sou · H6B382 · 2018-11-30 00:00:00 — Detta kan tala för alternativ 2, nämligen en regel som går ut på att den myndighet som exponerar säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet får kräva att det ingås ett säkerhetsskyddsavtal, om det behövs för att kraven på säkerhets- skydd ska tillgodoses. Det bör dock understrykas att bestämmel- serna i 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddslagen inte hindrar en verksam- hetsutövare från att ställa krav på en motpart att ingå säkerhets- skyddsavtal även om det inte finns någon sådan skyldighet enligt lag (prop. 2017/18:89 s. 105). En verksamhetsutövare kan t.ex. kräva ett säkerhetsskyddsavtal i situationer där en upphandling enbart omfattar uppgifter i säkerhetsskyddsklassen begränsat hemlig. Därmed fram- står det som överflödigt att uttryckligen ange att det finns en sådan möjlighet i vissa fall. En sådan regel kan dessutom komma att upp- fattas som att verksamhetsutövaren inte har rätt att kräva ett säker- hetsskyddsavtal i andra fall än de som pekas ut i bestämmelsen. Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal vore olyckligt och är inte förenligt med lagstiftarens intention (se det redovisade propositionsuttalandet). Alternativ 3 skulle kunna vara att utgångspunkten är att säker- hetsskyddsavtal ska ingås, men att det anges att ett sådant avtal inte behöver ingås om kraven på säkerhetsskydd ändå är uppfyllda eller kan uppfyllas. Genom en sådan skrivning skulle man betona vikten av att säkerhetsskyddet inte urholkas. kan man ifrågasätta värdet av en sådan bestämmelse, eftersom det som vi konstaterat även utan en sådan finns en möjlighet för en verksamhetsutövare att kräva att ett säkerhetsskyddsavtal ingås. En myndighet som avser att inleda en samverkan eller ett samarbete med en annan myndighet kan alltså kräva att det ingås ett säkerhetsskyddsavtal, om den först- nämnda myndigheten anser att det behövs. Vidare finns det enligt vår uppfattning nackdelar med en bestämmelse av det slag som vi nu diskuterar. Till att börja med måste man, för att bestämmelsen ska få önskad effekt, klargöra vad som krävs för att kraven på säker- hetsskydd ska vara uppfyllda utan ett säkerhetsskyddsavtal. I annat fall är risken stor att tillämpningen blir ojämn. Risken att bedöm- ningen i efterhand anses som felaktig kan leda till att myndigheter väljer att ingå säkerhetsskyddsavtal när det inte är nödvändigt hellre än att ta risken att göra fel. Detta leder i sin tur till en ökad admini- strativ belastning för både de samverkande myndigheterna och Säkerhetspolisen. En regel av detta slag innebär vidare att det knappast går att koppla skyldigheten att vidta andra förebyggande åtgärder, t.ex. att samråda med tillsynsmyndigheten i vissa fall, på att det finns en skyldighet att ingå ett säkerhetsskyddsavtal (se våra resonemang i kapitel 6). För att en sådan koppling ska kunna göras krävs det enligt vår mening att det är tydligt när det finns en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal. Det framstår då inte som lämpligt att knyta andra skyldigheter till myndighetens egen bedömning av vilka krav på säkerhetsskydd som bör ställas. För att det i efterhand ska kunna kontrolleras om bestämmelsen har följts, krävs det dessutom att övervägandena i fråga om behovet av säkerhetsskyddsavtal doku- menteras. Om en sådan dokumentation krävs ökar den administra- tiva belastningen för myndigheterna. Ett sista alternativ – alternativ 4 – skulle kunna vara att man i stället för säkerhetsskyddsavtal inför någon särskild figur just för samarbeten mellan statliga myndigheter. Ett argument för en sådan Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal lösning skulle kunna vara att det är tveksamt om statliga myndig- heter kan ingå civilrättsligt giltiga avtal med varandra (se våra resone- mang i avsnitt 5.4.2) och att ordet avtal därför kan förefalla oegent- ligt. Man kan ifrågasätta värdet av att man inför en ny rättslig figur för att åstadkomma i allt väsentligt samma