sou · H6B346d2 · 2018-05-31 00:00:00 — Legalitetsprincipen kompletteras i RF av likabehandlings- och objektivitetsprincipen (1 kap. 9 §), av vilka framgår att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet innebär att förvaltningsmyndigheten inte ska gynna eller missgynna enskilda utan att detta i sig har stöd i lag.31 Vidare ger också om normgivningsmakten (8 kap. RF) uttryck för en legalitetsprincip, eftersom de innebär att lagformen som huvudregel krävs för beslut om föreskrifter i mera väsentliga ämnen och att myndigheternas beslutanderätt i konkreta fall därmed förutsätter lagstöd i egentlig mening (riksdagsbeslut). Bestämmelserna anger även i vilka fall som föreskrifter får meddelas på lägre nivå än lag och där lagstödet i stället har formen av ett normgivningsbemyndigande.32 I fråga om rätten att fatta betungande beslut innebär legalitetsprincipen ett principiellt krav på lagstöd för myndigheternas beslutanderätt. Detta innebär att föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, i huvudsak ska meddelas genom lag (se 8 kap. 2 § första stycket 2 och 3 § RF). Som vi har konstaterat ovan är exploateringsavtalen ett uttryck för myndighetsutövning, dvs. vissa typer av åtgärder där utövandet av offentlig makt är särskilt tydlig. Kommunen är alltså i denna verksamhet bunden av legalitetsprincipen, vilket betyder att kommunen måste ha lagstöd för avtalsvillkoren i exploateringsavtalet.33 När en kommun ställer krav på upplåtelseform i ett exploateringsavtal innebär det egentligen ett villkor för att detaljplanen ska antas. Verksamheten att anta detaljplaner utgör myndighetsutövning. Om kommunen utnyttjar sin offentliga makt, genom ett underförstått hot om att inte upprätta någon detaljplan, till att ställa upp avtalsvillkor som saknar lagstöd, står det i strid med legalitets- 2016/17:180, s. 57 f. 31Se , , (red. ), Offentligrättsliga principer, 2uppl., : 2012, s. 101. 2016/17:180, s. 58. 2013/14:126, s. 220. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen En kommun kan alltså inte avtalsvägen använda sin maktbefogenhet – i det här fallet sitt planmonopol – för att kringgå reglerna om vilka planbestämmelser en detaljplan kan ha. Kommuner saknar alltså generellt möjlighet att vid myndighetsutövning ställa upp avtalsvillkor som går längre än vad indispositiv lagstiftning medger.34 Sammanfattningsvis är vår slutsats att det inte är tillåtet att reglera upplåtelseformen i ett exploateringsavtal. Detta innebär att kommunen inte har möjlighet att genom sitt planmonopol styra huruvida bostäder i ett område ska upplåtas med exempelvis hyresrätt eller inte. Vi går över till att redogöra för hur parterna reglerar sina förhållanden när den situationen råder att kommunen inledningsvis äger marken som ska exploateras. Bedömning: Det är tillåtet att reglera upplåtelseformen i ett markanvisningsavtal. En stor del av byggbara mark ägs av kommunerna. I , och producerades –2013 50–av alla nya bostadslägenheter på kommunägd mark. ägde av kommunerna all mark som var aktuell för bebyggelse och av kommunerna ägde delar av marken som kan bebyggas.35 I bostadsmarknadsenkät uppger så gott som samtliga kommuner att de äger mark som är lämplig för bostadsbyggande. Dessutom uppger 94 kommuner att de planerar att köpa ytterligare mark för bostadsbyggande. Flera kommuner anger att de planerar att köpa mark som kan komma att användas för framtida exploatering av bostäder eller verksamheter, eller för att kunna byta mark i kommande exploateringar. När kommunen äger mark som ska bebyggas och överlåtas till byggherren regleras marköverlåtelse och plangenomförande i olika 34Jfr Madell, 2000, s. 129 och NJA 1980 s. 1. 35Se , , , 2013:1, Kommunala markanvisningar, s. 54 f. och jfr Statskontorets rapport 2012:25, , bostadsbyggande och konkurrens, s. 22. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen former av avtal. Vilka typer av avtal som ingås beror då delvis på om byggherren utses tidigt eller sent i förhållande till planprocessen. Då byggherren utses innan detaljplaneprocessen påbörjas ingår kommunen och byggherren ett markanvisningsavtal. Enligt den legaldefinition som infördes i PBL är en markanvisning ett avtal mellan en kommun och en byggherre som ger byggherren ensamrätt att och under givna villkor förhandla med kommunen om överlåtelse eller upplåtelse av ett visst av kommunen ägt markområde för bebyggande (1 kap. 4 §). Genom markanvisningsavtalet accepterar byggherren de villkor som kommunen ställt upp för markanvisningen. Av förarbetena framgår vidare att med ”begränsad tid” och ”givna villkor” avses de ramvillkor som vanligtvis framgår av det markanvisningsavtal som kommunen och byggherren ingår, exempelvis vilket ändamål som det avsedda området ska användas för, hur en eventuell detaljplan ska tas fram, hur bebyggelsen i huvudsak ska utformas och utföras, hur utrednings-, bygg- och anläggningskostnader ska fördelas mellan parterna, hur köpeskilling eller eventuell tomträttsavgäld ska beräknas, hur genomförandet av den tilltänkta bebyggelsen ska ske och hur länge markanvisningsavtalet är giltigt. De villkor som parterna kommer överens om i markanvisningen gäller mellan parterna under förhandlingen om överlåtelse eller upplåtelse av marken i enlighet med de principer och regler som gäller på avtalsrättens område.36 En markanvisning är inte avslutad förrän det skett en överlåtelse eller upplåtelse av marken till byggherren. En överföring av marken kan ske när byggherrens förhandling med kommunen resulterat i en juridiskt bindande detaljplan som byggherren är villig att genomföra. När detaljplanen är klar kommer det ursprungliga markanvisningsavtalet att ersättas eller kompletteras i samband med att detaljplanen antas. Det nya avtalet tar primärt sikte på genomförandet av detaljplanen. I detta skede tecknas också ett överlåtelseavtal eller i förekommande fall ett tomträttsavtal. finns inget juridiskt bindande avtal mellan parterna och de villkor eller krav som anges i markanvisningsavtalet är mer att betrakta som utgångspunkter för en förhandling. Beträffande själva plangenomförandet hanterar ett sådant avtal ofta samma frågor som ett exploateringsavtal, t.ex. vem 2013/14:126, s. 287. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen som ska ansvara för och finansiera åtgärderna. Inte sällan kopplas avtalen till s.k. kvalitets- eller gestaltningsprogram om bebyggelsens mer detaljerade utformning.37 Ett alternativt förfarande är att kommunen först gör en detaljplan och sedan överlåter marken till byggherren i samband med – eller efter – planantagandet. I detta fall medverkar alltså inte byggherren vid utformningen av detaljplanen utan köper den kommunala marken i samband med att planen färdigställs. Även i detta fall ingås normalt ett avtal om plangenomförande i samband med marköverlåtelsen.38 I markanvisningsavtal får kommunen som huvudregel inte ställa egna krav på byggnaders tekniska egenskaper som går utöver det som är reglerat i PBL, plan- och byggförordningen och föreskrifter (se 8 kap. 4 a § PBL). Situationer där kommunen t.ex. anvisar mark utan att detta har samband med en detaljplaneläggning omfattas dock inte av bestämmelsen, eftersom det då varken är fråga om ett ärende enligt PBL eller genomförande av en detaljplan. Förbudet gäller inte heller fall där en kommun kan anses handla i egenskap av byggherre eller fastighetsägare, vilket bl.a. är fallet när kommunen upplåter en av kommunen ägd fastighet med nyttjanderätt.39 Kommunen ska anta riktlinjer för markanvisningar av vilka följande ska framgå; kommunens utgångspunkter och mål med markanvisningsverksamheten, hur markanvisningarna ska genomföras samt principer för markprissättningen (jfr 2 § lagen [2014:899] om riktlinjer för kommunala markanvisningar). Av bostadsmarknadsenkät framgår att 86 kommuner har styrt upplåtelseformen i samband med markanvisning. Några av de kommuner som inte har styrt upplåtelseformen förklarar att det inte har behövts eftersom bostadsbyggandet har skett enligt de upplåtelseformer som kommunerna har önskat, exempelvis med blandade upplåtelseformer. 