sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Sammantaget ska momen- ten omfatta fördelat på två tillfällen. Påföljden ska kunna dömas ut i minst en månad och högst sex måna- der. Den ska väljas när det saknas förutsättningar för ungdomsvård, ungdomstjänst eller ungdomsvård och ungdomstjänst. Ungdomstill- syn ska sett till stränghet motsvara påföljden ungdomstjänst. Ung- domstillsyn ska, på samma sätt som ungdomstjänst, även kunna an- vändas som förstärkningspåföljd till ungdomsvård. i den unges hemkommun ska vara huvudman för påföljden. Vi har beskrivit utredarens förslag i korthet i avsnitt 3.15. Ungdomsövervakning ska tillämpas i de situationer där varken ung- domsvård, ungdomstjänst eller ungdomstillsyn är en tillräckligt in- gripande påföljd. Ungdomsövervakning ska pågå under lägst och högst , beroende på brottets allvar. Påföljden ska innefatta tydliga inskränkningar i den unges rörelsefrihet, som ut- gångspunkt i form av vad som i förslaget kallas ”helghemarrest”. Efter- levnaden ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Påföljden innebär också en skyldighet för den unge att hålla regelbunden kon- takt med en koordinator. Vidare ska den unge delta i en inledande verk- ställighetsplanering omfattande . Planeringen ska utgöra en omfattande och allsidig kartläggning av den unges förhållanden och ligga till grund för en individuellt utformad verkställighetsplan, som den unge är skyldig att följa. ska vara huvudman för påföljden. Förslagen har ännu inte lett till lagstiftning. Om nya ungdoms- påföljder införs i enlighet med förslaget, kan de förväntas komma till uttryck genom nya paragrafer i 32 kap. brottsbalken.22 Valet av påföljd för unga utifrån straffmätningsvärdet Vi har ovan konstaterat att straffmätningsvärdet i stället för straffvär- det kan läggas till grund för bedömningen vid valet mellan ett fäng- elsestraff och en icke frihetsberövande påföljd enligt 30 kap. 4 och 5 §§ , tillsammans med den eventuella omständigheten att brottslighetens art eller den tilltalades tidigare brottslighet talar för fängelse.23 Detsamma gäller – som utgångspunkt – tillämpnings- områdena för de särskilda ungdomspåföljderna.24 Utifrån uttalanden i förarbeten i samband med införandet av de särskilda ungdoms- påföljderna – och med beaktande av den rad av vägledande avgöran- den på området som har meddelats av sedan 2007 års reform av påföljdssystemet för unga lagöverträdare – har det i den straffrättsvetenskapliga doktrinen utarbetats tankemodeller för hur påföljdsbestämningen kan göras utifrån straffmätningsvärdet, i 22I departementspromemorian föreslås att ungdomstillsyn ska regleras i en ny 2 a § och ung- domsövervakning i en ny 3 a §. 23Se avsnitt 4.2.4. 24Detta gäller om det är endast s.k. ungdomsreduktion som motiverar att straffmätnings- värdet är lägre än straffvärdet. Om straffmätningsvärdet är lägre än straffvärdet också av andra anledningar, bör de tumregler som redovisas här ses endast som en utgångspunkt för resone- manget. och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 475. SOU 2018:85Det nuvarande systemet bemärkelsen straffvärdet efter s.k. reduktion enligt 29 kap. 7 § . En utgångspunkt är att bötesstraff på mer än 55 dagsböter, dvs. 60 dagsböter eller mer, bör undvikas för lagöverträdare i åldern 15– . Vid straffmätningsvärden från och med 60 dagsböter och upp till sex månaders fängelse är ungdomstjänst ett huvudalternativ. Vid straffmätningsvärden på fängelsenivå kan även villkorlig dom eller skyddstillsyn vara aktuellt. Om straffmätningsvärdet motsvarar fäng- else , kan det ibland krävas att en sådan icke fri- hetsberövande påföljd kombineras med samhällstjänst, s.k. 28:3-fäng- else eller s.k. kontraktsvård för att vara tillräckligt ingripande. Som ett sistahandsalternativ kvarstår, om straffmätningsvärdet ligger på fängelsenivå, möjligheten att döma till fängelse