sou · H6B349 · 2018-06-15 00:00:00 — Regeringen ansåg inte att definitionen av inkomst av näringsverksamhet borde ändras. Enligt regeringen skulle det krävas starka skäl för en ändring av självständighetskriteriet och att prövningen, även med en ändrad lagtext enligt förslaget, skulle behövas göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Mot den bakgrunden och vad som anfördes i propositionen om redan vidtagna åtgärder och behovet av utbildningsinsatser var regeringen inte beredd att föreslå att förslagen genomfördes. Förslaget från arbetsgruppen ledde således inte till någon ändrad lagstiftning. 3.2.4Utredningen om översyn av kraven för F-skatt m.m. beslutade regeringen att göra en översyn av F- skattesystemet. Bakgrunden var att kritik återigen hade riktats mot att F-skattesystemet utgjorde en försvårande faktor för de personer som ville starta företag. Kritiken tog framför allt sikte på att det krav på flera uppdragsgivare som ofta ställdes för att en verksamhet skulle bedömas som näringsverksamhet när övriga kriterier för näringsverksamhet inte var tillräckligt starka, motverkade möjligheterna att starta näringsverksamhet. Det framhölls att detta krav framför allt var negativt för företagande i branscher där många kvinnor var verksamma. Det påpekades också att samhället hade utvecklats och förändrats en del i fråga om både arbetsmarknad och företagande i förhållande till när reglerna utformades. Utredningen om översyn av kraven för F-skatt m.m. fick i uppdrag att se över självständighetsrekvisitet i näringsverksamhetsbegreppet i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1244), IL. Syftet med uppdraget var att det skulle bli enklare att starta näringsverksamhet, bl.a. för dem som hade en eller ett fåtal uppdragsgivare. Utredningen redovisade sina förslag i betänkandet F-skatt åt flera (SOU 2008:76). Inkomstskattelagens kriterium för hur självständig en verksamhet ska vara för att bedömas som näringsverksamhet kom genom utredningens förslag att utvidgas genom propositionen 2008/09:62 F-skatt åt fler (prop. 2008/09:62). Efter att ha övervägt ett flertal olika alternativ i syfte att underlätta tilldelningen av F-skatt ansågs en bestämmelse som innebar en sammanvägd bedömning av omständigheterna vara att föredra. Det förtydligades vad som särskilt skulle beaktas vid bedömningen av om en verksamhet bedrivs självständigt, nämligen (s. 25): •vad uppdragsgivaren och uppdragstagaren har avtalat, •i vilken omfattning uppdragstagaren är beroende av uppdragsgivaren och •i vilken omfattning uppdragstagaren är inordnad i uppdragsgivarens verksamhet. Lagändringen i 13 kap. 1 § IL trädde i kraft och är alltjämt gällande. När det gällde kontrollaspekterna ansåg en del av remissinstanserna att den föreslagna ändringen riskerade att öka skatteundandragandet. Som exempel nämndes att en uppdragstagare utför arbete och åberopar en F-skattsedel men sedan inte redovisar sina inkomster i inkomstdeklarationen. Vidare sades att det redan med tidigare regler förekom att bolag med F-skattsedel sätts in mellan uppdragsgivaren och den som utför arbetet i syfte att undandra skatt. Skattefusket hade beskrivits som organiserad handel med svart arbetskraft och hantering av osanna fakturor. Även anlitande av utländska näringsidkare menades i vissa fall vara ett medvetet agerande mot bakgrund av att reglerna om solidariskt betalningsansvar ofta var verkningslösa eftersom de utländska näringsidkarna i de flesta fall inte skulle betala skatt i . Efter en genomgång av beräkningarna av skattefelet anförde dock regeringen bl.a. att iSkattefelskartan4 anger att osäkerheten i beräkningarna av skattefelet i samtliga delar är stor och vissa fall väldigt stor. Regeringen lyfte också fram att verket i olika sammanhang även kritiserats för att överdriva skattefuskets omfattning och att peka ut småföretagare som stora fuskare. Det ansågs dock finnas anledning att anta att om fler får möjlighet att själva betala in skatter och avgifter, skulle