sou · H5B367 · 2018-01-01 00:00:00 — Den första utmaningen är inte unik för studiet av mörka nätverk. All icke-experimentell forskning brottas med ett mörkertal, dvs. det faktum att det finns observationer som forskaren inte känner till. Men problemet blir förstås inte mindre av att de aktörer som obser- veras vill förbli dolda. Det ställer dels högre krav på forskarens fantasi och kreativitet när det kommer till datainsamling, dels högre krav på proxy-lösningar. Datatriangulering, dvs. att använda så många typer av datakällor som möjligt är en strategi. I den bästa av världar skulle brottsbekämpande myndigheter och säkerhetstjänst dela ”svalnade” och avidentifierade data med forskare. Dock är ett särskilt bekymmer för analyser av aktiva antagonistiska miljöer risken för att viss publikt tillgänglig data i själva verket utgör desinformation (, 2013). Forskningsetiska principer om informerat samtycke kan ytterligare försvåra datainsamlingen. Som nämnts är nätverksanalyser särskilt känsliga för bortfall. En enda nod eller, t.o.m. en enda länk, kan ha avgörande betydelse för ett nätverks strukturella egenskaper. På samma sätt kan en enda medlem eller en enda relation vara helt avgörande för en korrekt beskrivning av ett gäng eller en terrorcell. Noggrann och detaljerad kartläggning är därför en förutsättning för att nätverksanalysen ska ge meningsfulla resultat. I det fall nätverksanalys används operativt är detta helt avgörande. En intressant metodologisk fråga med direkta praktiska konsekvenser är om det, givet nära nog komplett information om nätverket, går att göra en kvalificerad gissning om vilka relationer och aktörer som sannolikt saknas i en given nät- verksstruktur (Berlusconi et al., 2016; , , , & Pattison, 2013). Den andra utmaningen är relaterad till den första utmaningen. Hur ska vi kunna göra en gränsdragning om vi inte ens vet vilka aktörer och relationer som ingår i nätverket? Forskningen ger inget tydligt svar på den frågan. Några analyser indikerar att de flesta nätverksmått är robusta även efter att mätfel så stora som introduceras (Borgatti, , & Krackhardt, 2006), vilket innebär att gränsdragningen inte behöver vara perfekt för att slutsatserna ska hålla. Andra forskare menar att gränsdragnings- problemet får helt avgörande betydelse, i synnerhet för mindre nät- verk, och att det är nära nog omöjligt att skatta den effekten (Burcher Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer &Whelan, 2015). Burcher och Whelan (ibid) illustrerar sitt argument med en analys av London-bombningarna 2005 och visar att små för- ändringar i gränsdragningen leder till helt olika slutsats om vilka de centrala aktörerna är. Gränsdragningsproblemet till trots ger nät- verksanalyser viktiga kunskaper om hur mörka nätverk fungerar och opererar. Den generella regeln att all analys ska göras på nytt så snart nya data blir tillgängliga gäller i allra högsta grad också för nätverks- analys. Den tredje utmaningen är även den direkt relaterad till tillgången på empiriska data. Det finns nätverksanalytiska verktyg för att hantera och analysera dynamiska, bimodala, riktade och viktade nät- verksdata. Däremot finns det få dataset som möjliggör sofistikerade analyser, inte minst saknas ofta både reliabla tidsstämplar och infor- mation om multiplexitet. Med det sagt finns det fortfarande poten- tial att exploatera befintliga data med högre analytisk ambition. Ten- densen att aggregera tidsdata och att reducera bimodala nätverk till unimodala leder ofrånkomligen till att viktig information försvinner. och (2017) visar i en aktuell studie hur analysen av ett ”vanligt” co-offending nätverk kan ge ny kunskap genom att dels skilja på typ av brott, dels ta hänsyn till tidsaspekten. Många be- fintliga data på mörka nätverk skulle kunna analyseras på nytt efter samma princip. Jag avslutar detta smakprov på forskning som använder nätverks- analys för att förklara och förstå antagonistiska miljöer med några korta kommentarer om