eller sluten ungdoms- vård. Påföljden ungdomsvård, som kan kombineras med ungdomstjänst eller böter, kan sägas vara ett parallellt alternativ vid alla straffmät- ningsvärden som ligger ovan penningsbotsnivå. Att ungdomsvården inte låter sig inordnas i en hierarki eller på en skala beror på dels att den förutsätter ett behov av sådan vård hos den unge, dels att dess inne- håll kan variera, vilket innebär att det måste göras en prövning i det enskilda fallet av om en viss planerad ungdomsvård kan anses tillräck- ligt ingripande i förhållande till brottets allvar. Enligt en i den straffrättsliga litteraturen presenterad tankemo- dell kan den s.k. påföljdstrappan för unga lagöverträdare beskrivas på följande sätt:25 25Martin Borgeke och , ”Den nya lagstiftningen om påföljder för unga lagöverträdare” i SvJT 2007 s. 181, på s. 197. Modellen har publicerats även i och , Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016 s. 474. Tabell 4.6 Förhållandet mellan straffmätningsvärde och påföljd Fängelse >= 1 år Ungdomsvård + ungdomstjänst/dagsböter Skyddstillsyn + s.k. 28:3-fängelse Skyddstillsyn + s.k. kontraktsvård Fängelse/sluten ungdomsvård Fängelse > 6 månader < 1 år Ungdomsvård + ungdomstjänst/dagsböter Villkorlig dom/skyddstillsyn Villkorlig dom/skyddstillsyn + samhällstjänst Skyddstillsyn + s.k. 28:3-fängelse Skyddstillsyn + s.k. kontraktsvård Fängelse/sluten ungdomsvård Fängelse > <= 6 månader Ungdomsvård + ungdomstjänst/dagsböter Villkorlig dom/skyddstillsyn Fängelse/sluten ungdomsvård 150 (200) dagsböter Ungdomsvård + ungdomstjänst/dagsböter Ungdomstjänst 20 45 (50) timmar 150 (200) dagsböter Inom ramen för de påföljdsalternativ som är tillgängliga vid respek- tive straffmätningsvärde har domstolen att bestämma – utifrån brotts- lighetens straffvärde och art och den tilltalades eventuella tidigare brottslighet – vilken påföljd som är den mest lämpliga. 4.3Processuella regler om unga lagöverträdare 4.3.1Lagöverträdare under 15 år Den s.k. straffmyndighetsåldern i är – som vi har konstaterat i avsnitt 4.2.1 – , vilket kommer till uttryck genom att det i brotts- balken anges att det ”inte [får] dömas till påföljd” för brott som någon begått (1 kap. 6 § ). ingripanden, vid brott, mot den som inte uppnått denna ålder är i huvudsak en uppgift för , även om polisen är skyldig att ingripa för att motverka och förhindra brott även när de begås av barn som inte uppnått den s.k. straffmyndighetsåldern. Det finns också möjligheter att under vissa begränsade förutsättningar utreda brott som begåtts av barn (31–37 §§ lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL). Under vissa förutsättningar kan sådana brott bli föremål även för domstolspröv- ning. Möjligheten till sådan prövning utnyttjas dock ytterst sällan. I de få fall så sker är det inte heller fråga om ett åtal för brott. I stället för åklagaren, efter framställning av socialnämnden, eller vårdnadshavarna för den unge, en s.k. bevistalan (38 § LUL).26 har den synpunkten framförts att det bör skapas ett större utrymme för att väcka bevistalan i domstol, exempelvis i form av en rätt för målsäganden att ta initiativ till en sådan process.27 4.3.2Åtalade eller misstänkta i åldern 15–20 år Särskilda bestämmelser om handläggning hos , åkla- gare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte är 15–finns i 2–30 b och 39 §§ LUL. Vissa av bestämmelserna tar sikte endast på misstänkta under medan andra ska tillämpas vid förundersökning eller rättegång mot alla som är . I öv- rigt gäller regler och andra straffprocessuella be- stämmelser även för dessa ålderskategorier (1 § andra stycket LUL).28 26Se även , Utredningar enligt 31 § LUL – Om handläggningen av ärenden och bevistalan där den som kan misstänkas är , , , 31--lul.pdf (hämtad ). 27Se t.ex. Per , ”Bevistalan – åklagarsynpunkter på regelverket när våra allra yngsta begår allvarliga brott” i SvJT 2018 s. 439. 