37Se SOU 2015:109, s. 236. 2013/14:126, s. 306. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen Det är tillåtet att reglera upplåtelseformen i ett markanvisningsavtal I frågan om det är tillåtet att reglerna upplåtelseformen i ett markanvisningsavtal instämmer vi med den vanligaste uppfattningen som är att detta är möjligt.40 Mot bakgrund av att kommunens förhandlingsposition vid avtalstillfället främst grundar sig på markägandet, är denna avtalstyps karaktär mer civilrättslig än exploateringsavtalets. Inslaget av myndighetsutövning är alltså inte lika påtagligt, vilket medför att kommunen inte i samma utsträckning är bunden av legalitetsprincipen. Den motsatta uppfattningen har emellertid framförts att kommunens roll i ett markanvisningsavtal mot bakgrund av det kommunala planmonopolet får anses innebära utövande av offentlig makt. Således skulle en kommun även i denna verksamhet vara bunden av lag så länge markanvisningsavtalet avser genomförande av detaljplan.41 Vi delar emellertid alltså inte denna uppfattning. Härnäst går vi över till att beskriva ett annat av kommunens verktyg för att styra upplåtelseformen, den s.k. allmännyttan. 5.2Allmännyttan bygger bostäder med hyresrätt Ett sätt för kommunen att säkerställa att det finns tillräckligt med hyresrätter är att låta ett allmännyttigt kommunalt bostadsaktiebolag tillhandahålla sådana bostäder. Med ett sådant bolag avses ett aktiebolag som en kommun eller flera kommuner har det bestämmande inflytandet över och som i allmännyttigt syfte i sin verksamhet huvudsakligen förvaltar fastigheter i vilka bostadslägenheter upplåts med hyresrätter. Bolaget ska främja bostadsförsörjningen i den eller de kommuner som är ägare till bolaget, och ska också erbjuda hyresgästerna möjlighet till boendeinflytande och inflytande i bolaget. Verksamheten ska bedrivas enligt affärsmässiga principer (1 § lagen [2010:879] om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag, kallad allbolagen). Denna bestämmelse utgör ett undantag från självkostnadsprincipen och förbudet mot att driva verksamhet i vinstsyfte i KL. 40Se bl.a. SOU 2015:109, s. 222 och 278 f. och SOU 2012:86, s. 60. 2013/14:126, s. 220. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen Kommuner som inte har något allmännyttigt bostadsbolag kan i stället ha ett enda aktiebolag som förutom bostäder har andra typer av byggnader för verksamhet i sin regi, exempelvis skolor, förskolor, äldreboenden eller ett lokalt centrum. Formellt sker kommunernas styrning över det kommunala allmännyttiga bostadsaktiebolaget via bolagsordningen och ägardirektivet. Ägarstyrning kan även ske informellt genom dialog mellan kommunen och bolagets styrelse. Den informella styrningen kan ske då styrelsen har lydnadsplikt mot det som bestäms på bolagsstämman (8 kap. 41 § aktiebolagslagen [2005:551], förkortad ABL), så länge dessa direktiv inte strider mot ABL, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen. När ett kommunalt allmännyttigt bostadsaktiebolag endast har en eller flera kommuner som ägare ska styrelsen därför lyda de direktiv som kommunen/kommunerna beslutar.42 I kommunala aktiebolag ska kommunfullmäktige fastställa det kommunala ändamålet med verksamheten (10 kap. 3 och 4 §§ KL). Av detta följer att kommunfullmäktige utöver vad som stadgas i bolagsordningen även kan lämna ägardirektiv till det kommunala bolaget. Ägardirektivet blir juridiskt bindande för bolaget då det godkänns på bolagsstämman. För att ägardirektiven ska vara juridiskt bindande krävs dessutom att det inte står i strid med lagen eller annan författning samt bolagsordningen.43 