sou · H6B323 · 2018-03-28 00:00:00 — Utredningen såg också att det fanns skäl att inte låta ”stipendie- systemet” ingå i den omfattande regionalisering av kulturpolitiken som man föreslog, utan stipendier skulle fortsatt fördelas centralt. Ett huvudnummer i var, vid sidan av regionaliseringen, bildandet av ”sfärer” utifrån befintliga och, som man menar, besläktade verksamheter. borde därför t.ex. inordnas i den sfär som kallades Samtid, historia och livsmiljö: Bildkonstens funktion av [att] visa samtiden, löper risken att reduceras till enbart estetik – formen tar över innehållet och den kommunikativa potentialen – om den inte ges plats i samhället.46 kulturmiljöverksamhet och estetisk och konstnärlig verksamhet [fogades samman] till ett bredare perspektiv, som i princip omfattar ett samlat kulturpolitisk tänkande. Det sätt vi föreslår för att åstadkomma detta är att samla flera av kulturpolitikens uppgiftsområden som har, eller kan få, en tydlig inriktning mot samhällsbyggnads- och miljöfrågor i en större organisation. Konsten och kulturarvet närmar sig samtiden från två håll och med olika tekniker och metoder. Men syftet är detsamma – att göra samtiden synlig och möjliga att ändra för människor.47 Enligt denna syn borde föras samman med och i myndigheten för arki- tektur, form och design, allt inom ramen för sfären Samtid, historia och livsmiljö. Ett annat viktigt grundtema för utredningen var det man kallar ”aspektpolitiken”, kulturens samspel med andra politikområden, där ett av perspektiven gällde de kulturella näringarna och samar- betet mellan kultur- och näringspolitik. föreslog att det inte längre skulle finnas ett mål som syftar på konstnärlig kvalitet bland de kulturpolitiska målen. Skälet var att begreppet inte kunnat preciseras, och att den konstnärliga utvecklingen regelmässigt brutit mot gällande normer för kvalitet. Dessutom noterade man att det hade en tendens att gynna etablerade uttrycksformer och konstnärsgenerationer, till men för den konstnärliga friheten.48 Utredningen bedömde också att målet om kommersialismens negativa verkningar inte längre var relevant. Både offentlighet och marknad behövs för ett fungerande samhälle och för en fungerande demokrati. framhöll man att allt offentligt kulturstöd i grunden motiveras av att marknaden behövde korrigeras genom offentliga stöd för kulturyttringar som inte klarar sig på marknaden. I de nya kulturpolitiska mål som föreslogs i propositionen Tid för kultur 2009 betonades betydelsen av konstnärlig kvalitet dock tydli- gare än i de tidigare målen.49 betonades att innebörden i kvalitetsbegreppet inte skulle slås fast, eftersom det varierar mellan tid och plats, från genre till genre och mellan grupper och individer. Regeringen framhöll att kvalitetsfrågan inte bör vara föremål för politikernas överväganden. Utgångspunkten för regeringens politik var fortsatt att professionella kulturskapare ska kunna försörja sig på sin konstnärliga eller kulturella yrkesverksamhet samt att beroendet av de generella trygghetssystemen därmed ska minska. Det motiv som formuleras i propositionen för en politik till stöd för konstnärer var följande: Konstnärligt skapande handlar i väsentliga avseenden om att göra an- norlunda, utforska nya områden, överskrida gränser, synliggöra olika aspekter av vår tillvaro och att göra detta med största möjliga kraft och trovärdighet, i det medium man valt att arbeta. Konsten och de hu- manistiska vetenskaperna ger oss viktiga kunskaper och möjlighet att reflektera över våra liv och över samhället och dess utveckling. 48SOU 2009:16, del 2, s. 46. 