sou · H6B333 · 2018-05-02 00:00:00 — Artikeln är uppdelad i överträdelser som begås i internationella väpnade konflikter (artikel 8.2 a och b) respektive icke-internationella väpnade konflikter (artikel 8.2 c och e). I avsnitt 3.4.3 redogörs närmare för brottsbeskrivningarna. Brottskatalogen i artikel 8.2 motsvarar delvis innehållet i angående lagar och bruk i lantkrig och de fyra angående förbättrande av behandlingen av sårade, sjuka och skeppsbrutna, krigsfångars behandling samt skydd för civilpersoner under krigstid. Kompromissen vid Romstadgans tillkomst innebar att ICC:s behörighet i fråga om krigsförbrytelser som begås genom användande av förbjudna stridsmedel inskränktes till att endast omfatta krigsförbrytelser som begås i internationella väpnade konflikter. Artikel 8.2 b xvii–xix slår således fast att ICC har jurisdiktion över krigsförbrytelser som begås i internationella väpnade konflikter genom användande av gifter eller förgiftade vapen, kvävande, giftiga eller andra gaser och alla likvärdiga vätskor, ämnen eller medel samt kulor som lätt utvidgar sig eller tillplattas i människokroppen, såsom kulor med hård mantel, om denna inte helt och hållet täcker kärnan eller är försedd med inskärningar. De ändringar som vid översynskonferensen i gjordes beträffande Romstadgans bestämmelse i artikel 8 om krigsförbrytelser innebar att följande tillägg gjordes till artikel 8.2 e (se Resolution RC/Res.5): (xiii)Användande av gifter eller förgiftade vapen. (xiv)Användande av kvävande, giftiga eller andra gaser och alla likvärdiga vätskor, ämnen eller medel. (xv)Användande av kulor som lätt utvidgar sig eller tillplattas i människokroppen, såsom kulor med hård mantel, om denna inte helt och hållet täcker kärnan eller är försedd med inskärningar. Kampalaändringarna och övriga ändringar av vissa bestämmelser ... Kampalaändringarna avseende krigsförbrytelser innebär således att ICC:s jurisdiktion över krigsförbrytelser som begås genom användande av de stridsmedel som räknas upp utsträcks till att även avse icke-internationella väpnade konflikter. Genom ändringen uppnås en överensstämmelse med vad som gäller enligt internationell sedvanerätt i såväl internationella som icke-internationella väpnade konflikter. Enligt internationell humanitär sedvanerätt anses det redan före Kampalaändringarna beträffande artikel 8 förbjudet i väpnade konflikter att använda krigföringsmetoder och medel som orsakar överflödiga skador eller onödigt lidande och urskillningslös förstörelse (se Henckaerts och , 2009, s. 237 f.). Förbuden mot användande av de stridsmedel som anges i Kampalaändringarna avseende artikel 8 behandlas även i tidigare folkrättsliga dokument. Exempelvis innehåller Genèveprotokollet rörande förbud för användning i krig av kvävande, giftiga eller liknande gaser samt av bakteriologiska krigsmetoder en reglering av de medel som anges i artikel 8.2 e xiv (kvävande, giftiga eller andra gaser och alla likvärdiga vätskor, ämnen och medel). När det gäller gifter (artikel 8.2 e xiii) har bruket av sådana förbjudits redan antingen genom bestämmelserna i konventionen om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring, eller genom bestämmelserna i konventionen om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt om deras förstörande. I det nya ledet i artikel 8.2 e xv förbjuds användning av s.k. dumdum-kulor. Förbudet häremot återfinns redan i en deklaration om förbud att använda kulor som utvidgar sig eller tillplattas i människokroppen som antogs 1899 vid den första fredskonferensen i . Liksom är fallet med Kampalaändringarna om aggressionsbrottet, har för de ändringar som avser artikel 8 även antagits brottskriterier. I dessa kriterier preciseras bl.a. användningen av förbjudna ämnen. 