sou · H6B360 · 2018-08-10 00:00:00 — När transportdokumentet är elektro- niskt överlåts förfoganderätten genom att innehavaren överför doku- mentet i enlighet med villkor som har utfärdats enligt 58 § andra stycket. Andra stycket reglerar överlåtelse av förfoganderätten när trans- portdokumentet inte är negotiabelt men anger att det ska överläm- nas för att godset ska lämnas ut, dvs. I dessa fall överlåts förfoganderätten genom att avsändaren överlämnar trans- portdokumentet till en i dokumentet namngiven mottagare. Någon påteckning om överföring behöver inte göras. Om dokumentet har utfärdats i mer än ett original gäller samma regel som för negotiabla transportdokument, dvs. att samtliga original måste överlämnas för att förfoganderätten ska överlåtas. Tredje stycket är tillämpligt när varken ett negotiabelt transport- dokument eller annat transportdokument som anger att det ska över- lämnas för att godset ska lämnas ut har utfärdats. Typiskt sätt kommer tredje stycket att vara tillämpligt när sjöfraktsedlar används. Det kommer även vara tillämpligt om något transportdokument inte har utfärdats alls. När tredje stycket är tillämpligt måste överlåtaren underrätta transportören om överlåtelsen för att den ska bli verksam mot trans- portören. Både underrättelsen och överlåtelsen ska vara skriftliga. Skriftlighetskravet följer av artikel 3 i Rotterdamreglerna. Enligt 6 § får skriftlighetskravet uppfyllas genom att parterna använder elek- tronisk kommunikation. Bestämmelserna i tredje stycket är inte tvingande (se 7 § andra stycket). Parterna i transportavtalet får begränsa eller utesluta möj- ligheten att överföra den förfoganderätt som avses i stycket. Kostnader och ansvar på grund av att transportören utfört instruktioner 89 § Den förfogandeberättigade ska ersätta transportören för skäliga kost- nader som uppkommer på grund av att transportören utför de instruktioner som den förfogandeberättigande ger enligt 85 § första stycket. Den förfog- andeberättigade ska även ersätta transportören för förlust och skada som uppkommer på grund av att instruktionerna utförs. Skyldigheten att ersätta transportören för förlust och skada gäller dock endast om transportören har utfört instruktionerna med omsorg. Transportören får begära att den förfogandeberättigade ställer säkerhet för de ersättningskrav som transportören rimligen kan förväntas få enligt första stycket. Transportören är ansvarig för dröjsmål samt förlust av eller skada på godset om dröjsmålet, förlusten eller skadan har orsakats av att instruk- tionerna utförts på ett bristfälligt sätt. Ansvaret ska bestämmas med til- lämpning av bestämmelserna i 24–36 och 41 §§. Ersättningsbeloppet ska bestämmas med tillämpning av bestämmelserna i 37–39 §§. Paragrafen innehåller bestämmelser om transportörens rätt till ersätt- ning för kostnader som uppstår när den förfogandeberättigades instruktioner utförs. Paragrafen bygger på artikel 52.2–52.4 i Rotterdamreglerna. Den saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Bestämmelserna i paragrafen är inte tvingande (se 7 § andra stycket). Första stycket anger att den förfogandeberättigade ska ersätta transportören för skäliga kostnader samt för förlust eller skada som uppkommer på grund av att transportören utför den förfogande- berättigades instruktioner. Med förlust och skada avses även sådan ersättning som transportören kan komma att bli skyldig att betala för förlust av eller skada på annat gods som transporteras. En förut- sättning för att transportören ska ha rätt till ersättning för förlust eller skada är att instruktionerna har utförts med omsorg. Enligt andra stycket har transportören rätt att begära att den för- fogandeberättigade ställer säkerhet för framtida ersättningskrav. Om säkerhet inte ställs får transportören vägra att utföra instruk- tionerna (se 85 § tredje stycket 4). Tredje stycket reglerar transportörens ansvar för dröjsmål samt förlust av eller skada på godset. Om transportörens utför instruk- tionerna bristfälligt ska bestämmelserna om transportörens skade- ståndsansvar tillämpas. 