet ska lämnas ut, om det uppstår oenighet. Om förundersökningen övergått till en annan myndighet bör beslutet i första hand tas av den åklagare som var förundersökningsledare. Beslutet att använda eller lämna ut överskottsinformation ska dokumenteras. I vissa fall kan det även vara lämpligt att beslut om att inte använda överskottsinformationen dokumenteras. De tidigare begränsningarna som fanns att i vissa fall utreda och inleda förundersökningar på grund av överskottsinformation har tagits bort. En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunika- tion, hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyssning ska granskas möjligt. I fråga om sådan granskning tillämpas 12 § första stycket. Upptagningar och uppteckningar som avses i första stycket ska bevaras till dess förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. I de delar som upptagningarna och uppteck- ningarna är av betydelse för att förhindra förestående brott ska de därutöver bevaras så länge det behövs för att förhindra brott. De ska därefter förstöras. Upptagningar och uppteckningar som används vid en annan förunder- sökning med stöd av bestämmelserna i 23 a § ska, trots vad som föreskrivs i första stycket om förstörande, bevaras till dess den förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. De ska där- efter förstöras. Upptagningar och uppteckningar får förstöras tidigare än vad som framgår av andra och tredje styckena om den misstänkte medger det. Paragrafen reglerar hanteringen av upptagningar och uppteckningar från hemliga tvångsmedel. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.4. Andra stycket har ändrats. Tredje stycket har utgått och ersatts av två nya stycken. Genom ändringarna i andra stycket tydliggörs att samtliga upp- tagningar och uppteckningar, med undantag för sådana som enligt 22 § ska förstöras , ska bevaras till dess förundersök- ningen lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet avgjorts slutligt, dvs. genom slutligt beslut eller dom, som vunnit laga kraft. Till skillnad från tidigare ska alltså även sådana upptagningar och uppteckningar som åklagaren anser sakna betydelse bevaras. Bevar- andetiden för upptagningar och uppteckningar som används för att förhindra brott är oförändrad. Om åtal väckts, målet avgjorts slutligt och förundersökningen i direkt samband med det återupptas, t.ex. på grund av en friande dom, ska materialet bevaras till dess förundersökningen på nytt avslutats, lagts ned, eller om nytt åtal väckts, målet avgjorts slutligt. På lik- nande sätt ska materialet fortsätta bevaras om förundersökningen och materialet omfattar flera personer men domen endast avsett en av dem och förundersökningen i övrigt alltjämt pågår. Liksom tidigare gäller förstörandeskyldigheten inte upptagningar och uppteckningar som tagits in i ett förundersökningsprotokoll eller en dom eller som har getts in till domstol. För dem gäller de bestämmelser om gallring som i övrigt gäller för dessa handlingar. Det nya tredje stycket avser upptagningar och uppteckningar som, med stöd av bestämmelserna om överskottsinformation, används i andra förundersökningar. Dessa upptagningarna och uppteckning- arna lär oftast utgöra kopior av delar av de upptagningar och upp- teckningar som finns i den ursprungliga förundersökningen. Detta material ska bevaras till dess att den mottagande förundersökningen lagts ned, avslutats eller, om åtal väckts, målet avgjorts slutligt. För- störandetidpunkten av originalmaterialet, som finns i den ursprung- liga förundersökningen, påverkas däremot inte. Det materialet ska således bevaras och förstöras i enlighet med bestämmelsens andra stycke. Upptagningar och uppteckningar som såväl åklagaren som den misstänkte eller dennes försvarare anser vara betydelselösa bör inte bevaras. Åklagaren får därför, enligt fjärde stycket, besluta om för- störande tidigare än vad som framgår av tidigare stycken, om den misstänkte eller dennes försvarare medger det. Det finns inget for- mellt krav på hur medgivandet ska ske men det ska vara uttryckligt och dokumenteras. Det är åklagarens beslut om materialet ska bevaras eller förstöras. Den misstänkte kan således inte tvinga fram ett förstörande med stöd av denna bestämmelsen. Det tidigare tredje stycket har av redaktionella skäl utgått. Lik- som tidigare innebär skyldigheten att förstöra upptagningar och uppteckningar inte att uppgifterna från materialet måste raderas, om det finns laglig grund för att behandla dem. Det är alltså, oavsett vilket av de aktuella tvångsmedlen som använts, möjligt att behandla uppgifter från upptagningar och uppteckningar i enlighet med lag, trots att själva upptagningarna och uppteckningarna kan ha förstörts. De särskilda begränsningarna för behandling av uppgifter från hemlig rumsavlyssning har tagits bort, som en följd av ändringen i 23 a §. Beslut och andra åtgärder som rör hemlig avlyssning av elektronisk kommu- nikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kamera- övervakning, hemlig rumsavlyssning eller förordnande som avses i 9 eller 9 a § ska dokumenteras om de avser 1.verkställighet av tillståndet, 2.avlyssningsförbudet i 22 §, 3.upphävande av tillståndet, 4.användning av upptagningar, uppteckningar och uppgifter som avses i 23 a §, 5.förstörande som avses i 22 § tredje stycket eller 24 § andra eller tredje stycket, 6.åtgärder som avses i 25 a §, eller 7.underrättelse till enskild. Paragrafen – som innehåller bestämmelser om dokumentation av beslut och åtgärder som rör hemliga tvångsmedel – är ny. Över- vägandena finns i avsnitt 7.3.4. Av bestämmelsen följer att det finns en skyldighet att i vissa fall dokumentera beslut och åtgärder som rör hemliga tvångsmedel. Bestämmelsen hindrar inte att annan dokumentation görs, om det är lämpligt. Paragrafen ersätter inte heller andra bestämmelser som ålägger någon en förpliktelse att dokumentera. i stället sägas utgöra en miniminivå för vilken dokumentation som krävs. Det är förundersökningsledaren som ansvarar för att beslut och åtgärder dokumenteras. Dokumentationen behöver dock inte göras vid förundersökningsledarens myndighet, utan bör göras av den som tar beslutet eller utför åtgärden. Uppgifterna ska dokumenteras på ett sådant sätt att det är möjligt för t.ex. tillsynsmyndigheter och framtida beslutsfattare att på ett överskådligt sätt kunna följa beslut och andra åtgärder i varje ärende. Dokumentationen bör ske på ett enhetligt sätt. Åklagarmyndig- heten bör meddela föreskrifter eller riktlinjer om vilka exakta upp- gifter som ska dokumenteras. Sådana föreskrifter eller riktlinjer bör utformas i samråd med andra brottsbekämpande myndigheter och med SIN. Bland uppgifter som ska dokumenteras kan följande nämnas.