sou · H6B365 · 2018-08-16 00:00:00 — har det yttersta ansvaret för att barn som far illa får den hjälp och det skydd som de behöver och har även ansvar för att samverkan kommer till stånd med andra myndigheter i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa (se t.ex. prop. 2002/03:53 s. 61). För dessa situationer kan visserligen som utgångspunkt använda sig av sin sekretessbrytande skyldighet att göra en orosanmälan till . När det gäller unga vuxna i åldern 18–har lagstiftaren bl.a. genom bestämmelsen om tvångsvård i 3 § LVU och genom möjligheten till insats i form av särskilt kvalificerad kontaktperson enligt 3 kap. 6 b § SoL pekat ut vissa situationer där dessa vuxna kan omfattas av vård riktad till barn och unga. Således kan det sägas att även när det gäller personer i denna ålderskategori har ett behov av uppgifter om enskilda för att kunna utföra sitt uppdrag. Vidare föreligger ett starkt skydd för uppgifter om den enskildes förhållanden hos . Dessa omständigheter bör enligt vår mening innebära att det finns ett utrymme för att vid en intresseavvägning enligt generalklausulen finna att uppgifter bör kunna lämnas till även angående en person i denna ålderskategori, när det t.ex. är fråga om klara kopplingar till extrema miljöer som är destruktiva för den unge. I de fall det är fråga om mindre klarlagda kopplingar eller bara misstankar om radikalisering in i våldsbejakande extremism är det dock inte lika enkelt att finna att intresset av ett utlämnande uppenbart har företräde framför skyddsintresset och att ett utlämnande av uppgifter som bör kunna ske i arbetet med att förebygga terrorism också kan ske med stöd av den nuvarande regleringen. När det gäller vuxna individer är det, som tidigare anförts, svårt att på förhand närmare avgöra hur stort behov har av uppgifterna och att därmed vid en intresseavvägning finna att det är uppenbart att uppgifterna ska lämnas dit med stöd av generalklausulen. Även när det gäller vuxna individer kan vi dock se att har ett behov av att få uppgifter från för att i vart fall kunna erbjuda hjälp och stöd samt utföra ett uppsökande arbetet. har också, som tidigare angetts, ett gott sekretesskydd för uppgifter om enskilda. Utlämnande av sekretessbelagd information från Andra samverkansaktörer har inte ett tillräckligt tydligt behov av fler uppgifter Vad gäller andra samverkansparter såsom skola, lokala samordnare utanför , fritidsförvaltningar m.fl. har vi inte kunnat se att behoven av individrelaterad information sedda från verksamheternas uppdrag är så stora att de motiverar en förändrad reglering genom något sekretessgenombrott utöver de bestämmelser som kan tillämpas , främst samtycke och generalklausulen. Frågan är nämligen om den begränsning som ligger i generalklausulens konstruktion i alla lägen är att se som ett onödigt rättsligt hinder. Den intresseavvägning som ska göras enligt generalklausulen ger nämligen, rätt tillämpad, ett gott skydd för sekretessintresset i det att den tydliggör att känslig information som har tillgång till inte får delas med olika myndigheter som generellt anses ingå i det lokala samarbetet mot terrorism och som inte har något påtagligt behov av uppgiften i den egna verksamheten. ger generalklausulen möjligheter till ett utlämnande i sådana särskilda fall då det framträder ett konkret behov av uppgiften för syftet att den mottagande myndigheten ska kunna vidta en åtgärd som är legitim och inom ramen för mottagarens verksamhet. Vi menar att med de oklarheter i ansvars- och rollfördelningen som finns i den lokala förebyggande samverkan mot våldsbejakande extremism och terrorism får den nuvarande regleringen anses tillräcklig. Dessa slutsatser gäller även i förhållande till skolan. Vårt kartläggningsarbete har inte utvisat något klart och konkretiserat behov för skolan av att få tillgång till mer information från när det gäller enskilda elevers kopplingar till våldsbejakande extremism än vad man kan få enligt gällande lagstiftning. har