framtida forskningsbehov. Det finns ett behov av systematiska forskningsöversikter och, i den mån det är möjligt, metaanalyser av befintlig forskning om s.k. mörka nätverk. Helt klart pågår mycket nätverksforskning om mörka nätverk, men forskningen är utspridd över ett stort antal till synes isolerade discipliner och är inte sällan sammanblandad med operativa ambitioner. Forskningen på området börjar bli så pass omfattande att det är svårt att bilda sig en uppfattning om det totala forsknings- läget, än mindre värdera det samlade bidraget. Forskningsområdet skulle också behöva bli bättre på att syste- matiskt exploatera de data som finns tillgängliga och bättre utnyttja Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer befintliga nätverksanalytiska metoder för att analysera dynamiska, bimodala, multiplexa, riktade och viktade nätverk. Ett närmare sam- arbete mellan de forskare som utvecklar och arbetar med nätverks- analytiska metoder, inte minst statistiker och matematiker, och fors- kare som är substantiell fokuserade på antagonistiska miljöer och mörka nätverk vore önskvärt. Likaså behöver fler komparativa, inter- nationella och tvärvetenskapliga forskningssamarbeten inom områ- det etableras. är den nätverksanalytiska forskningen om antagonistiska miljöer i skriande behov av empiriska data. Forskning om gäng- kriminalitet, maffiasyndikat och smuggling har det något bättre för- spänt, så länge det rör sig om nationella datakällor. Det beror dels på att fältet är äldre, dels på att data inte är omgärdade av samma hemlig- hetsmakeri som den ideologiskt och religiöst motiverade antagonis- men. Forskningsbara data över internationella brottssyndikat och nätverk är däremot sällsynt. Forskning om terrornätverk vilar i stort sett på tre datakällor vilka alla har 10–på nacken: Krebs (2002a,b) data över 11 september-kapningarna, Sagemans (2004) data över och och Evertons (Everton, 2012) data över Noordin Top. Det vore önskvärt att finna metoder som utan att kompromettera säkerhet och integritet gjorde det möjligt att regel- bundet låta forskare ta del av ”svalnade” och avidentifierade under- rättelse- och spaningsdata eftersom det skulle möjliggöra systema- tiska och ackumulerande studier av nätverksstruktur och dynamik. Agreste, S., Catanese, S., De , P., Ferrara, E., & Fiumara, G. (2016). Network structure and resilience of Mafia syndicates. Information Sciences, 351, 30–47. Aitkin, M., & Vu, D. (2016). Statistical modelling of a terrorist network. , Statistics in Society, Series A, 180(3), 751–768. Alzahrani, T., & Horadam, K. (2014). Analysis of two crime- related networks derived from bipartite social networks. Paper presented at the 2014 IEEE/on Advances in Analysis and Mining, , . Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer Bakker, R. M., Raab, J., & Milward, H. (2012). A preliminary theory of dark network resilience. , 31(1), 33–62. Berlusconi, G., Calderoni, F., Parolini, N., Verani, M., & Piccardi, C. (2016). Link prediction in criminal networks: A tool for criminal intelligence analysis. Plos One, 11(4). Bienenstock, E. J., & Salwen, M., (2015). network analysis: An exchange network theory perspective. M. (Ed. ), Illuminating dark networks: The study of clandestine groups and organisations (pp. 8–18). Borgatti, S. P., , K. M., & Krackhardt, D. (2006). On the robustness of centrality measures under conditions of imperfect data. , 28, 124–136. Bouchard, M., & Nash, R. (2015). Researching terrorism and counter-terrorism through a network lens. In M. Bouchard (Ed. ), Social networks, terrorism, and counter-terrorism (pp. 48–60). Oxon: Routledge. Breiger, R. (1974). The duality of persons and groups. Social Forces, 53(2), 181–190. A., Greenhill, C., , A., & Morselli, C. (2015). Networks within networks: using multiple link types to examine network structure and identify key actors in a drug trafficking operation. Global Crime, 16(3), 219–237. Brinton Milward, H., & Raab, J. (2006). Dark networks as organizational problems: Elements of a theory. , 9(3), 333–360. Burcher, M., & Whelan, C. (2015). Social network analysis and small group ’dark’ networks: an analysis of the bombers and the problem of ’fuzzy’ boundaries. Global Crime, 16(2), 104–122. Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer S., Kilduff, M., & Tasselli, S. (2013). Social network analysis: Foundations and frontiers on advantage. , 64, 527–547. doi:10.1146/annurev- psych-113011-143828 Carrington, P. (2014). Crime and social network analysis. In J. . J. Carrington (Eds. ), The of Analysis. (2012). Dark Web: Exploring and data mining the dark side of the web. Everton, S. F. (2009). Network topography, key players and terrorist networks. Connections, 32(1), 12–19. Everton, S. F. (2012). Disrupting dark networks. Everton, S. F., & , D. (2013). Detecting significant changes in dark networks. Behavioral Sciences of Terrorism and Political Aggression, 5(2), 94–114. Feld, S. (1981). The focused organization of social ties. (5), 1015. , O., & Carrington, P. (2007). Estimation of offending and co-offending using available data with model support. , 31(1), 1–46. (2004). The Development of Analysis. : Empirical Press. (2014). The development of social network analysis – with an emphasis on recent events. In J. . J. Carrington (Eds. ), The of Analysis. (2015). Illuminating dark networks: The study of clandestine groups and organizations. , T., & Morselli, C. (2017). Overlapping crime: Stability and specialization of co-offending relationships. doi:http://dx.doi.org/10.1016/j.socnet.2017.03.008 Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer Helfstein, S., & , D. (2011). Evolution of terror attack networks. , 55(5), 785–813. Knoke, D. (2013). ”It takes a network”: The rise and fall of social network analysis in U.S. Connections, 33(1), 1–10. Knoke, D. (2015). Emerging trends in social network analysis of terrorism and counterterrorism. M. Kosslyn (Eds. ), Emerging Trends in the Social and Behavioral Sciences, an interdisciplinary, searchable, and linkable resource. Koschade, S. (2006). A social network analysis of Jemaah Islamiyah: The applications to counterterrorism and intelligence. Studies in Conflict & Terrorism, 29(6), 559–575. H., Robins, G. L., , P., & Pattison, P. (2013). Bayesian analysis for partially observed network data, missing ties, attributes and actors. , 35(4), 514–527. Krebs, V. (2002a). Mapping networks of terrorist cells. Connections, 24(3), 43–52. Krebs, V. (2002b). Uncloaking terrorist networks. First Monday, 7(4). Hämtad från 1/863 Masys, A. (2014). Networks and network analysis for defence and security. [Elektronisk resurs]. , J. F., & Deckro, R. F. (2013). SNA data difficulties with dark networks. Behavioral Sciences of Terrorism and Political Aggression, 5(2), 70–93. Morselli, C. (2003). Career opportunities and network-based privileges in the Cosa Nostra. Crime and Social Change, 39(4), 383–418. Morselli, C. (2012). Assessing network patterns in illegal firearm markets. Crime and Social Change, 57(2), 129–149. Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer Morselli, C., Giguere, C. & Petit, K. (2007). The efficiency/security trade-off in criminal networks. , 29(1), 143–153. Nash, R., & Bouchard, M. (2015). broadens the network: Turning points in the network trajectory of an American jihadi. In M. Bouchard (Ed. ), Social networks, terrorism, and counter- terrorism (pp. 61–81). Oxon: Routledge. Papachristos, A. V., , A. A., Piza, E., & , L. (2015). The company you keep? The spillover effects of gang membership on individual gunshot victimization in a co- offending network. Criminology, 53(4), 624–649. Papachristos, A. V., Hureau, D. M., & , A. (2013). The corner and the crew: The influence of geography and social networks on gang violence. , 78(3), 417–447. Papachristos, A. V., & , C. (2014). Network exposure and homicide victimization in an african american community. , 104(1), 143–150. Papachristos, A. V., , C., & , E. (2015). Tragic, but not random: The social contagion of nonfatal gunshot injuries. Social Science & Medicine, 125, 139–150. Pedahzur, A., & Perliger, A. (2006). The changing nature of suicide attacks: A social network perspective. Social Forces, 84(4), 1987–2008. Prell, C. (2011). Social network analysis: History, theory and methodology. Qin, J., Xu, J. J., Hu, D., Sageman, M., & , H. (2005). : A Case Study of the . Kantor, G. Muresan, F. , D. D. Zeng, F.