Syftet med ett ägardirektiv är att styra de kommunala bostadsföretagen i enlighet med ägarens intentioner. Bolagsordningen är ett i ABL reglerat dokument och kallas ofta för ”bolagets författning”. Bolagsordningen ska innehåll vissa av ABL tvingande stadgar, däribland bolagets firma, var styrelsen har sitt säte och bolagets verksamhet. Därutöver får en bolagsordning innehålla andra regler så länge dessa inte strider mot ABL eller annan författning.44 I bolagsordningen ska anges om bolaget har något annat syfte än att generera vinst åt aktieägarna. Verksamhetens syfte kan exempelvis vara allmännyttig verksamhet såsom bostadsföretag eller serviceföretag. Det kan även röra sig om att man sätter en övre gräns för den utdelning ägaren har rätt till. 2009/10:134, s. 21. 44Torsten , Svensk aktiebolagsrätt, 2 uppl., : 2009, s. 28. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen I sistnämnda fall finns också särskilda regler i 32 kap. ABL om aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning.45 Kommuner som har allmännyttiga bostadsbolag kan genom ägardirektiv till sådana bostadsbolag säkerställa att det byggs bostäder med hyresrätt. I ägardirektivet kan kommunen bl.a. ange hur många lägenheter som det kommunala bostadsbolaget ska sikta på att bygga. Den rättsliga grunden för ägarens styrning finns i KL, ABL och allbolagen. Några av de största byggherrarna i är kommunala allmännyttiga bostadsföretag. I finns det cirka 300 sådana bostadsföretag. Dessa stod för av antalet nybyggda bostäder och av antalet nybyggda lägenheter i flerbostadshus –2013.46 Nästan samtliga kommunala allmännyttiga bostadsbolag är organiserade i bransch- och intresseorganisationen bostadsföretag (). 5.3Prisdifferentiering som metod för att främja en viss upplåtelseform En markanvisning som genomförs måste även innefatta en överlåtelse eller en upplåtelse av kommunens mark, vilket i det först nämnda fallet sker genom ett överlåtelseavtal. En kommun som i det skedet vill främja att det byggs bostäder med hyresrätt använder sig normalt av en metod som kan kallas för prisdifferentiering. Metoden innebär att kommunen vid överlåtelsen prissätter marken utifrån upplåtelseformen på de bostäder som ska byggas. En byggherre som uppför ett hyreshus får köpa marken till ett lägre pris jämfört med den som vill bygga ett hus för att upplåta med exempelvis bostadsrätter. Prisdifferentiering är enligt vår egen enkät den vanligaste metoden för att styra upplåtelseformen vid nyproduktion av flerbostadshus. 45Ibid., s. 76. 46Statistiska Centralbyrån (SCB), 2015, Statistikdatabasen , byggande och bebyggelse. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen Överlåtelsen sker mot en ersättning av . Ersättningen för marken har beräknats utifrån att bolaget bygger och säljer bostadsrätter eller ägarlägenheter. Bolaget planerar nu att bygga och hyra ut lägenheter, studentlägenheter, vilket får till följd att ersättningen reduceras med till . Reduktionen motsvarar skillnad mellan markvärdet för byggrätter som upplåts med bostadsrätt/ägande och hyresrätt.47 I en undersökning från framgår att ett flertal kommuner i landet använde sig av prisdifferentiering i syfte att prioritera hyresrättsproduktion och underlätta att bostäder av detta slag uppfördes. Differentieringen motiverades med att betalningsviljan var generellt lägre för mark för hyreslägenheter än den för bostadsrätter. Vidare visade undersökningen att kommunerna som tillämpade prisdifferentiering i genomsnitt satte priset för mark med hyreslägenheter till lägre jämfört med mark för bostadsrätter.48 I det följande tänker vi först redogöra för om det över huvud taget är tillåtet för kommunen att prissätta mark olika beroende på upplåtelseform. Vi går sedan igenom vilka möjligheter kommunen har att när marken väl har överlåtits dels förhindra ombildningar av hyresrätter på sådan mark, dels säkerställa att kommunen inte går miste om värdestegringen vid sådana ombildningar. 