sou · H6B377 · 2018-11-01 00:00:00 — 29Övergripande modellförslag för styrning av universitet och högskolor (), U2017:05. 2004/05:162. 2009/10:149. En akademi i tiden – ökad frihet för universitet och högskolor, s. 24. 32Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, prop. 2015/16:44. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag lärosäten och ämnesområden där studenttillströmningen nödvän- digtvis inte antogs vara lika hög som inom andra bredare ämnesom- råden33. Utredningen menar att det fanns fog för den oron och inom de utbildningsområden som utredningen har att se över har farhågan även besannats. En av anledningarna till denna utveckling är enligt utredningens mening, resurstilldelningssystemets konstruktion där ersättningen utgår från studenternas val av utbildning varför högskolans utbild- ningsutbud formas till att överensstämma med studenternas efter- frågan. Om studentunderlaget inte är tillräckligt stort så har utbild- ningen inte ekonomiska bärkraft. Detta betyder att det finns star- kare incitament i systemet att tillgodose studenternas efterfrågan snarare än att tillgodose önskemål från andra håll, som till exempel sektorer på arbetsmarknaden.34 Under arbetets gång har synpunkter framförts till utredningen om svårigheter för högskolorna att erbjuda fristående kurser på avancerad nivå utöver utbildningsprogrammen. Trots högskolans omfattande kursutbud finns det få korta kurser på avancerad nivå som är anpassade efter arbetsmarknadsorganisationernas behov av systematisk fortbildning och vidareutbildning för stora grupper anställda.35 Detta även om lärosätena uppger att det finns efterfrågan på fri- stående kurser från flertalet vårdgivare. Vårdgivarna efterfrågar en- ligt vad utredningen erfar, en större flexibilitet avseende specialist- kunskaper och möjlighet till kortare kurser för kontinuerlig kun- skapspåfyllnad inom olika specialiteter. Liksom redogjorts för tidigare i betänkandet, upplever besluts- fattare i fakultetsledningarna vid universitet och högskolor att det sällan finns utrymme för nya eller strategiska satsningar och att bakgrunden till detta är att resursfördelningen ofta följer tidigare års fördelningsprinciper som är svåra att förändra. Även på institu- tionsnivå upplevs svårigheter att utveckla institutionen på ett strate- giskt vis då medlen redan är fördelade av fakultetsnämnden (se avsnitt 5.2.2)36. Kursernas karaktär på vårdområdet består i hög grad av specia- liseringskunskaper vilket innebär att det ofta är få studenter per kurs 1992/92:169. 34SOU (2015:70) Högre utbildning under . Utvecklad ledning av universitet och högskolor. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag varför kurserna inte bär sig ekonomiskt för lärosätet. När kurserna inte lönar sig kan de inte heller ges eftersom högskolornas ekonomi, av lätt insedda skäl, inte klarar detta. När lärosätena fyllt sitt utbild- ningsuppdrag och inte kan erbjuda fristående kurser, erbjuder läro- sätena efterfrågade kurser i form av uppdragsutbildning. har flertalet landsting fattat principbeslut om att inte köpa uppdrags- utbildning av lärosätena eftersom utbildningen i högskolan är gratis för den sökande och redan bekostas med skattemedel. Här uppstår således ett glapp mellan behov och efterfrågan. Utredningen menar även att det är en ineffektiv användning av skattemedel om vård- givaren ska betala för utbildning som redan finansieras med skatte- medel. I den svenska högskolan är det studentens syfte med utbild- ningen som ytterst avgör om en fristående kurs är fortbildning eller vidareutbildning. Det innebär att för individen kan ett stort kurs- utbud vara en fördel eftersom valfriheten på så vis ökar. Men vid lärosätet kan ett stort utbildningsutbud som består av kurser snarare vara en nackdel vilket delvis beror på resurstilldelningssystemet som gör universitet och högskolor till konkurrenter om studenterna. På institutionsnivå är den