sou · H6B339 · 2018-06-01 00:00:00 — kraven mindre specificerade, t.ex. att vårdcentralen ska ”uppfylla triagehandbokens hänvisningsnivå öppenvård akut – senast ska bedömning och eventuell behandling kunna ske” och utföraren får själv avgöra öppettider utifrån sina patienters behov. Akutuppdrag utanför vårdcentralens ordinarie öppettider, dvs. Som regel är uppdraget formulerat så att vårdcentralen har uppdra- get dygnet runt, , men hur man löser det uppdraget ser olika ut. Den vanligaste lösningen är att har definierat jourom- råden med en jourmottagning som har öppet och ofta även vardagkvällar. I uppdraget ingår att utföraren är skyldig att bemanna med läkare, ibland även med sjuksköterskor från vårdcentralen. Ofta har dock jourmottagningarna egna sjuksköterskor för att hålla kon- tinuitet i bemanningen och säkra rutiner. I finns närakuter som en mellanform mellan primärvård- ens vanliga jourmottagningar och akutsjukhusens akutmottagningar. I vissa landsting överlåter man i stället åt utförarna att avgöra hur man ska samarbeta jourtid. I ytterligare något landsting har man en lösning, där man kan få särskild ersättning för att driva jourmottag- ning på ett sätt som har definierat som önskvärt, till ex- empel i närheten av sjukhusets akutmottagning. Andra speciallös- ningar finns också, anpassade till lokala förhållanden. Vårdintyg och konstaterande av dödsfall Det vanliga är att utförare med avtal i landstingens vårdval för pri- märvård har ansvar för att dödsbevis utfärdas för avlidna som är lis- tade på vårdcentralen eller som vistas i närområdet, om de avlider i hemmet eller på någon annan plats utanför sjukhus. Vårdgivaren ska i dessa fall också tillse att intyg om dödsorsak utfärdas. Samma ansvar gäller som regel för vårdintygsbedömningar103, ut- färdande av vårdintyg samt begäran om polishandräckning i samband med sådant. 103Vårdintyg = läkarintyg enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT). Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Jourtid brukar detta ansvar ligga på en läkare i beredskap, som då också ofta är ansvarig för läkarstöd till sjuksköterskor som arbetar i hemsjukvård i ordinärt och på särskilda boenden. I ett landsting omfattas hela detta ansvarsområde av en upphand- ling enligt och drivs av en privat enhet, som vårdcentralen kan använda sig av i stället för att fullgöra uppgiften själva. I något annat landsting ansvarar ambulanssjukvården för oplanerade hembesök . I primärvården arbetar specialister i allmänmedicin och distriktssköterskor. Båda kompetenserna innebär en bred generalist- kompetens med förmåga att möta olika typer av behov och även att arbeta förebyggande. Innan införandet av obligatoriskt vårdval inom landstingens primärvård organiserades arbetet ofta i vårdlag läkare/ distriktssköterska med ansvar för patienter inom ett visst geogra- fiskt område. Alltfler legitimerade yrkeskategorier har successivt tillkommit för att kunna utföra primärvårdens allt större och mer komplexa upp- drag. Det är t.ex. arbetsterapeuter, dietister, fysioterapeuter, psyko- loger och i viss mån även farmaceuter. Därutöver kuratorer, under- sköterskor och medicinska sekreterare. Kompetenskraven för utförare är beskrivna med olika detaljer- ingsgrad. En vanlig skrivning är: ”Vårdgivaren ansvarar för att per- sonalen har för uppdraget adekvat utbildning och legitimation samt är lämplig för sin uppgift”. Utöver denna allmänna skrivning anges alltid att utföraren ska bemanna med specialist i allmänmedicin, men kraven vad gäller miniminivå och omfattning varierar. Alla lands- ting/regioner utom fyra ställer krav på att utföraren har tillgång till distriktssköterska, i olika omfattning. Utöver dessa centrala kompetenser anges i vissa underlag att ut- föraren ska ha tillgång till barnmorska (), arbetsterapeut, fysio- terapeut, dietist, medicinsk fotvård, psykolog, kurator eller annan särskild kompetens, till exempel sjuksköterska med annan specialist- kompetens än