det kunna medföra en risk för ett ökat skatteundandragande. För att motverka detta torde, enligt regeringen, krävas införande av nya kontrollmöjligheter och skärpningar i lagstiftningen, vilket emellertid skulle innebära en ökad börda inte bara för de tillkommande företagarna, utan även för befintliga företagare. Regeringen konstaterade att uppbördsförlusterna möjligen kunde komma att öka men att det var oklart i vilken omfattning och att det torde vara fråga om en marginell ökning.5 Regeringen anförde att syftet med förslaget var att fler skulle kunna bedriva näringsverksamhet och alltså tilldelas F-skattsedel och avsikten var att stimulera företagandet bl.a. genom att underlätta nyföretagande. Regeringen ansåg därför att bestämmelser om ytterligare kontrollmöjligheter, som riskerade att motverka syftet med lagändringen, endast borde införas om det kunde påvisas att det var 4Skatteverket arbetade med att beräkna skattefelets storlek och tog då fram en skattefelskarta som beskriver skattefelets fördelning mellan olika områden och olika grupper av skattebetalare, se , Skattefelskarta för – hur togs den fram och hur kan den användas?, Rapport 2008:1. Den senaste rapporten som publicerat i ämnet är Skattefelets utveckling i –2012, . 2008/09:62 s. 27–28. nödvändigt för att motverka svartarbete och annat skatteundandragande. Det fanns inte tillräckliga skäl för att inom ramen för dåvarande lagstiftningsärendet föreslå bestämmelser om ökade kontrollmöjligheter. Däremot ansåg regeringen att det fanns skäl att följa utvecklingen och återkomma i frågan om förslaget skulle leda till en oacceptabel ökning av skattefelet.6 3.2.5F-skattsedeln ersätts med godkännande för F-skatt I samband med införandet av skatteförfarandelagen som trädde i kraft , ersattes dåvarande F-skattsedeln med godkännande för F-skatt. Rättsverkningarna knöts till godkännandet som sådant och åberopandet av detta. Godkännandet skulle inte längre vara tidsbegränsat utan gälla tills vidare. Ändringarna innebar att det årliga utskicket av F-skattsedlar och F-skattebevis avskaffades. För del ansågs det inte ha någon större betydelse eftersom verket ändå behövde underrätta företagen om den årliga debiteringen av F-skatt. Ändringen förutsatte dock att vidareutvecklade tjänster där uppgift om godkännande för F-skatt enkelt kunde fås. För företagen och andra enskilda personer ansågs förslaget inte få annat än marginella effekter. gjordes några andra mindre justeringar av förutsättningarna för godkännande för F-skatt. av Regeringen bedömde att förändringarna innebar att reglerna blev något generösare.7 3.2.6Skatteverkets utvärdering om effekterna av det förändrade näringsbegreppet gav regeringen i uppdrag att utvärdera effekterna av den ändrade ordalydelsen av 13 kap. 1 § IL som gällde . Vid utvärderingen skulle konsekvensen för skatteuppbörden och skattefelet belysas. De nya reglernas effekter på arbetsmarknaden, arbetstagares ställning och företagens villkor ingick också i uppdraget att analysera. 2008/09:62 s. 29. 7Propositionen Skatteförfarandet (prop. 2010/11:165) s. 653. redovisade sin utvärdering i Rapport om effekterna av den ändrade ordalydelsen i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229).8 Av rapporten framgår bl.a. följande. tillämpning av reglerna hade börjat förändras i en mindre restriktiv riktning innan lagändringen genomfördes. En anledning till detta var ett antal domar som signalerade att näringsbegreppet tolkades väl snävt i vissa avseenden. Som en följd av domarna utfärdade tydligare riktlinjer som innebar att kraven för att få F-skatt sänktes. En grupp som efter detta lättare fick F-skattsedel var personer som endast hade en eller ett fåtal uppdragsgivare. förändrades arbetssätt även på andra sätt. Ett exempel på detta var att ansökningsförfarandet blev enklare, dels genom att färre uppgifter behövde lämnas i ansökan, dels genom att det infördes möjligheter att lämna ansökan elektroniskt. När lagändringen kom hade alltså