sou · H6B360 · 2018-08-10 00:00:00 — Den har ingen motsvarighet i det nya 13 kap. Annat försvarligt sätt att förfoga över godset kan efter omständigheterna vara att t.ex. lagra, packa upp, flytta, eller förstöra godset (jfr förslaget till 13 kap. 80 § första stycket). Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 27 § Resebortfraktaren är ansvarig i enlighet med bestämmelserna i 13 kap. 11, 23–29 och 31–43 §§ för skada till följd av att gods går förlorat, skadas eller försenas medan det är i hans eller hennes vård. Bestämmelserna i 13 kap. 30 § ska också tillämpas. Beträffande mottagarens rätt att åberopa bestämmelserna i 13 kap. gäller 13 kap. 4 §. Paragrafen reglerar resebortfraktarens ansvar för lastskada och dröjsmålsskada. I första stycket ändras hänvisningarna till 13 kap. Ansvaret är det- samma som vid styckegodstransport. I det avseendet sker ingen ändring. Emellertid är flera av ansvarsbestämmelserna i förslaget till 13 kap. nya. Förslaget till nytt 13 kap. har dessutom en annan para- grafordning än det nuvarande 13 kap. För bestämmelsernas närmare innehåll hänvisas till kommentaren till respektive bestämmelse. Övriga ändringar språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. Utformningen av andra stycket är ny. Andra stycket hänvisar till 13 kap. 4 §. Enligt 13 kap. 4 § andra stycket ska 13 kap. alltid till- lämpas mellan en transportör och en mottagare, förfogandeberät- tigad eller innehavare som inte är ursprunglig part i ett certeparti eller ett annat avtal om hel- eller delbefraktning av fartyg. 31 § Uppkommer till följd av dröjsmål eller annat avtalsbrott på resebort- fraktarens sida skada som inte omfattas av 27 §, ska 13 kap. 24 § första stycket och 25–28 §§ också tillämpas. Paragrafen reglerar bortfraktarens ansvar för skada till följd av dröjs- mål eller annat avtalsbrott som inte omfattas av 27 §. I paragrafen ändras hänvisningen till bestämmelserna i 13 kap. Förutsättningarna för att ansvar ska inträda är desamma som vid styckegodstransport. I det avseendet sker inga ändringar. I förslaget till 13 kap. har bestämmelserna emellertid fått en ny utformning och delvis nytt inne- håll. Dessutom har ordningsföljden på paragraferna ändrats. För bestämmelsernas närmare innehåll hänvisas till kommentaren till respektive bestämmelse. Övriga ändringar är språkliga och inte av- sedda att medföra någon ändring i sak. 50 § Betalas inte frakt, ersättning för överliggetid eller andra fordringar enligt avtalet i rätt tid, får bortfraktaren förelägga en bestämd tilläggstid för betalningen. Är tiden inte oskäligt kort och betalas fordringen inte inom tilläggstiden, får bortfraktaren ställa in fullgörelsen av avtalet eller, om dröjsmålet utgör ett väsentligt avtalsbrott, häva avtalet. Bortfraktaren har rätt till ersättning för förlust som beror på att han eller hon ställer in fullgörelsen av avtalet eller, om avtalet hävs, på att de återstå- ende resorna bortfaller. Vid slutet av varje resa enligt avtalet har bortfraktaren rätt att hålla inne lasten till säkerhet för fordringar enligt avtalet. När ett negotiabelt transport- dokument har utfärdats gäller vad nu sagts i förhållande till tredje man bara om fordringen har antecknats i dokumentet. Paragrafen innehåller bestämmelser om dröjsmål med betalning av frakt när ett kvantumkontrakt har ingåtts. I tredje stycket ändras konossement till negotiabelt transportdokument. Detta är en följd av den nya terminologin i förslaget till nytt 13 kap. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 62 § Tidsbortfraktaren ska på begäran utfärda ett negotiabelt transportdoku- ment för inlastat gods för den resa han eller hon ska utföra, med de villkor som är sedvanliga i den fart det gäller. Om tidsbortfraktaren därigenom ådrar sig ansvar i förhållande till innehavaren av transportdokumentet utöver vad som följer av befraktningsavtalet, ska tidsbefraktaren hålla tidsbortfraktaren skadeslös. För transportdokumentet gäller vad som föreskrivs om transport- dokument i 13 kap. Tidsbortfraktaren är inte skyldig att på begäran av tidsbefraktaren lämna ut godset till en mottagare som inte visar sin behörighet eller i övrigt i strid mot det negotiabla transportdokumentet, om han eller hon därigenom hand- lar i strid mot tro och heder. Tidsbortfraktaren får i andra fall alltid kräva säkerhet för den ersättning han eller hon kan bli skyldig att betala på grund av ett utlämnande. Paragrafen innehåller bestämmelser om transportdokument vid tids- befraktning. Paragrafen anpassas till terminologin i förslaget till nytt 13 kap. på så sätt att konossement byts ut mot negotiabelt transportdoku- ment. Av samma skäl ändras paragrafens rubrik. I första stycket förtydligas att reglerna om transportdokument i 13 kap. även gäller för ett negotiabelt transportdokument som utfärdats av tidsbortfraktaren. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 63 § Tidsbortfraktaren är ansvarig i förhållande till tidsbefraktaren i enlig- het med bestämmelserna i 13 kap. 11, 23–29 och 31–43 §§ för skada till följd av att gods går förlorat, skadas eller försenas medan det är i hans eller hennes vård. Bestämmelserna i 13 kap. 30 § ska också tillämpas. Beträffande mottagarens rätt att åberopa bestämmelserna i 13 kap. gäller 13 kap. 4 §. Paragrafen reglerar tidsbortfraktarens ansvar för lastskada och dröjsmålsskada. I första stycket ändras hänvisningarna till 13 kap. Ansvaret är det- samma som vid styckegodstransport. I det avseendet sker ingen ändring. Emellertid är flera av ansvarsbestämmelserna i förslaget till 13 kap. nya. Dessutom har ordningsföljden på paragraferna ändrats. För bestämmelsernas närmare innehåll hänvisas till kommentaren till respektive bestämmelse. Övriga ändringar språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. Utformningen av andra stycket är ny. Andra stycket hänvisar till 13 kap. 4 §. Enligt 13 kap. 4 § andra stycket ska 13 kap. alltid tilläm- pas mellan en transportör och en mottagare, förfogandeberättigad eller innehavare som inte är ursprunglig part i ett certeparti eller ett annat avtal om hel- eller delbefraktning av fartyg. 71 § Betalas tidsfrakten inte i rätt tid, ska tidsbefraktaren betala dröjsmåls- ränta enligt räntelagen (1975:635). Har tidsfrakten inte betalats i rätt tid, ska tidsbortfraktaren meddela tidsbefraktaren detta. När meddelande har avsänts får tidsbortfraktaren ställa in fullgörelsen av befraktningsavtalet, inbegripet vägra att lasta gods eller att utfärda negotiabla transportdokument. Om betalning inte har tagits emot efter det att meddelandet har avsänts, får tidsbort- fraktaren häva avtalet. Om tidsbortfraktaren har ställt in fullgörelsen av avtalet eller hävt det, har han eller hon rätt till ersättning, om inte tidsbefraktaren visar att dröjs- målet med betalningen beror på lag, avbrott i den allmänna samfärdseln eller betalningsförmedlingen eller något annat liknande hinder som han eller hon inte skäligen kunde ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder han eller hon inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om tidsbefraktaren inte betalar förfallen tidsfrakt, får tidsbortfraktaren begära att tidsbefraktaren till henne eller honom överlåter fordran på frakt som tidsbefraktaren har på grund av vidarebortfraktning av fartyget. Paragrafen innehåller bestämmelser om dröjsmål med betalning av tidsfrakt. I andra stycket ändras konossement till negotiabla trans- portdokument. Detta är en följd av den nya terminologin i förslaget till nytt 13 kap. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 15 kap. Om transport av passagerare och resgods 5 § I detta kapitel avses med transportör: den som genom avtal, yrkesmässigt eller mot ersättning, åtar sig att med ett fartyg transportera passagerare eller passagerare och res- gods, passagerare: den som transporteras eller ska transporteras med ett far- tyg enligt ett avtal om passagerartransport samt den som med transpor- törens samtycke följer med fordon eller levande djur som transporteras enligt ett avtal om godstransport, resgods: varje föremål, inbegripet fordon, som transporteras för pas- sagerarens räkning, under förutsättning att transporten inte sker enligt ett certeparti eller ett transportdokument, och handresgods: resgods som passageraren bär med sig eller har i sin hytt eller på något annat sätt har i sin vård under resan, inbegripet i eller på sitt fordon. Paragrafen innehåller definitioner som är av betydelse vid tillämp- ningen av 15 kap. I definitionen av resgods ändras ”konossement eller något annat dokument som brukar användas vid godstransport” till ”transportdokument”. Ändringen är en följd av den nya termi- nologin i förslaget till nytt 13 kap. I förslaget till 13 kap. 57 § finns en närmare beskrivning av vad som avses med ett transportdoku- ment. Någon saklig ändring är inte avsedd. 30 § Bestämmelser om laga domstol för tvister som rör ansvarighet på grund av avtal om transport av passagerare och resgods samt om möjlig- heten att hänskjuta sådana tvister till skiljemän finns i 21 kap. 4 §. Bestämmelser om preskription finns i 19 kap. Paragrafens andra stycke innehåller en hänvisning till preskriptions- bestämmelserna i 19 kap. Hänvisningen ändras från 19 kap. 1 § till 19 kap. Ändringen beror på att 19 kap. 1 § upphävs och att nya para- grafer införs i 19 kap. Någon ändring i sak är inte avsedd. 17 kap. Om haveri 1 § Om innebörden av gemensamt haveri och fördelningen på fartyg, frakt och last gäller York-Antwerpenreglerna 2016 i den mån något annat inte är avtalat. Regeringen tillkännager reglernas lydelse i engelsk text och svensk över- sättning. Paragrafen anger att York-Antwerpenreglerna 2016 gäller i fråga om innebörden av gemensamt haveri och fördelningen på fartyg, frakt och last i den mån något annat inte är avtalat. Övervägandena finns i avsnitt 12. I första stycket ändras hänvisningen års York-Antwerpen- regler till regler. Ändringen är föranledd av att reglerna har reviderats . När ändringen är genomförd kan regeringen till- kännage York-Antwerpenregler. 5 § Ska haveribidrag betalas av last eller annat gods, svarar ägaren med god- set men inte personligen. Bestämmelser om redarens rätt att hålla inne gods för haveribidrag finns i 13 kap. 83 § och 14 kap. 25 §. Om godset lämnas ut utan att ägaren åtar sig personlig ansvarighet för haveribidraget och, om det framställs krav på det, utan att han eller hon ställer säkerhet för det, svarar redaren för haveri- bidraget i förhållande till övriga som har del i haveriet. Paragrafen innehåller bl.a. en hänvisning till bestämmelser om reda- rens rätt att hålla inne gods för haveribidrag. I andra stycket ändras hänvisningen till en av bestämmelserna. Ändringen är föranledd av att förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. I övrigt görs språkliga ändringar. Någon saklig ändring är inte avsedd. 6 § Har en skada eller kostnad drabbat fartyg eller last till följd av olycks- händelse och ska den varken hänföras till gemensamt haveri eller enligt 13 kap. 45 § tredje stycket eller 14 kap. 40 § fördelas efter samma grunder, faller den som enskilt haveri på den egendom som har drabbats av skadan eller orsakat kostnaden. Om kostnader som ska hänföras till enskilt haveri avser fartyget och lasten eller fartyget och viss del av lasten eller avser delar av lasten tillhör- ande olika ägare, ska kostnaderna fördelas på den egendom för vars nytta de blivit gjorda enligt de grunder som gäller för gemensamt haveri. Kost- nader för bärgning av last fördelas på dennas värde och den frakt som avser godset. Utredning och fördelning av haveri som avses i andra stycket görs genom dispasch på begäran av någon som har del i haveriet. Bestämmel- serna i detta kapitel om generaldispasch gäller i tillämpliga delar. Paragrafen innehåller bestämmelser om enskilt haveri. I första stycket ändras en hänvisning. Ändringen är föranledd av att förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. I övrigt görs språkliga ändringar. Någon saklig ändring är inte avsedd. 