-Y. , H. . C. Merkle (Eds. ), Intelligence and Security Informatics, Procecedings 2005 (pp. 287–304). Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer Raab, J., & Milward, H. (2003). Dark networks as problems. , 13(4), 413–439. C., & , M. (2017). Social network analysis of German foreign fighters in and . Terrorism and Political Violence, 1–26. , N., & Everton, S. F. (2011). Strategies for combating dark networks. , 12(2). Robins, G. (2015). Doing social network research: network-based research design for social scientists. Rostami, A., & Mondani, H. (2015). The complexity of crime network data: a case study of its consequences for crime control and the study of networks. Plos One, 10(3), e0119309. Rostami, A., & Mondani, H. (2017). Organizing on two wheels: uncovering the organizational patterns of Hells in . Trends in Organized Crime. doi:10.1007/s12117-017- 9310-y Sageman, M. (2004). Understanding terror networks: : , 2004. Sageman, M. (2008). A strategy for fighting international islamist terrorists. The of Political and Social Science, 618, 223–231. (2001). Delinquent networks: Youth co-offending in . (2013). Social network analysis (3 ed.). Shakarian, P., , M., Bertetto, J. A., Fischl, B., Hannigan, J., , G., , C. (2015). Criminal social network intelligence analysis with the . M. (Ed. ), Illuminating dark networks: the study of clandestine groups and organizations (pp. 143–156). M., & Papachristos, A. V. (2016). Trust thy crooked neighbor: Multiplexity in organized crime networks. , 81(4), 644–667. Social nätverksanalys och antagonistiska miljöer Sparrow, M. (1991). The application of network analysis to criminal intelligence: An assessment of the . , 12(3), 251. (2016). , Z., Jie, R., Medo, M., & , Z. (2007). Bipartite network projection and personal recommendation. E, 76(4), 046115-046111-046117. doi:10.1103/PhysRevE.76.046115. J., Horgan, J. G., & , W. P. (2015). The critical role of friends in networks for countering violent extremism: toward a theory of vicarious help-seeking. Behavioral Sciences of Terrorism and Political Aggression, 8(1), 45–65. Xu, J., & , H. (2008). The topology of dark networks. Communications of the Acm, 51(10), 58–65. doi:10.1145/1400181.1400198. En nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism En särskild utredare ska i rollen som nationell samordnare förbättra samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå när det gäller arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Samordnaren ska även verka för att kunskapen om våldsbejakande extremism ökar och att förebyggande metoder utvecklas. I uppdraget ingår att ∙stärka och stödja samverkan i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism på nationell och lokal nivå, ∙inrätta en referensgrupp för kunskaps- och informationsutbyte, ∙stödja aktörer som identifierar problem med våldsbejakande extremism lokalt, och ∙genomföra riktade utbildningsinsatser. Uppdraget ska redovisas . I en demokrati har alla rätt att uttrycka sina politiska åsikter, även sådana som kan uppfattas som obekväma. Politiska handlingar som står i strid med demokratins grundläggande spelregler kan dock Det är därför viktigt att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Våldsbejakande extremism är ett samlingsbegrepp för rörelser, ideologier eller miljöer som inte accepterar en demokratisk sam- hällsordning och som främjar våld för att uppnå ett ideologiskt mål. Ett öppet och demokratiskt samhälle kan aldrig göra sig helt osårbart