90 § som transportören har lämnat ut efter instruktion från den för- fogandeberättigade ska anses som utlämnat på destinationsorten. För sådant utlämnande gäller bestämmelserna i 69–84 §§ i tillämpliga delar. Paragrafen reglerar utlämnande av godset efter instruktion från den förfogandeberättigade. Den bygger på artikel 53 i Rotterdamreglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Genom att lämna ut godset efter instruktion från den förfog- andeberättigade uppfyller transportören sin utlämnandeförpliktelse. Att godset ska anses utlämnat på destinationsorten ska ses mot bak- grund av att den förfogandeberättigade enligt 85 § första stycket 2 har rätt att få godset utlämnat i en planerad anlöpshamn eller, i fråga om landtransport, varje ställe utmed transportrutten. Artikel 53 i Rotterdamreglerna hänvisar till ”instruction in accord- ance with article 52.1” (artikel 52.1 motsvaras av 85 § tredje stycket). Hänvisningen till artikel 52.1 är dock missvisande. Mer korrekt hade varit att hänvisa till artikel 50.1 (artikeln motsvaras av 85 § första stycket). För att undvika tolkningsproblem har utredningen valt att inte ange någon direkt hänvisning i författningstexten. När utlämnande sker enligt paragrafen gäller bestämmelserna i 69–84 §§ i tillämpliga delar. 91 § Endast den som är förfogandeberättigad är behörig att komma överens med transportören om ändring av transportavtalet. När transportdokumentet är negotiabelt eller anger att det ska överläm- nas för att godset ska lämnas ut ska varje ändring av avtalet antecknas i transportdokumentet. Om transportdokumentet är av annat slag behöver sådan ändring bara antecknas på begäran av den förfogandeberättigade. Varje anteckning om ändring av avtalet ska undertecknas i enlighet med 63 §. Paragrafen reglerar ändringar av transportavtalet. Den bygger på artikel 54 i Rotterdamreglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nu- varande 13 kap. Enligt första stycket är det endast den förfogandeberättigade som är behörig att komma överens med transportören om ändring i Av 85 § första stycket 2 och 3 framgår att den för- fogandeberättigade har rätt att få godset utlämnat i en mellanhamn samt rätt att ersätta mottagaren med annan. Bestämmelsen i första stycket ger den förfogandeberättigade behörighet att komma över- ens med transportören om ändring av övriga villkor i transport- avtalet. Andra stycket anger under vilka förhållanden ändringen ska an- tecknas i transportdokumentet. Om transportdokumentet är nego- tiabelt eller anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut ska varje ändring av avtalet antecknas i transportdokumentet. Syftet är att den som förvärvar dokumentet ska få kännedom om avtals- ändringen. Om transportdokumentet varken är negotiabelt eller anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut ska änd- ringen antecknas endast på begäran av den förfogandeberättigade. Bestämmelserna i andra stycket gäller alla ändringar av transport- avtalet, även ändringar enligt 85 § första stycket 2 och 3. Eftersom transportören står som utställare av dokumentet ska ändringen undertecknas i enlighet med vad som föreskrivs i 63 §. Skyldighet att tillhandahålla upplysningar, instruktioner och dokument 92 § Den som är förfogandeberättigad ska, på begäran av transportören eller en utförande part, i skälig tid tillhandahålla transportören de upplys- ningar, instruktioner och dokument avseende godset som ännu inte läm- nats av avsändaren och som inte på annat rimligt sätt är tillgängliga för transportören och som är nödvändiga för att transportören ska kunna upp- fylla sina skyldigheter enligt transportavtalet. Om transportören efter rimliga ansträngningar inte kan anträffa den förfogandeberättigade ska upplysningarna, instruktionerna och dokumen- ten lämnas av avsändaren. Detsamma gäller om den förfogandeberättigade