sou · H6B382 · 2018-11-30 00:00:00 — Det innebär att det efter att detta betänkande överlämnats kan tillkomma bestämmelser som vi inte har haft möjlighet att beakta i vår konsekvensanalys. Analysen utgår ifrån den nya regleringen Konsekvensanalysen utgår från nya säkerhetsskyddslagen och nya säkerhetsskyddsförordningen, oaktat att vi i tidigare kapitel i betänk- andet har fört resonemang om såväl den gamla som den nya regler- ingen. Det betyder i sin tur att konsekvenserna för de aktörer som träffas av säkerhetsskyddsregleringen kommer att göras med utgångs- punkt i vad som gäller per när den nya regleringen träder i kraft. Vissa anmärkningar om tillsynsmyndigheterna I avsnitt 11.3 redogör vi för vilka aktörer som berörs av våra förslag. Bland dessa står tillsynsmyndigheterna ut såsom särskilt berörda. För att på ett meningsfullt sätt kunna beskriva konsekvenserna för de föreslagna tillsynsmyndigheterna har vi låtit dem uppskatta hur många aktörer som bedriver säkerhetskänslig verksamhet inom deras tillsynsområde (tillsynsobjekt) och hur många årsarbetskrafter som behövs för att de ska kunna utöva tillsyn enligt våra förslag. Några av de föreslagna tillsynsmyndigheterna bedriver redan tillsyn över säkerhetsskyddet. De har då ombetts att uppskatta antalet årsarbets- krafter som tillkommer i förhållande till regleringen som träder i kraft . Ett problem som vi beskrivit i avsnitt 8.4.6, och som även får följder för konsekvensanalysen, är att tillsyn över säkerhetsskyddet har bedrivits i relativt begränsad omfattning och att flera till- synsmyndigheter inte har bedrivit någon tillsyn. När de föreslagna tillsynsmyndigheterna på vår begäran har uppskattat resursbehovet för att utöva tillsyn enligt våra förslag kan det därför i vissa fall framstå som att förslagen i detta betänkande genererar hela behovet av resurser, trots att vissa myndigheter redan har ansvar för liknande tillsyn över säkerhetsskyddet och fått medel tilldelade för den upp- giften. Eftersom konsekvensanalysen endast ska avspegla vad som följer av våra förslag har vi i vissa fall gjort andra bedömningar av resursbehovet än tillsynsmyndigheterna när vi ansett att uppskatt- ningen inrymmer det uppdrag som myndigheten redan har. Vi åter- kommer till detta i avsnitt 11.4. 11.3Aktörer som berörs av våra förslag I detta avsnitt presenterar vi vilka aktörer som berörs av våra förslag. Vi redogör också för hur aktörerna berörs av respektive förslag och diskuterar hur förslagen skiljer sig från vad som gäller enligt nya säkerhetsskyddsregleringen. Denna redogörelse är grunden för våra bedömningar av förslagens ekonomiska konsekvenser som presen- teras i nästa avsnitt. För en närmare redogörelse av respektive förslag hänvisas till kapitel 5–9. I 1 § första stycket nya säkerhetsskyddslagen anges att lagen gäller för den som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förplikt- ande internationellt åtagande om säkerhetsskydd (säkerhetskänslig verksamhet). I betänkandet kallar vi den som bedriver säkerhets- känslig verksamhet för verksamhetsutövare. En stor del av våra förslag riktar sig till verksamhetsutövare och gäller både deras interna säkerhetsskyddsarbete och deras kontakter med utomstående som rör den säkerhetskänsliga verksamheten. I vårt uppdrag har inte ingått att lämna förslag om vad som avses med säkerhetskänslig verksamhet. Våra förslag påverkar således inte vilka aktörer som ska anses bedriva säkerhetskänslig verksamhet och som därmed omfattas av nya säkerhetsskyddslagen. Det innebär följ- aktligen att antalet verksamhetsutövare inte påverkas av våra förslag. I det följande redovisar vi vår bedömning av på vilket sätt för- slagen i betänkandet berör verksamhetsutövare. Förslagen i kapitel 5 Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal gäller fler situationer I kapitel 5 presenteras våra förslag när det gäller skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal. Redan enligt 2 kap. 6 § nya säkerhets- skyddslagen gäller att alla verksamhetsutövare