dock, som tidigare framgått, fått i uppdrag av regeringen att utreda vilken roll utbildningen inom skolväsendet har enligt gällande regelverk i arbetet mot våldsbejakande extremism. Uppdraget i denna del ska redovisas . Till dess skolans roll i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism har klarlagts kan vi inte se att skolan har ett tillräckligt framträdande konkret behov av att få tillgång till mer information om enskilda elevers kopplingar till våldsbejakande extremism för att utföra sitt uppdrag. Därmed finns, som vi ser det, inte skäl att införa en Utlämnande av sekretessbelagd information från ändrad sekretessreglering som underlättar ett informationsutlämnande av individrelaterade uppgifter från till skolan. Det är en annan sak att skolan, på samma sätt som andra lokala aktörer, kan ha ett verksamhetsbaserat behov av att få del av generell information från polisen om att det förekommer radikalisering och aktiviteter kopplade till våldsbejakande extremism bland dess elever eller i dess närhet, för att skolan ska kunna inrikta sitt demokratiarbete på den aktuella frågan. I den delen finns dock, som framgått, ingen sekretessproblematik. Som tidigare konstaterats kan generalklausulen inte användas för att lämna ut uppgifter till en fristående skola. Förslag till en annan ordning i bl.a. denna fråga bereds dock inom , se avsnitt 7.3.2. Behovet av sekretessgenombrott gäller endast i förhållande till den kommunala Vi har alltså identifierat att har ett generellt behov av uppgifter om enskilda individer som inte alltid kan lämnas ut från enligt dagens lagstiftning i det förebyggande arbetet mot terrorism. Det kan därför finnas anledning att införa en sekretessbrytande bestämmelse som möjliggör sådan informationsdelning. Enligt vår uppfattning är det när det gäller utlämnande av sekretessbelagd information till den kommunala som det finns anledning att införa en sådan sekretessbrytande bestämmelse. Något generellt behov för att i det förebyggande arbetet kunna lämna ut mer information än till privata aktörer inom , t.ex. ett HVB-hem i privat regi, har dock inte framträtt i vårt arbete. Det utlämnande som sker från i syfte att förebygga terrorism har nämligen till avsikt att föranleda tidiga insatser från den kommunala sida där dessa andra aktörer inte har ett drivande ansvar eller utför ett uppsökande arbete. Det är därför vår bedömning att det inte finns anledning att i förhållande till gällande rätt lämna förslag som inkluderar privata HVB-hem m.fl. privata aktörer. Inte heller om offentlighetsprincipen införs på detta område, ser vi därför skäl till att inkludera dessa aktörer i en eventuell sekretessbrytande bestämmelse. I övrigt kan nämnas att vi inte heller identifierat att (SiS), som bedriver viss verksamhet Utlämnande av sekretessbelagd information från inom område, har något påtagligt behov av att kunna få fler uppgifter direkt från med beröring på förebyggande av terrorism än vad myndigheten kan få enligt gällande rätt. Vid överlämning av ett ärende från till SiS kan nödvändiga uppgifter tillhandahållas från . Vid våra kontakter med SiS har framförts att man kommer att undersöka om motsvarande nödvändiga uppgifter inför en placering hos SiS i andra situationer, exempelvis när en ungdom dömts till sluten ungdomsvård av domstol, kan lämnas ut direkt från med stöd av den gällande lagstiftningen. En ny sekretessbrytande bestämmelse som gäller i förhållande till den kommunala kommer att vara tillämplig både för sådant utlämnande från som skulle vara möjligt enligt främst generalklausulen och sådant som inte är möjligt exempelvis på grund av att den utlämnande polisen inte kan konstatera att uppenbarhetsrekvisitet i generalklausulen är uppfyllt i varje enskilt fall och där ett samtycke till uppgiftslämnandet inte finns. Enligt vår mening utgör det dock inte något bekymmer att en ny sekretessbrytande bestämmelse i viss mån kommer att överlappa den befintliga regleringen. Det finns således ingen anledning