5.3.3Ytterligare tillägg till artikel 8 Vid det ovannämnda (se avsnitt 5.2.3) sammanträdet i stadgepartsförsamlingen antogs ytterligare ändringar av artikel 8 i Romstadgan. På förslag från arbetsgruppen för ändringar av Rom- Kampalaändringarna och övriga ändringar av vissa bestämmelser ... stadgan beslutades att såsom krigsförbrytelse kriminalisera användningen av ytterligare några stridsmedel, i såväl internationella som icke-internationella väpnade konflikter. Det rör sig om synförstörande laservapen (se protokoll IV till vapenkonvention), icke-detekterbara fragment (se protokoll I till vapenkonvention) och mikrobiella eller andra biologiska medel eller toxiner (se B-vapenkonventionen 1972). Ändringarna innebär att sex nya tillägg görs till artiklarna 8.2 b och 8.2 e, enligt följande. Som artikel 8.2 b (xxvii) och artikel 8.2 e (xvi) läggs till (se Resolution /16/Res.4): Användande av vapen som innefattar mikrobiella eller andra biologiska medel, eller toxiner, oavsett ursprung eller produktionsmetod. Som artikel 8.2 b (xxviii) och artikel 8.2 e (xvii) läggs till: Användande av vapen vars huvudsakliga effekt är att skada genom fragment som i människokroppen inte kan upptäckas medelst röntgenstrålning. Som artikel 8.2 b (xxix) och artikel 8.2 e (xviii) läggs till: Användande av laservapen som är särskilt konstruerade för att som enda stridsmedelsfunktion, eller som en av sina stridsmedelsfunktioner, bestående förstöra en normal synförmåga, dvs. ett oskyddat öga eller ett öga med korrektionslinser. Ändringarna antogs av stadgepartsförsamlingen med konsensus. Även beträffande dessa stridsmedel uppnås genom ändringen en överensstämmelse med vad som gäller enligt internationell sedvanerätt. 5.4Ändring avseende artikel 124 i Romstadgan Artikel 124 i Romstadgan innehåller en övergångsbestämmelse. Därav framgår att en stat, som blir part i stadgan, får förklara att den för av efter stadgans ikraftträdande för staten inte godtar ICC:s jurisdiktion avseende krigsförbrytelser, när ett brott påstås ha förövats av dess egna medborgare eller inom dess eget territorium. En förklaring enligt artikeln kan när som helst återkallas. I artikeln slås också fast att bestämmelserna däri ska behandlas av den översynskonferens som ska sammankallas med stöd av artikel 123.1. Kampalaändringarna och övriga ändringar av vissa bestämmelser ... antog parterna till Romstadgan en ändring av artikel 124 (Resolution ICC-ASP/14/Res.2). Ändringen innebär att övergångsbestämmelsen i artikeln utgår och att artikeln således stryks från stadgan. Enligt artikel 121.4 träder ändringen i kraft för alla stadgeparter efter det att ratifikations- eller godtagandeinstrument har deponerats hos FN:s generalsekreterare av sju åttondelar av parterna. hade sju stadgeparter ratificerat eller godtagit ändringen. 6 En internationell utblick För utredningens ställningstagande i frågan om bör ratificera Kampalaändringarna och övriga ändringar av Romstadgan kan det vara värdefullt att ta del av överväganden och erfarenheter från andra stadgeparter. I utredningens uppdrag ingår därför att beakta hur dessa frågor hanterats i de övriga nordiska länderna och i några andra länder som är jämförbara med . Dessutom bör också i övrigt de internationella jämförelser som anses befogade göras. I avsnitt 6.2 redovisas det aktuella ratifikationsläget, medan avsnitt 6.3 innehåller en redogörelse för i vilken utsträckning de nordiska länderna har ratificerat Kampalaändringarna och ändringen till artikel 124 samt, när det bedömts relevant, vilka särskilda överväganden som gjorts i dessa länder. Ytterligare några europeiska länder behandlas i avsnitt 6.4. Ingen stat har ännu ratificerat ändringen angående regleringen av krigsförbrytelser i artikel 8 i Romstadgan. Dessa stadgeändringar antogs så att det inte finns några uppgifter om hur de kommer att hanteras från stadgeparternas sida. Ändringarna ingår därför inte i denna internationella utblick. Detta delbetänkande innehåller, som redovisats i avsnitt 2.1, utredningens överväganden och ställningstagande till om bör tillträda de aktuella ändringarna till Romstadgan och de författningsförslag som är nödvändiga för att ska kunna besluta om ratificering. Frågan