näringsbegreppet redan utvidgats p.g.a. ändrad praxis och en annan tillämpning av . Enligt uppfattning medförde dock lagändringen i sig ytterligare en utvidgning, men som i sammanhanget kunde betraktas som liten. Främst avsåg det personer vars verksamhet kännetecknades av korttidsuppdrag, t.ex. personer som hyrde ut sin egen arbetskraft vid semestrar, sjukskrivningar och arbetstoppar, som efter lagändringen fick F-skatt. När det gällde de direkta effekterna av lagändringen konstaterade , mot bakgrund av det ovan anförda, att lagändringen i sig hade medfört att näringsbegreppet utvidgats i mycket liten omfattning. Därmed ansågs också effekterna på skatteuppbörden och skattefelet som en direkt följd av lagändringen som små på aggregerad nivå. Likaså ansågs effekterna för arbetstagarnas ställning, företagandets villkor och arbetsmarknaden obefintliga eller mycket små. Enligt byggde slutsatserna avseende lagändringens direkta konsekvenser för skatteuppbörden och skattefelet på en grov uppskattning. Några möjligheter att i efterhand direkt mäta lagändringens effekter i dessa avseenden fanns inte. I stället byggde uppskattningen på ett riskresonemang utifrån antalet personer som, p.g.a. lagändringen, bedömdes redovisa sina inkomster som näringsverksamhet i stället för tjänst. I bedömningen antogs att effekten på 8Dnr 131-165148-13/113. individnivå var lika med den genomsnittliga skillnaden i uppbördseffektivitet, uppbördsförlust respektive skattefel mellan grupperna enskilda näringsidkare och personer med tjänsteinkomster. Enligt uppskattning var det cirka 300 personer som redovisade sina inkomster som näringsverksamhet i stället för i inkomstslaget tjänst, som en direkt följd av lagändringen. Den samlade effekten på skatteuppbörden uppgick då i termer av minskad uppbördseffektivitet och ökade uppbördsförluster till . Den samlade effekten på skattefelet beräknades till . Utöver de direkta effekterna av lagändringen redovisade vad som framkommit i utvärderingen om utvecklingen generellt. I detta avseende fanns en samstämmig bild av en tendens inom näringslivet och på arbetsmarknaden som innebar att företag i högre grad gav uppdrag till personer med F-skatt i stället för att låta anställda utföra arbetet. Detta var en iakttagelse som handläggare hade gjort men som också kom fram i rapporteringarna från , Tillväxtanalys och Arbetsförmedlingen.9 Utifrån det inhämtade underlaget bedömde att den beskrivna utvecklingen medförde konsekvenser för arbetsmarknaden och för arbetstagarnas ställning som, åtminstone när det gällde arbetsmarknaden, var såväl positiva som negativa. Utvecklingen mot att företag i högre grad köper in tjänster i stället för att anställa medför ökade möjligheter att hitta vägar ut ur arbetslöshet genom att starta företag. angavs att detta kan medföra problem för den enskilda personen. Som exempel redovisades att rätten till arbetslöshetsersättning och insatser i form av arbetsmarknadspolitiska program påverkas om en person utför en tjänst som företagare i stället för som anställd. Utvecklingen ansågs även kunna påverka arbetstagarnas ställning genom att möjligheter att utöva tillsyn försvåras. När det gällde utvecklingen generellt och dess effekter för uppbördseffektiviteten bedömde att en utveckling mot att en större andel av skattebetalarna har F-skattsedel i stället för A- skatt i förlängningen kan få märkbara konsekvenser. handläggare hade iakttagit att det förekom att personer ansökte om F-skatt mer för att det är ett krav från uppdragsgivaren än för att de är intresserade av att driva företag. Sådana ansökningar förekom ofta 9Se bilagor till rapporten, rapportering (bilaga 2), Tillväxtanalys rapportering (bilaga 3) och Arbetsförmedlingens rapportering (bilaga 4). itransport-, bygg-, och städbranscherna. Detta slags ansökningar kunde även komma från personer som arbetar som förare av entreprenadmaskiner. Handläggarna vittnade om att det i denna grupp fanns många som hade liten kunskap om konsekvenserna