fristående kursen mer beroende av de årliga budgetbesluten än programmen är. Kursutbudet riskerar även att bli ryckigt och inte samlat och överskådligt eftersom kurserna kan utnyttjas som dragspel i tillfälliga konjunktursvängningar.37 I Högre utbildning under tjugo år38 konstateras att dagens resurs- tilldelningssystem inte klarar av att tillgodose en balans i fråga om utbildningar på vård och lärarområdet, vilket utredningen instämmer i. Utredningen anser även i likhet med Riksrevisionen39 att till följd av de krafter inom resurstilldelningssystemet som beskrivits ovan, styrs högskolans utbildningsutbud mot likriktning så att samma utbud tillhandahålls av ett stort antal lärosäten. Att stärka en ökad profilering skulle bidra till högre kvalitet och bättre resursutnytt- jande men kan inte lösas enbart genom frivilliga initiativ från uni- versitet och högskolor. För detta krävs också att regeringen agerar för att åstadkomma en utveckling i önskad riktning. Utredningen föreslår att universitet och högskolor ska tillhanda- hålla ett brett, flexibelt och förutsebart kursutbud för fristående 39Att styra självständiga lärosäten. (2012:4). Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag kurser i fortbildnings- och vidareutbildningssyfte inom ämnesom- råden som är av relevans för de yrkesexamina som utredningen har att se över. Ett kursutbud med öronmärkta medel bör kunna lösa flera av de nämnda problemen. Uppdragen som ska utformas av regeringen med stöd från under- lag från det nationella samverkansrådet som utredningen föreslår (se avsnitt 9.8.4) men även genom andra slags underlag som regeringen inhämtar från till exempel lärosäten och vårdgivare. Uppdragen ska löpa för en period av och de öronmärkta medel som utgår för uppdraget tillförs lärosätena för den aktuella perioden. Uppdragen ska följas upp och utvärderas i särskild ordning. Krav och villkor för återrapportering och uppföljning beslutas av regeringen och utred- ningen kommer inte ge förslag på hur detta ska utformas. Utredningen vill även betona att kursutbudet inte behöver vara ett helt nytt kursutbud utan snarare bygga vidare på redan existeran- de kurser inom ramen för till exempel specialistsjuksköterskeutbild- ningen men att dessa synliggörs tydligare än som fristående kurser. Utöver detta utbud behöver även nya kurser utvecklas som kan motsvara behoven i vården utifrån pågående kunskapsutveckling och i samverkan med vårdgivarnas behov av kompetensutveckling. För att den forskning och vetenskapliga utveckling som sker vid universitet och högskolor ska komma vården till del måste specialist- sjuksköterskor, barnmorskor och röntgensjuksköterskor ges möj- lighet till ett livslångt lärande i högskolan. Detta kan även jämföras med kraven i 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen att hälso- och sjuk- vårdspersonalen ska utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Möjligheten till fortbildning har även understrukits inom ramen för yrkeskvalifikationsdirektivet, som kräver att det i medlemsstaterna finns utrymme för kontinuerlig fortbildning (se även 9.3.3). Det finns däremot inte någon bestämmelse som anger krav på att fortbildningen måste ske i högskolan. Arbetsgivaren kan välja att fortbilda personalen i den form som anses passa syftet bäst, det vill säga fortbildning kan ske både inom och utom högskolan. Utred- ningen menar att för att de yrken som utredningen har att se över, ska kunna leva upp till nämnda krav i patientsäkerhetslagen samt kravet i samma lag att den som tillhör hälso- och sjukvårdsperson- Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag alen bär själv ansvaret för hur han eller hon fullgör sina arbetsupp- gifter och att fortbildning ska kunna ske utifrån vetenskapliga pre- misser, är högskolan den främsta aktören. Flertalet avnämare till utredningen har betonat att de upplever att det är svårt att veta vad en kurs innehåller och hur kurserna förhåller