om det i svensk rätt bör införas möjligheter att i lagföra personer som har begått aggressionsbrott, behandlas i utredningens slutbetänkande. I sistnämnda betänkande kommer därför också en internationell utblick att göras när det gäller frågan i vilken utsträckning aggressionsbrottet är kriminaliserat i nationell lagstiftning. () har 35 stater ratificerat Kampalaändringarna beträffande aggressionsbrottet och 36 stater har ratificerat ändringarna beträffande krigsförbrytelser. Det rör sig i princip om samma stater, dvs. de aktuella staterna har ratificerat Kampalaändringarna både såvitt avser aggressionsbrottet och såvitt avser krigsförbrytelser. Undantag finns emellertid. och har ratificerat ändringen om krigsförbrytelser, men inte när det gäller aggressionsbrottet. Det omvända gäller för . Bland de länder som ratificerat Kampalaändringarna i dess helhet finns , , , , , , , , , , , och . Åtta länder har ratificerat ändring av artikel 124, nämligen , , , , , , och . Majoriteten av de stater som har ratificerat Romstadgan, vilka uppgår till drygt 120, har således ännu inte ratificerat Kampalaändringarna. Däribland finns stater som , och . , och , som tillsammans med och är permanenta medlemmar i , är över huvud taget inte parter till Romstadgan. Av de nordiska länderna är det således endast som har ratificerat både Kampalaändringarna i sin helhet och ändringen till artikel 124. har, som nämnts ovan, ratificerat ändringen av artikel 124 och Kampalaändringarna såvitt avser krigsförbrytelser, men inte beträffande aggressionsbrottet. För del gäller att landet inte har ratificerat någon av de aktuella ändringarna. har ratificerat Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet, men inte de båda andra ändringarna. har, som nämnts i föregående avsnitt, ännu inte ratificerat Kampalaändringarna och inte heller ändringen av artikel 124. Arbetet med att ta ställning till om ska ratificera de aktuella änd- ringarna eller inte, har inletts sedan ett förslag om att ratificering bör ske lagts fram av parlamentets () utrikesutskott. Den danska regeringen har avvaktat mötet i stadgepartsförsamlingen som hölls och de beslut i fråga om ICC:s jurisdiktion över aggressionsbrottet som togs vid mötet. Frågan om ratificering bereds vid det danska . Ett mer principiellt ställningstagande i ratificeringsfrågan väntas . Det går inte att säga något om utfallet av den danska processen. I samband därmed antogs en lag om sättande i kraft av de bestämmelser i ändringarna som bedömts höra till området för lagstiftningen. Ändringar vidtogs i den finska strafflagen och tvångsmedelslagen. godtogs ändringen av artikel 124 i Romstadgan. För del har ratificeringen av Kampalaändringarna framhållits vara ett naturligt led i det stöd landet har gett Romstadgan och ICC. Det framstod därför som viktigt att relativt snabbt ratificera de aktuella ändringarna. I det finska parlamentet rådde det enighet i frågan. Efter viss debatt, bl.a. i fråga om omfattningen av den finska jurisdiktionen, kriminaliserades aggressionsbrottet också i finsk lag, så att det är möjligt att, vid finsk domstol, lagföra i första hand finska politiska ledare för detta brott. Närmare uppgifter om omfattningen av finska domstolars jurisdiktion över aggressionsbrottet kommer att lämnas i slutbetänkandet. ratificerade Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet. Landet har inte ratificerat Kampalaändringarna beträffande artikel 8 och inte heller ratificerat ändringen till artikel 124. ratificerade Kampalaändringarna avseende artikel 8 om krigsförbrytelser och har, som nämnts inledningsvis, ratificerat ändringen av artikel 124. Landet har ännu inte ratificerat Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet. Arbetet med att ta ställning till hur bör agera i denna fråga har inletts. 