av att bedriva näringsverksamhet. Det fanns exempel på personer som var omedvetna om att det medför bokföringsskyldighet, skyldighet att redovisa mervärdesskatt och att redovisa och betala sin egen preliminärskatt varje månad.10 ansåg att betydande resurser måste läggas på kontroll och information om den gruppen skulle växa och blir större.11 Arbetsmarknaden och företagandet har förändrats . Samhället har bl.a. blivit mer tjänsteinriktat. Övergången från varuproduktion till en ökad tjänsteproduktion gäller såväl den privata som den offentliga och skattefinansierade produktionen. Trenden är därför tydlig med en tjänstesektor som svarar för en allt större del av produktion och sysselsättning. Denna bild bekräftas också av de prognoser som är gjorda om den framtida utvecklingen i både näringslivet och den offentliga sektorn. arbetade av de sysselsatta i åldern 16–inom den privata och offentliga tjänstesektorn, varav den största delen av dessa sysselsatta fanns i den privata tjänstesektorn. Fram väntas denna andel ha ökat till . Enligt () förväntas sysselsättningen inom tjänstesektorn öka med omkring 600 000 personer – 2035.12 Däremot förväntas sysselsättningen i jord- och skogsbruk (inklusive fisket) fortsätta minska, liksom antalet sysselsatta i tillverkningsindustrin. Byggsektorns sysselsättning förväntas å andra sidan öka fram . 10Sammanlagt 18 handläggare på valdes ut för intervjuer. Handläggarna hade alla lång erfarenhet av att tillämpa det aktuella regelverket. 11Se rapporten s. 3 och 10. 12SCB, Trender och prognoser, 2017. av alla anställda medan den offentliga sektorn motsvarade av alla anställda, varav den kommunala sektorns sysselsättningsandel var drygt 26 procent.13 En vanlig uppfattning är att arbetsmarknaden allt mer karakteriseras av kortare uppdrag och att traditionella tillsvidareanställningar försvinner till förmån för mer flexibla arbetsformer. Det finns dock inte några starka indikationer i statistiken på att ”flexibla” eller atypiska sysselsättningsformer i någon högre grad skulle ha trängt ut traditionella, typiska tillsvidareanställningar.14 Långsiktigt har det skett en utveckling i denna riktning men på kort och medellång sikt ligger nivån på de atypiska sysselsättningsformerna relativt stabil. En typiskt sysselsatt är en person som har ett anställningskontrakt tills vidare, täcks av kollektivavtal och både utför arbete åt och är anställd av en och samma arbetsgivare. De som inte uppfyller samtliga dessa krav klassificeras som atypiskt sysselsatta. Atypiska former är anställda som inte täcks av kollektivavtal, tidsbegränsat anställda (visstidsanställningar), egna företagare samt personer som arbetar åt flera företag/arbetsgivare. Till den sistnämna gruppen hör anställda i bemanningsföretag (bemanningsanställda) och egenanställda. Fördelningen mellan olika atypiska sysselsättningsformer kan åskådliggöras med nedanstående tabell. Källa: Arbetsekonomiska rådet16 13Arbetsmarknadssituationen för hela befolkningen 15–, Arbetskraftsundersökningarna () 2017. Statistiska Meddelanden AN 12 SN 1801, SCB 2017. 14Calmfors, m.fl. (2018), Arbetsmarknadsekonomisk rapport – Olika vägar till jobb, s. 39. 16Calmfors, m.fl. (2018), Arbetsmarknadsekonomisk rapport – Olika vägar till jobb, . Beräkningarna i rapporten bygger på data från och avser Det är inte möjligt att bara summera dessa siffror för att få fram den totala sysselsättningsandelen för de olika sysselsättningsformerna. Detta beror på att den finns en betydande överlappning mellan olika arbetsformer, och därför kan både företagare och anställda tillhöra flera grupper. Av de atypiska sysselsättningsformerna är några mer dominanta är andra. av alla sysselsatta består av anställda utan kollektivavtal, och de finns främst i småföretag. Andelen företagare är ungefär lika stora, vilket innebär att av de sysselsatta inte täcks av kollektivavtal. Tidsbegränsade anställningar utgör av sysselsättningen. av sysselsättningen består av sysselsatta med flera