att göra en sekretessbrytande bestämmelse så snäv att den bara skulle täcka in det glapp som finns mellan behovet av informationslämnande och utrymmet för användning av generalklausulen. Ett godtagbart intrång i den personliga integriteten Införandet av en reglering som kan medföra risk för intrång i den personliga integriteten får endast ske för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Som anförts tidigare finns ett starkt samhälleligt intresse av att förebygga och bekämpa terrorism, vilket i den här aktuella samverkan handlar om att motverka radikalisering och rekrytering till extremist- och terroristgrupper samt att påverka individers avsikt att begå eller stödja terroristbrottslighet. Det är vidare av regeringen uttalat att ett sådant arbete förutsätter en samverkan mellan olika myndigheter och ett väl fungerande informationsflöde mellan aktuella aktörer. Det utlämnande av information som här är aktuellt avser uppgifter som redan har tillgång till. Det är således inte Utlämnande av sekretessbelagd information från fråga om inhämtande av ytterligare uppgifter om enskilda som ingen myndighet annars haft tillgång till. Även om det blir fråga om en ökad spridning av information, sker detta till myndigheter som är föremål för en minst lika stark sekretess till skydd för den enskilde som och där personalen är van att hantera känsliga uppgifter om enskilda. Det kan således sägas vara fråga om en mindre öppning i sekretesskyddet inom ett annars slutet system. Det övergripande syftet med utlämnandet är vidare att ska kunna använda informationen i sin verksamhet med att ge enskilda stöd och hjälp. Någon annan möjlighet att få till stånd ett bättre informationsutlämnande från till än en ändrad reglering tycks inte finnas. Med hänsyn till de vinster för det förebyggande arbetet mot terrorism som detta skulle innebära bör den ökade risken för integritetsintrång kunna godtas. Visserligen skulle ett sekretessbrytande undantag kunna leda till att viss överskottsinformation kommer till del, främst gällande vuxna individer som visar sig inte vara intresserade av insatser. Enligt vår mening är dock ett informationsutlämnande även i en sådan situation nödvändigt eftersom det medför att i vart fall kan utföra ett uppsökande arbete och erbjuda stöd och hjälp. Att motivera den enskilde till att ta emot stöd är också en del i socialtjänstarbetet. Förekomsten av våldsbejakande extremism är främst koncentrerad till vissa delar av landet och det finns ett antal kommuner som inte har några problem kopplade till våldsbejakande extremism . Det utlämnande av uppgifter om enskilda som får ske enligt den av oss föreslagna regleringen uppskattas därför inte uppgå till några stora volymer. Vi bedömer dock att en särskild sekretessbrytande bestämmelse skulle skapa ökad rättssäkerhet och förutsebarhet. Det finns således enligt vår mening anledning att införa en bestämmelse som både förenklar och utvidgar möjligheter att lämna ut information till kommunala myndigheter inom inom ramen för arbetet med att förebygga terrorism. Utlämnande av sekretessbelagd information från 7.4.2Hur kan en sekretessbrytande bestämmelse konstrueras? Förslag: Det förs i 35 kap. OSL in en sekretessbrytande bestämmelse som anger att sekretessen enligt 35 kap. 1 § OSL inte hindrar att i syfte att förebygga terrorism lämnar uppgift om en enskild till en myndighet inom som kan antas behöva uppgiften i sin verksamhet, om det med hänsyn till omständigheterna inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. Det har tidigare konstaterats att det är sekretessen till skydd för en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden enligt 35 kap. 1 § OSL som anses som svår vid utlämnande av uppgifter till lokala aktörer i det förebyggande arbetet mot terrorism. I de fall där utlämnandet av en uppgift skulle innebära att egen verksamhet riskerar att skadas, bör ett utlämnande inte komma i fråga annat än i enlighet med den sekretessbrytande reglering som finns . Det finns därför inte skäl att bryta den sekretess som kan gälla enligt 18 kap. En sekretessbrytande bestämmelse borde därför lämpligen kunna gälla enbart i förhållande till sekretessen enligt 35 kap. 1 §, som reglerar sekretessen bl.a. i förundersökningar och andra liknande utredningar, i underrättelseverksamhet, i misstankeregistret och i flertalet andra register i den brottsbekämpande verksamheten. Det har inte framkommit skäl att låta sekretessgenombrottet omfatta några andra bestämmelser i 35 kap. Vi har också tidigare konstaterat att det är i ordinarie verksamhet med att kunna ingripa eller erbjuda stöd och hjälp som det finns ett generellt behov av att uppgifter lämnas från inom ramen för arbetet mot terrorism. En sekretessbrytande bestämmelse skulle därför lämpligen kunna gälla enbart i förhållande till kommunala myndigheter inom . SiS och privata aktörer inom , såsom ett HVB-hem i privat regi, kommer därmed inte att omfattas av bestämmelsen. Inte heller privata aktörer som i en eventuell framtid kan komma att tillämpa offentlighetsprincipen omfattas av förslaget. Våldsbejakande extremism och terrorism är inte endast ett ungdomsproblem utan finns representerat även bland vuxna personer. Utlämnande av sekretessbelagd information från En förenklad möjlighet till uppgiftslämnande från i det förebyggande arbetet bör därför vara åldersneutral. För barn och unga kommer bestämmelsen dock troligen inte att få så stor betydelse då orosanmälan enligt den sekretessbrytande bestämmelsen i 14 kap. 1 § SoL kommer att fortsätta vara den centrala bestämmelsen för utlämnande av uppgifter om underåriga. Ett uppgiftslämnande från till avseende en enskild inom ramen för ett förebyggande arbete mot terrorism bör ha till syfte att möjliggöra arbete med att lämna den enskilde stöd och hjälp. På så sätt kan terrorism förebyggas inom ramarna för författningsreglerade uppdrag. För att den sekretessbrytande bestämmelsen ska kunna underlätta detta informationsflöde bör den avgränsas till sådant uppgiftslämnande från som har till syfte att förebygga terrorism. Avsikten med utlämnandet är därmed att ska använda uppgiften i sin ordinarie verksamhet med att ge enskilda stöd och hjälp. Uppgifter om enskilda kan vara mycket integritetskänsliga. Även om effektivitetsaspekterna väger tungt bör därför någon form av begränsning i den sekretessbrytande bestämmelsen göras. Ett uppgiftslämnande från till i syfte att förebygga terrorism bör således kunna ske först efter en prövning av något slag. En möjlighet vore att begränsa utlämnandet till situationer där det ”står klart” att har ett behov av uppgifterna. Med hänsyn till de svårigheter som i en utlämnandesituation föreligger kring att avgöra vad den sociala myndigheten i det enskilda fallet kan utföra för arbete i anledning av uppgifterna, anser vi dock att det är lämpligare att använda ett lägre krav för utlämnandet. Kravet ”kan antas” är visserligen lågt ställt men medför att det görs en prövning såväl i fråga om huruvida mottagaren alls kan antas ha behov av information som, i så fall, vilka uppgifter behovet kan omfatta. Ut- trycket ”kan antas” är vidare vanligt förekommande i offentlighets- och sekretesslagens sekretessbrytande bestämmelser. Vid lämplighetsprövningen kan hänsyn tas till flera olika förhållanden men främst sådana som handlar om den enskildes eller dennes närståendes behov i det konkreta fallet. Prövningen av om den mottagande sociala myndigheten har ett behov av uppgiften för sin verksamhet bör göras av . Utlämnande av sekretessbelagd information från Den sekretessbrytande bestämmelsen bör inte innebära någon regelrätt uppgiftsskyldighet utan snarare utformas som en möjlighet för att lämna uppgifter till utan hinder av sekretess. Enligt vår mening bör det därför av bestämmelsen uttryckligen framgå att för det fall ett utlämnande får anses vara olämpligt, bör utlämnandet inte få ske. Så skulle kunna vara fallet om ett utlämnande bedöms äventyra ett förtroende som byggts