6.4Några ytterligare europeiska länder Ändringen av artikel 124 har ännu inte ratificerats. I samband med ratificeringen av Kampalaändringarna kriminaliserades aggressionsbrottet i estnisk rätt. Beslutet om ratificering föregicks av en omfattande debatt i det estniska parlamentet, särskilt angående definitionen av vad som utgör aggressionsbrott. har inte ratificerat Kampalaändringarna och det finns inte någon avsikt att göra det. Ändringen av artikel 124 ratificerades . En bakomliggande orsak till nuvarande inställning i ratificeringsfrågan när det gäller aggressionsbrottet, är att definitionen av brottet anses vara alltför oprecis för att grunda individuellt straffansvar. Detta kan, enligt den rådande franska ståndpunkten, bl.a. vålla bekymmer vid olika fredsfrämjande operationer, då medverkande stater kan utsättas för oberäkneliga risker för rättsliga konsekvenser om något inträffar inom ramen för en militär operation. Det kan också finnas en risk att ICC:s praxis beträffande aggressionsbrottet utvecklas på sådant sätt att den kommer i konflikt med och säkerhetsrådets tolkning av aggressionsbegreppet vid tillämpningen av artikel 39 i . Följden härav kan bli en oönskad konkurrens mellan FN-organen och ICC. ratificerade Kampalaändringarna , men har ännu inte ratificerat ändringen avseende artikel 124. Inför ratificeringen gjordes en genomgång av gällande nationell lagstiftning och den reglering av brott mot freden som fanns i lettisk straffrättslig lagstiftning. En mindre justering av straffbestämmelserna genomfördes, men i övrigt har ratificeringen inte bedömts kräva någon lagstiftningsåtgärd. ratificerade Kampalaändringarna och ändringen av artikel 124 . I samband härmed antogs vissa förändringar i den nationella straffrättsliga lagstiftningen, för att göra det möjligt att vid nationell domstol kunna döma över aggressionsbrottet. Inför ratificeringen av Kampalaändringarna fanns viss tveksamhet kring om borde ratificera ändringarna eller inte. Det befarades att definitionen av aggressionsbrottet inte var tillräckligt precis, vilket bl.a. skulle kunna leda till en alltför extensiv rättstillämpning. Exempelvis framhölls det i den politiska debatten att även agerande inom ramen för humanitära hjälpinsatser eller vid andra internationella stödåtgärder skulle kunna innefatta aggressionsbrott. Detta skulle i så fall kunna göra stater mindre villiga att bidra i sådana internationella insatser. Den nederländska regeringen har dock, till bemötande av dessa farhågor, framhållit att aggressionsbrottet i Romstadgan är utformat så att endast de aggressionshandlingar som allra tydligast strider mot folkrätten kan utgöra aggressionsbrott och att det inte finns någon risk att internationella stödinsatser kan medföra ansvar för aggressionsbrott. Ett ytterligare argument som i framförts mot en ratificering, är att aggressionsbrottet och dess närmare utformning är en politiskt laddad fråga, som kan leda till att ICC får en roll som en alltmer politisk aktör. Den nederländska regeringen har i detta sammanhang framhållit sitt förtroende för ICC som en politiskt oberoende och självständig aktör. ratificerade Kampalaändringarna , men har ännu inte ratificerat ändringen av artikel 124. För del sågs en ratificering av Kampalaändringarna som ett naturligt led i det åtagande som gjorts genom att landet blivit part i Romstadgan. pågår ett arbete med att analysera i vilken mån polska straffbestämmelser bör anpassas efter tillträdet till Kampalaändringarna, särskilt vad avser aggressionsbrottet. har ändringen av artikel 124 inte ratificerats. Romstadgan har en särskild konstitutionell ställning i tjeckisk rätt, vilket medför att parlamentets beslut om ratificering av ändringar till stadgan ska fattas med viss majoritet. Kraven på majoritetsbeslut uppfylldes och ratificeringen kunde därefter genomföras. I samband därmed infördes en ny nationell straffrättslig bestämmelse med en definition av aggressionsbrottet. Vid ratificeringen av Kampalaändringarna avseende krigsförbrytelser lämnade en särskild tolkningsdeklaration, varigenom förklarades att förbudet mot användning av viss ammunition inte ska gälla för