28Den svenska regleringens förenlighet med EU-direktivet (2016/800/EU) om rättssäker- hetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden behandlas i Utredningen om vissa straffprocessuella frågors betänkande Barnets rättigheter i ett straff- rättsligt förfarande m.m. Genomförande av EU:s barnrättsdirektiv och två andra straffproces- suella frågor (SOU 2017:68). Särskilda krav på förundersökningsledare och kommunicering För lagöverträdare i åldern 15–gäller till att börja med särskilda krav på att det ska utses en förundersökningsledare som är särskilt lämpad för uppgiften och krav på särskilt skyndsam handläggning (2 och 4 §§ LUL). Vidare gäller för misstänkta i denna ålderskategori vissa krav på att vårdnadshavare och socialtjänst ska hållas under- rättade (5–7 §§ LUL). Åtgärder mot den som meddelats straffvarning eller är föremål för vård enligt LVU Om den unge, sedan straffvarning har beslutats enligt 16 §, miss- tänks för att ha begått annat brott , får åklagaren besluta att inte inleda förundersökning eller att lägga ned en påbörjad för- undersökning beträffande detta brott, om inte något väsentligt all- mänt eller enskilt intresse åsidosätts genom att förundersökning inte äger rum (8 § LUL). Om någon, som med stöd av 3 § LVU har intagits i ett sådant hem som avses i 12 § i den lagen, misstänks för att ha begått brott som hör under allmänt åtal, innan vården vid hemmet har avslutats, ska åklagaren – som utgångspunkt efter hörande av föreståndaren för hemmet – pröva om åtal lämpligen bör ske (9 § LUL). En åklagare får innan talan har väckts vid domstol inhämta yttrande enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. i fråga om den som inte har fyllt (10 § LUL). I fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han eller hon fyllt ska åklagaren – innan beslut fattas i åtalsfrågan – inhämta yttrande från socialnämnden, om den unge har erkänt gär- ningen eller det annars finns skälig misstanke att han eller hon har be- gått brottet och sådant yttrande inte inhämtats under förundersök- ningen. Yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för straffvarning eller åtals- underlåtelse eller om det annars är obehövligt. (11 § första stycket LUL.) Rätten får döma till ungdomsvård endast om det i målet finns ett yttrande av socialnämnden. Om det inte finns särskilda skäl krävs ett sådant yttrande också för att rätten ska få döma den som inte har fyllt till fängelse . (28 § LUL.) Anmodan att avhjälpa och begränsa skada En polisman – eller av utsedd annan anställd – får uppmana den som har eller kan antas ha fyllt 15 men inte att vidta åtgärder för att avhjälpa eller begränsa skada på grund av brott, om den unge har erkänt brottet eller det annars med hänsyn till omständigheterna är uppenbart att han eller hon har begått brottet. En sådan uppmaning får dock ges endast om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Om det inte är uppen- bart obehövligt, ska målsägandens samtycke inhämtas innan upp- maningen ges. (13 § LUL.) Har någon som inte fyllt gripits och beslutar åklagaren att inte anhålla den unge, får – om åklagaren funnit att den unge är skäligen misstänkt för brott – hålla kvar den unge för att skyndsamt kunna överlämna honom eller henne till för- äldrarna, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller någon annan lämplig vuxen person (14 § första stycket LUL). För samma ändamål får hålla kvar den som inte har fyllt , om han eller hon har medtagits till förhör och är skä- ligen misstänkt för brott (14 § andra stycket). Som en yttre tidsmäs- sig gräns för kvarhållandet gäller efter åklagarens beslut eller förhöret men den misstänkte får tas i förvar om det är nödvän- digt med hänsyn till ordning eller säkerhet (14 § tredje stycket). Som utgångspunkt gäller att bötesstraff får föreläggas genom strafföre- läggande beträffande