2009/10:3. Återigen markerades att det var kulturpolitikens uppgift att bidra till att det finns ekonomiska och andra förutsättningar för den skapande verksamhet som inte annars skulle komma till uttryck – inte minst när det gäller förnyelse och ut- veckling av kulturen. En del i detta är att verka för goda villkor för de professionella kulturskaparnas konstnärliga arbete.50 Regeringen ville även framöver fokusera på stabila bidrags- och er- sättningssystem som främjar och stimulerar till konstnärlig utveck- ling på en hög kvalitativ nivå, såväl nationellt som internationellt. Utgångspunkten för politikområdet – där konstnärerna nu ofta be- nämns kulturskapare – var att de insatser som var riktade till kultur- skaparna dels värnar ”den konstnärliga friheten genom att stödja konstnärligt förnyelse- och utvecklingsarbete, dels [beaktar] kultur- skaparnas ekonomiska, upphovsrättsliga och sociala villkor.”51 Med detta som utgångspunkt bedömde regeringen att frågor om upphovs- rätt, förhållandet till andra samhällssektorer och kulturskaparnas roll i samhället kommer att vara av särskild betydelse.52 Även om det alltså fanns en betydande kontinuitet i målsätt- ningarna på området blev arbetslinjen en av de centrala utgångs- punkterna i den nya konstnärspolitik som presenteras inom ramen för regeringens proposition 2009.53 Det kulturutredningen kallat ”aspektpolitik” bekräftas till stor del genom att propositionen öns- kade en ökad samverkan mellan olika områden som kunde vidga kulturskaparnas arbetsmarknad och ge kulturinstitutionerna andra möjligheter att nå nya publikgrupper. Särskilt tydligt syntes detta i de delar som behandlar de kulturella och kreativa näringarna. För- utom att en handlingsplan för dessa näringar lanserades, gjordes kopplingar till entreprenörskap och behovet av ett ökat kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan nationella och regionala aktörer inom kultur-, närings- och den regionala tillväxtpolitiken. 53”Regeringens arbetsmarknadspolitiska reformer har genomförts med arbetslinjen som ut- gångspunkt och med avsikt att skapa fler och nya vägar tillbaka till arbetslivet. Även inom kulturpolitiken har arbetslinjen varit gällande. Exempel på insatser är utbyggnad av alliansmodellen, införandet av Skapande skola och närmare samverkan mellan kultur och näringsliv. Regeringen har därmed, till den etablerade målsättningen om att konstnärer ska kunna leva av sin konstnärliga verksamhet, adderat ett offensivt förhåll- ningssätt med arbetslinjen som utgångspunkt.” a.a. s. 53. Konsten tilldelas olika uppgifter inom samhället under historiens gång. Inskriven i samhället tjänar den både samhälleliga mål och sina egna intressen, lever både i ett beroende och i en med tiden växande strävan efter att formulera och leva efter egna mål. Det kan verka motsägelsefullt att, som politiken är angelägen att bekräfta betydelsen av konstens egenvärde, har konstens beting- elser i hög grad ändå att göra med hur den kan användas för olika syften. För även om konstnärerna, tillsammans med andra centrala aktörer på konstfältet, äger frågan om vad som är och vad som inte är konst, är konstens finansiering beroende av finansiärens upp- fattning om vad konsten anses kunna användas till. Som finansiär formulerar även staten sina motiv för en konstnärspolitik. Statens intresse av konsten kan då skilja sig från de motiv som konstnä- rerna själva skulle kunna formulera. I det här kapitlet har det huvudsakliga perspektivet varit just att urskilja de successivt framträdande motiven för den statliga konstnärspolitiken, med sina tidigaste formuleringar fram till . Tabellen ska inte uppfattas som en fullständig eller slutgiltig lista över förekommande motiv, utan är ett urval som varit möjlig att göra inom ramen för denna utredning. I den mån det har funnits en viss ordningsföljd i uttalade motiv för en politik till stöd för konstnärerna, kan man se att inget av motiven ”dör bort”, utan snarare ackumuleras de efter hand till en allt bredare motivbild för politiken. Enligt direktiven ska utredningen, utifrån relevanta samhällsför- ändringar, analysera definitionen av begreppet professionell konst- när. Även om det är ett begrepp under ständig omprövning, inne- fattar det enligt direktiven upphovspersoner och kulturutövare inom samtliga konstområden.1 Konstnärsbegreppet har också varit ett återkommande samtalsämne vid de dialoger som utredningen