sak som ett säkerhetsskyddsavtal. Vi har svårt att se några större fördelar med en sådan ordning. Vår bedömning är att alternativ 1 är den bästa lösningen. En sådan reglering skulle vara flexibel och lämna utrymme för de samverkande statliga myndigheterna att använda sitt omdöme i frågan om ett säkerhetsskyddsavtal behövs eller inte i det enskilda fallet. Den hindrar inte att säkerhetsskyddsavtal ingås om det finns skäl för det. Alternativ 2, dvs. en regel som innebär att statliga myndigheter får ingå säkerhetsskyddsavtal, tillför enligt vår mening inget utöver alternativ 1 och har dessutom flera nackdelar. Alternativ 3 innebär visserligen en viss betoning av vikten av att myndigheter som önskar samverka tar ansvar för säkerhetsskyddet, men har flera nackdelar som vi har utvecklat i det föregående. Vi anser inte heller att det skulle vara lämpligt att i enlighet med alternativ 4 införa någon form av ”säkerhetsskyddsavtal light”. Säkerhetsskyddsregler- ingen bör inte göras mer komplicerad genom införande av nya figurer som inte tillför något väsentligt nytt. Det framstår i stället som mer naturligt och lämpligt att säkerhetsskyddsavtalen – i de fall de ingås –anpassas till behoven i det enskilda fallet. Med beaktande av det anförda föreslår vi en reglering i enlighet med alternativ 1, dvs. att samarbeten och samverkan mellan statliga myndigheter undantas från kravet på säkerhetsskyddsavtal – förutom om det är fråga om en anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. En följd av förslaget om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal är att andra typer av överenskommelser än säkerhetsskyddsavtal kan komma att aktualiseras mellan statliga myndigheter. Det kan handla om såväl skriftliga som muntliga överenskommelser om hur säkerhetsskyddet ska ordnas i en viss situation. Frågan är om och när denna typ av överenskommelse ska betecknas som säkerhetsskyddsavtal. Av skäl som vi utvecklar i det Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal följande bedömer vi att det bör finnas utrymme för statliga myn- digheter att komma överens i fråga om säkerhetsskydd utan att det för den delen blir fråga om säkerhetsskyddsavtal i formell mening. I annat fall skulle t.ex. kraven enligt 2 kap. 7 § nya säkerhetsskydds- förordningen på anmälan och avanmälan av säkerhetsskyddsavtal bli tillämpliga vid varje sådan överenskommelse, vilket skulle innebära merarbete både för myndigheten som ingår avtalet och för Säker- hetspolisen. Enligt vår mening är det viktigt att undantaget från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal inte skapar merarbete eller försvårar för statliga myndigheter att komma överens i frågor om säkerhetsskydd. Att beteckna alla former av överenskommelser mellan statliga myndigheter om säkerhetsskydd som säkerhetsskyddsavtal skulle enligt vår mening få den effekten att undantaget blir verk- ningslöst. Undantaget från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal bör därför ha den innebörden att statliga myndigheter får använda sitt omdöme i varje enskilt fall. Det innebär att om det finns ett behov av exempelvis genomföra säkerhetsprövning av personal hos den andra myndigheten så ska ett säkerhetsskyddsavtal ingås. Om det däremot är tillräckligt med en överenskommelse om att endast per- sonal i en viss säkerhetsklass ska få delta i samverkan mellan myn- digheter, så bör myndigheterna kunna komma överens om detta utan att reglerna om säkerhetsskyddsavtal tillämpas. 