den tjeckiska polisens brottsbekämpande verksamhet i syfte att upprätthålla lag och ordning, dvs. verksamhet som inte innebär deltagande i en väpnad konflikt, såsom vid fritagning av gisslan eller vid neutralisering av flygplanskapare. ratificerade Kampalaändringarna och var därigenom en av de första staterna att göra detta. Ändringen av artikel 124 har () ännu inte ratificerats. Erfarenheterna efter (se avsnitt 3.2) ledde till att det i den tyska konstitutionen infördes en reglering med innebörd att visst närmare preciserat agerande som syftar till att på något sätt inverka menligt på fredliga förhållanden mellan stater ska kriminaliseras i tysk rätt. Det fanns därför redan före ratificeringen av Kampalaändringarna straffbestämmelser om aggressionsbrottet, som gav tyska domstolar jurisdiktion häröver. Beslutet att ratificera Kampalaändringarna fattades mot denna bakgrund enhälligt av Förbundsdagen, utan större tveksamheter. I samband med ratificeringen gjordes vissa justeringar av tysk straffrättslig lagstiftning, särskilt beträffande aggressionsbrottet. ratificerade Kampalaändringarna och ändringen av artikel 124 . Ratificeringen föregicks inte av någon särskild nationell debatt. Vid ratificeringen var aggressionsbrottet inte kriminaliserat i österrikisk rätt, men straffbestämmelser härom har införts, med ikraftträdande . 7Tillträde till ändringar i Romstadgan – överväganden och förslag Romstadgan, som innehåller bestämmelser med regler om lagföring av enskilda för de allvarligaste internationella brotten, har varit föremål för viktiga förändringar. Vid en översynskonferens i antogs de centrala ändringar av Romstadgans bestämmelser om aggressionsbrottet som har redogjorts för i avsnitt 5. Ändringarna innebär att en definition av aggressionsbrottet fastställts och att förutsättningarna för ICC:s utövande av jurisdiktion över det aktuella brottet har slagits fast. fattade stadgepartsförsamlingen ett beslut om att aktivera ICC:s jurisdiktion över aggressionsbrottet och det är således möjligt att, efter ikraftträdandet , vid domstolen utkräva individuellt straffansvar också för detta brott. Även avseende Romstadgans bestämmelser om krigsförbrytelser i artikel 8 har viktiga förändringar genomförts. ICC:s behörighet när det gäller krigsförbrytelser som begås genom användande av vissa närmare preciserade förbjudna stridsmedel är i Romstadgans ursprungliga lydelse inskränkt till att endast omfatta krigsförbrytelser som begås i internationella väpnade konflikter. Vid antogs tillägg till artikel 8 med innebörd att ICC:s jurisdiktion över krigsförbrytelser som begås genom användande av de aktuella stridsmedlen utsträcks till att också avse icke-inter- nationella väpnade konflikter. Ytterligare förändringar i artikel 8 i Romstadgan antogs vid det nyssnämnda sammanträdet i stadgepartsförsamlingen . De tillägg till artikel 8 som då beslutades innebär att såsom krigsförbrytelse kriminaliseras använd- Tillträde till ändringar i Romstadgan ningen av ytterligare några stridsmedel, i såväl internationella som icke-internationella väpnade konflikter. Dessutom antogs en ändring av Romstadgan, som innebär att övergångsbestämmelsen i artikel 124 ska utgå. I utredningens uppdrag i denna del ingår att överväga och ta ställning till om bör tillträda dessa ändringar av Romstadgan. Oavsett vilka ställningstaganden övervägandena leder fram till, ska utredningen lämna de författningsförslag som är nödvändiga för att ska kunna tillträda ändringarna. I avsnitt 7.2 tar utredningen ställning till om bör tillträda de aktuella ändringarna och i vilken omfattning detta i så fall bör ske, medan avsnitt 7.3 innehåller en redogörelse för de författningsändringar som, enligt utredningens bedömning, är nödvändiga för ett sådant tillträde. 7.2Bör ratificera de aktuella ändringarna av Romstadgan? 