är skyldiga att ingå säkerhetsskyddsavtal i vissa upphandlingssituationer. Med upphand- lingssituation menas att det rör sig om en anskaffning av varor, tjänster eller byggentreprenader. Skyldigheten att ingå säkerhets- skyddsavtal gäller oavsett om det är fråga om en verksamhetsutövare i offentlig eller enskild regi (prop. 2017/18:89 s. 105). Våra förslag medför ingen ändring i detta avseende. Däremot föreslår vi att skyldigheten ska gälla fler situationer än vid upphandling, vilket utvecklas i avsnitt 5.4. viatt den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet ska ingå säker- hetsskyddsavtal så snart den avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda någon annan form av samverkan eller sam- arbete med en utomstående part om förfarandet 1.kan leda till att den utomstående får tillgång till säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller 2.i övrigt avser eller kan ge den utomstående tillgång till säkerhets- känslig verksamhet av motsvarande betydelse för säker- het. Statliga myndigheter ska enligt våra förslag undantas från kravet om det är fråga om ett förfarande mellan två eller flera statliga myn- digheter som avser annat än anskaffning av varor, tjänster eller bygg- entreprenader. Våra förslag bygger på att verksamhetsutövaren ska använda samma tillvägagångssätt som redan gäller enligt 2 kap. 6 § nya säkerhets- skyddslagen. Det kommer även fortsättningsvis vara så att verksam- hetsutövaren inför ett planerat förfarande ska identifiera vilka säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter och vilken del av den säkerhets- känsliga verksamheten som kan exponeras genom det planerade förfarandet samt i säkerhetsskyddsavtalet ange hur kraven på säker- hetsskydd ska tillgodoses av den utomstående. I det avseendet är det ingen skillnad mellan den nya säkerhetsskyddsregleringen och vårt förslag. Skillnaden ligger, som redan nämnts, i att fler situationer kommer att omfattas av bestämmelsen. I grunden handlar förslaget om att varje verksamhetsutövare ska ha god kännedom om sina skyddsvärden och hur de kan komma att exponeras vid förfaranden som involverar utomstående. Detta är i sig ingen nyhet varken enligt den gamla eller nya säkerhetsskyddsregleringen. Vår bedömning är därför att verksamhetsutövare som planerar att inleda förfaranden som träffas av förslaget kommer att påverkas i begränsad omfatt- ning, främst genom merarbetet som uppstår när säkerhetsskydds- avtal tas fram och förhandlas. En osäkerhetsfaktor när det gäller att bedöma ökningen av antalet säkerhetsskyddsavtal till följd av våra förslag är att det ingås säkerhetsskyddsavtal i situationer där det inte finns någon sådan skyldighet enligt lag (prop. 2017/18:89 s. 105). Eftersom vi föreslår att skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal ska gälla fler situa- tioner kan vi dock med hög grad av sannolikhet säga att antalet säker- hetsskyddsavtal som ingås kommer att öka. I sammanhanget bör det dock framhållas att sättet som verksam- hetsutövaren väljer att hantera sina skyddsvärden kommer att på- verka i vilken utsträckning som skyldigheten att teckna säkerhets- skyddsavtal aktualiseras. Verksamhetsutövaren kan nämligen minska exponering av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och säkerhets- känslig verksamhet för utomstående, bl.a. genom informationssäk- erhetsåtgärder som begränsar tillgången till uppgifter och informations- system eller åtgärder som syftar till att begränsa tillträdet till byggnader, anläggningar, områden och andra objekt (jfr prop. 2017/18:89 s. 147). Förslagen i kapitel 6 Ett annat förslag i betänkandet som riktar sig till verksamhets- utövare är det som vi kallar för den första kontrollstationen (av- snitt 6.7). Det är fråga om en skyldighet som aktualiseras för den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet och som avser att inleda ett förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal. Genom en särskild säkerhetsbedömning ska verksamhetsutövaren