5.4.5Andra än statliga myndigheter bör normalt omfattas av en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal Resonemangen om undantag för samarbeten och samverkan mellan statliga myndigheter avser de förhållanden som typiskt sett råder mellan de statliga myndigheterna. Nästa fråga är om samma argu- ment väger lika tungt för andra myndigheter, t.ex. för samverkan och samarbete mellan statliga och kommunala myndigheter eller mellan kommunala myndigheter. Vi menar att så inte är fallet. Kommunerna sköter lokala och regionala angelägenheter av all- mänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund och kan därför inte sägas företräda samma övergripande intresse som statliga myn- digheter gör (se 14 kap. 2 § regeringsformen). Det kan alltså finnas ett spänningsförhållande mellan kommunala och statliga intressen, Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal vilket har uppmärksammats i ett flertal ärenden med säkerhets- politiska inslag, t.ex. när det gäller uthyrningen av hamnkapacitet på och i inom ramen för naturgasprojektet stream 2. Vi noterar också att kommittén Förbättrat skydd för totalförsvarsverksamhet (dir. 2017:31) har fått i uppdrag att kart- lägga det befintliga regelverk som syftar till att skydda total- försvarsverksamhet mot yttre hot, och utifrån kartläggningen bedöma om ansvarsförhållandet mellan staten, kommunerna och enskilda är tydligt och lämpligt reglerat. Även landstingen kan företräda mot- stående regionala intressen. Med hänsyn till det anförda bör andra myndigheter än statliga ha samma skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal vid samverkan och samarbeten som vid upphandling. Det bör dock framhållas att det kan finnas andra lösningar än ingående av säkerhets- skyddsavtal, inte minst genom att verksamhetsutövare minimerar utomståendes insyn i verksamheten till situationer där det verkligen är nödvändigt, och även minimerar utomståendes tillgång till säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter. Myndigheter och andra som del- tar i olika former av samverkan bör alltså noga tänka igenom om det är nödvändigt att exempelvis ge motparten tillgång till säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter eller om ändamålet med samverkan kan uppnås ändå. Om man kommer fram till att det inte är nöd- vändigt att ge motparten tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet behöver man inte heller ingå ett säkerhetsskyddsavtal. 5.4.6Regeringen bör kunna föreskriva och besluta om undantag I det föregående har vi kommit fram till att kravet på säkerhets- skyddsavtal bör utvidgas och att det normalt bör gälla bl.a. för anskaffningar mellan statliga myndigheter. Det kan dock finnas vissa relationer mellan myndigheter där det inte framstår som rimligt eller nödvändigt med ett krav på säkerhetsskyddsavtal. Ett exempel skulle kunna vara relationen mellan Försvarsmakten och Försvarets mate- rielverk. Dessa två myndigheter har ett mycket omfattande sam- arbete och är tätt sammanflätade. Även andra liknande relationer mellan myndigheter kan tänkas. Det bör därför finnas en möjlighet Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal att undanta vissa myndigheter från kravet att ingå säkerhetsskydds- avtal med varandra. Behoven kan variera , varför sådan re- glering bör finnas i förordning. Det bör dock anges i säkerhets- skyddslagen att regeringen får föreskriva om undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal. Detta kan lämpligen ske genom ett tillägg i bemyndigandet i 2 kap. 7 § nya säkerhetsskyddslagen. Det kan vidare finnas ett behov av undantag i vissa specifika fall. Ett exempel kan vara den typen av samarbeten som enligt våra direktiv inte bör omfattas av en skyldighet att ingå säkerhets- skyddsavtal, nämligen sådant samarbete som en myndighet bedriver i enlighet med författning eller regeringsbeslut och som förutsätter ett utbyte av säkerhetskänsliga uppgifter och där förtroendet mellan parterna bygger på ett ömsesidigt intresse av att säkerheten för upp- gifterna upprätthålls. I princip handlar det om viss samverkan på underrättelseområdet, t.ex. partnersamarbeten. Man kan också tänka sig andra situationer där ett undantag är lämpligt, exempelvis i ett tillstånd av höjd beredskap där det finns möjlighet att snabbt an- skaffa vissa varor eller tjänster. Det kan även vara lämpligt att undan- ta anskaffningar mellan vissa myndigheter genom särskilda beslut hellre än genom förordning. Regeringen har det övergripande ansva- ret för säkerhet. Vår bedömning är