upp mellan och en enskild och därmed skulle vara kontraproduktivt. Ett utlämnande skulle även kunna bedömas vara olämpligt i det fall aktuella uppgifter lämnats till av exempelvis en anhörig och ett utlämnande skulle kunna utsätta denne för risker. Den föreslagna sekretessbestämmelsen bör användas med försiktighet och urskillning. Ett uppgiftslämnande av uppgifter som skyddas av sekretess till skydd för den enskilde bör alltid i första hand lämnas ut med stöd av den enskildes samtycke. Respekten för enskildas integritet och det därmed förknippade önskemålet om självbestämmande över hur känsliga uppgifter ska föras vidare över myndighetsgränser talar för en sådan ordning. För det fall det framstår som möjligt att ett utlämnande från till kan ske med stöd av den enskildes samtycke skulle ett utlämnande enligt den här föreslagna bestämmelsen kunna anses som olämpligt. De uppgifter som kommer att lämnas ut med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen kommer troligen inte endast att utgöras av sådana personuppgifter som har behandlats automatiserat. En sekretessbrytande bestämmelse bör dock omfatta alla typer av personuppgifter som förekommer i den brottsbekämpande verksamheten oavsett om de behandlas automatiserat eller inte. Vi föreslår att den sekretessbrytande bestämmelsen förs in som en ny paragraf i 35 kap. OSL i anslutning till andra sekretessbrytande bestämmelser i förhållande till 35 kap. 1 §. Utlämnande av sekretessbelagd information från Bedömning: Befintlig och kommande dataskyddsreglering utgör inte hinder mot samverkan med icke brottsbekämpande aktörer för att förebygga terrorism. Inte heller utgör den kommunala dataskyddsreglering något hinder mot den föreslagna bestämmelsen. Det övergripande syftet med det utlämnande av personuppgifter som sker inom ramen för samverkan mot terrorism är att förebygga terroristbrottslighet och är därmed väl förenligt med de centrala ändamålsbestämmelserna som gäller för enligt bl.a. polisdatalagen (2010:361). Enligt vår mening är därmed den behandling av personuppgifter som ett sådant tillhandahållande innebär förenlig med befintlig och även kommande dataskyddsreglering och några författningsändringar bedöms inte vara nödvändiga. Detta gäller oavsett om uppgifterna avser känsliga personuppgifter eller inte. Detsamma gäller för den dataskyddsreglering som är tillämplig för den kommunala , bl.a. EU:s dataskyddsförordning och de kompletterande bestämmelserna i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom . Inte heller här bedömer vi att författningsändringar behövs. 8Utlämnande av sekretessbelagd information från Enligt kommittédirektiven ska utredningen i denna del •kartlägga behovet av att information som omfattas av sekretess eller tystnadsplikt inom kan lämnas ut till och Säkerhetspolisen inom ramen för arbetet med att motverka terrorism, •undersöka och redogöra för vilka fördelar och nackdelar den nuvarande regleringen har, •ta ställning till behovet av författningsändringar för att möjliggöra för berörda aktörer att på ett mer effektivt och rättssäkert sätt lämna ut information, och •lämna nödvändiga författningsförslag. 8.2Socialtjänstens arbete med aktuella frågor Myndigheter inom kan komma i kontakt med problematiken kring våldsbejakande extremism och terrorism i flera olika situationer. Exempelvis kan få kännedom om en enskild som riskerar att involveras i eller som är involverad i våldsbejakande extremism efter en anmälan om oro. Det kan vara föräldrar som hör av sig med oro för sitt barn eller myndighetspersoner, såsom skolpersonal eller polis, som på andra sätt uppmärksammat riskfaktorer för enskilda individer. Uppgifterna kan även komma till del genom egna kontakter med den enskilde. Det kan exempelvis förekomma att kommer Utlämnande av sekretessbelagd information från i kontakt med familjer som befunnit sig i terrorist- och krigsmiljöer och kommit tillbaka till , eller att någon vill lämna en våldsbejakande miljö och behöver stöd. Flera olika verksamheter inom kan således komma i kontakt med problematiken. Som exempel på sådana verksamheter kan nämnas individ- och familjeomsorgen, ekonomiskt bistånd och verksamheter med ansvar för integration. genomförde en enkätundersökning avseende landets socialtjänstverksamheters erfarenheter av kontakter med barn och unga vuxna som var eller misstänktes vara involverade i våldsbejakande extremism under år 2016.1 En webbenkät sändes till i alla kommuner samt till stadsdelarna i , och , totalt till 316 enheter. 