brott för vilket böter ingår i straffskalan, dock inte normerade böter (48 kap. 4 § första stycket första meningen I fråga om lagöverträdare i åldern 15–gäller i stället att åklagaren får utfärda strafföreläggande, om det kan antas att den unge – om åtal skulle ha väckts och med beaktande av 29 kap. 7 § – skulle ha dömts endast till böter (15 § LUL). Den allmänna bestämmelsen om s.k. åtalsunderlåtelse finns i 20 kap. 7 § , som har följande lydelse: Åklagare får besluta att underlåta åtal för brott (åtalsunderlåtelse) under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse ej åsido- sätts: 1.om det kan antas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter, 2.om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse, 3.om den misstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd med anledning av det föreliggande brottet, eller 4.om psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade kommer till stånd. Åtal får underlåtas i andra fall än som nämns i första stycket, om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks. Beslut om åtalsunderlåtelse får meddelas även sedan åtal har väckts, om det kommer fram sådana förhållanden som – om de förelegat eller varit kända vid tiden för åtalet – skulle ha föranlett åtalsunderlåtelse, dock inte om den tilltalade motsätter sig åtalsunderlåtelse eller om dom redan har fallit (20 kap. 7 a § ). I LUL finns det i förhållande till åtalsunderlåtelse kompletterande institutet straffvarning, som även det innebär att åklagaren beslutar att underlåta åtal (16 § LUL).29 Förutsättningarna för straffvarning anges i 17 § LUL, som har följande lydelse: Straffvarning får beslutas, om den unge blir föremål för sådan åtgärd som anges nedan och det med skäl kan antas att därigenom vidtas vad som är lämpligast för den unge: 29Straffvarning behandlas i Riksåklagarens riktlinjer för handläggning av ungdomsärenden (RåR 2006:3). 1.vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453), 2.vård eller annan åtgärd enligt lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, eller 3.annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd. Straffvarning får också beslutas, om det är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande. Vid bedömningen av om straffvarning ska beslutas ska åklagaren ut- över vad som följer av första och andra styckena särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan, att på annat sätt gottgöra målsäganden eller att medverka till att medling kommer till stånd enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott. Straffvarning får inte beslutas, om något väsentligt allmänt eller en- skilt intresse därigenom åsidosätts. Vid bedömningen av om något väsent- ligt allmänt intresse åsidosätts ska det särskilt beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. Formerna för straffvarning regleras i 18–21 §§ LUL. Den som får en straffvarning ska vara skötsam. Ett beslut om straff- varning får återkallas, om särskilda omständigheter föranleder det. Vid bedömningen av om återkallelse ska ske ska det särskilt beaktas om den unge har återfallit i brott från beslutet om straffvarning. (22 § LUL.) De centrala bestämmelserna om häktning finns i 24 kap. rättegångs- balken. Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (24 kap. 4 § första stycket första meningen ). Ett slags proportionalitetsbedömning – som innefattar faktorn ålder –ska alltså göras. Bestämmelserna i 24 kap. ger dock ingen närmare ledning i fråga om hur starkt den tilltalades ung- dom talar mot häktning vid olika åldrar. Däremot finns i 24 kap. 4 § andra stycket en hänvisning till att det i fråga om ytterligare inskränk- ningar i fråga om häktning av den som är finns särskilda bestämmelser. Med detta avses 23 § LUL, enligt vilken paragraf den som inte har fyllt får häktas endast om det finns synnerliga skäl.30 30Frihetsberövande av unga misstänkta