för våldsbejakande extremism. I olika sammanhang och under olika omständigheter kommer individer att lockas att ta till våld eller att bryta mot lagen för att försöka uppnå förändringar i samhället. Det kan t.ex. röra sig om att hindra andras demonstra- tions- och åsiktsfrihet, hot och våld mot meningsmotståndare eller hets mot folkgrupp. gav () en utre- dare i uppdrag att sammanställa en rapport om hur situationen av- seende våldsbejakande extremism ser ut i och att beskriva framtida tendenser. Enligt rapporten i – nuläge och tendenser (Ds 2014:4), som överlämnades , finns det personer inom de våldsbejakande extremist- miljöerna som agerar mot det demokratiska systemets grundläggande funktioner. Även om den våldsbejakande extremismen sammantaget inte är ett hot mot det demokratiska statsskicket, visar rapporten på tendenser som kan innebära ytterligare utmaningar framöver. Det är därför angeläget att åtgärder vidtas för att förebygga att individer lockas till våldsbejakande extremistmiljöer och att sådana miljöer får fäste i samhället. Med utgångspunkt i regeringens skrivelse Handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (skr. 2011/12:44) uppdrog regeringen åt en särskild utredare att föreslå ett effektivare arbete för att förebygga våldsbejakande extremism (dir. 2012:57). Utredningen tog namnet Utredningen om ett effektivare arbete för att förebygga våldsbejakande extremism (Ju 2012:09). Utredaren överlämnade betänkandet När vi bryr oss – förslag om samverkan och utbildning för att effektivare före- bygga våldsbejakande extremism (SOU 2013:81). I betänkandet anges att samverkan mellan lokala aktörer är den främsta fram- gångsfaktorn för ett effektivt och hållbart förebyggande arbete. Utredaren föreslår därför att en nationell samordnare inrättas i syfte att samordna arbetet med att förebygga våldsbejakande extre- mism. Betänkandet har remitterats och en majoritet av remiss- instanserna är positiva till eller har inga avgörande invändningar mot detta förslag. I skrivelsen En politik för en levande demokrati (skr. 2013/14:61) aviserade regeringen att den utifrån förslagen från utredningen avser att genomföra åtgärder för att öka kunskapen om våldsbejakande extremism i samhället och att verka för att organisationen och samverkan av det förebyggande arbetet utvecklas. Utgångspunkter för den nationella samordnarens uppdrag Utredningen om ett effektivare arbete för att förebygga våldsbejak- ande extremism föreslår att en samordnare ska inrättas på nationell nivå i syfte att samordna arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism. Utredaren menar att arbetet med att förebygga vålds- bejakande extremism handlar om att möta individer i deras vardag och att detta arbete därför måste ske lokalt. finns det fördelar med central samordning. Det finns bl.a. ett värde i att kun- skap, utbildningsinsatser och rådgivning kan organiseras på nationell nivå. En nationell samordning bidrar, enligt utredaren, till tydlighet och effektivitet och ökar legitimiteten för verksamheten lokalt. Utredaren betonar dessutom att det förebyggande arbetet i sig är en verksamhet som omfattar flera olika aktörer, såsom statliga myndig- heter, kommuner och det civila samhället, och att det finns ett behov av samordning för att undvika dubbelarbete och luckor i arbetet. Utredaren pekar även på att samverkan mellan relevanta aktörer har varit av stor betydelse i arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism i flera europeiska länder, såsom , Neder- länderna, och . Statskontoret har i en studie av nationella samordnare dragit slut- satsen att nationella samordnare kan vara en lämplig styrform för att hantera komplexa samhällsproblem och insatser som omfattar flera olika statliga och icke-statliga aktörer (Nationella samordnare – Stat- lig styrning i otraditionella former, Statskontoret, 2014). Att före- bygga våldsbejakande extremism är ett exempel på en verksamhet som inte faller under enbart en myndighets