7.2.1Övervägande skäl talar för att bör ratificera stadgeändringarna Vårt förslag: ska tillträda Kampalaändringarna avseende krigsförbrytelser (Resolution RC/Res.5) och avseende aggressionsbrottet (Resolution RC/Res.6), ändring av artikel 124 (Resolution /14/Res.2) samt ändring av artikel 8 (Resolution ICC-ASP/16/Res.4). I svensk utrikes- och säkerhetspolitik har folkrätten alltid varit ett centralt medel för att upprätthålla internationell fred och säkerhet såväl i vårt närområde som globalt. Häri inbegrips att stärka den internationella straffrätten genom att bekämpa straffrihet och verka för lagföring av dem som begår brott mot de regler som denna uppställer. Tillkomsten av ICC och den internationella ordning för lagföring av de grövsta brotten mot folkrätten som därigenom skapades, var ett mycket viktigt steg för att stärka den internationella straffrätten. Genom bestämmelserna i stadgan och domstolens verk- Tillträde till ändringar i Romstadgan samhet togs viktiga steg för att motverka den straffrihet som tidigare i stor utsträckning förelegat för dessa brott när de inte beivrats på nationell nivå. Utgångspunkten för Romstadgan är att parterna själva ska utreda och lagföra misstänkta för de aktuella brotten, men om så inte sker, tillhandahåller ICC en internationell ordning för lagföring. När tillträdde Romstadgan framhölls (se prop. 2000/01:122 s. 82 f.) stadgans och ICC:s betydelse som en viktig milstolpe i folkrättens utveckling vad gäller individuellt ansvar för internationella brott. Det poängterades också att har varit starkt engagerat för att främja utvecklingen av den internationella humanitära rätten i väpnade konflikter och mänskliga rättigheter. medverkade aktivt i det arbete som ledde fram till Romstadgan. Dessutom motiverades ett svenskt tillträde till Romstadgan med att , genom att tillsammans med andra länder ansluta sig till stadgan, skulle kunna bidra till att andra stater – där riskerna för väpnade konflikter är mycket större eller där sådana konflikter pågår – också ansluter sig. De omständigheter som fördes fram som skäl för att skulle tillträda Romstadgan gör sig, enligt vår mening, gällande med samma styrka när det gäller ett svenskt tillträde till de stadgeändringar som är aktuella. Ett tillträde till ändringarna är dessutom en naturlig fortsättning på strävan att motverka straffrihet för de allvarligaste brotten enligt folkrätten och det konsekventa stöd sedan ICC:s tillkomst visat domstolen. är alltjämt aktivt i samarbetet kring Romstadgan och ICC:s verksamhet och bidrog, bl.a. genom att anta en roll av medlare, till att Kampalaändringarna efter långdragna förhandlingar till slut kunde komma till stånd. Genom att ratificera de aktuella ändringarna till Romstadgan kan också bidra till fortsatt acceptans av ICC:s verksamhet och en förhoppningsvis allt bredare anslutning till stadgan och ändringarna därav. Vad gäller särskilt bestämmelserna om aggressionsbrottet finns en förhoppning hos många stater att bestämmelserna kan få en viss brottsförebyggande verkan och därigenom vara viktiga för att främja internationell fred och säkerhet. Att ICC nu fått möjlighet att utöva jurisdiktion över aggressionsbrottet kan ha den avskräckande effekt som många stater hoppas på. Om så blir fallet, blir beroende bl.a. av hur stor anslutningen till Kampalaändringarna Tillträde till ändringar i Romstadgan avseende aggressionsbrottet slutligen blir. Av stor betydelse är också att ICC:s möjlighet att lagföra personer för aggressionsbrottet kommer att bekräfta och förstärka den grundläggande folkrättsliga att stater inte får inleda väpnade angrepp mot varandra. Att lagföring av aggressionsbrottet kan ske vid en internationell domstol är av stor betydelse. Detta motverkar den risk som finns för politisering av sådana rättegångar så att det är ”segrarnas rättvisa” som anses få genomslag. Den risken kan nog anses vara större beträffande aggressionsbrottet än för de övriga brotten under ICC:s jurisdiktion, inte minst eftersom det endast är politiska och militära ledare i den stat som är ansvarig för brottet som kan lagföras för detta i straffrättslig ordning.