att regeringen i denna roll bör ha möjlighet att, på de skäl som regeringen finner lämpliga, fatta beslut i enskilda fall om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddslagen gäller när en offentlig verksamhetsutövare avser att genomföra en upphandling eller en enskild verksamhetsutövare ingår ett avtal om varor, tjänster eller byggentreprenader med utomstående leverantörer. Skyldigheten att ingå ett säkerhetsskyddsavtal gäller bara om det i upphandlingen eller avtalet förekommer säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller upphandlingen i övrigt avser eller ger leverantören tillgång till säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal Våra bedömningar i det föregående innebär att skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal bör gälla i fler fall än som följer av den beskrivna regleringen i 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddslagen. Förutom upphandling och andra avtal bör skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal även gälla vid andra typer av samverkan och samarbete. Det är varken möjligt eller lämpligt att i en föränderlig värld försöka uttömmande definiera vilken sorts samverkan och vilka slags samarbeten det kan röra sig om. Bestämmelsen bör därför vara så neutralt utformad att den omfattar även nya samverkans- och samarbetsformer som uppkommer . Vilka undantag från skyldigheten som bör gälla eller vara möjliga har vi utvecklat i av- snitt 5.4.4–5.4.6. Vi ser i övrigt endast anledning till mindre ändringar i fråga om villkoren för att det ska råda ett krav på säkerhetsskyddsavtal. vihar utvecklat i avsnitt 5.4.3 bör det avgörande vara om säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verk- samhet kan exponeras för någon utomstående. Regleringen bör därför även i fortsättningen bygga på i allt väsentligt motsvarande förut- sättningar, även om ordalydelsen i 2 kap. 6 § nya säkerhetsskydds- lagen måste anpassas något för att passa för även annat än upp- handlingar och avtal om anskaffningar. Regleringen bör innebära ett krav på säkerhetsskyddsavtal om det planerade förfarandet innebär att den utomstående parten kan få tillgång till säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller i övrigt avser eller kan ge den utomstående parten till- gång till säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Dessa skrivningar innebär att kravet på expo- nering mjukas upp något, eftersom det blir tillräckligt att förfarandet kan leda till exponering. Bestämmelserna om säkerhetsskyddsavtal bör även i fortsätt- ningen vara framåtsyftande på så sätt det de ska tillämpas redan när verksamhetsutövaren avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda någon annan form av samverkan eller samarbete med en utomstående part. Uttrycket utomstående part är tänkt att omfatta exempelvis en annan myndighet eller ett annat företag, även sådana som ingår i samma koncern. När det gäller anskaffningar mellan statliga myndigheter bör det enligt vår bedömning sakna bety- delse att dessa ingår i samma juridiska person, nämligen staten. Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal Däremot bör det, som vi tidigare kommit fram till, göras ett undan- tag för andra former av samverkan och samarbeten mellan sådana myndigheter. Ordet avser innebär en markering av att säkerhetsskyddsavtalet i princip måste vara på plats när samarbetet eller samverkan inleds, eller avtalet ingås. Bestämmelsen om avtalets innehåll bör av redaktionella skäl flyttas till en egen paragraf i 2 kap. Det finns också skäl att komplettera den med en bestämmelse om att verksamhetsutövaren har en rätt att revidera säkerhetsskyddsavtalet vid ändrade förhållanden. Vi utveck- lar skälen för detta i avsnitt 6.11.3. Revideringen bör självfallet ske i samverkan med den utomstående part som man ingått säkerhets- skyddsavtal med. Det bör även i fortsättningen krävas att verksamhetsutövaren kontrollerar att motparten lever upp till kraven i säkerhetsskydds- avtalet. Även denna