19 kap. Om preskription av vissa fordringar 1 § Följande fordringar upphör, vare sig ansvarigheten för dem är begränsad eller obegränsad, om talan inte väcks i laga ordning i fråga om 1.en fordran på bärgarlön eller på sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 9 §: från det bärgningsföretaget slutfördes, 2.en fordran på andel i bärgarlön enligt 16 kap. 11 § andra stycket: från det vederbörande av redaren fått underrättelse om bärgarlönens och andelens storlek; fordringen upphör dock tidigast efter det bärgnings- företaget slutfördes, 3.en fordran på ersättning för sammanstötning: från den dag skadan inträffade, 4.en fordran på belopp som någon betalat utöver vad som belöper på denne enligt 8 kap. 1 §: från det beloppet betalades, 5.en fordran på ersättning enligt 13 kap., med undantag för 13 kap. 5 § andra stycket, 21, 22, 42, 45, 54, 55, 84 eller 95 §§: från den dag då godset lämnades ut eller skulle ha lämnats ut, 6.en fordran på ersättning för personskada eller försening vid passagerar- transport: från ilandstigningen eller, om passageraren avlidit under transporten, från den dag ilandstigning skulle ha ägt rum, eller, om pas- sageraren avlidit efter ilandstigningen, från dödsfallet men inte senare än från ilandstigningen, 7.en fordran på ersättning på grund av att resgods har skadats, gått förlorat eller försenats vid transport: från det godset fördes i land eller, om det har gått förlorat, skulle ha förts i land, 8.en fordran på bidrag till gemensamt haveri eller en annan kostnad som ska fördelas enligt samma grund (13 kap. 45 § tredje stycket, 14 kap. 40 § och 17 kap. 6 §): från den dag dispaschen vann laga kraft, 9.en fordran på ersättning för en oljeskada eller bunkeroljeskada enligt 10 eller 10 a kap.: från den dag då skadan uppkom, dock senast för den olycka som orsakade skadan eller, om olyckan utgjordes av en serie av händelser, för den första av dessa, 10.en fordran på ersättning för kostnader som avses i 11 a kap. 16 § första stycket: då det fastställdes att vraket utgör en fara, dock senast för den sjöolycka som orsakade vraket eller, om sjöolyckan utgjordes av en serie av händelser, för den första av dessa. Svarar gäldenären i andra fall än som avses i första stycket för ersättning eller för någon annan fordran med begränsning av redareansvaret eller endast med inlastat gods upphör fordringen, om talan inte väcks i laga ordning, i fråga om en fordran på ersättning från den dag skadan inträffade och i fråga om någon annan fordran efter det att fordringen förföll till betalning. Om borgenären har rätt att för fordringen hålla sig även till redare, lastägare eller någon annan utan att begränsning av ansvarigheten äger rum, gäller en sådan rätt som för en fordran i allmänhet. Om en fordran som avses i första eller andra stycket har kommit under behandling av dispaschör, anses talan om fordringen väckt. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser om preskriptions- tider för vissa fordringar i sjölagen. Frånsett vissa ändringar i första stycket överensstämmer paragrafen med nuvarande 19 kap. 1 § första– tredje styckena. I förhållande till paragrafens nuvarande lydelse görs ändringar i första stycket femte och åttonde punkterna. Någon ändring i sak i övrigt är inte avsedd. I femte punkten ändras preskriptionstidens längd och de ford- ringar som preskriptionstiden gäller för. Dessutom förtydligas från vilken dag preskriptionstiden ska börja räknas. Ändringarna bygger på artikel 62.1 och 62.2 i Rotterdamreglerna. Preskriptionstiden för- längs från ett till . Den ska börja räknas från den dag då godset lämnades ut eller skulle ha lämnats ut. Preskriptionstiden gäller för en fordran på ersättning enligt 13 kap., dock med undantag för det fall ersättningen grundar sig på 13 kap. 5 § andra stycket, 21, 