haft med olika intressenter. Samtalen har kretsat kring några olika gränsdragningsfrågor. Hur avgränsas det aktuella området, vilka konstområden, konstnärliga färdigheter, yrken och professioner ska ingå? Hur avgörs det om en person befinner sig innanför eller utanför det aktuella området, om vederbörande ska antas till en konstnärlig utbildning, beviljas ett kul- turpolitiskt eller näringspolitiskt stöd, omfattas av en arbetsmark- nadspolitisk åtgärd eller om vederbörande ska antas som medlem i ett yrkesförbund? Hur och i vilken grad påverkas det aktuella området av förändringar i omvärlden? Finns det en öppenhet för att flytta grän- sen för att inkludera nya konstområden, färdigheter och professio- ner? Även frågan om den övergripande terminologin har diskuterats. Är begreppen konstnär och kulturskapare synonyma eller skiljer sig betydelsen av de båda begreppen åt och vilka skäl talar för och emot att använda det ena eller andra inom i första hand kulturpolitiken? En jämförelse mellan olika politikområden och de avgränsningar som görs på resp. område visar att svaren på frågorna skiljer sig åt beroende på syftet med avgränsningen. Detta kapitel inleds med en kort teoretisk ansats kring professioner och konstnärsbegreppet. 1 I utredningsdirektiven används begreppet upphovsperson. Utredningen har för sin del valt att använda det juridiska begreppet upphovsman, som naturligtvis ska uppfattas könsneutralt. Därefter redovisas en jämförelse av de avgränsningar som används inom skol- och utbildningspolitiken, kulturpolitiken, näringspoli- tiken, arbetsmarknadspolitiken och i de yrkesförbund som finns på detta område. Avslutningsvis summerar utredningen hur begreppet hanteras i olika avseenden. Ett sätt att analysera begreppet professionell konstnär är att se närmare på definitionen av vad en profession är. Det är vanligt att man sätter likhetstecken mellan profession och yrke. I den sam- hällsvetenskapliga terminologin är definitionen ofta snävare och profession beskrivs som ett yrke vars auktoritet och status bygger på hög formell utbildning som ofta är universitetsbaserad.2 Till ut- bildning och skicklighet läggs i vissa definitioner till att de som gör ett speciellt arbete betraktas som en grupp.3 Även om det finns många, ofta kvalitativa vetenskapliga studier av enskilda professioner anses professionsforskningen ha haft pro- blem med att formulera en tillräckligt precis definition. De flesta moderna sociologiska definitioner betonar anknytningen till högre formell utbildning, då främst vid universiteten. Universitets- utbildning ger formell meritering i form av examensbevis, som oftast utgör en ”ovillkorlig inträdesbiljett” till det professionella yrkeslivet. Relationen mellan vetenskap och profession förstås alltså ungefär som relationen mellan grundforskning och tillämpad vetenskap, eller: kun- skapsproduktion (forskning), distribution (universitetsundervisning) och tillämpning (yrkespraktik). 3Cambridge Dictionary: Profession any type of work that needs special training and parti- cular skill, often one that is respected because it involves a high level of education. The people who do a particular type of work is considered as a group. Vem som räknas som professionell konstnär beror på många olika faktorer . Foto: /Folio. En andra huvudpunkt i definitionen är som sagt att yrket åtnjuter en relativt hög status och prestige. När dessa båda punkter kopplas samman får vi definitionen: akademiskt förankrad och hög status. En annan ingång är att sociala grupper använder makt för att max- imera sina egna belöningar och privilegier genom att begränsa till- gången till dem, dvs. genom att utesluta andra grupper.4 Adjektivet professionell kommer av det latinska ordet ”pro- fessio” som betyder uppgift, yrke.5 En person som utför något pro- fessionellt gör något ”som utförs på ett fackmässigt godtagbart sätt” Läser man vidare finns också betydelsen ”som utför något yrkesmässigt som även kan utföras amatörmässigt; ofta med bibetydelse