bestämmelse bör dock av redaktionella skäl flyttas till en egen paragraf i 2 kap. I konsekvens med tillägget om rätt till revidering vid ändrade förhållanden bör det också införas en skyl- dighet för verksamhetsutövaren att se till att sådan revidering sker. Skälen för detta utvecklas i avsnitt 6.11.3. Särskilt om aggregerade uppgifter Som vi har angett i avsnitt 5.1 ingår det inte i vårt uppdrag att över- väga ändringar när det gäller kravet på att de uppgifter som expo- neras för den utomstående parten har en viss säkerhetsskyddsklassi- ficering. Våra resonemang utgår alltså ifrån att det handlar om upp- gifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller om i övrigt säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse. En särskild fråga är dock hur man bör hantera situationen att ett pla- nerat förfarande, t.ex. en utkontraktering av viss it-drift, involverar en stor mängd uppgifter som sedda var för sig är klassificerade som begränsat hemliga, eller som inte är säkerhetsskyddsklassificerade alls, men som sammantagna kan vara betydligt känsligare i förhåll- ande till säkerhet. Det kan t.ex. handla om situationer där uppgifter som sammanställts har bearbetats eller kan bearbetas så att man av sammanställningen kan utvinna en annan och mer känslig information än av uppgifterna var för sig. En annan situation kan Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal vara att den sammanställda informationen visar på exempelvis bero- enden mellan olika verksamheter, förmåga, sårbarheter eller andra för- hållanden som kan leda till en inte obetydlig skada för säkerhet om den röjs. Det kan av förarbetena utläsas att sammanställningar av uppgifter från olika källor kan göra att den sammanställda informationen kan anses utgöra säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter även om infor- mationen härrör från öppna källor (prop. 2017/18:89 s. 45). Upp- gifterna i en sammanställning kan alltså vara säkerhetsskyddsklassi- ficerade, fastän de i ett annat sammanhang inte är det var och en för sig. Det framgår vidare av förarbetena att verksamhetsutövarna, vid sin klassificering av uppgifter, måste bedöma om en samling av upp- gifter i en viss säkerhetsskyddsklass medför att en högre säkerhets- skyddsklass ska tillämpas. påpekas det att man med hän- syn till behovet av att undvika onödiga administrativa kostnader och ingrepp i enskildas integritet m.m. inte bör göra klassificeringen i större utsträckning och med placering i högre klass än vad som är nödvändigt (prop. 2017/18:89 s. 67). Förarbetsuttalandena kan tolkas så att verksamhetsutövarna i sitt arbete med säkerhetsskyddsklassificering är skyldiga att beakta mängden uppgifter och konsekvenserna av att de sammanställs. Rättsläget kan alltså uppfattas på det sättet att en mängd uppgifter som, sedda var för sig, är att bedöma som begränsat hemliga bör klassificeras som konfidentiella om de finns i en samling och skadan vid röjande skulle bli inte obetydlig. Detta är en lämplig ordning och föranleder inte några förslag från vår sida. är normalt ett särskilt avtal Under vårt arbete har frågan aktualiserats om säkerhetsskydds- avtalet måste vara ett särskilt avtal, eller om det kan utgöra en del av affärsavtalet eller samverkansavtalet mellan parterna. Vår uppfatt- ning är att det normalt bör vara fråga om ett tydligt urskiljbart särskilt avtal. Ett skäl för detta är skyldigheten att ingå ett säkerhets- skyddsavtal gäller redan för den som avser att vidta vissa åtgärder. Normalt måste säkerhetsskyddsavtalet ingås före affärs- eller samarbets- avtalet. Detta gäller i synnerhet om det redan i t.ex. ett förfrågnings- Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal underlag inför en upphandling ska tas in säkerhetsskyddsklassi- ficerade uppgifter. Ett annat skäl för att säkerhetsskyddsavtalet bör hållas separat är att det annars blir svårare för tillsynsmyndigheterna att kontrollera att verksamhetsutövare fullgör sina skyldigheter när det gäller säkerhetsskyddsavtal. Detta