sou · H6B369 · 2018-08-29 00:00:00 — I det sammanhanget bör en helhetsbedömning göras av sådana omständigheter som hur länge familjen har vistats i det ena respektive det andra landet, vilka sociala och andra bindningar som familjen har till respektive land och vad som orsakat flyttningen till det andra landet. Kriterier av mer formell natur, såsom medborgarskap och folkbokföring, bör däremot till- mätas en underordnad betydelse. Vidare bör vägas in att LVU är en skyddslagstiftning för barn och ungdomar varav följer att ett barn inte bör förlora rätten till skydd mot miss- förhållanden och till adekvata hjälpinsatser enbart genom att en förälder mer eller mindre till- fälligt lämnar landet med barnet. 23Socialstyrelsen (2004), s. 3. landet omfattas av bestämmelserna i eller Haagkonvention25 (se avsnitt 6.3.2). I övriga fall är möjlig- heterna till erkännande och verkställighet avhängiga det andra landets nationella lagstiftning och får i allmänhet anses vara begränsade. Straffprocessuella tvångsmedel – anhållande, häktning och reseförbud Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket fängelse eller däröver är föreskrivet får häktas om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han 1) avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, 2) genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning, eller 3) fortsätter sin brottsliga verksamhet (24 kap. 1 § första stycket ). Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse ska häktning ske om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas (24 kap. 1 § andra stycket, s.k. obligatorisk häkt- ning). Häktning enligt första stycket kan således ske vid misstankar om äktenskapstvång (för vilket fängelse i högst är föreskrivet), vilseledande till tvångsäktenskapsresa (för vilket fängelse i högst är föreskrivet), samt vid brott mot lagen (1982:316) med för- bud mot könsstympning av kvinnor (för vilket fängelse i lägst två och högst är föreskrivet – är brottet mindre grovt döms däremot till fängelse i högst och om brottet är grovt till fängelse i lägst fem och högst ). Av särskilt intresse här är att häktning kan ske även om misstankarna rör försök, förberedelse eller stämpling till äktenskapstvång och brott mot könsstymp- ningslagen (dessa osjälvständiga brottsformer är däremot inte krimi- naliserade när det gäller vilseledande till tvångsäktenskapsresa). 24Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. Förordningen är bindande och direkt tillämplig i alla EU:s medlemsstater utom . 25Haagkonventionen av om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verk- ställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. Förutom stater som , , , och är majoriteten av konven- tionsstaterna medlemmar i . I t.ex. förberedelse- och stämplingsfallen kan häktning således inne- bära att ett fullbordande av det planerade brottet avvärjs.26 De tillämpliga straffskalorna medför att obligatorisk häktning27 inte är möjlig när misstankarna rör äktenskapstvång eller vilseled- ande till tvångsäktenskapsresa utan endast då det är fråga om brott mot könsstympningslagen som inte är ringa samt i grova fall.28 Värt att notera är att obligatorisk häktning inte heller är möjlig när det gäller försök, förberedelse eller stämpling till brott. Vissa ytterligare möjligheter till häktning framgår av 24 kap. 2 och 3 §§ , exempelvis får även den som endast är skäligen misstänkt för brott under vissa förutsättningar häktas om det är av synnerlig vikt att han eller hon tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning om brottet (25 kap. 3 § ). Om det finns skäl att häkta någon får denne anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. En domstol kan enligt 25 kap. 1 § i vissa fall besluta om reseförbud för en brottsmisstänkt person, som ett alter- nativ till häktning. Ett sådant beslut kan kompletteras med ett vill- kor om att den misstänkte ska lämna ifrån sig sitt pass (25 kap 2 § ). Reseförbud kan således endast åläggas den som är misstänkt men inte andra, såsom den som riskerar att föras ut ur landet. Det kan även påpekas att varken reglerna om häktning eller reseförbud ger något egentligt utrymme att beakta risken för att en utsatt person förs utomlands. I stället är det risken för att det i förhållande till den som är misstänkt för brott föreligger s.k. flykt-, kollusions- eller recidivfara som avgör (i reseförbudsfallen är det endast flyktfara som kan vara aktuellt). Bestämmelser om kontaktförbud finns i lagen (1988:688) om kon- taktförbud. Ett kontaktförbud innebär ett förbud för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller följa 26Om det av utredningen föreslagna barnäktenskapsbrottet införs (se kap. 5) kommer häkt- ning även kunna ske för detta brott eller för försök eller förberedelse därtill. 27Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse ska häktning ske om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas (24 kap. 1 § andra stycket ). 28Obligatorisk häktning kommer inte heller att vara möjlig i förhållande till det barnäkten- skapsbrott som utredningen föreslagit eftersom detta enligt vårt förslag endast ska kunna med- föra fängelse i högst . Ett sådant förbud får meddelas om det p.g.a. särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda (1 §). Lagen är således generellt tillämplig vid risk för brott, däribland hedersrelaterad brottslighet så som äktenskapstvång, vilseledande till tvångsäkten- skapsresa samt brott mot könsstympningslagen.29 Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Kontaktförbud får även avse förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med annan, om det p.g.a. särskilda omstän- digheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kom- mer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid (1 a §). Om det kan antas att ett vanligt kontaktförbud inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud). Vidare får den som har överträtt ett sådant utvidgat kontaktförbud meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större område än vad som annars gäller (särskilt utvidgat kontaktförbud). Förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Ett beslut om utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om den mot vilken förbudet avses gälla har överträtt ett kontaktförbud och det inte finns särskilda skäl mot det (2 §) Den som bryter mot ett kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning döms för överträdelse av kontaktförbud med elektro- nisk övervakning till fängelse i högst . Den som i övrigt bryter mot ett kontaktförbud döms för överträdelse av kontaktförbud till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar (24 §). 29Även risk för barnäktenskapsbrott kommer att kunna beaktas om utredningens förslag om införandet av ett sådant brott genomförs. Allmänt om utfärdande och återkallelse av pass30 Bestämmelser om pass för svenska medborgare finns i passlagen (1978:302). De enda omständigheter som kan leda till passhinder eller passåterkallelse är de som framgår av denna lag. Det är pass- myndigheten som beslutar i dessa frågor. är pass- myndighet inom riket. Utom riket fullgör beskickningar och karriär- konsulat uppgifter som passmyndighet. Regleringen om passhinder eller passåterkallelse syftar t.ex. till att förhindra att brottsmisstänkta personer undandrar sig lagföring eller verkställighet av straff i och är inte inriktad på att förhindra att någon förs utomlands för att ingå barnäktenskap eller tvångsäktenskap eller könsstympas. I vilka fall hinder mot bifall till passansökan föreligger framgår bl.a. av 7 § passlagen. Passansökan ska exempelvis avslås om sökanden är anhållen, häktad eller under- kastad övervakning enligt 24 kap. 4 § första stycket eller reseförbud eller anmälningsskyldighet enligt 25 kap. 1 § samma balk (punkt 3). Passansökan ska även i vissa fall avslås när sökanden dömts till en frihetsberövande påföljd (punkterna 7–9). Värt att nämna är att passmyndigheten ska underrätta den som leder förundersökningen om det framkommer att sökanden är skä- ligen misstänkt för ett brott, för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Pass får i sådant fall ej utfärdas innan har förflutit från det att underrättelsen lämnades, med mindre undersökningsledaren medger det (8 §). P.g.a. gällande straff- skalor är denna bestämmelse inte tillämplig i förhållande till brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa men väl 30Svenska medborgares rätt att inneha ett pass hänger samman med den grundläggande rättigheten att fritt få lämna landet. Enligt 2 kap. 8 § regeringsformen är varje svensk med- borgare tillförsäkrad rörelsefrihet innebärande en frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det. Inskränkningar härav får dock ske genom lag i vissa fall. Även artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () är av relevans när det kommer till begränsningar av att få inneha pass. Enligt artikelns andra punkt är var och en fri att lämna varje land, inbegripet sitt eget. Likaså innehåller artikel 45 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna en rätt för varje unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig inom med- lemsstaternas territorier. Vi återkommer till