av skicklighet o.d.” Motsats till att vara yrkesmässig är någon som är amatörmässig. Synonymer för professionell är: yrkesmässig; yrkes-; fackmanna-; expert-; rutinerad; pro-; proffs. Ett ord som många kan ha en åsikt om är ”expertmässig” som här är synonymt med ”professionell”. Ordet professionell kopplas till person som agerar yrkesmässigt och med skicklighet av någon som tillhör eliten inom sitt yrke. Motsatsen är då amatörmässig eller oprofessionell. Någon riktig definition för vad som utgör gränsen mellan professionella och amatörer är svår att fastställa.6 Ofta vägs följande aspekter samman när man ska beskriva be- greppet professionell konstnär: konstnärlig utbildning, konstnär- ligt kunnande, sysselsättningsgrad i konstnärlig verksamhet, om- fattningen av det offentliga framträdandet som konstnär. Dessa faktorer utgör också en sammanvägning som ligger till grund för ett ev. medlemskap i många konstnärsorganisationer. I ordet pro- fessionell läggs ofta att ha som mål att kunna försörja sig på sitt konstnärskap och få merparten av sin inkomst från det. Professio- nalitet kan däremot gälla både för den som är professionell och för den som är amatör. Utifrån teori om professioner är det konstnär- liga området ett fält där makt utövas, precis som på andra fält i samhället där människor och institutioner strider om något de har gemensamt. Fältet har en hög grad av autonomi. 4Thomas (2009). Vad är en profession? Teoretiska ansatser och definitioner. 5Svensk , s. 619. 6Agneta (2008). Professionell musiker eller amatörmusiker – vad definierar gränsen. fältet äger i hög grad att bestämma över vilka värden som gäller på fältet, utan inflytande utifrån. Fältet är ett professionsfält, där ett yrkesutövande står i centrum. Inom fältet pågår en kamp om infly- tande över vilket värdesystem som ska gälla och hur status ska för- delas. Den grupp inom fältet som bekräftas tydligast av rådande system är den dominerande gruppen. Från tid till annan uppstår uppror mot den dominerande gruppen och dess värden, vilket be- kämpas av dem som vill upprätthålla status quo. Eftersom det är en viktig fråga för fältet som sådant att upprätt- hålla sin autonomi, är det också enligt en viktig fråga att vakta fältets gränser. Överträdelser inifrån och ut straffas av de dominerande genom att den som överträder förlorar status. Över- trädelser utifrån och in bevakas så att den som träder in avkrävs tydliga investeringar i de värden som råder på fältet, eller i det kallar för symboliskt kapital. Annars beviljas inte inträdet. talar om yrkesgrupper och om att medlemskap i gruppen beslutas av de personer som redan är medlemmar. Klass- iska professioner är läkare, advokat och forskare. För att ha tillträde till gruppen behöver en investering göras av den som söker gruppens erkännande som innebär ett accepterande och över- tagande av de normer för utövande av professionen som de domi- nerande inom gruppen definierar, explicit eller ofta implicit. Det den inträdande på fältet, liksom de som redan befinner sig där, behöver investera i kallar för symboliskt kapital och habitus, ett för fältet korrekt sätt agera. Barn och unga kan på ett oförmedlat sätt ge sig i kast med att spela ett instrument, sjunga, måla eller rita, slöjda, skriva en egen historia eller agera i en film de gör själva. Här ser vi amatörkulturens be- gynnelse, av stor betydelse för konsten i samhället, men utan att man behöver belasta dessa verksamheter med frågan om det som sker är konst i en mer specifik mening eller om de utövande ska kallas konstnärer eller kulturskapare. Ändå sker det tidigt under uppväxten en viss sortering i konstområden och av olika färdig- heter förknippade med dessa. 