blir än viktigare om man, som viföreslår i avsnitt 9.8, inför sanktioner för den verksamhetsutövare som åsidosätter sina skyldigheter. Det bör också framhållas att det av andra skäl kan vara viktigt att säkerhetsskyddsavtalet hålls utanför affärsavtalet. Det kan t.ex. vara så att affärsavtalet innehåller affärs- hemligheter som inte är relevanta för tillsynsmyndigheterna att ta del av. Slutligen är ett viktigt argument att säkerhetsskyddsavtalet utgör en rättslig grund för vissa ingripande åtgärder, däribland säkerhetsprövning av motpartens personal. Det är då ytterst viktigt att det är tydligt att det är fråga om ett sådant avtal som avses i 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddslagen. 5.5Reglerna om behörighet bör övervägas Bedömning: Det bör övervägas om bestämmelsen i nya säker- hetsskyddsförordningen om behörighet att delta i säkerhetskäns- lig verksamhet bör göras tillämplig även i fråga om utomstående som genom t.ex. ett samarbete får tillgång till säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter eller i övrigt till den säkerhetskänsliga verksamheten. Som nämnts i avsnitt 5.2 finns det i 2 kap. 3 § nya säkerhetsskydds- förordningen en bestämmelse om behörighet att delta i säkerhets- känslig verksamhet. Där anges följande. Behörig att ta del av säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt delta i säkerhetskänslig verksamhet är, om inte något annat följer av bestämmelser i lag, endast den som 1.har bedömts pålitlig från säkerhetssynpunkt, 2.har tillräckliga kunskaper om säkerhetsskydd, och 3.behöver uppgifterna eller annan tillgång till verksamheten för att kunna utföra sitt arbete eller på annat sätt delta i den säkerhets- känsliga verksamheten. Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal Bestämmelsen riktar sig till verksamhetsutövarens ledning och inne- bär att den som ska anställas eller på något annat sätt delta i säker- hetskänslig verksamhet ska uppfylla krav på pålitlighet, kunskap om säkerhetsskydd och behov av uppgifterna eller tillgång till verksam- heten. En särskild fråga är om bestämmelsen också träffar personer som verksamhetsutövaren samverkar eller samarbetar med, utan att personerna är t.ex. anställda eller uppdragstagare i den säkerhets- känsliga verksamheten. Med detta avser vi bl.a. de personer som från en annan myndighet deltar i en myndighetssamverkan med den myndighet som är en verksamhetsutövare enligt säkerhetsskydds- lagen. En tolkning som går ut på att sådana personer omfattas skulle vara rationell och mest förenlig med kraven på ett väl anpassat säkerhetsskydd. Det framstår som naturligt att de krav som ställs på anställda och uppdragstagare ska gälla för alla utomstående som involveras i verksamheten. Det är dock tveksamt om bestämmelsen kan tolkas så, av de skäl som utvecklas i det följande. Rubriken före bestämmelsen lyder Behörighet att delta i säkerhets- känslig verksamhet. Vidare framgår av själva paragrafen att den avser personer som får del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt deltar i säkerhetskänslig verksamhet. Det sagda ger vid handen att bestämmelsen enbart träffar personer som anses delta i den säker- hetskänsliga verksamheten. I nya säkerhetsskyddslagen används nämligen uttrycket ”delta i säkerhetskänslig verksamhet” enbart för sådana personer som arbetar i själva verksamheten, exempelvis an- ställda och uppdragstagare (se t.ex. 3 kap. 1 § och 5 kap. 2 § lagen). Uttrycket och de bestämmelser där det används anses alltså inte träffa exempelvis anställda hos en leverantör som verksamhetsutövaren ingår ett säkerhetsskyddsavtal med eller andra utomstående. Av 1 kap. 1 § nya säkerhetsskyddsförordningen framgår att ord och uttryck i förordningen har samma innebörd som i lagen. Med hänsyn till det anförda får uttrycket ”delta i säkerhetskänslig verksamhet” i 2 kap. 3 § förordningen förstås på samma sätt som i lagen. Det inne- bär att det är tveksamt om den kan läsas på det sätt som vi disku- terade inledningsvis.