behandlas i Riksåklagarens riktlinjer för handläggning av ungdomsärenden (RåR 2006:3). Allmänna bestämmelser om offentliga försvarare finns i 21 kap. 3 a–6 §§ . De centrala bestämmelserna om förutsättningarna för ett förordnande av sådan försvarare, dvs. försvarare som i vart fall i det första ledet bekostas av allmänna medel, finns i 3 a §, som har följande lydelse: Är den misstänkte anhållen eller häktad skall offentlig försvarare för- ordnas för honom, om han begär det. Offentlig försvarare skall också på begäran förordnas för den som är misstänkt för ett brott, för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Offentlig försvarare skall därutöver förordnas 1.om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utred- ningen om brottet, 2.om försvarare behövs med hänsyn till att det är tveksamt vilken påföljd som skall väljas och det finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, eller 3.om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den miss- tänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Om den misstänkte biträds av försvarare som han själv har utsett, skall inte vid sidan av denne någon offentlig försvarare förordnas. För misstänkta som inte har fyllt gäller i stället att en offentlig försvarare ska förordnas, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare (24 § LUL).31 Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt och som kan leda till strängare påföljd än böter ska, ”om det inte möter hin- der”, handläggas av domare – både lagfarna och nämndemän – som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål (25 § LUL). När åtal väcks mot den som är 15–, är rätten som utgångspunkt skyldig att hålla vårdnadshavare eller motsvarande och socialnämn- den underrättade om åtalet och tidpunkten för huvudförhandlingen. Om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa, ska vårdnads- havare eller motsvarande höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl mot det. (26 § LUL.) 31Förordnande av offentlig försvarare för unga misstänkta behandlas i Riksåklagarens riktlinjer för handläggning av ungdomsärenden (RåR 2006:3). Mål mot den som inte har fyllt ska, om målet avser brott på vilket fängelse kan följa, i den mån det är möjligt sättas ut till hand- läggning på sådant sätt att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet. Vidare finns det – i förhållande till de allmänna bestämmelserna om offentlighet respektive stängda dörrar vid förhandling i 5 kap. rätte- gångsbalken – en utvidgad möjlighet att handlägga mål mot den som inte har fyllt bakom stängda dörrar. (27 § första–tredje stycket LUL.) I ett mål mot en tilltalad som inte har fyllt ska tingsrätten hålla huvudförhandling även om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter (27 § fjärde stycket LUL). Mål mot den som inte har fyllt ska alltid behandlas skynd- samt (29 § första stycket LUL). Om det väcks allmänt åtal mot den som är 15–för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , ska de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad, utan möjlighet till för- längning av fristen (29 § andra stycket LUL). I mål mot den som inte har fyllt ska, om det inte möter syn- nerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen (30 § LUL). Om någon i väsentlig grad underlåter att göra vad som åligger honom eller henne enligt en föreskrift vid ungdomsvård om att följa ett ungdomskontrakt eller enligt en dom på ungdomstjänst, får åkla- garen i stället för att väcka talan om undanröjande av påföljden besluta att varning ska meddelas den unge, om detta bedöms vara en tillräck- lig åtgärd. Varning ska, om det kan ske och i så fall så snart som möj- ligt, meddelas den unge vid ett personligt sammanträffande. Den unges vårdnadshavare eller motsvarande ska kallas till sammanträffan- det, om det inte möter hinder eller annars finns särskilda skäl mot