4.3.1Barnens skapande i förskolan Redan i läroplanen för förskolan nämns barnens eget kulturska- pande som en viktig uppgift. I förskolans uppdrag ingår bl.a. att utveckla barns förmågor och barns eget kulturskapande.7 Den närmare utformningen av barnens konstnärliga upplevelser och egna skapande utformas på olika nivåer i samhället och kan variera en hel del. I grunden ligger dock den självklara rätten för barn att på ett lekfullt och stimulerande sätt komma i kontakt med kultur och konstformer som kanske inte finns på ett självklart sätt i det egna hemmet och som kan väcka nyfikenheten att lära sig mer. Det handlar inte om prestationer utan om att väcka lusten hos bar- nen att upptäcka nya saker och att själva våga uttrycka sig. Introduktionen till konsten och skapandet börjar . Foto: /Konstnärspolitiska utredningen. 7 Läroplan för förskolan 98, reviderad 2016, s. 6. I läroplanen för är det ett av flera mål att varje elev efter genomgången grundskola kan använda och ta del av många olika uttrycksformer såsom språk, bild, musik, drama och dans samt har utvecklat kännedom om samhällets kulturutbud.8 I den konkreta undervisningen tar sig detta uttryck i att eleverna kan ha lektioner i t.ex. bild med olika tekniker, musik med olika instrument och genrer, trä- och syslöjd med olika material och tek- niker och att undervisningen i svenska bl.a. kan omfatta läsning av skönlitteratur med olika stilar och genrer och uppsatsskrivning. Eftersom är obligatorisk finns det inga trösklar i form av avgifter eller förkunskaper att ta sig över för eleverna när det gäller att ta del av undervisningen. Alla elever ska fullgöra utbild- ningen. 4.3.3Estetiska ämnen i gymnasieskolan I gymnasieskolan används begreppet estetiska ämnen som en sam- lingsbeteckning för undervisning om olika konstformer och om mellanmänskliga relationer. I examensmålen för estetiska program sägs följande: Estetiken kan förstås som specifika konstformer likaväl som en del av kulturen, definierad som formerna för kommunikation, samexistens och gemensam förståelse mellan människor. Utbildningen ska ge ele- verna möjlighet att arbeta skapande. Både individuellt och i samverkan med andra ska eleverna ges möjlighet att utveckla förmågan att kom- municera tankar och idéer med estetiska uttrycksmedel. Under utbild- ningen ska eleverna därför pröva såväl ett konstnärligt som ett veten- skapligt förhållningssätt.9 Det estetiska programmet har fem inriktningar: bild och formgiv- ning, dans, estetik och media, musik samt teater. Inom de olika inriktningarna finns det olika kurser med en mer precis inriktning. har det förts en diskussion om de estetiska ämne- nas plats i gymnasieskolans nationella program. är de inte längre obligatoriska, men i regeringsförklaringen 8Läroplan för , förskoleklassen och fritidshemmet 2011, avsnitt 2.2. 2017 aviserar regeringen att alla nationella program ska få ett este- tiskt ämne.10 Regeringen föreslår i en lagrådsremiss att ett estetiskt ämne ska ingå i de nationella programmen i gymnasieskolan. Lagändringarna föreslås träda i kraft och tillämpas första gången på utbildning som påbörjas höst- terminen 2019. Elever som väljer det estetiska programmet behöver i normal- fallet inte passera någon tröskel i form av avgifter eller antagnings- prov. Det finns dock gymnasier med estetisk specialinriktning där antagningen delvis bygger på elevens konstnärliga färdigheter.11 Många barn och unga deltar även i undervisning i en kulturskola, en verksamhet med rötter i den kommunala musiksko- lan som går tillbaka till 1940-talet.12 spelar en viktig roll i utbildningsprocessen för att förbereda elever för eftergymna- siala och högskoleutbildningar, inte minst på musikområdet. När verksamheten omvandlades från musik- till kulturskolor var det för att man ville erbjuda fler konstområden än musik. Det saknas en formell beskrivning av vad det innebär att vara en kulturskola. Den målbild som finns kan beskrivas enligt följande: är en organisation där minst tre av ämnena musik, bild- konst, teater, dans och film/video finns som frivillig regelbundet åter- kommande verksamhet för barn och ungdom efter skoldagens slut. Verksamheten ska ha som mål att en integration av ämnena kommer till stånd.13 Det finns inga formella trösklar i form av förkunskaper för den som vill delta i . Däremot tar många kommuner, men 10Regeringsförklaringen , s. 11. 