betydelsen av dessa regelverk i avsnitt 6.5.3. vid brott mot könstympningslagen som inte är ringa samt vid grovt brott enligt samma lag.31 Av 12 § passlagen framgår när pass ska återkallas. Så ska bl.a. ske om hinder mot bifall till passansökan förelåg vid tiden för passets utfärdande och hindret fortfarande består (punkt 8). Pass ska även i vissa fall återkallas när sökanden dömts till en frihetsberövande på- följd (punkterna 4–7). Återkallelse av pass kan, om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna, begränsas att gälla tills vidare eller i (provisorisk återkallelse). En sådan återkallelse gäller högst (13 §). Har ett pass återkallats är passinnehavaren skyldig att på anman- ing av passmyndigheten överlämna passet till passmyndigheten eller någon annan myndighet (17 § första stycket). Anmaningen får för- enas med ett vitesföreläggande. Om ett pass som ska överlämnas finns hos en passmyndighet eller uppvisas för denna, kan myndigheten ta hand om det. Finns passet hos en annan myndighet ska det på begäran av passmyndigheten överlämnas till denna. Om en polisman eller tjänsteman vid Kust- bevakningen eller påträffar ett pass som ska överlämnas får passet tas om hand och överlämnas till passmyndigheten (17 § andra och tredje stycket) får enligt 18 § passlagen i vissa andra fall dessutom besluta att pass ska omhändertas (se under rubriken nedan). Passlagen och passförordningen innehåller även särskilda bestäm- melser om sådana tjänstepass och diplomatpass som utfärdas av . Passlagens allmänna bestämmelser om pass- hinder och passåterkallelse gäller inte för sådana pass (31 § första stycket passlagen). I passförordningen föreskrivs det dock bl.a. att en passhindersundersökning får göras i ärenden om utfärdande av sådana pass. Vidare framgår det av föreskrifter om diplomat- och tjänstepass (UF 2018:1) att sådana pass i vissa fall kan utfärdas för medföljande make eller sambo och barn samt att tjänstepass och diplomatpass kan återkallas om passinne- havaren inte längre bör inneha ett sådant pass. 31Bestämmelsen kommer inte heller att vara tillämplig i förhållande till det barnäktenskaps- brott som utredningen föreslagit eftersom detta enligt vårt förslag inte ska medföra ett sådant minimistraff som krävs. Vårdnadshavarnas och socialnämndens roll En passansökan ska avslås när ansökan avser barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns synnerliga skäl att ändå utfärda pass (7 § 2 passlagen). I för- arbetena anfördes det att synnerliga skäl kan föreligga exempelvis om en av föräldrarna vistades i ett annat land och det var uppenbart att dennes medgivande annars skulle ha lämnats eller – beträffande fosterbarn utan särskilt vårdnadsbeslut av domstol – där den natur- liga kontakten med de biologiska föräldrarna kunde anses bruten. Det betonades också att det endast under helt speciella omstän- digheter kan förekomma att pass utfärdas om det står klart att en vårdnadshavare motsätter sig ett utfärdande av pass för barnet (prop. 1977/78:156 s. 43 f.). Regeringsrätten (numera Högsta förvalt- ningsdomstolen) har slagit fast att stor restriktivitet bör iakttas med att utfärda pass mot en vårdnadshavares klart uttalade vilja och att undantagsregeln får antas vara avsedd för mycket särpräglade fall där barnets ålder, behov och egna önskningar bör ges en avgörande betydelse.32 I 11 § passlagen finns en särskild bestämmelse om utfärdandet av provisoriskt pass för direkt resa till . I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att pass för en sådan resa får utfärdas på begäran av någon som är även utan vårdnadshavarens medgiv- ande om barnet befinner sig i en situation där det finns risk för att dess hälsa eller utveckling skadas eller det annars finns särskilda skäl. Bestämmelsen lämnar ett större utrymme för undantag från kravet på medgivande än 7 § 2 och bör enligt utredningen kunna tillämpas när ett barn har förts utomlands för att giftas bort eller köns- stympas.33 En nämnd som fullgör uppgifter inom social- tjänsten ska på begäran av en passmyndighet skyndsamt yttra sig i ärenden av nämnt slag (11 a § passlagen). Bakgrunden till den utökade möjligheten att utfärda pass för resa till var att det hade blivit känt att barn lämnats i familjens ursprungsland och att 32RÅ 1987 ref. 127. 33Se även SOU 2014:49. I betänkandet konstaterades emellertid även att riskerna för tvångs- äktenskap, könsstympning eller annat hedersrelaterat förtryck inte alltid beaktas vid tillämp- ningen av 11 § andra stycket och 11 a § passlagen varför utredningen föreslog att Socialstyrel- sen (genom förskrifter och s.k. meddelandeblad) bör förtydliga till berörda verksamheter att risk för hedersrelaterat förtryck, tvångsäktenskap eller könsstympning bör ingå i bedöm- ningen när en nämnd ombeds lämna yttrande i enlighet med 11 a § passlagen. 