sig till andra kurser inom samma ämnesområde till exempel avseende progression inom och mellan kurser. Utredningen anser att läro- sätena behöver bli bättre på att tydliggöra kursinnehållet och hur kurserna förhåller sig till varandra. Detta för att ge en ökad förståelse för kursernas syfte och innehåll både till potentiella studenter och till vårdgivare. Lärosätena behöver även hitta forum för samarbete kring innehåll i utbildningarna så att det blir möjligt att läsa till exempel kurs I vid ett lärosäte och kurs II vid ett annat. Utredningen ser här även att digitala plattformar kan skapas för att åstadkomma ökad samverkan mellan olika kurser inom ämnesområden. Genom respektive lärosätes uppdrag kan även krav på samverkan ställas mellan olika lärosäten för att dela upp olika kurser mellan olika högskolor utifrån ämnesfördelning vid olika högskolor och för att i förlängningen använda resurserna mer effektivt än då konkurrensen mellan lärosätena inte ger incitament till samarbete i önskad utsträckning, enligt utredningens mening. Med uppdraget kommer konkurrensen att försvinna och krav på samverkan mellan olika lärosäten bli ett måste för att kurser som behövs för i fortbild- ning och kompetenshöjande insatser ska kunna komma till stånd. Som nämns inledningsvis ska utredaren inte enligt direktivet läm- na förslag som rör resurstilldelningen till universitet och högskolor. Utredningen bedömer dock att förslaget om ökat antal fristående kurser i högskolan inom de områden som utredningen har att se över, inte syftar till att förändra nuvarande principer i fråga om resurstilldelningen för universitet och högskolor. Förslaget stämmer snarare överens med statens nuvarande myndighetsstyrning och ska därmed inte ses som ett nytt förslag som kräver ändring av nuva- rande principer på området. sker en del av styrningen av universitet och högsko- lor i de årliga regleringsbreven där regeringen pekar ut områden för särskilda satsningar. Eftersom förslaget är begränsat i fråga om vilka utbildningar som ska omfattas av de fyraåriga uppdragen, menar utredningen att det inom nuvarande principer för styrning är möjligt Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag att ge lärosätena avgränsade uppdrag och att risken för sprid- ningseffekter till andra utbildningsområden inom högskolan är liten. Det området som möjligtvis skulle kunna påverkas är lärarutbild- ningen som i likhet med vissa vårdutbildningar har vissa utmaningar i nuvarande styrningsmodell. Utredningens bedömning vilar delvis på nuvarande myndighets- styrning genom att regeringen ger universitet och hög- skolor och andra myndigheter uppdrag inom olika områden, och som kan sträcka sig . I budgetpropositionen redovisar regeringen för hur medlen bör fördelas för kom- mande år under respektive utgiftsområde. Utredningens bedömning är att trots de utfästelser som gjorts i propositioner40 på högskoleområdet om att högskolorna ska till- handahålla ett balanserat utbildningsutbud och kurser för fortbild- ning i enlighet med behoven inom samhällsviktiga områden, krävs ett riktat uppdrag till lärosätena avseende kursutbudet för de utbild- ningar som utredningen har att se över. Utredningen erfar att nuva- rande resurstilldelningssystem inte gör det möjligt för lärosätena att genomföra fortbildning i den utsträckning som samhället efterfrågar inom de områden som utredningen har att se över. Även om lärosätena har ett nationellt ansvar för dimensioner- ingen av utbildningen verkar de mycket tydligt i en regional kontext. De flesta lärosäten rekryterar studenter regionalt och utbildnings- områden som inom vården utbildar för den regionala arbetsmark- naden. Det behövs därför starkare incitament för lärosätena att dimensionera efter arbetsmarknadens behov än vad nuvarande dimensioneringssystem möjliggör. Det är således befogat att högskolan när det gäller de samhälls- viktiga utbildningar som utredningen har att se över, får ett uppdrag att erbjuda kurser för vilka öronmärkta medel ska tillföras. Hög- skoleutbildning bör dessutom i sin kraft av att vara en skattefinan- sierad verksamhet kunna tillgodose samhällsviktiga områden med kunskap och kompetens. Distansutbildning är en utbildningsform som utredningen anser behöver öka. Distansutbildningen är enligt utredningen en central verksamhet för att det fristående kursutbudet ska kunna komma yrkesaktiva i hela till del. 1992/93:1, prop. 2004/05:162, prop. 2009/10:149. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag Regeringen gör bedömningen att en förbättrad tillgång till distansutbildning bidrar till att höja utbildningsnivån i landsbyg- derna och ökar utbudet av högutbildad arbetskraft till nytta för landsbygdsföretag och kommuner, samt möjliggör för både kvinnor och män att utbilda sig för kvalificerade arbetstillfällen på lands- bygden.41 Regeringen gör därför en satsning på distansutbildning med 70 miljoner och framåt. Satsningen som till- förs kommunerna syftar till att öka individens möjligheter till utveckling liksom efterfrågan hos den lokala och regionala arbets- marknaden som förutsätter att individen har nära tillgång till utbild- ning.42 Studenter inom distansutbildningen har ökat som läser samhälls- viktiga utbildningar inom vård- och lärarutbildning43. UKÄ anser att distansutbildning skulle kunna vara en pusselbit för att öka och stärka utbildningen inom dessa områden, vilket utredningen instäm- mer i. Utredningen anser att lärosätena bör lägga ytterligare fokus på att erbjuda fler fristående kurser i form av distansutbildning efter- som det kan vara en åtgärd som ökar möjligheten för människor i hela landet att ta del av fortbildning oh vidareutbildning. Lärosätena har arbetat allt mer strategiskt med distansutbildning för att öka den breddade rekryteringen, det livs- långa lärandet och för att kunna underlätta för dem med en pågående yrkeskarriär att vidareutbilda sig. Lärosätena uppger att de utma- ningar som finns med distansutbildning är utvecklingskostnader som yrkesverksamma saknar incitament för att delta i exa- minerande moment vilket i sin tur påverkar lärosätets finansiering. 41En sammanhållen politik för landsbygder – för ett som håller ihop (prop. 2017/18:179). 42En sammanhållen politik för landsbygder – för ett som håller ihop (prop. 2017/18:179). 43Distansutbildning i svensk högskola. () (2017:18). 8Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterske- examen? – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag I detta kapitel ges en nulägesbeskrivning i fråga om behoven av en specialiströntgensjuksköterskeexamen. Därefter följer ett avsnitt med överväganden och förslag, med utgångspunkt från bland annat nu- lägesbeskrivningen. 8.1Utredningens uppdrag avseende behov Utredaren ska analysera och bedöma om det finns behov av att införa en specialiströntgensjuksköterskeexamen på avancerad nivå i hög- skolan, och om behov bedöms finnas, lämna förslag på examensbe- skrivning för specialiströntgensjuksköterskeexamen, samt lämna nöd- vändiga författningsförslag. En utgångspunkt för utredarens arbete i denna del är att röntgen- sjuksköterskeexamen ska finnas kvar. Utredaren ska i sin bedöm- ning särskilt beakta vårdens kompetensbehov av specialiströntgen- sjuksköterskor på medellång och lång sikt. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? 