ansvarsområde. Säker- hetspolisen har i de rapporter om våldsbejakande extremism som myndigheten sammanställt på uppdrag av regeringen, t.ex. i rappor- ten Våldsbejakande islamistisk extremism, Säkerhetspolisen 2010, betonat att nära samverkan i form av informationsutbyte och kun- skapsöverföring mellan skola, socialtjänst och närpolis är en viktig framgångsfaktor för ett fungerande förebyggande arbete på lokal nivå. Ett effektivt förebyggande arbete mot våldsbejakande extre- mism kan även medföra samhällsekonomiska vinster på lång sikt, vilket bl.a. har visats av den socioekonomiska analys av vitmaktrörel- sen som tagits fram på initiativ av stiftelserna och Teskeds- orden (Intoleransens pris, 2013). Eftersom ingen myndighet har ett helhetsansvar för arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism anser reger- ingen att den nationella samordningen bör anförtros en särskild utredare. Den nationella samordnaren ska inte ha till uppgift att skapa nya strukturer för samverkan utan ska utveckla de befintliga. Samordnaren ska inte ta över det ansvar som andra myndigheter och kommuner har. Det övergripande syftet är att skapa förutsätt- ningar för ett effektivare förebyggande arbete genom att engagera, involvera och stödja berörda aktörer på nationell och lokal nivå samt att få till stånd rutiner för informations- och kunskapsutbyte om metoder för att förebygga våldsbejakande extremism och att genomföra utbildningar. Stärka och stödja samverkan på nationell och lokal nivå En nyckel till ett framgångsrikt förebyggande arbete mot våldsbejak- ande extremism är en fungerande samverkan mellan relevanta myndigheter och organisationer. Det gäller i synnerhet skola, social- tjänst och – när det kommer till brottsliga handlingar – polis, men även fritidsverksamhet och i viss mån kriminalvård. Samverkan är nödvändig för att på ett tidigt stadium identifiera personer som är i riskzonen att dras till våldsamma extremistmiljöer och att stödja personer som är aktiva inom sådana miljöer att hoppa av samt för att motverka att extremistmiljöer uppkommer, etablerar eller breder ut sig. Det handlar om att skapa samsyn om lokala problem och deras orsaker och om att mer effektivt ta vara på tillgängliga erfarenheter och kunskaper. Målgruppen för arbetet med att förebygga vålds- bejakande extremism är huvudsakligen unga män, men arbetet bör inte enbart ha ett ungdomsperspektiv utan ska även omfatta vuxna. Samverkan är också nödvändig för att bredda och stimulera arbetet med att bemöta åsikter och handlingar som står i strid med demokratins grundläggande värderingar, säkerställa att alla männi- skors lika värde och fri- och rättighet respekteras och verka för jämställdhet i samhället. Ett sådant arbete kan motverka gro- grunderna till våldsbejakande extremism. Den nationella samordnaren ska därför ∙engagera och involvera berörda aktörer på lokal nivå, såsom socialtjänst, skola, polis, fritidsverksamhet och organisationer inom det civila samhället, inklusive trossamfund, samt under- lätta utvecklingen av lokala samarbetsformer mellan aktörer i syfte att värna demokratin mot våldsbejakande extremism, ∙skapa rutiner för ett erfarenhets- och kunskapsutbyte mellan de berörda aktörerna, ∙ge exempel på och sprida framgångsrika åtgärder på nationell och lokal nivå för att motverka grogrunderna för våldsbejakande extremism, och ∙inhämta internationell erfarenhet och delta i relevanta internatio- nella sammanhang. Inrätta en referensgrupp till den nationella samordnaren Ett antal myndigheter har betydelsefulla roller i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällsfrågor, Forum för levande historia, stöd till trossamfund och har genomfört åtgärder inom ramen för regeringens handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Social- styrelsen, , , Kriminal- vården, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och Diskri- mineringsombudsmannen är myndigheter vars arbete bidrar till att stärka och värna demokratin.