inte kan lämna de upplysningar, instruktioner eller dokument som trans- portören behöver. Om transportören efter rimliga ansträngningar inte kan anträffa avsändaren ska upplysningarna, instruktionerna och dokumenten i stället lämnas av avsändaren enligt dokument. Paragrafen ålägger den som är förfogandeberättigad skyldighet att tillhandahålla transportören relevant information om godset. Avsän- daren har en liknande informationsskyldighet (se 47 §). bygger på artikel 55 i Rotterdamreglerna. Den har ingen motsvarig- het i nuvarande 13 kap. Informationsskyldigheten framgår av första stycket. Den omfattar upplysningar, instruktioner och dokument avseende godset. Infor- mationen ska tillhandahållas i skälig tid. Vad som är skälig tid i måste bedömas efter omständigheterna i det enskilda fallet. Andra stycket ger transportören möjlighet att vända sig till avsän- daren i stället för den förfogandeberättigade. En förutsättning för detta är att transportören försökt anträffa den förfogandeberät- tigade men misslyckats. Vad som i övrigt avses med rimliga ansträng- ningar får bedömas med utgångspunkt i det enskilda fallet. Om transportören inte heller kan anträffa avsändaren får transportören vända sig till avsändaren enligt dokument. Överlåtelse av rättigheter samt krav på frakt och andra fordringar Överlåtelse av rättigheter enligt ett negotiablt transportdokument 93 § Innehavaren av ett negotiabelt transportdokument får överlåta de rättig- heter som följer av dokumentet. Om dokumentet utgörs av ett order- dokument överlåts rättigheterna genom anteckning på dokumentet (en- dossering). Om dokumentet utgörs av ett innehavardokument eller ett dokument som är endosserat in får överlåtelse ske utan endossering. Överlåtelse utan endossering får även ske om dokumentet är utställt till viss namngiven person eller order och överlåtelsen sker mellan den första inne- havaren och den namngivna personen. Är det negotiabla transportdokumentet utfärdat i elektronisk form får innehavaren överlåta de rättigheter som följer av dokumentet, om det är utställt till order eller till viss namngiven person eller order. Överlåtelsen ska ske i enlighet med villkor enligt 58 § andra stycket 1. Paragrafen anger hur de rättigheter som följer av ett negotiabelt transportdokument får överlåtas. Den bygger på artikel 57 i Rotter- damreglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Första stycket reglerar överlåtelse av rättigheterna enligt ett nego- tiabelt transportdokument som inte är elektroniskt. Om transport- dokumentet är ett orderdokument ska överlåtelsen ske genom endossering. Endosseringen kan ske antingen till viss person eller in . Andra stycket reglerar överlåtelse av rättigheterna enligt ett nego- tiabelt transportdokument som är utfärdat i elektronisk form. Om dokumentet är utställt till order eller till viss namngiven person eller order får innehavaren överlåta de rättigheter som följer av dokumen- tet. Överlåtelse ska ske i enlighet med villkoren för användning av negotiabla transportdokument i elektronisk form (se 58 § andra stycket 1). 94 § För en innehavare av ett negotiabelt transportdokument som inte är avsändare gäller att han eller hon i sin egenskap av innehavare blir under- kastad de skyldigheter som följer av dokumentet endast om han eller hon utövar någon av rättigheterna under transportavtalet. En innehavare som inte är avsändare ska inte anses utöva rättighet som avses i första stycket om innehavaren kommer överens med transportören om utbyte av ett transportdokument i enlighet med 59 § eller överlåter sina rättigheter i enlighet med 93 §. Paragrafen reglerar i vilken utsträckning en innehavare av ett nego- tiabelt transportdokument kan ådra sig skyldigheter som följer av dokumentet. Den bygger på artikel 58 i Rotterdamreglerna. Para- grafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Första stycket reglerar när innehavaren, såvida denne inte också är avsändare, blir underkastad