8.2.1Röntgensjuksköterskeexamen är en yrkesexamen på grundnivå Röntgensjuksköterskeexamen är en yrkesexamen på grundnivå med en omfattning av 180 högskolepoäng. För examina på grundnivå gäller enligt 1 kap. högskolelagen (1992:1434) att utbildningen ska bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Utbildning på grund- nivå ska utveckla studenternas förmåga att göra självständiga och kritiska bedömningar, förmåga att självständigt urskilja, formulera och lösa problem, och beredskap att möta förändringar i arbetslivet. Inom det område som utbildningen avser ska studenterna, utöver kunskaper och färdigheter, utveckla förmåga att söka och värdera kun- skap på vetenskaplig nivå, följa kunskapsutvecklingen, och utbyta kunskaper ven med personer utan specialkunskaper inom området. Av 4 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659) följer att den som har avlagt röntgensjuksköterskeexamen kan ansöka och få legitimation för röntgensjuksköterskeyrket. Examensbeskrivningen för röntgensjuksköterskeexamen framgår av examensordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100). I examensbeskrivningen för röntgensjuksköterskeexamen framgår de krav som ställs för examen. Kraven anges i form av omfattning för examen uttryckt i högskolepoäng, som för röntgensjuksköters- keexamen uppgår till 180 högskolepoäng. Kraven för examen anges också i form av ett övergripande mål uttryckt som, för röntgensjuk- sköterskeexamen ska studenten visa sådan kunskap som kräv för be- hörighet som röntgensjuksköterska. Målen anges under rubrikerna kunskap och förståelse, färdighet och förmåga samt värderingsför- måga och förhållningssätt. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? Det anges även krav för det självständiga arbetet. För röntgen- sjuksköterskeexamen ska studenten inom ramen för kursfordring- arna ha fullgjort ett självständigt arbete (examensarbete) om minst Även övriga krav för examen anges enligt det följande. gensjuksköterskeexamen ska också de preciserade krav gälla som varje högskola själv bestämmer inom ramen för kraven i examensbeskriv- ningen. Yrkesexamen och generell examen Universitet och högskolor har möjlighet att utifrån egna bedömningar besluta om och starta utbildningar som leder till olika generella examina förutsatt att kraven för den aktuella examen nås (se även avsnitt 5.4.1). För yrkesexamen och generell examen finns kraven för examen reglerade i examensordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen i form av examensbeskrivningar. Kraven för respektive yrkesexamen och generell examen skiljer sig år genom att det för yrkesexamina finns skäl att i examensbe- skrivningen ange mer preciserade krav med anknytning till det kom- mande yrket1. 8.3Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? I direktiven till utredningen anges att då det saknas underlag om vårdens behov av specialiserade röntgensjuksköterskor behövs en analys och bedömning av om det finns skäl att införa en ny yrkes- examen i högskolan eller om eventuella behov av specialistkompe- tens kan tas om hand av vårdgivarna. För att kunna kartlägga vilka möjligheter som dagens röntgen- sjuksköterskor har till specialistutbildning har utredningen träffat flertalet intressenter till utbildningen samt tillsatt en referensgrupp och skickat ut ett frågeformulär med frågor om behov av specialist- utbildning och vilken slags utbildning som redan sker . 2004/05:162. Ny värld – ny högskola (bet. 2005/06:UbU3, rskr. 2005/06:160 och bet. 2005/06:UbU15, rskr. 2015/06:214). Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? , för Röntgensjuksköterskor och samt- liga lärosäten där utbildning till röntgensjuksköterska ges inkom till () med en skrivelse för att uttrycka önskemål om inrättandet av en stat- ligt erkänd och reglerad specialistutbildning för legitimerade röntgen- sjuksköterskor inom huvudområdet radiografi (U2016/04828/UH). Enligt ingivarna bör en ny examen som ska leda till specialist- röntgensjuksköterska föras in i examensordningen, bilaga 2 till hög- skoleförordningen. Skälet till förslaget är enligt ingivarna ett uttalat behov av röntgensjuksköterskor med specialisering i radiografi inom diagnostisk radiologisk verksamhet. Den nya examen ska leda till skyddad specialistbeteckning i likhet med vad som gäller för specia- listsjuksköterskeexamen. Ytterligare skäl till en ny examen är enligt ingivarna den avancerade utrustning och de allt oftare förekommande komplexa undersök- ningar som