identifiera vilka säker- hetsskyddsklassificerade uppgifter eller vilken säkerhetskänslig verk- samhet som den utomstående parten kan få tillgång till som kräver säkerhetsskydd. Med utgångspunkt i den särskilda säkerhetsbedöm- ningen och övriga omständigheter ska verksamhetsutövaren pröva om det planerade förfarandet är lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Hur förhåller sig då förslaget om en första kontrollstation till vad som redan gäller enligt den nya säkerhetsskyddsregleringen? Enligt 2 kap. 1 § nya säkerhetslagen ska alla verksamhetsutövare göra en säkerhetsskyddsanalys för att identifiera vilka säkerhetsskyddsklassi- ficerade uppgifter och vad som i övrigt behöver säkerhetsskydd. Av 2 kap. 1 och 6 §§ nya säkerhetsskyddslagen följer att alla verksam- hetsutövare – innan de genomför en sådan upphandling som avses i bestämmelsen – ska identifiera hur kraven på säkerhetsskydd ska till- godoses hos leverantören. Därtill gäller enligt 2 kap. 6 § nya säker- hetsskyddsförordningen att statliga myndigheter inför vissa typer av upphandlingar ska identifiera och dokumentera vilka säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter eller säkerhetskänsliga informationssystem som leverantören kan få del av och som kräver säkerhetsskydd. Ovanstående bestämmelser ger uttryck för att varje verksam- hetsutövare ska ha god kännedom om sina skyddsvärden och hur de kan komma att exponeras för utomstående vid t.ex. en upphandling. Vi bedömer därför att den första kontrollstationen inte medför något egentligt merarbete i fråga om den särskilda säkerhetsbedömningen i förhållande till de krav som redan får anses gälla. Det är en annan sak att vår kartläggning visar att många verksamhetsutövare, trots de krav som finns, saknar tillräcklig kunskap om vilka skyddsvärden som finns i den egna verksamheten, vilket ofta visat sig inför och under utkontrakteringar (se avsnitt 6.4.3). För de verksamhetsutövarna kommer den särskilda säkerhetsbedömningen att medföra ett mer- arbete. Detta merarbete är dock i huvudsak inte en konsekvens av våra förslag utan av att verksamheten inte lever upp till de krav som redan gäller. Det andra momentet i den första kontrollstationen är en uttryck- lig skyldighet att pröva om det planerade förfarandet är lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Om prövningen visar att det planerade förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt får det inte inledas. Något motsvarande finns inte i den nya säkerhetsskydds- regleringen. Att ett olämpligt förfarande inte ska inledas framskymtar dock redan i 2 kap. 6 § första stycket nya säkerhetsskyddslagen genom formuleringen att verksamhetsutövaren ska se till att det i ett säkerhetsskyddsavtal anges hur kraven på säkerhetsskydd ska till- godoses av leverantören, vilket förutsätter att kraven på säkerhets- skydd överhuvudtaget kan tillgodoses om förfarandet genomförs. Vidare menar vi att kravet på en lämplighetsprövning i allt väsentligt är ett förtydligande av den princip som redan gäller inom säkerhets- skyddet och som innebär att skyddet för det skyddsvärda bör vara det- samma oavsett i vilken verksamhet det förekommer (prop. s. 35). Dessutom anges det redan i den promemoria som föregick införandet av 16 a § gamla säkerhetsskyddsförordningen att en lämp- lighetsprövning ska göras av statliga myndigheter som planerar ett sådant förfarande som avses i bestämmelsen (se promemorian Skärpt kontroll av statliga myndigheters utkontraktering och överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet, Ju 2017/07544/L4, s. 27). Motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddsförordningen. Mot denna bakgrund anser vi att förslaget om en första kontroll- station inte innebär någon egentlig begränsning av verksamhets- utövarnas handlingsfrihet i förhållande till vad som redan gäller, utan snarare ett förtydligande av deras befintliga åligganden. Vi bedömer att förslaget innebär ett mycket begränsat merarbete för verksam- hetsutövarna