anställningar eller som kombinerar företagande med en anställning (kombinatörer). Man kan konstatera att andelen sysselsatta som är verksamma i dessa sysselsättningsformer har präglats av en betydande stabilitet . Andelen med flera sysselsättningar har dock ökat något, men det handlar om en marginell ökning. Det har emellertid skett betydande förändringar inom vissa sysselsättningsformer. Behovs- och timanställda, liksom allmänna visstidsanställningar, har ökat som andelen visstidsanställda med vikariat har minskat. Vidare har bemannings- och egenanställningar ökat snabbt . Sammantaget svarar emellertid dessa anställningar för en mycket liten del, , av den totala sysselsättningen. Vid en samlad bedömning, med hänsyn till överlappning och vissa andra förutsättningar, kan andelen atypiska sysselsättningsformer för uppskattas till 35–av den totala sysselsättningen. Det innebär att omkring 61–av alla sysselsatta jobbar inom ramen för den typiska anställningsformen. Denna andel har också legat tämligen stabilt och mellan och har den ökat med 1–1,5 procentenheter.17 2016 med undantag för bemanningsanställda som gäller . De flesta av redovisade data avser åldersgruppen 15–med undantag för bemanningsanställda som omfattar anställda i åldersgruppen 16–. Ett uttryck för en ökande flexibilitet på arbetsmarknaden, sett , är det växande antalet egenföretagare. Till skillnad från vad som ofta hävdas har emellertid andelen som driver egna företag av den sysselsatta befolkningen varit relativt oförändrad det . av alla sysselsatta driver eget företag antingen som enda syssla eller parallellt med en anställning.18 En egenföretagare har inte något anställningsavtal och det arbete som utförs omfattas inte av något kollektivavtal. En företagares inkomster och arbetsvillkor bestäms därför främst av verksamhetens ekonomiska resultat. Det kan finnas flera skäl till varför man startar ett eget företag.19 Ett skäl kan vara att den förväntade avkastningen av en verksamhet är god jämfört med det ekonomiska utbytet av de alternativ till eget företag som finns, t.ex. att vara anställd, arbetslös eller stå utanför arbetsmarknaden. Detta så kallade möjlighetsmotivet kan stärkas om avkastningen av den egna verksamheten är god, eller att den är låg och otillräcklig för de olika alternativen till det egna företaget. Det andra motivet till företagande, det så kallade nödvändighetsmotivet, kan vara starkt eftersom alternativen till eget företag är att vara arbetslös och få en lägre arbetsinkomst jämfört med att vara anställd. Man kan också beskriva det så att det dels finns positiva faktorer som ökar värdet av att vara egenföretagare eller minskar kostnaden för att starta ett företag, dels det som gör det mer attraktivt att driva ett eget företag genom att minska alternativkostnaden. Den sistnämnda kostnaden kan vara den lön som utgår till en anställd eller den ersättning som man får vid arbetslöshet. Forskning på området visar att det finns olika övergripande förklaringar till att starta ett företag och dessa finns på olika nivåer; strukturell, institutionell och individuell. Personer som driver företag är en heterogen grupp av människor med varierande ålder, utbildning, inkomst 19Svaleryd, H. (2013), Den lokala konjunkturen och egenföretagandet, Rapport 2013:15, utbildningspolitisk utvärdering (IFAU). , B., och , P. (2001), Starta eget-bidrag – en studie av framgångar och misslyckanden, Forskningsrapport 2001:18, IFAU. , P., Hur är det att vara egenföretagare i ?, Ekonomisk Debatt årgång 325, nr 2007. och social bakgrund. En egenföretagare är i detta sammanhang en fysisk person som driver en aktiv näringsverksamhet i form av enskild näringsverksamhet, handels- eller kommanditbolag eller som ägare av ett fåmansaktiebolag som har sin huvudsakliga sysselsättning i bolaget.20 Det ligger i sakens natur att egenföretagande är en betydligt mer riskfylld verksamhet jämfört med en anställning. Det svenska näringslivet bestod av drygt en miljon företag år 201722 