5.3.1Kommunens handlingsutrymme är begränsat av reglerna om den kommunala kompetensen När en kommun överlåter mark ska såväl kommunalrättsliga som EU-rättsliga bestämmelser följas. När det gäller prissättningen av den mark som ska överlåtas, är den huvudsakliga innebörden av dessa bestämmelser att kommunen måste överlåta marken till marknadspris. Således uppstår frågan om detta innebär att det är tillåtet för kommunen att skilja på priset beroende på upplåtelseform. En kommun är en juridisk person som kan sluta avtal, ha fordringar och skulder, köpa och sälja fastigheter etc. Kommunernas verksamhet regleras dels genom KL och lagen (2009:47) om kommu- 47Lunds kommun, Exploateringsavtal tillägg ”Eddan”. 48Boverket (2005), Markpolitik och kommunala markpriser, s. 35. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen nala befogenheter med flera anslutande lagar, dels genom åtskilliga specialförfattningar, vilka begränsar de kommunala organens handlingsfrihet men också ger dem särskilda maktbefogenheter. Kommunerna har för det första en i KL grundad allmän kompetens som anger att ”kommuner och landsting får själva ha hand om angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar” (2 kap. 1 §). Paragrafen uttrycker vad kommuner och landsting får göra. För att kommunerna och landstingen ska få ha hand om en angelägenhet krävs att det är av allmänt intresse att de har hand om den – avgörande är om det kan anses vara ett allmänt, samhälleligt och till det egna området knutet intresse att kommunen eller vidtar en åtgärd.49 För det andra grundar sig en betydande del av den verksamhet som kommunerna bedriver även på bestämmelser i olika specialförfattningar, som exempelvis PBL. Därutöver finns det kommunalrättsliga principer som begränsar kommunernas allmänna kompetens på så sätt att de anger den yttre ramen för deras handlingsfrihet. En sådan princip som vi ska titta närmare på är den som säger att kommunerna i sin verksamhet inte får understödja vare sig enskilda personer eller enskilda företag. finns det kommunalrättsliga principer som handlar om vad en kommun som agerar inom ramen för sin kompetens – när den alltså får befatta sig med en viss typ av uppgift – måste beakta. Av dessa kommer vi att redogöra närmare för den s.k. likställighetsprincipen. Otillåtet stöd till enskild Utöver den allmänna kompetensen finns det alltså kommunalrättsliga principer som begränsar kommunernas handlingsfrihet. En sådan viktig princip är det principiella förbudet mot att ge individuellt riktat stöd till enskilda. Med stöd avses en förmögenhetsöverföring mellan kommunen och enskilda näringsidkare. Förbudet framgår indirekt av KL, då ett sådant stöd inte är en ”angelägenhet av allmänt intresse” (2 kap. 1 §). Vidare får enligt KL ett individuellt inriktat stöd till enskilda näringsidkare lämnas endast om det finns 2016/17:271, s. 299. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen synnerliga skäl för det (2 kap. 8 § andra stycket). Bestämmelsen ska ses mot bakgrund av att kommuner och landsting får genomföra åtgärder för att allmänt främja näringslivet i kommunen eller (2 kap. 8 § första stycket). Ytterligare en aspekt på begreppet stöd i KL är dess koppling till den s.k. likställighetsprincipen (se nedan), som innebär att alla kommunmedborgare ska behandlas lika.50 Möjligheterna att ge stöd till enskild näringsverksamhet påverkas också av statsstödsregler.51 Om en planerad stödåtgärd bedöms falla inom ramen för de åtgärder som kommuner eller landsting enligt 2 kap. 8 § första stycket får genomföra för att allmänt främja näringslivet, måste kommunen eller också ta ställning till frågan om stödet är förenligt med . Enligt dessa är statsstöd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstater (artikel 107 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt [EUF- fördraget]). Med