distriktssköterska. I vissa landsting kan utföraren ock- så få tilläggsuppdrag om man har tillgång till viss annan specialist- Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet kompetens för läkare, t.ex. specialist i psykiatri, öron-, näs- och hals- sjukdomar, kardiologi eller gynekologi. Teamarbete, ibland kallat vårdteam, lyfts fram i många uppdrag, men oftast utan att närmare definiera vad man menar med dessa be- grepp. avses interprofessionellt teamarbete inom vårdenheten, ibland samarbete med andra aktörer, till exempel personal inom hälso- och sjukvård. vanligt förekommande yrken i primärvården Arbetsterapeutens uppgifter är att utreda och bedöma personers aktivitetsförmåga samt vid behov vidta åtgärder för att öka förmåga till aktivitet och delaktighet. Förebyggande och rehabiliterande in- satser kan genomföras vid en primärvårdsenhet, i personens hem, arbete eller i annan för personen aktuell miljö. Inom primärvården arbetar arbetsterapeuten vanligen med patienter som har aktivitets- nedsättningar relaterade till t.ex. sjukdomar och skador i rörelse- organen, långvarig smärta, stress, kognitiv svikt och demens, kroniska sjukdomar och psykisk ohälsa och sjukdom. Arbetsterapeuten har förskrivningsrätt för hjälpmedel och kan utfärda intyg exempelvis inför bostadsanpassning. Arbetsterapeuten kan även göra aktivitets- bedömning i försäkringsmedicinska ärenden samt ha uppdrag som rehabkoordinator. Barnmorskor är verksamma inom Sexuell och reproduktiva hälsa med ett brett verksamhetsområde. Inom primärvården omfattar detta arbete inom mödravården, barnmorskemottagningar, och på ungdoms- mottagningar. Även rådgivning inom sexologi, obstetriskt ultraljud och urologi i både privat och offentlig regi. Biomedicinsk analytiker är verksamma inom laboratoriemedicin eller klinisk fysiologi. I primärvården arbetar biomedicinsk analytiker främst inom laboratoriemedicin, med att ansvara för den analytiska processen på vårdcentralens laboratorium, kvalitetssäkring och delta i provtagnings- och analysarbetet. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Dietisten behandlar och förebygger nutritionsrelaterade tillstånd med mål att optimera patientens näringsstatus. I primärvården kan det handla om nutritionsbehandling till patienter vid olika symptom eller sjukdomstillstånd som t.ex. födoämnesintoleranser, mag-tarm- sjukdomar, diabetes, KOL, ät- och sväljsvårigheter, undernäring och obesitas. Det kan också innebära stöd för mer hälsosamma matvanor. Kompetensen innefattar såväl teoretisk kunskap om olika nutritions- terapier som förmåga att vägleda människor i hur näringsrekommen- dationerna skall omsättas i praktiken genom medvetna val av livs- medel och matlagningsmetoder. Distriktssköterskan är sjuksköterska med specialistutbildning som omfattar ett hälsofrämjande arbetssätt för att möta, stödja, hjälpa, före- bygga, råda, vårda samt behandla en person och dennes familj i livets alla skeenden utifrån fysisk, psykisk, social, kulturell och existentiell hälsa och sjukdom. Inom primärvården kan distriktssköterskan arbeta med bl.a. självständig mottagningsverksamhet, barnhälsovård, hem- sjukvård, vård av äldre och eller funktionshindrade i särskilt boende, specialmottagning riktad mot sjukdomstillstånd som till exempel diabetes, inkontinens, hjärtsvikt, astma eller infektion, palliativ vård och rådgivning. Distriktssköterskan utfärdar också vissa intyg samt ordinerar och förskriver medicinsktekniska produkter, vissa läke- medel och vaccinationer. Farmaceut är ett samlingsnamn för receptarier och apotekare. Skill- naden mellan dem är utbildningens omfattning (respektive ). Inom primärvården arbetar framför allt apotekare, som expertstöd i läkemedelsgenomgångar för patienter inom hem- sjukvården eller på särskilda boenden. Apotekarna kan också arbeta med att ta fram läkemedelslistor, följa upp läkemedelsförskrivning, leda utbildningsinsatser till övriga medarbetare och bidra med speci- fik kunskap om t.ex. läkemedelsinteraktioner. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Fysioterapeuten har kompetens att självständigt undersöka, diagno- stisera och behandla patienter. I primärvården lämpar sig kompeten- sen för bedömning av patienter med symptom från bl.a. rörelse- och stödjeorganen. Utöver detta kan fysioterapeuten hjälpa människor att förbättra sin hälsa, förebygga sjukdomar och skador samt rehabi- litera dessa för att bättre kunna möta livets krav inom skilda områden såsom äldres hälsa, smärta, psykisk hälsa, neurologi, andning och cirku- lation, idrottsmedicin och kroniska sjukdomar. Hälso- och sjukvårdskuratorn kan inom primärvård arbeta med kvalificerat självständigt psykosocialt behandlingsarbete enskilt och i grupp. Målet med patientarbetet är att stärka individers och grup- pers förmåga att hantera inre och yttre påfrestningar. En psykosocial aspekt kan läggas på alla olika sjukdomstillstånd och patientgrupper. Hälso- och sjukvårdskuratorns breda kunskap även inom juridik och socialförsäkringsområdet är en viktig kompetens i samverkan med andra aktörer internt och externt. Områden som hälso- och sjuk- vårdskuratorn särskilt inriktat sig på är kristillstånd, lätta och medel- svåra tillstånd av depression, ångest, oro och sömnbesvär, arbetsrela- terade problem som inte kan tillgodoses inom företagshälsovården, beroendeproblematik på primärvårdsnivå och stressrelaterade sjuk- domstillstånd. Medicinska sekreterare arbetar med vårddokumentation och admi- nistration i vården. Medicinska sekreterare ansvar främst för att skriva journalanteckningar från diktat men hanterar också remisser och upp- följningsdokumentation. Vanliga arbetsuppgifter är också att bemanna reception, boka patientbesök, ansvara för statistik, vara chefsstöd samt arbete med personaladministration, it-support och ekonomirutiner. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Psykologen kan bedöma och diagnostisera frågeställningar kring psykisk ohälsa och funktion. Bedömning kan ske initialt i vårdkedjan utan föregående triagering eller remittering, eller senare som del i vårdteamsinsats. Arbetet kan omfatta psykologisk behandling, råd- givning, hälsofrämjande insatser (t.ex. stress, sömn, ångest), handled- ning av andra professioner och vårdflödesansvar för området psykisk ohälsa. Sjuksköterskor har en viktig roll såväl inom landstingens/regioner- nas som kommunens hälso- och sjukvård. Sjuksköterskan arbetar inom särskilda boenden och på landstingens/regionernas vårdcen- traler. På dessa arbetar sjuksköterskor vid mottagningar och i triage per telefon. Sjuksköterska med specifik utbildning inom t.ex. astma/ KOL, diabetes, hjärtsvikt eller demens kan arbeta självständigt inom ramen för sitt specifika kompetensområde. Allmänläkaren har specialistutbildning i allmänmedicin och är utbil- dad för att känna igen, utreda och behandla de flesta medicinska, psykiatriska och kirurgiska tillstånd som kan uppträda hos patienter i alla åldrar. Patienter med flera olika sjukdomar eller symtom kan tas om hand. Om tillståndet kräver bedömning av annan specialist eller vård på sjukhus remitteras patienten vidare. En viktig del i upp- draget är att följa individen vilket gör att allmänläkaren står för kontinuitet för patienten och helhetssyn i vården. Allmänläkare har god kunskap om samsjuklighet och om risk för överdiagnostik och överbehandling. Allmänläkare deltar i förebyggande arbete. Arbe- tet sker huvudsakligen på mottagning men kan ske på distans, i patien- tens hem, på särskilt boende och på BVC. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Specialist i barn- och ungdomsmedicin Specialistområdet barn och ungdomsmedicin innefattar breda kun- skaper om sjukdomstillstånd, tillväxt och utveckling hos barn och ungdomar 0–. Specifika kunskaper inom de barnmedicinska subspecialistområdena som exempelvis barn- och ungdomsneuro- logi, allergologi, kardiologi, endokrinologi och neonatologi ingår. Barnläkaren har även en mer generaliserad kompetens kring utred- ning, diagnostik, behandling och bemötande av barn och ungdomar i relation till ålder och mognad. Inom primärvården arbetar barn- läkare främst inom barnhälsovården och bidrar med andra preventiva insatser exempelvis inom elevhälsan i samverkan med flera aktörer och huvudmän. Specialistområdet omfattar bl.a. kunskaper och färdigheter i att själv- ständigt kunna utreda, diagnostisera, behandla och följa upp akuta och kroniska sjukdomar hos äldre samt kunskaper om det normala åldrandet och dess konsekvenser för funktionsförmåga och sårbar- het. Geriatrik innebär ett fokus på patientens hela situation: medi- cinskt, funktionellt, psykologiskt och socialt. Kompetensområdet kännetecknas dessutom av ett tvärprofessionellt förhållningssätt där det krävs samordning av insatser mellan olika vårdformer och huvud- män. Inom primärvården kan specialist i geriatrik främst arbeta som generalistläkare för äldre patienter samt i hemsjukvård, mobila team och på särskilda boenden. Undersköterskans kompetens i hälso- och sjukvården kan samman- fattas i tre punkter: omvårdnad och stöd till patient och närstående; logistik- och materialansvar och provtagning samt att samarbeta med andra yrkesgrupper i vårdteamet. Undersköterskor har ingen yrkeslegitimation men står i sin yrkesutövning under tillsyn av Social- styrelsen Utredningen av yrket undersköterska (2017:07) har fått i uppdrag att överväga och lämna förslag till hur yrket under- sköterska kan regleras i syfte att öka kvaliteten och säkerheten i hälso- och sjukvården och omsorgen. Uppdraget ska redovisas . Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Kunskapsstyrning handlar om att utveckla, sprida och använda bästa möjliga kunskap inom hälso- och sjukvården. Målet är att bästa kun- skap ska finnas tillgänglig och användas i varje patientmöte. Primär- vården omfattar ett mycket brett kunskapsområde, vilket gör att be- hovet av kunskapsstöd är särskilt stort i primärvårdens verksamheter. I förfrågningsunderlagen beskrivs kunskapsstyrning ofta i all- männa ordalag, såsom att vårdenheten ska följa för uppdraget tillämp- liga nationella riktlinjer samt relevanta regionala och lokala vård- och handlingsprogram. Det ställs krav på att vårdenheterna ska följa an- visningar från läkemedelskommittéer och STRAMA104 samt ofta också att man systematiskt ska förbättra sin verksamhet och i många landsting ska man beskriva hur detta går till. Antalet kvalitetsregister som vårdcentralerna ska rapportera till varierar mellan olika landsting. De kvalitetsregister som är vanligast förekommande är , RiksSvikt, Luftvägs- registret, SweDem, och registret. PrimärvårdsKvalitet (se vidare avsnitt 5.3), som SKL tagit fram särskilt för att rapportera och följa kvalitetsparametrar i primärvår- den, nämns inte i underlagen. Detta beror sannolikt på att Primär- vårdsKvalitet ännu inte är tillräckligt etablerat. Digitaliseringen är ett verktyg för verksamhetsutveckling. Det hand- lar om allt från medarbetarnas tillgång till rätt information i möten med patienter till hantering av data för uppföljning och jämförelser av verksamheternas resultat. För medarbetare och företag öppnas även möjligheter att skapa nya lösningar som kan effektivisera verk- samheterna, bidra till nya och innovativa arbetssätt, utveckla verk- samhetsprocesserna samt öka möjligheterna för forskning och ut- veckling. Enligt förfrågningsunderlagen ska utförarna vara anslutna till 1177 Vårdguidens e-tjänster och erbjuda för uppdraget relevanta tjänster. Leverantören ska fortsätta påbörjat arbete med att utveckla och erbjuda patienter e-hälsotjänster genom bland annat virtuella vårdmöten/distansbesök. 104Samverkan mot antibiotikaresistens. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Svensk grundlag fastslår att det allmänna ska verka för goda förut- sättningar för hälsa105. För att leva upp till detta åtagande krävs åt- gärder från flera av samhällets sektorer, varav en central sektor är hälso- och sjukvården. Enligt HSL ska sjukvården arbeta för att före- bygga ohälsa. Primärvården ska – i enligheten med definitionen i HSL – svara för förebyggande arbete som inte kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens.106 Förebyggande åtgärder definieras enligt term- bank som åtgärder för att förhindra uppkomst av, eller påverka för- lopp av, sjukdomar, skador, fysiska, psykiska eller sociala problem. Förebyggande åtgärder delas in i primär- och sekundärprevention. Man brukar även tala om tertiärprevention men av- råder i sin termbank från denna term och hänvisar i stället till ter- merna behandling och rehabilitering. Med primärprevention avses förebyggande åtgärder för att för- hindra uppkomst av sjukdomar, skador eller problem. De kan an- vändas inom både hälso- och sjukvård och socialtjänst och kan vara riktad till individ (ex. rökslut), grupper (rökslut i grupp) eller sam- hällsstrukturer (rökförbud i vissa miljöer). Vaccination är en form av primärprevention liksom olika typer av profylax, t.ex. avseende trycksår, antibiotika, och kariesprofylax. Med sekundärprevention avses förebyggande åtgärder för att i tidigt skede förhindra negativ utveckling, återinsjuknande eller latent sjukdomstillstånd att utvecklas till klinisk sjukdom. Åtgärderna kan också användas inom både hälso- och sjukvård och socialtjänst och vara riktade till individ eller grupper, t.ex. screening (mammografi, gynekologiska cellprover) eller rökslutarstöd efter hjärtinfarkt. fattade beslut om riktlinjer för prioriter- ingar inom hälso- och sjukvården.107 I riktlinjerna delas vården in i fyra prioriteringsgrupper: I prioriteringsgrupp I ingår vård av livshotande akuta sjukdomar, sjukdomar som utan behandling leder till varaktigt invalidiserande tillstånd eller för tidig död, svåra kroniska sjukdomar, vård i livets slutskede samt vård av människor med nedsatt autonomi. 105Regeringsformen 1 kap. 2 §. 106HSL, 2 kap. 6 §, 3 kap. 1 §. 1996/97:60, Prioriteringar inom hälso- och sjukvården. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet I prioriteringsgrupp II ingår prevention och habilitering/rehabi- litering, i grupp III, vård av mindre svåra akuta och kroniska sjuk- domar och i grupp IV, vård av andra skäl än sjukdom och skada. Prevention finns således i prioriteringsgrupp två och ska därmed prioriteras före t.ex. vård av mindre svåra akuta och kroniska sjuk- domar. Den första upplagan av nationella riktlinjer för sjukdomsförebyggande metoder kom 2011. Riktlinjerna lyfter fram vilka metoder som utifrån evidens rekommenderas för vårdens arbete med att förbättra levnadsvanorna rökning, alkohol, kost och fysisk aktivitet. En utvärdering gjordes 2014108, då det konstaterades att landstingen kommit olika långt i implementeringen av riktlinjerna och att det utifrån vad som dokumenterats endast var en liten andel av patienterna som fått åtgärder för att förbättra sina levnadsvanor. I utvärderingen lyfter fram förslag på förbättrings- områden såsom fortsatta satsningar på arbetet med levnadsvanor, utveckling av samverkan mellan olika aktörer, uppmärksammande av personer med psykisk sjukdom, behov av kompetensutveckling för personalens samt bättre kunskap om och rutiner för att minska risk- bruk av alkohol. En ny remissversion av riktlinjerna har därefter tagits fram109 som stöd för det fortsatta arbetet. Det individpreventiva arbetet för den listade befolkningen finns beskriven i samtliga landstings förfrågningsunderlag, ofta med hän- visning till nationella riktlinjer för prevention och behandling vid ohälsosamma levnadsvanor110. Riktlinjerna omfattar levnadsvanorna matvanor, fysisk aktivitet, tobak och alkohol. Beskrivningar som ”hälsofrämjande förhållningssätt” och ”pro- aktiv hälsostyrning” används. I något förfrågningsunderlag är det tydligt att vårdcentralen på individnivå, ska arbeta såväl primär- som sekundärpreventivt. I andra underlag nämns särskilt ”mest sköra äldre” som en prioriterad grupp för förebyggande arbete, då främst att förebygga fall, undernäring, trycksår och nedsatt munhälsa. I ett fåtal förfrågningsunderlag ingår också i uppdraget att erbjuda hälso- samtal till särskilt utvalda åldersgrupper. Vilka och hur många ålders- grupper varierar mellan de landsting som har detta i uppdraget. 