11Det gäller t.ex. musikgymnasium. Den som söker en körsångsutbildning måste göra ett antagningsprov. Provet består av två delar: ett skriftligt musikprov och ett sångprov. Proven poängsätts och läggs samman med elevens meritvärde från slutbetyg. Uppgift hämtad från webbplatsen för . 12Verksamheterna i landets kulturskolor beskrivs i betänkande En inkluderande kulturskola på egen grund (SOU 2016:69). I den ideella, partipolitiskt och fackligt obundna föreningen samverkar kommunerna för en tillgänglig och högkvalitativ kulturskoleverksamhet. 13SOU 2016:69, s. 59. inte alla, ut terminsavgifter och instrumenthyror, vilket i sig kan vara ett hinder för deltagande. står intäkter från avgifter och instrumenthyror för av kulturskolornas intäkter vilket är ungefär samma nivåer som . fördelar /2016 i stöd till kommuner för att minska ojämlikheten i . Fr.o.m. har ett nationellt kulturskolecentrum inrättas vid Kulturrådet.14 För detta ändamål tillförs myndigheten (se vidare avsnitt 7.3.1). 4.4Utbildning till konstnärliga professioner Utbildningen till konstnärliga yrken sker i huvudsak på högskole- nivå, men det finns också utbildningar på lägre nivåer, t.ex. inom konstområdet för dans, närmare bestämt för den klassiska baletten. Därtill finns det ett flertal konstnärliga utbildningar under det pa- raply som kallas eftergymnasial yrkesutbildning. Dessa utbildningar är alla inriktade på yrkeskunskaper inom specifika delar av de olika konstområdena, kunskaper som ofta kopplas till en form av yrkeskodex. Utöver att utbildningarna kan leda till en konstnärlig högskoleexamen är det också relevant att beskriva re- sultatet av utbildningarna på olika nivåer som att studenterna blir innehavare av olika konstnärliga professioner. För den som vill satsa på sitt musicerande, målande, filmande, age- rande, m.m. och utveckla sitt konstnärskap finns möjligheten att söka sig till någon av de många eftergymnasiala yrkesutbildningar som finns runtom i landet. Det är en utbildningsform som finns . Då överfördes drygt 100 tidigare s.k. komplet- terande utbildningar till ett nytt regelverk, varav var av högskoleförberedande karaktär. En enskild fysisk eller juridisk person som anordnar en utbild- ning kan få stöd för utbildningen genom att den ställs under stat- 14 Budgetpropositionen 2018 (prop. 2017/18:1, utg.omr. 17), s. 34. lig tillsyn, berättigar de studerande till studiestöd eller berättigar till statsbidrag. Ansökan om stöd ges in till Myndigheten för yr- keshögskolan. Utbildningarna ska förbereda för högskoleutbild- ningar som kan leda fram till konstnärliga examina, medverka till att utveckla ett kvalificerat yrkeskunnande inom det konstnärliga eller kulturella området eller ha ett innehåll som syftar till att bevara eller utveckla kulturarvet.15 Statsbidraget för konst- och kulturutbildningar och vissa andra utbildningar uppgick till , vilket motsvarar 1 442 årsplatser, exklusive kostnader för studiestöd. Det sammantagna statliga stödet i form av statsbidrag för de ännu pågående kompletterande utbildning- arna och utbildningarna enligt det nya regelverket uppgick till . Det är en minskning med jämfört med föregående år.16 Enligt Myndigheten för är utbildningarna inom konst och kultur uppdelade i två kategorier: –Högskoleförberedande utbildningar inom det konstnärliga om- rådet som kan leda till vidare studier på konst-, musik-, dans-, cirkus- eller teaterhögskolor. –Yrkesinriktade utbildningar inom det konstnärliga och kulturella området, samt utbildningar inom kulturarvsområdet, exempelvis bildkonst, formgivning, design, dans, musik, teater, musikalar- tisteri, inredning, medieproduktion, skrivande, mode, textil, smide, folkdans och nyckelharpsbygge. Bland cirka femtiotalet anordnare av dessa konst- och kultur- utbildningar finns Kulturama i , i , i , Stiftelsen i , i , , m.fl. städer, Dômen Konstskola i , Stiftelsen i , Stiftelsen i , Balettakademien i och Tillskärarakademin i .