i förhållanden till vad som gäller enligt den nya säker- hetsskyddsregleringen. Detta merarbete består i huvudsak att det ställs ett krav på att lämplighetsprövningen ska dokumenteras. I avsnitt 6.8 föreslår vi att den första kontrollstationen kompletteras med en andra kontrollstation som innebär att verksamhetsutövaren i vissa fall ska samråda med sin tillsynsmyndighet innan den inleder ett förfarande. får under samrådet förelägga verksamhetsutövaren att vidta åtgärder enligt säkerhetsskyddslagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. Om ett föreläggande inte följs, eller om tillsynsmyndigheten bedömer att det planerade förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas, får tillsynsmyndigheten besluta att förfarandet inte får genomföras. Detta kallar vi förbud. Skyldigheten att inleda samråd gäller bara om det planerade för- farandet innebär krav på säkerhetsskyddsavtal, och vissa ytterligare förutsättningar är uppfyllda. Avgränsningarna innebär att den andra kontrollstationen bara aktualiseras när det är fråga om förfaranden där det kan finnas risk för allvarlig skada för säkerhet. I övriga fall finns däremot ingen skyldighet att inleda ett samråd och följaktligen medför förslaget då inga konsekvenser för verksamhets- utövaren. Alla verksamhetsutövare är dock i ett första läge alltid skyl- diga att pröva om det planerade förfarandet medför ett krav på sam- råd. För statliga myndigheter innebär den andra kontrollstationen endast en mindre utvidgning av det krav på samråd som redan gäller enligt 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddsförordningen som vi redogjort för i avsnitt 6.3.2. Utökningen består i huvudsak av att samrådet inte begränsas till upphandlingar och att vissa upplåtelser tillkommer. För verksamhetsutövare som inte är statliga myndigheter finns inte motsvarande skyldighet att samråda enligt säkerhetsskyddsregler- ingen som gäller från . För dem handlar det alltså om ett nytt åliggande. I allt väsentligt kommer samrådet att bygga på det underlag som verksamhetsutövaren redan tagit fram inom ramen för den särskilda säkerhetsbedömningen i första kontrollstationen. Den faktiska arbets- insatsen för att inleda och genomföra samrådet är enligt vår mening därför begränsad. Däremot kan själva samrådsprocessen förväntas ha en viss påverkan, främst genom att det kan ta att inleda det planerade förfarandet än vad som annars hade varit fallet. Vi menar dock att verksamhetsutövaren själv har en viktig roll att spela när det gäller frågan om hur samrådet kommer att ta och vad det kommer att utmynna i. Vi grundar detta på att det är verksamhets- utövarna som ska ge in ett tillräckligt underlag för tillsynsmyndig- hetens bedömning och att tillsynsmyndighetens eventuella beslut om föreläggande eller förbud är avhängigt om kraven på säkerhets- skydd är tillgodosedda och om förfarandet är lämpligt från säker- hetsskyddssynpunkt. Bara i något enstaka fall lär det vara fråga om att tillsynsmyndigheten beslutar om föreläggande eller förbud på grund av omständigheter som verksamhetsutövaren inte kan råda över. Den yttersta konsekvensen av förslaget med samråd är att ett planerat förfarande inte får inledas, alltså ett förbud mot förfarandet. Som vi har utvecklat i avsnitt 6.8 är det fråga om ett sistahandsalter- nativ när övriga möjligheter är uttömda eller bedöms som utsikts- lösa. Vi utgår från att det kommer att bli mycket sällsynt med beslut om förbud. Erfarenheter från våra grannländer där det finns liknande möjligheter i samband med företagsförvärv ger stöd för detta antag- ande. Även Försvarsmaktens och Säkerhetspolisens erfarenheter av samrådet enligt 16 a § gamla säkerhetsskyddsförordningen talar i denna riktning. I sammanhanget bör det understrykas att verksamhets- utövaren i många fall själv har möjlighet att påverka utfallet. Eventuella beslut om förbud kan få kännbara konsekvenser för en verksamhetsutövare. Det skulle exempelvis kunna påverka möj- ligheten att bedriva en verksamhet