det. Även företrädare för bör ges tillfälle att närvara. (30 b § LUL.) Det som i det föregående har angetts om särbehandling av den som är 15–eller 18–förutsätter att den misstänktes eller tillta- lades ålder är känd under straffprocessen. Det innebär att såväl dom- stolar som parter och andra aktörer kan ställas inför svåra problem om åldern är okänd. Sådana ärenden har blivit vanligare . En fråga är vilka krav på utredningens styrka som måste vara uppfyllda för att en åklagare – vid exempelvis beslut om att inleda förundersökning eller om att använda tvångsmedel – ska kunna utgå från att en misstänkt person är äldre än vad han eller hon påstår. En annan fråga är vilka krav på utredning som gäller för att en domstol ska kunna döma en tilltalad som påstår sig ha varit under vid det påstådda brottstillfället till ansvar för brott eller inte tillämpa be- stämmelsen om s.k. ungdomsreduktion vid straffmätningen avseende en tilltalad som påstår sig ha varit under vid brottstillfället.32 Den tilltalades ålder kan också få betydelse i fråga om utvisning. Det kan alltså konstateras att bedömningar av den tilltalades ålder kan komplicera straffprocessen i praktiskt hänseende. Detta gäller oavsett om den relevanta åldersgränsen är exempelvis 15, 18 eller . Det ligger dock inte i vårt uppdrag att överväga frågor om ålders- bestämning och vi kommer inte att beröra dessa frågor närmare i detta betänkande. 32Se t.ex. rättsfallet NJA 2016 s. 719. Utredningen ska enligt direktiven göra de internationella jämförelser som bedöms relevanta. I direktiven förtydligas att de andra nordiska ländernas regleringar i fråga om straffrättslig särbehandling av myn- diga lagöverträdare i åldersgruppen 18–bör uppmärksammas särskilt. I det följande redovisas kortfattat huvuddragen i de nordiska län- dernas påföljdssystem och på vilket sätt omyndiga lagöverträdare och – i förkommande fall – unga myndiga lagöverträdare särbehand- las vid påföljdsbestämningen. Eftersom tysk straffrätt har haft påver- kan på utformningen av den svenska straffrätten redovisas också vissa huvuddrag i det tyska påföljdssystemet. Sammanställningen syftar till att ge en översikt av hur omyndiga respektive unga myndiga lagöverträdare behandlas inom ramen för påföljdssystemen i några av våra grannländer. måste påpekas att vårt uppdrag i första hand handlar om att höja repressionsnivån för ett utsnitt (lagöverträdare i åldern 18–) av de lagöverträdare som särbehandlas i svensk rätt (lagöverträdare i åldern 15–). Beträffande lagöverträdare som var för brottet handlar uppdraget om att föreslå en höjning av repressions- nivån . ska vi överväga vad som bör gälla för den yngre ålderskategorin (lagöverträdare i åldern 15–). Eftersom vi inte kan se att en sådan utveckling, där det har funnits en risk för att orsaka tröskeleffekter vid en övergång mellan olika åldrar, har skett i något av de länder vars påföljdssystem vi har stu- derat, ger den internationella jämförelsen begränsad vägledning när det gäller frågan om hanteringen av den tröskeleffekt som skulle upp- stå vid 18-årsdagen om en repressionshöjning genomförs för lag- överträdare i åldern 18–. Inom ramen för arbete gjordes en – såvitt avser bl.a. de nordiska länderna – ingående jämförelse. För en utför- lig redogörelse för bl.a. de nordiska ländernas påföljdssystem såvitt avser både vuxna och unga lagöverträdare hänvisas till Påföljdsutred- ningens betänkande. Följande komprimerade framställning baseras i stora delar på sammanställning men har i vissa delar uppdaterats och kompletterats bl.a. på grund av ny lagstiftning.1 I det följande beskrivs det gällande läget i de nordiska länderna (avsnitt 5.2), (avsnitt 5.3), (avsnitt 5.4) och (avsnitt 5.5) samt (avsnitt 5.6). Det danska påföljdssystemet regleras huvudsakligen i straffeloven (1930:26, reviderad genom lovbekendtgørelse nr. 1052 och med senare ändringar).