statsstöd avses stöd från stat, kommun eller landsting till en verksamhet som typiskt sett bedrivs på en marknad. Exempel på statsstöd kan vara bidrag och skattelättnader eller när en kommun säljer varor eller mark till underpris till företag. Generella landsomfattande system som utan åtskillnad gynnar alla företag som är etablerade i landet är inte stöd. Trots förbudsprincipen i artikel 107 är det möjligt att lämna statligt stöd som kommissionen förklarat förenligt med den inre marknaden. Stödet får lämnas först sedan det anmälts till och godkänts av kommissionen (artikel 108.3 sista meningen). Bestämmelsen har direkt effekt, vilket innebär att det ger upphov till rättigheter för enskilda som kan åberopas inför nationella domstolar. 50Se SOU 2015:58, s. 59. 2016/17:171, s. 304. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen Kommissionen har behörighet att medge undantag från genomförandeförbudet för stöd för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (artikel 106). Vidare har rådet med stöd av artikel 109 bemyndigat kommissionen att utfärda undantag från genomförandeförbudet (gruppundantag) avseende vissa uppräknade kategorier av statligt stöd (artikel 107.3). Bestämmelser om hur dessa regler ska tillämpas finns i lagen (2013:388) om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler. Enligt om statsstöd ska offentliga försäljningar av egendom i princip ske till marknadspris för att inte försäljningen ska riskera att bedömas som otillåtet statsstöd. Kommissionen har utarbetat en vägledning52 för hur prissättningen vid överlåtelser av mark och byggnader bör ske för att utesluta eventuellt otillåtet statsstöd. Där anges i princip två metoder som kan tillämpas: Överlåtelse genom ett anbudsförfarande eller överlåtelse utan ett anbudsförfarande, men med en expertvärdering. Förutom de kompetensbegränsande principerna finns det kommunalrättsliga principer som begränsar vad en kommun som agerar inom ramen för sin kompetens – när den alltså får befatta sig med en viss typ av uppgift – måste beakta. En av dessa är den s.k. likställighetsprincipen. Enligt denna princip ska kommuner och landsting behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat (2 kap. 3 § KL). Principen innebär att medlemmar eller grupper av medlemmar i samma situation ska behandlas lika. Särbehandling får endast ske på saklig och objektiv grund. För att principen ska tilllämpas krävs det att kommunen är i kontakt med sina medlemmar just i deras egenskap av medlemmar.53 Likställighetsprincipens närmare innebörd varierar från verksamhetsområde till verksamhetsområde. Den omfattar områden där kommunen i egenskap av ett offentligrättsligt subjekt fattar beslut i förhållande till kommunmedlemmarna. Det är då fråga om ärenden 5297/C209/03. 2016/17:171, s. 300. Kommunernas verktyg och meoder för att styra upplåtelseformen som innefattar myndighetsutövning eller andra offentliga förvaltningsuppgifter.54 Utanför principens tillämpningsområde faller bl.a. situationer då intresset och behovet av effektivitet i den ekonomiska förvaltningen samt intresset av skydd för den kommunala förmögenheten motiverar att en kommun ska ha samma handlingsfrihet som ett privaträttsligt subjekt. Exempel på sådana situationer är när en kommun köper och säljer fastigheter, anställer personal eller vidtar andra åtgärder för att sköta sin förmögenhetsförvaltning.55 Således ansåg Hovrätten över och Blekinge56 att likställighetsprincipen inte var tillämplig inom ramen för ett avgäldsmål. Däremot bör ett beslut om fastighetsförsäljning kunna innebära ett otillbörligt gynnande av enskild och därmed vara olagligt, om fastighetens marknadsvärde betydligt överstiger den överenskomna köpeskillingen och inga särskilda kommunala intressen gör det påkallat att sälja fastigheten till underpris.57 5.3.2Prisdifferentiering utifrån upplåtelseform är under vissa förutsättningar tillåtet