22, 42, 45, 54, 55, 84 eller 95 §§. Undantagen avser transportörens skyldighet att utge ersättning för bidrag vid gemensamt haveri eller för bärgarlön som mottagaren har betalat (13 kap. 5 § andra stycket), ansvar när särskilda åtgärder har vidtagits beträffande godset (13 kap. 21 och 22 §§), transportörens ansvar vid transporter som sker före eller efter sjötransporten (13 kap. 42 §), transportavbrott och avståndsfrakt (13 kap. 45 §), avsändarens avtalsbrott (13 kap. 54 §), betalning av frakt (13 kap. 55 §), avsändarens ansvar för fordringar (13 kap. 84 §) och mottagarens skyldighet att betala frakt och andra fordringar när godset lämnas ut på annat sätt än mot ett negotiabelt transport- dokument (13 kap. 95 §). Bestämmelserna i 13 kap. 5 § andra stycket 21, 22, 45, 54, 55, 84 och 95 §§ grundar sig inte på Rotterdam- reglerna. När 13 kap. 42 § är tillämplig ska preskriptionstiden för väckande av talan bestämmas enligt bestämmelser i andra transport- rättsliga konventioner (se vidare kommentaren till 13 kap. 42 §). Preskriptionstiden i femte punkten är inte begränsad till att avse fordringar som riktas mot någon särskild part i 13 kap. Det har ingen betydelse om fordringen riktas mot transportören, avsändaren eller annan, t.ex. en maritimt utförande part (se UNCITRAL A/CN.9/616 p. Regleringen i femte punkten omfattar även en talan som inte grundar sig på transportavtalet enligt 13 kap. (se 13 kap. 41 och 56 §§). I åttonde punkten ändras en hänvisning. Ändringen är föranledd av att förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. Någon saklig ändring är inte avsedd. 2 § Den som infriat en fordran som avses i 1 § första stycket 5 får väcka åter- krav mot tredje man efter utgången av den där angivna tiden. En sådan talan får dock inte väckas senare än från den dag huvudanspråket infriades eller talan väcktes om det. Talan mot den som, enligt 13 kap. 64 § tredje stycket, är skeppslegobefrak- tare eller identifieras som transportör får väckas som anges i 1 § första stycket 5. En sådan talan får dock inte väckas senare än från den dag då transportören identifierades eller då fartygets registrerade ägare eller skeppslegobefraktaren visade att han eller hon inte var transportör. För kvittning med fordran som är preskriberad enligt 1 § första stycket 5 gäller 10 § preskriptionslagen (1981:130). Paragrafen är ny. Den innehåller kompletterande bestämmelser till preskriptionsregeln i 1 § första stycket femte punkten. Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 19 kap. 1 § fjärde stycket. Skälet till att bestämmelserna förs över till en ny paragraf är enbart redak- tionellt. Någon ändring i sak är inte avsedd. Andra och tredje styckena bygger på Rotterdamreglerna och har ingen motsvarighet i nuvarande 19 kap. 1 §. Första stycket reglerar preskriptionstiden när regresstalan förs och grundar sig på artikel 3:6 bis i Haag-Visbyreglerna. Bestämmelsen infördes i sjölagen i samband med sjölagsändringar (se prop. 1973:137 s. 150). Enligt Haag-Visbyreglerna får regresstalan föras även efter utgången av den preskriptionstid som gäller för ford- ringen under förutsättning att en längre preskriptionstid gäller för regresstalan enligt domstolslandets lag. Fristen för regresstalan får dock inte understiga räknat från den dag då regress- borgenären infriade anspråket eller mottog stämning. Rotterdam- reglerna innehåller motsvarande bestämmelser i artikel 64. Utred- ningen har bedömt att den gällande bestämmelsen uppfyller Rotter- damreglernas krav. Den vidareförs därför utan någon ändring i sak. I förhållande till bestämmelsens nuvarande lydelse ändras enbart hän- visningen till preskriptionsregeln i 1 § första stycket 5. Ändringen beror på att 19 kap. har en ny paragrafindelning. I andra stycket anges att talan mot den som enligt 13 kap. 64 § tredje stycket är skeppslegobefraktare eller identifieras som trans- portör får väckas efter tvåårsfristen i 1 § första stycket 5, men inte senare