224enheter svarade på enkäten. Resultatet av undersökningen visade att 52 socialtjänstverksamheter i landets kommuner eller stadsdelar hade kännedom om barn (personer ) eller unga vuxna (18–) som varit involverade i eller riskerat att involveras i våldsbejakande extremism . 45 av dessa verksamheter hade även haft kontakt med målgruppen. Undersökningen besvarar dock inte frågan hur många personer som verksamheterna kommit i kontakt med. De verksamheter som hade haft aktuell kännedom fanns representerade i alla landets län utom tre. Majoriteten av verksamheterna var dock belägna i större städer eller storstadsnära kommuner. Enligt enkäten var det något vanligare att verksamheterna kom i kontakt med barn än med unga vuxna som var eller riskerade att bli involverade i våldsbejakande extremism. Majoriteten, 37 verksamheter, uppgav att de aktuella kontakterna handlade om våldsbejakande religiös extremism. 15 verksamheter hade stött på politisk våldsbejakande extremism, 10 hade erfarenheter av båda miljöerna och 2 uppgav att de kommit i kontakt med annan typ av våldsbejakande extremism. Enligt undersökningen var det främst verksamheter inom den sociala barn- och ungdomsvården och ekonomiskt bistånd som kommit i kontakt med gruppen. Andra områden där kontakter tagits var exempelvis missbruks- och beroendevården, våld i nära relationer 1Socialtjänstens erfarenheter av våldsbejakande extremism, resultat av 2016-års kartläggning, , 2017. Utlämnande av sekretessbelagd information från och stöd till personer med funktionsnedsättning. Även verksamheter som arbetar med uppsök, ensamkommande barn, sociala insatsgrupper och hem för vård eller boende (HVB) hade haft kontakter med personer som var eller riskerade att bli involverade i våldsbejakande extremism. fick oftast kännedom om att personer var eller riskerade att bli involverade i våldsbejakande extremism via orosanmälan från skola, fritidsverksamhet eller polis. Information kom även från den egna verksamheten eller från anhöriga. fick kännedom via hälso- och sjukvården. Orosanmälningar från skolan hade ökat sedan den förra kartläggningen gjordes 2014/2015 och information från polisen hade också blivit vanligare. Enligt undersökningen hade i ett stort antal fall gett insatser till barn och unga vuxna som var eller riskerade att bli involverade i våldsbejakande grupper eller miljöer. 21 verksamheter hade gett insatser med anledning av religiös extremism och 13 med anledning av politisk sådan. Några kommuner hade gett insatser till båda grupperna. Det var ovanligt att gav insatser till personer som velat lämna våldsbejakande extremism. Likaså var det ovanligt att gett insatser till personer som återvänt till efter väpnade konflikter utomlands. Den vanligaste insatsen som erbjöd var samtalsstöd. Även placering på HVB- hem förekom samt stöd i form av kontaktperson. Verksamheterna uppgav att de i stödet till barn och unga vuxna hade varit i kontakt med skolan, polisen och hälso- och sjukvården. Insatser hade även getts till anhöriga till personer som var eller riskerade att bli involverade i våldsbejakande extremism. av verksamheterna som hade varit i kontakt med barn eller unga vuxna som var eller riskerade att bli involverade i våldsbejakande extremism uppgav att de hade ett särskilt arbetssätt som stöd i arbetet. Exempel på särskilda arbetssätt som gavs var samarbete med andra aktörer, stödgrupp för unga eller för anhöriga, sociala insatsgrupper eller mentorskap.