108Socialstyrelsen, Nationella riktlinjer – Utvärdering, 2014 Sjukdomsförebyggande metoder, 2015. 109Socialstyrelsen, Nationella riktlinjer för prevention och behandling vid ohälsosamma levnads- vanor, remissversion, 2017. 110Socialstyrelsen, Nationella riktlinjer för prevention och behandling vid ohälsosamma levnads- vanor, remissversion, 2017. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet 5.2.9Egenvård och stöd till egenvård Begreppet egenvård beskrivs närmare i avsnitt 5.1.3. I samtliga landstings förfrågningsunderlag för vårdval i primär- vården framgår att det ingår i utförarnas uppdrag att ge rådgivning till patienter med upplevda hälsoproblem. Ofta är detta i form av egenvårdsråd. Man kan också hänvisa till eller till att man kan ringa 1177 Vårdguiden för egenvårdsråd. 1177 Vårdguiden håller på att utveckla verktyg för ”egentria- gering”, så att patienten själv genom att fylla i ett antal frågor, kan få besked om hen behöver söka vård och i så fall på vilken nivå. Detta utan att behöva ha personlig kontakt med 1177 Vårdguiden eller vårdcentralen. Hemsjukvård består framför allt av insatser som sker i särskilt eller ordinärt boende, men även enstaka besök i daglig verksamhet eller dagverksamhet kan omfattas, (se avsnitt 5.1.4). I samtliga landsting utom är kommunerna huvudman för sjuk- vårdsinsatser i hemmet upp till och med sjuksköterskenivå. I flertalet landsting, men inte alla, innebär det att även rehabiliteringsinsatser ligger inom ramen för kommunernas ansvarsområde. I är huvudman för den samlade hälso- och sjukvården förutom gällande särskilda boenden där en- dast svarar för läkarinsatsen. I förfrågningsunderlagen för landstingens vårdval i primärvården i övriga landsting framgår att vårdcentralerna ska bistå med läkarstöd till den kommunala hemsjukvården. Till hemsjukvården räknas som regel både vård i ordinärt boende, särskilt boende och korttids- boende. I vissa landsting är uppdraget kopplat till den utförare, där patien- ten är listad. I andra är läkarstödet till hemsjukvården områdes- indelat och utförs av särskilda utförare, i synnerhet gäller detta sär- skilt boende och korttidsboende. utförs uppdraget enbart av utförare i egen regi, ibland är det uppdrag som vilken utförare som helst kan få som tilläggsuppdrag. I flera förfrågningsunderlag betonas vikten av kontinuitet i uppdraget. Fördjupad analys av primärvårdens uppdrag och verksamhet Utöver läkarstödet i individärenden finns ofta särskilda uppdrag kring utbildning, råd och stöd till kommunens hemsjukvårdspersonal. Enligt termbank är rehabilitering ”insatser som ska bidra till att en person med förvärvad funktionsnedsättning, utifrån dennes behov och förutsättningar, återvinner eller bibehåller bästa möjliga funktionsförmåga samt skapar goda villkor för ett självstän- digt liv och ett aktivt deltagande i samhällslivet”. I flertalet landsting ingår rehabilitering i vårdcentralernas grund- uppdrag. I två landsting, (fysioterapi och arbets- terapeuter) och (enbart fysioterapeuter) är rehabilitering ett eget vårdval. Olika lokala överenskommelser finns också när det gäller vem som gör vad kring äldre patienter, där rehabilitering kan ske antingen från primärvården eller kommunen. I förfrågningsunderlagen beskrivs rehabiliteringsuppdraget på olika sätt. Vanligast är att man kopplar uppdraget till tillgång till spe- cifika kompetenser, oftast fysioterapeuter och arbetsterapeuter. nämns även psykologer/kuratorer i rehabiliteringsuppdraget, men ofta särskiljs det psykosociala uppdraget i särskilt avsnitt. Rehabiliteringsuppdraget kan också vara kopplat till diagnosgrup- per.