än från den dag då transportören identifierades eller då fartygets registrerade ägare eller skeppslegobefraktaren visade att han eller hon inte var transportör. Bestämmelsen bygger på arti- kel 65 i Rotterdamreglerna. På motsvarande sätt som artikel 64 anges i artikel 65 att talan får väckas efter utgången av den preskrip- tionstid som gäller för fordran under förutsättning att en längre pre- skriptionstid gäller för talan enligt domstolslandets lag. Talefristen får dock inte understiga räknat från den dag då transportören identifierades eller då fartygets registrerade ägare eller skeppslego- befraktaren visade att han eller hon inte var transportör. Den utökade fristen uppgår till , vilket överensstämmer med vad som gäller för regresstalan enligt första stycket. Tredje stycket reglerar kvittning med fordran som är preskriberad enligt 1 § första stycket 5. Bestämmelsen bygger på artikel 62.3 i Rotterdamreglerna. Hänvisningen till 10 § preskriptionslagen inne- bär att en preskriberad fordran får användas till kvittning, om detta annars är tillåtet och den inte var preskriberad vare sig när borge- nären förvärvade den eller när borgenären kom i skuld till gälde- nären. 3 § Ett avtal om förlängning av preskriptionstid som avses i 1 § första stycket 1–8 är giltigt endast om det har ingåtts efter fordringens tillkomst. Om avtalet gäller preskription i något annat fall än som avses i 1 § första stycket 1, 2 eller 5 har det inte verkan än åt gången, räknat för avtalet. En sådan preskriptionstid får inte i något fall genom avtal förlängas med sammanlagt eller, i fall som avses i 1 § första stycket 6 eller 7, med från det ilandstigning eller ilandföring har ägt rum eller skulle ha ägt rum. Avtal om förlängning av preskriptionstid som avses i 1 § första stycket 5 ska vara skriftligt. I 13 kap. 7 § första stycket 4 och 14 kap. 2 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna i första och andra styckena samt 1 § första stycket 5 och 2 §. I 15 kap. 35 § andra och tredje styckena finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som inskränker en pas- sagerares rättigheter enligt 1 § första stycket 6 och 7. Paragrafen är ny. Den innehåller bestämmelser om förlängning av preskriptionstiden genom avtal samt upplysningar om tvingande regler. Paragrafens första och tredje stycke motsvarar med vissa ändringar nuvarande 19 kap. 1 § femte stycket. Paragrafens andra stycke bygger på Rotterdamreglerna. I förhållande till bestämmelserna i nuvarande 19 kap. 1 § femte stycket görs endast begränsade ändringar. I första stycket andra meningen utvidgas de undantag som anges i meningen. Utvidgningen innebär att även avtal som gäller preskrip- tion enligt 1 § första stycket 5 undantas. Skälet för utvidgningen är att artikel 63 i Rotterdamreglerna inte uppställer någon bortre tids- gräns för hur lång en förlängning av preskriptionstiden får vara. I övrigt görs redaktionella ändringar som inte är avsedda att medföra någon ändring i sak. Enligt artikel 3.6 Haag-Visbyreglerna kan parterna efter det att den skadebringande händelsen inträffat komma överens om förläng- ning av preskriptionstiden. I Rotterdamreglerna regleras förlängning av preskriptionstiden i artikel 63. Enligt artikel 63 får den som fått krav riktat mot sig förlänga preskriptionstiden. Det är således fråga om en ensidig utfästelse. En liknande bestämmelse finns i arti- kel 20.4 Hamburgreglerna. Utredningen har bedömt att det enbart är en begreppsfråga huruvida förlängningen ska betraktas som ett avtal eller en ensidig utfästelse. Av det skälet anges det inte särskilt i lagtexten att det i praktiken är fråga om en ensidig utfästelse. Andra stycket innehåller en ny bestämmelse. Den föreskriver att avtal om förlängning av preskriptionstid ska vara skriftligt. Form- kravet följer av artikel 3 i Rotterdamreglerna. Enligt förslaget till 13 kap. 6 § får skriftlighetskravet uppfyllas genom att parterna använder elektronisk kommunikation.