och den absoluta merparten av dessa, , är s.k. mikroföretag med färre än 10 anställda. Små och medelstora företag utgör tillsammans av företagsstocken. De stora företagen med 250 eller fler anställda utgör således endast en promille av hela näringslivet. De små och medelstora företagen är betydelsefulla för det svenska näringslivet, både i termer av antal företag och antal anställda. De svarar även för en stor del av nettoomsättningen respektive förädlingsvärdet. Trots att de minsta företagen är många till antalet, och har en betydande roll i ekonomin, så svarar storföretagen, med sin ringa andel av företagsstocken, för en dryg tredjedel av antalet anställda och av nettoomsättningen respektive förädlingsvärdet i näringslivet. Över tid har antalet företag i näringslivet ökat men förändringar sker långsamt sett till andelen 20Definitionen är den som används i den registerbaserade arbetsmarknadsstatistiken från SCB (RAMS) som innebär att en företagare är en person som driver en aktiv näringsverksamhet och som aktiv räknas att företagaren har arbetat i företaget i minst en tredjedel av vad som motsvarar en heltidsanställning. Dessa uppgifter utgår från de som redovisas i deklarationen. I redovisas också antalet egenföretagare som utgår från de svar om sysselsättningsstatus som lämnas i denna undersökning (förtagare och medhjälpare). Några väsentliga sysselsättningsbegrepp i den officiella statistiken. Bakgrundsfakta, arbetsmarknads-och utbildningsstatistiken, 2007:1. Registerbaserad arbetsmarknadsstatistik (RAMS), SCB, 2016. Arbetskraftsundersökningarna (), SCB, 2018. 21De statistiska uppgifterna i avsnittet är hämtade från SBC:s Företagsdatabas. 22Totalt fanns det 1 211 717 företag registrerade hos SCB . För att bättre representera antalet företag i det svenska näringslivet bör vissa företag rensas bort. Privat ägda företag samt utländskt ägda företag inkluderas medan offentligt ägda företag rensas bort. I fråga om juridisk form inkluderas aktiebolag, handels- och kommanditbolag, enkelt bolag samt fysiska personer medan bostadsrättsföreningar, kommuner och dödsbon exkluderas. Traditionellt offentliga branscher, som exempelvis försvaret och offentlig förvaltning tas också bort. Kvar blir drygt 1 000 000 företag. företag i olika storleksklasser och deras respektive bidrag till ekonomin.23 Företagsstocken i har emellertid över åren haft en uppåtgående trend. växte antalet företag i näringslivet med ungefär 120 000 företag, en ökning på . minskade däremot antalet företag med ungefär en procent för att sedan öka igen –2017.24 Källa: SBC, Företagsdatabasen, efter storleksklass och år samt utredningens egna beräkningar.25 Utvecklingen har varierat något beroende på företagens storlek. Av tabell 3.2 framgår utvecklingen av antal företag uppdelat på företagsstorlek (antal anställda) –2017. Företag utan anställda ökade under aktuell tidsperiod . vanligaste företag – egenföretaget Egenföretag används i betänkandet som en benämning på företag som bedrivs utan någon utomstående anställd, oberoende av företagsform. Som framgår av tabell 3.2 är detta det vanligaste och det, i antal, mest 23Tillväxtverket, Förutsättningar för konkurrenskraftiga företag, Företagens villkor och verklighet 2014 s. 12. 24Uppgifter från webbplatsen /Fakta/Foretagande/Naringslivet/Antal- foretag-i-Sverige/ (hämtat ). 25I tabellen redovisas utvecklingen för mikro-eller soloföretag (0 anställda), mindre företag (1–49 anställda), medelstora företag (50–499 anställda) och storföretag (500 och fler anställda). Definitionen av stora företag kan skilja sig åt mellan olika statistikkällor och ibland går därför gränsen för storföretag vid 250 och fler anställda. I databasen registreras företag (juridisk eller enskild person) om verksamheten är aktiv. Dessutom måste företaget uppfylla ett eller flera av följande villkor: ha fått ett organisationsnummer, ha en inregistrerad firma, vara arbetsgivarregistrerad, vara registrerad för mervärdesskatt eller för F-skatt.