232–233. Såvitt utredningen känner till har något sådant förtydligande inte skett. föräldrarna i vissa fall inte velat medverka till att barnet reste tillbaka till . Regeringen ansåg därför att det fanns behov av ett tydliggörande av under vilka förutsättningar pass för direkt resa till får utfärdas för barn som befinner sig i utsatta situationer utomlands (prop. 2005/06:144). Om ett barn vårdas enligt LVU har det vidare antagits att socialnämnden kan utverka ett pass för den unge (se JO 1996/97 s. 284 och allmänna råd 1997:15 s. 57 f.). När det gäller återkallelse av pass får detta ske enligt 12 § första stycket 2 passlagen om passet avser barn och barnets vårdnadshavare eller, om barnet vistas här i landet och står under vårdnad av båda föräldrarna, en av dem begär att passet ska återkallas och det inte föreligger synnerliga skäl mot återkallelse. Vidare får passmyndigheten enligt 18 § passlagen besluta att pass ska omhän- dertas bl.a. om fråga om återkallelse av passet enligt 12 § första stycket 2 har uppkommit och fara föreligger att passinnehavaren reser ut ur landet innan beslut om återkallelse hinner meddelas. En fråga är om socialnämnden har möjlighet att ansöka om att barnets pass ska återkallas när barnet vårdas enligt LVU. Frågan besvaras inte i förarbetena till passlagen eller LVU. Frågan har dock berörts av (JO 1996/97 s. 284). Enligt JO talade den omständigheten att socialnämnden genom ett beslut om LVU inte inträder som vårdnadshavare för den unge, med den bety- delse begreppet vårdnadshavare har i t.ex. , mot att nämnden skulle ha en möjlighet att begära återkallelse av passet. Frågan har dock bedömts annorlunda i rättspraxis.34 I detta sammanhang kan det även påpekas att socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vård enligt LVU, får besluta hur den unges umgänge med bl.a. vårdnadshavare ska utövas (14 § LVU). Om det finns en påtaglig risk för att en vård- nadshavare i samband med umgänge för barnet utomlands, bör det vara möjligt för socialnämnden att som villkor för umgänge kräva att vårdnadshavaren vid varje umgängestillfälle lämnar ifrån sig barnets pass (JO 1996/97 s. 284). Däremot synes det inte finnas något lag- stöd för att socialnämnden skulle ha rätt att med tvång omhänderta passet om detta finns hos vårdnadshavarna och de inte frivilligt 34Se förvaltningsrätten i dom i mål nr 9935-14 i vilken dom- stolen fann att socialnämnden vid tillämpningen av 12 § passlagen är att betrakta som vård- nadshavare om barnet bereds vård enligt LVU. medverkar till att passet lämnas till barnet, till familjehemmet eller till socialnämnden. Den som inte är svensk medborgare kan ansöka om resedokument eller främlingspass hos . De närmare bestämmel- serna angående dessa resehandlingar finns i utlänningslagen (2005:716) (UtlL), utlänningsförordningen (2006:97) (UtlF) samt i Migra- tionsverkets föreskrifter om främlingspass och resedokument (MIGRFS 03/2017) (föreskrifter). Flyktingar och statslösa har som regel inte möjlighet att vända sig till sitt hemlands myndigheter för att få en passhandling. I de internationella konventioner som reglerar förhållandena för dessa grupper finns därför föreskrifter om att det land, där flyktingen eller den statslöse lovligen vistas, ska utfärda resedokument. Enligt 4 kap. 4 § UtlL får det för en flykting eller statslös utfärdas en särskild passhandling för resor utanför , ett s.k. resedokument. Av 6 § framgår att beslut om resedokument meddelas av Migrations- verket.35 Av 2 kap. 10 § UtlF följer att om den som har ett av Migra- tionsverket utfärdat resedokument upphör att vara flykting eller statslös, ska resedokumentet återlämnas till . Om en utlänning inte har någon handling som gäller som pass och saknar möjlighet att skaffa en sådan handling (dvs. ett hemlands- pass eller annan resehandling), får enligt 2 kap. 1 a § första stycket UtlL utfärda ett främlingspass för honom eller henne. Av 2 kap. 1 a § tredje stycket framgår att får utfärda främlingspass även i andra fall, om det finns särskilda skäl. Bestämmelserna i 2 kap. 1 a § första och tredje styckena är alltså fakultativa. Om en utlänning har beviljats uppehållstillstånd enligt 4 kap. 2 eller 2 a §§ UtlL eller erhållit skyddsstatusförklaring enligt 3 c § UtlL ska enligt 2 kap. 1 a § andra stycket UtlL utfärda ett främlingspass för utlänningen, om han eller hon inte 35Enligt 2 kap. 7 § UtlF