de skyldigheter som följer av transport- dokumentet. En sådan innehavare ådrar sig skyldigheter som följer av transpordokumentet endast om han eller hon utövar en rättighet under transportavtalet. Med rättighet under transportavtalet avses t.ex. mottagande av godset. Om innehavaren är förfogande- berättigad gäller dock upplysnings- och informationsplikten enligt Andra stycket tydliggör att innehavaren inte ska anses utöva en rättighet under transportavtalet när innehavaren träffar avtal med transportören om utbyte av transportdokument. Samma sak gäller när innehavaren överlåter sina rättigheter. Rotterdamreglerna ger inget tydligt svar på vad som utgör ett utövande av en rättighet under transportavtalet och vad som inte utgör sådant utövande. Inte heller UNCITRAL-dokumenten inne- håller några tydliga uttalanden i frågan (jfr A/CN.9/526 p. och A/CN.9/642 p. 115–117 och 125–127). Enligt utredningen får frågan anses överlämnad till nationell rätt. Den närmare gränsdrag- ningen får avgöras av rättstillämpningen. Mottagarens ansvar för frakt och andra fordringar när utlämnande sker utan ett negotiabelt transportdokument 95 § Lämnas godset ut på annat sätt än mot ett negotiabelt transportdoku- ment blir mottagaren skyldig att betala frakt och andra fordringar enligt transportavtalet endast om han eller hon har underrättats om fordringarna vid utlämnandet eller han eller hon ändå insåg eller borde ha insett att trans- portören inte hade fått betalt. Paragrafen innehåller bestämmelser om mottagarens skyldighet att betala frakt och andra fordringar när godset lämnas ut på annat sätt än mot ett negotiabelt transportdokument. Den bygger på nuvar- ande 13 kap. 19 § andra stycket (jfr prop. 1993/94:195 s. 231 f.). Para- grafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. Enligt paragrafen är mottagarens betalningsskyldighet beroende av om han eller hon var underrättad om fordringarna eller insåg eller borde ha insett att transportören inte hade fått betalt. Paragrafen ska ses mot bakgrund av bestämmelserna i 94 § som reglerar när mot- tagarens betalningsansvar enligt ett negotiabelt transportdokument inträder. Enligt 94 § första stycket blir en innehavare som inte är avsändare underkastad de skyldigheter som följer av dokumentet när innehavaren utövar någon av rättigheterna under transportavtalet. Den föreslagna paragrafen reglerar mottagarens ansvar när godset lämnas ut på annat sätt än mot ett negotiabelt transportdokument. Det innebär att paragrafen är tillämplig när rektadokument eller sjö- fraktsedel används. Paragrafen är även tillämplig när inget transport- dokument alls har utfärdats. Förhållandet till unionsrättsakter och andra internationella instrument 96 § Bestämmelserna i 97, 98, 100 och 103 §§ gäller endast om inte annat följer av de unionsrättsakter och internationella instrument som anges i 1 § första stycket 1–4 lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. Paragrafen reglerar förhållandet mellan bestämmelserna i 13 kap. om domstols behörighet och vissa unionsrättsakter och andra interna- instrument. Den bygger på nuvarande 13 kap. 60 § fjärde stycket andra ledet. Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdam- reglerna. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. De unionsrättsakter och internationella instrument som avses i paragrafen utgörs av I-förordning, I- förordning, Brysselkonventionen och . Dessa regelkomplex innehåller bestämmelser om behörig domstol och reglerar både den situationen att parterna har träffat avtal om juris- diktionsklausul och den situationen att sådant avtal inte har träffats. I de flesta fall kommer en tillämpning av något av regelkomplexen att utgöra huvudregel för bestämmande av domstols behörighet (se avsnitt 10.4.1). Bestämmelsen har därför placerats före övriga bestäm- melser om behörig domstol. Allmänna bestämmelser om behörig domstol 97 § Ett avtal som har ingåtts innan en tvist har uppkommit och som inskränker