och medföra stora kostnader. I kapitel 6 behandlar vi frågan om förbud, förhållandet till egendoms- skyddet och näringsfriheten samt rätten till ersättning. Det som sagts där upprepas inte här. Krav på uppföljning och revidering av säkerhetsskyddsavtal Enligt 2 kap. 6 § andra stycket nya säkerhetsskyddslagen ska verk- samhetsutövaren kontrollera att leverantören följer säkerhetsskydds- avtalet. I avsnitt 6.11 föreslår vi en kompletterande bestämmelse om att verksamhetsutövaren ska se till att säkerhetsskyddsavtalet revi- deras om det krävs på grund av ändrade förhållanden. För att detta ska vara möjligt lämnar vi också förslag om att det i säkerhets- skyddsavtalet ska anges att verksamhetsutövaren har rätt att revidera säkerhetsskyddsavtalet om det krävs på grund av ändrade förhållan- den. rekommenderas verksamhetsutövare att i säkerhets- skyddsavtalet ålägga motparten att rapportera relevanta föränd- ringar.1 Som vi nämner i avsnitt 6.10.3 kan behovet av att revidera säkerhetsskyddsavtal dock även bero på förhållanden som inte har att göra med motparten, t.ex. förändringar i omvärlden. Vi bedömer att detta förslag i allt väsentligt inryms inom verk- samhetsutövarnas befintliga åligganden enligt den nya säkerhets- skyddsregleringen. Som nämnts ovan är det nämligen redan så att verksamhetsutövaren ska se till att skyddet för det skyddsvärda är detsamma oavsett var skyddsvärdena förekommer. Att upprätthålla skyddet är enligt vår mening inte möjligt utan att verksamhetsutöv- aren aktivt följer upp förhållanden som kan påverka det skyddsvärda, såväl hos motparten som i omvärlden. I 2 kap. 2 § nya säkerhetsskyddsförordningen finns bestämmelser om säkerhetsskyddschefens roll. Vi föreslår inga förändringar när det gäller kravet på att ha en säkerhetsskyddschef. En sådan ska alltså 1Säkerhetspolisen (2009), Säkerhetsskyddad upphandling – en vägledning s. 21. alltjämt finnas om det inte är uppenbart obehövligt. vii avsnitt 6.6 förslag om att säkerhetsskyddschefen ska leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet. Vi föreslår också att säkerhets- skyddschefen ska vara direkt underställd den person som är ansvarig för verksamhetsutövarens verksamhet. En konsekvens av ovanstående förslag är att säkerhetsskydds- chefen sannolikt kommer att behöva involveras i större utsträckning och i tidigare skeden än vad som är fallet . Förslagen kommer också att få konsekvenser när det gäller hur verksamheter organi- seras eftersom säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd den person som är ansvarig för verksamhetsutövarens verksamhet. Ytterligare ett förslag i kapitel 6 som kan komma att beröra verk- samhetsutövare är det som vi kallar för den tredje kontrollstationen (se avsnitt 6.9). Denna kontrollstation ger tillsynsmyndigheten möjlighet att under vissa förutsättningar ingripa i ett pågående för- farande som omfattas av krav på säkerhetsskyddsavtal, t.ex. en på- gående utkontraktering. Under vissa förhållanden får tillsynsmyn- digheten förelägga verksamhetsutövaren och dennes motpart att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra skada för säkerhet. måste göra en proportionalitetsbedöm- ning och pröva om skälen för åtgärden väger tillräckligt tungt i för- hållande till de skador och andra olägenheter som föreläggandet medför. Förslaget kan alltså komma att påverka verksamhetsutövare på så sätt att de är skyldiga att efterkomma förelägganden som riktas mot dem. Till skillnad från den första och andra kontrollstationen riktar sig den tredje kontrollstationen dock i första hand till tillsyns- myndigheten. Vi utgår från att det kommer bli ovanligt att reglerna om den tredje kontrollstationen behöver tillämpas. Bedömningen grundas dels på att vi föreslår en rad förebyggande åtgärder, dels att vi föreslår en ambitionshöjning inom tillsynsområdet som bl.a. innebär att till- synsmyndigheterna ges undersökningsbefogenheter och möjligheter att besluta om åtgärdsförelägganden och sanktioner (se kapitel 8 och 9). Det