ställer höga krav på röntgensjuksköterskans specialist- kunskaper. Likaså förutsätter multisjuka och välinformerade patien- ter att arbetet bedrivs utifrån evidens och en personcentrerad vård. Specialistkompetens krävs i form av bildkvalitet, stråldos, strål- säkerhet, patient- och personalsäkerhet, optimering av undersök- ningsmetoder omvårdnad, medicinsk kunskap inom diagnos och be- handling. I skrivelsen beskrivs att huvudområdet radiografi är ett tvärvetenskapligt område där kunskaper inom omvårdnad, strålnings- fysik, bild- och funktionsmedicin och medicin integreras. Vidare framhålls att utbildning inom området radiografi ger den kunskap som krävs för att undersöka patienter i diagnostiskt och behand- lande syfte med hjälp av bildgivande morfologiska och funktionella metoder. Det uppges i skrivelsen att genom att säkra försörjningen på spe- cialiströntgensjuksköterskor inom den diagnostiskt radiologiska verksamheten ökar möjligheterna att på ett adekvat sätt möta be- hovet hos befolkningen. En ny examen ska enligt uppgift leda till fördjupade kunskaper inom kunskapsområdet och skapa förutsättningar för implementering Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? av evidensbaserad vård. Detta stärker ytterligare röntgensjuksköters- kans möjligheter att följa kunskapsutvecklingen nationellt och internationellt och finnas med i forskningsfronten. Av skrivelsen ovan framkommer att det finns ett utvecklat samarbete med lärosätena och goda förutsättningar att erbjuda kurser inom ett specialistutbildningsprogram. Den akademiska kompeten- sen inom skilda specialistområden kan hämtas från olika lärosäten och utnyttjas effektivt. De ökade samarbetet över professionsgränserna kräver att röntgensjuksköterskan breddar och fördjupar sin kompe- tens. Ingivarna anför att en specialistutbildning skulle det skapas bättre förutsättningar för patientnära forskning och utökat samarbete mel- lan den akademiska och kliniska verksamheten. Utbildningen skulle även ha en tydlig klinisk förankring i den diagnostiskt radiologiska verksamheten. En specialistutbildning för legitimerade röntgensjuk- sköterskor uppges även kunna stärka samverkan mellan de olika verk- samheterna och bidra till att säkra kompetensförsörjningen både i klinisk verksamhet och vid . Legitimerade röntgensjuksköterskor väljer och formar sin framtid2 för Röntgensjuksköterskor genomförde en nationell studie för att kartlägga röntgensjuksköterskans syn på hur professionen har utvecklats och förändrats och hur pro- fessionen ser på sin framtid. Deltagarna i studien upplevde en brist på röntgensjuksköterskor, då många har gått i pension och alltför få söker sig till yrket. Nya tek- niker och modaliteter kräver dessutom fler röntgensjuksköterskor. Då röntgensjuksköterskan är ansvarig för både teknik och vård av patienter, ansågs bristen på röntgensjuksköterskor minska deras möjligheter att ta hand om patienterna på det sätt som de önskar. För att uppmuntra fler studenter att välja yrket måste det bli mer 2Legitimerade röntgensjuksköterskor väljer och formar sin framtid. Vetenskapliga rådet, för röntgensjuksköterskor (). Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? synligt för allmänheten, till exempel genom information om dess innehåll, möjligheter och betydelse. Röntgensjuksköterskornas yrke beskrivs sällan i media, trots behovet av fler röntgensjuksköterskor och den stora tekniska utvecklingen. Studien visar att arbetsglidning ökar succesivt och en av anled- ningarna är att antalet radiologer är för få, vilket innebär att upp- gifter som tidigare utfördes av radiologer nu ligger inom röntgen- sjuksköterskans ansvarsområde. Till exempel prioritering av inkom- mande remisser, hantering av otydligt skrivna remisser eller begäran om olämpliga undersökningar. Dessutom bedömer röntgensjuk- sköterskan bildmaterialets kvalitet, primärgranskar för diagnos, avslu- tar undersökningen och skickar patienten vidare.