ska resedokument utfärdas i de fall som anges i konventionen angående flyktingars rättsliga ställning (SÖ 1954:55), konventionen angående statslösa personers rättsliga ställning (SÖ 1965:54) eller konventionen den 23 no- vember 1957 angående flyktingar som äro sjömän (SÖ 1959:16). kan få ett nationellt pass. Bestämmelsen är således tvingande. Främ- lingspass ska dock inte utfärdas om tvingande hänsyn till den natio- nella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver att så inte sker. Om en utlänning har ett behov av att resa till eller från , får utfärda ett provisoriskt främlings- pass för honom eller henne. Främlingspass får utfärdas för den som är om barnets vårdnadshavare lämnat medgivande. Pass får utfärdas även utan sådant medgivande om det finns synnerliga skäl. Vidare får pass som endast gäller för direkt resa till utfärdas utan vårdnadshavares medgivande för ett barn som har uppehållstillstånd för bosättning i , om barnet 1) befinner sig i en situation där det finns risk för att dess hälsa eller utveckling skadas, eller 2) det annars finns särskilda skäl.36 Dessa regler framgår av bestämmelserna i 2 kap. 14 och 14 a § UtlF och motsvarar pass- lagens regler. Även av UtlF framgår det att yttrande från en sådan nämnd som fullgör uppgifter inom ska inhämtas om ett ärende gäller fråga om att utan vårdnadshavares medgivande utfärda främlingspass för ett barn , se 2 kap. 15 och 15 a §§. Enligt 2 kap. 16 § UtlF ska ett främlingspass återlämnas till Migra- tionsverket om den som innehar passet har blivit svensk medborgare, har fått en annan handling som gäller som pass, ska resa till sitt hem- land, enligt särskilt beslut om avvisning eller utvisning inte längre har rätt att vistas i landet eller har avlidit. I föreskrifter om främlingspass och resedoku- ment återfinns gemensamma bestämmelser angående handläggningen av ärenden gällande främlingspass och resedokument. Av dessa framgår bl.a. att bestämmelserna om passhinder och passtillstånd i passlagen och passförordningen ska tillämpas vid handläggningen av ärenden om främlingspass och resedokument.37 Förutsättningarna för att avslå en ansökan om sådana resehandlingar är således desamma som för svenska medborgare. Att notera är att varken främlingspass eller resedokument kan återkallas. Endast ovan nämnda krav på återlämnande i 2 kap. 10 och 16 §§ UtlF gäller för dessa handlingar. 36Av förskrifter framgår att detta gäller barn som har uppehållstillstånd för bosättning i och att ett provisoriskt främlingspass ska utfärdas i sådant fall, se 6 §. 37MIGRFS 03/2017 § 9. betänkande har det dock föreslagits att återkallelse i stället ska ske i dessa fall och att UtlF bör ändras i enlighet därmed.38 Spärrmarkeringar för pass m.m. SIS39 står för Schengens informationssystem och är ett gemensamt system för de länder som deltar i . I systemet kan ländernas myndigheter bl.a. lägga in och söka fram uppgifter om personer som är efterlysta eller på annat sätt eftersökta eller som ska nekas inresa i Schengenområdet. Uppgifter om en person läggs in i SIS tillsammans med en begäran om att en viss åtgärd ska vidtas beträffande personen i fråga. Sådana åtgärder kan vara att någon ska omhändertas för att denne är efterlyst för brott, att personen ska nekas tillträde eller uppehållstillstånd i Schengenområdet, att upp- gifter ska lämnas om var en person som är anmäld försvunnen befinner sig, att uppgifter ska lämnas om var en person som ska inställa sig till brottmålsrättegång eller till verkställighet av straff befinner sig, att en person ska omhändertas tillfälligt med hänsyn till hans/hennes egen eller någon annans säkerhet, eller att personen ska ställas under hemlig övervakning.40 Även inom ramen för Interpol- samarbetet har nationella myndigheter möjlighet att begära att uppgifter om försvunna, bortförda eller kidnappade personer förs in i ett särskilt system.41 38Eftersom ändringarna enligt utredningens mening i SOU 2017:893 kan göras i UtlF inne- håller betänkandet inte något lagförslag i denna del, se s. 140 f. och 145. 39Numera formellt benämnt SIS II eftersom det nuvarande systemet är en ny version av det ursprungliga SIS. SIS regleras huvudsakligen i två olika rättsakter; dels i förordning (EG) nr 1987/2006 av om inrättande, drift och användning av andra genera- tionen av Schengens informationssystem (SIS II) såvitt avser den del av systemet som används för frågor om asyl och invandring, dels i beslut /533/RIF av om in- rättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) såvitt avser den del av systemet som används för polis- och straffrättsligt samarbete.