ska också understrykas, i likhet med vad vi anfört ovan, att behovet av att använda den tredje kontrollstationen är nära kopplat till hur framgångsrika verksamhetsutövarna är i sitt säkerhetsskydds- arbete. Om den tredje kontrollstationen tillämpas kan det innebära bety- dande konsekvenser för den verksamhetsutövare som påverkas. Ett pågående förfarande som helt eller delvis måste avbrytas kan t.ex. resultera i ekonomiska skador i form av skadeståndsansvar och kost- nader för att återta en del av verksamheten som lagts ut på entre- prenad. I avsnitt 6.13 går vi igenom förslagets förhållandet till egen- domsskyddet och näringsfriheten samt rätten till ersättning. Det som sagts där upprepas inte här. När det gäller säkerhetskänslig verk- samhet som bedrivs i offentlig regi skulle ett ingripande från tillsyns- myndigheten också kunna innebära att det uppdrag som ålagts verk- samhetsutövaren inte kan utföras , t.ex. att tillhanda- hålla en tjänst åt allmänheten. I avsnitt 6.12 lämnar vi förslag om att tillsynsmyndigheten vid ska kunna ansöka om tvångsåtgärder. För att en tvångsåtgärd ska få beslutas krävs det att åtgärden behövs för att ändamålet med ett förbud eller föreläggande som fattats enligt för- slaget till 2 a kap. säkerhetsskyddslagen inte ska motverkas. För verksamhetsutövaren innebär detta att tvångsåtgärder kan komma att aktualiseras efter beslut om förbud och förelägganden i anslutning till samrådsförfarandena och efter beslut om förelägg- ande när en tillsynsmyndighet ingriper i ett pågående förfarande. Förutsättningarna för sådana förbud och förelägganden har vi be- handlat i framställningen ovan och det upprepas inte här. För att tvångsåtgärder ska få beslutas krävs att förutsättningarna för förelägganden eller förbud i förslaget till 2 a kap. säkerhetsskydds- lagen är uppfyllda. Därtill krävs alltså att tvångsåtgärden behövs för att ändamålet med förbudet eller föreläggandet inte ska motverkas. Typiskt sett handlar det om att tillgodose behovet av att snabbt kunna ingripa till skydd för säkerhet. Förslagen i kapitel 7 Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet och viss egendom Våra förslag om överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet och viss egendom i sådan verksamhet presenteras i kapitel 7. I 2 kap. 9 § nya säkerhetsskyddförordningen finns bestämmelser som går ut på att den som planerar att överlåta säkerhetskänslig verksamhet till en enskild ska anmäla det till Säkerhetspolisen eller Försvarsmakten samt informera den enskilde om säkerhetsskyddslagens tillämplig- het. Det finns dock inga bestämmelser som hindrar överlåtelser av säkerhetskänslig verksamhet eller egendom som används i sådan verk- samhet. I kapitel 7.9 och 7.10 lämnar vi förslag om att den första och andra kontrollstationen ska gälla även vid överlåtelser. Förslagen gäller överlåtelser av hela eller delar av en säkerhetskänslig verksam- het. Det väsentliga för att det ska vara fråga om en verksamhets- överlåtelse är att en aktör tar över aktier, andelar eller annars möj- ligheten att bedriva den säkerhetskänsliga verksamheten. Förslagen omfattar också egendom i den säkerhetskänsliga verksamheten som har betydelse för säkerhet eller för ett för förplikt- ande internationellt åtagande om säkerhetsskydd. Innan en överlåtelse inleds ska en särskild säkerhetsbedömning och lämplighetsprövning genomföras av överlåtaren. Om lämplighetspröv- ningen resulterar i bedömningen att överlåtelsen är lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt ska ett samrådsförfarande inledas med till- synsmyndigheten. Inom ramen för samrådet får tillsynsmyndigheten förelägga överlåtaren att vidta åtgärder enligt den nya säkerhets- skyddslagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Om ett föreläggande inte följs, eller om tillsynsmyndigheten bedömer att överlåtelsen är olämplig från säkerhetsskyddssynpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas, får tillsynsmyndigheten besluta att överlåtelsen inte får genomföras.