kärandens rätt att få en tvist om transport av gods enligt detta kapitel prövad i domstol är ogiltigt i den utsträckning som det begränsar kärandens rätt att efter eget val väcka talan vid domstolen för den ort där 1.svaranden har sitt hemvist eller huvudkontor, eller, om ett huvud- kontor saknas, där svaranden har sin vanliga vistelseort, 2.godset enligt transportavtalet ska mottas eller lämnas ut, eller 3.godset först lastades ombord på eller slutligen lossades från fartyget. Trots första stycket har käranden alltid rätt att väcka talan vid dom- stolen för den ort som har angetts i transportavtalet. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om behörig domstol. Den bygger på nuvarande 13 kap. 60 § första och andra styckena samt artikel 66 i Rotterdamreglerna. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Vid talan mot en maritimt utförande part ska 98 § tillämpas i stället för denna paragraf. Om talan riktas mot både transportören och en maritimt utförande part ska 100 § tillämpas. Enligt första stycket är ett s.k. förhandsavtal om jurisdiktion ogiltigt i den mån det inskränker kärandens möjlighet att väcka talan vid någon av de domstolar som anges i första–tredje punkterna. Kärande kan vara såväl transportören som transportkunden. De domstolar som anges i de tre punkterna har en naturlig anknytning till transporten. Bestämmelserna i första stycket vidareför nuvarande 13 kap. 60 § första stycket (se prop. 1993/94:195 s. 261 f.), dock med den skillnaden att domstolarna i de tre punkterna justeras för att mot- svara artikel 66 (a) i Rotterdamreglerna. Ogiltighetsregeln är inte tillämplig om förhandsavtalet har träffats mellan transportören och en maritimt utförande part eller mellan två maritimt utförande parter (se 99 §). Mellan dessa gäller i stället att de fritt får avtala om behörig domstol. Första punkten ska tolkas mot bakgrund av Rotterdamreglernas definition av begreppet hemvist (artikel 1.29). I det begreppet in- ryms orten där en juridisk person har sitt säte, stiftelseställe eller registrerade huvudkontor samt orten där den centrala ledningen utövas eller där den huvudsakliga verksamheten bedrivs. Vistelseort tillämpas när svaranden är en fysisk person. Andra punkten avser orten där godset enligt transportavtalet ska mottas eller lämnas ut. Tredje punkten avser orten där den faktiska lastningen eller loss- ningen skedde. Bestämmelsen ger inte käranden rätt att väcka talan i en omlastningshamn. Enligt andra stycket har en kärande alltid möjlighet att väcka talan vid domstolen för den ort som angetts i en prorogationsklausul i transportavtalet. Innebörden av detta är att käranden kan välja att avstå från det skydd som följer av första stycket. Stycket vidareför nuvar- ande 13 kap. 60 § andra stycket första meningen (se prop. 1993/94:195 s. 262 f.). Bestämmelsen justeras enbart språkligt. Någon ändring i sak är inte avsedd. En liknande bestämmelse finns i arti- kel 66 (b) i Rotterdamreglerna. Talan mot en maritimt utförande part 98 § Vad som föreskrivs i 97 § första stycket om ogiltighet gäller också ett avtal som begränsar kärandens rätt att efter eget val väcka talan mot en maritimt utförande part vid domstolen för den ort där 1.den maritimt utförande parten har sitt hemvist eller huvudkontor, eller, om ett huvudkontor saknas, där den maritimt utförande parten har sin vanliga vistelseort, eller 2.den maritimt utförande parten mottog eller lämnade ut godset, eller utförde sina uppgifter i förhållande till godset. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om behörig domstol vid talan mot en maritimt utförande part. Den bygger på artikel 68 i Rotterdamreglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.2. Paragrafen är uppbyggt på samma sätt som 97 § första stycket. Hänvisningen till 97 § innebär att ett avtal som har ingåtts innan en tvist har uppkommit och som inskränker kärandens rätt att få en tvist om transport av gods enligt 13 kap. prövad i domstol är ogiltigt i den utsträckning som det begränsar kärandens rätt att efter eget val väcka talan vid domstolen för de orter som anges i de två punkterna. För en kommentar till första punkten hänvisas till författnings- kommentaren till 97 §. Andra punkten avser orten där den maritimt utförande parten mottog eller lämnade ut godset, eller orten där den maritimt utför- ande parten utförde sina uppgifter i förhållande till godset. Uppgift- erna ska ha utförts från det att godset ankom till far- tygets lastningshamn till dess att det lämnade lossningshamnen (se 2 § 3). 99 § Vad som föreskrivs om ogiltighet i 97 § första stycket och 98 § gäller inte om avtalet har träffats mellan transportören och en maritimt utförande part, eller mellan två maritimt utförande parter. Paragrafen anger att bestämmelserna om ogiltighet i 97 § första stycket och 98 § inte gäller avtal mellan transportören och en utförande part eller mellan två maritimt utförande parter. Mellan dessa gäller i stället att de fritt får avtala om behörig domstol. Paragrafen saknar motsvarighet i både nuvarande 13 kap. och i Rotter- damreglerna. Talan som är riktad mot både transportören och en maritimt utförande part 100 § Talan som är riktad mot både transportören och en maritimt utför- ande part och som stödjer sig på väsentligen samma grund ska väckas vid en domstol som är behörig enligt både 97 § första stycket och 98 §. Första stycket gäller inte om avtal om behörig domstol har träffats enligt bestämmelserna i 103 §. Om det inte finns någon domstol som är behörig enligt första stycket får talan väckas vid den domstol som är behörig enligt 98 § 2. Paragrafen reglerar domstols behörighet vid talan som riktar sig mot både transportören och den maritimt utförande parten och som stödjer sig på väsentligen samma grund. Den bygger på artikel 71 i Rotterdamreglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.2. Enligt 32 § har transportören och en maritimt utförande part solidariskt ansvar för skador som de gemensamt är ansvariga för. Det är därför naturligt att en talan som riktar sig mot både transportören och den maritimt utförande parten och som stödjer sig på väsent- ligen samma grund behandlas i samma domstol. Enligt första stycket ska talan väckas vid en domstol som uppfyller behörighetskraven enligt både 97 § första stycket och 98 §. Andra stycket anger att första stycket inte gäller om parterna har träffat avtal om behörig domstol enligt bestämmelserna i 103 §. Enligt 103 § får parterna i ett volymkontrakt träffa avtal om behörig domstol. Tredje stycket reglerar den situationen att det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket. I sådant fall får talan väckas vid den domstol som är behörig enligt 98 § 2, dvs. domstolen för den ort där den maritimt utförande parten mottog eller lämnade ut god- set, eller utförde sina uppgifter i förhållande till godset. Behörig domstol när ett transportdokument utfärdats enligt ett certeparti 101 § Om ett transportdokument har utfärdats enligt ett certeparti eller annat avtal om hel- eller delbefraktning av fartyg, och certepartiet eller avtalet innehåller bestämmelser om behörig domstol eller skiljedomsför- farande utan att transportdokumentet uttryckligen anger att dessa bestäm- melser är bindande för innehavaren av transportdokumentet, får transpor- tören inte åberopa bestämmelserna mot en innehavare av dokumentet som har förvärvat det i god tro. Paragrafen skyddar den som förvärvar ett transportdokument i god tro. Paragrafen är en vidareöverföring av nuvarande 13 kap. 60 § tredje stycket (se prop. 1993/94:195 s. 263), dock med vissa redak- ändringar och det tillägget att det förtydligas att paragrafen är tillämplig inte bara om ett transportdokument har utfärdats enligt ett certeparti utan även om det har utfärdats enligt annat avtal om hel- eller delbefraktning av fartyg. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. Över- vägandena finns i avsnitt 10.4.1.