sou · H6B329 · 2018-04-10 00:00:00 — På det politiska planet framhålls validering som ett verktyg för kompetensutveckling och kompetensförsörjning, för integration och social mobilitet och som ett sätt att främja det livslånga lärandet. För den enskilde är processen en väg till en kvalifikation genom att kunskaper och färdigheter synliggörs och ges ett erkännande men också ett sätt att öppna nya utbildnings- och karriärvägar. För arbets- givare kan VAE bidra till kompetenshöjning bland de anställda, och även om rättigheten är individuell och frivillig så uppmuntras kollektiv VAE av vissa arbetsgivare. Ett sådant exempel är telekomföretaget som i en kompetensutvecklingssatsning –2014 gav 550 anställda möjlighet till validering av sin kompetens och tillgång till kompletterande utbildning. 9 För erkännande och tillgodoräknande av tidigare studier och annat redan bedömt lärande finns en annan process kallad VES, Validation des études supérieures. Ursprunget till det franska VAE-systemet är en lag enligt vilken individer med arbetslivserfarenhet kunde ansöka om examens- bevis för i första hand yrkeskvalifikationer på gymnasial nivå. År 200210 utökades möjligheten till att gälla validering för kvalifika- tioner/examina på samtliga nivåer. Rätten till examensbevis utfärdade på grundval av VAE inom högre utbildning regleras i den franska motsvarigheten till högskolelagen.11 Validering är även starkt kopplat till regelverket för nationella referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (NQF). En förutsättning för att en kvalifikation ska kunna utfärdas på grund- val av VAE är att kvalifikationen finns registrerad i det (des Certifications Professionelles, RNCP). utgör kvalifikationsregistret NQF. Det är också tydligt reglerat att alla kvalifika- tioner registrerade i RNCP, utom kvalifikationer för reglerade yrken, ska kunna erhållas genom VAE. Registret omfattar kvalifikationer som utfärdas inom det offentliga utbildningsväsendet, kvalifikationer utfärdade av andra ministerier än och av aktörer som handelskammare och kommerskollegier, samt kvalifikationer som utfärdas inom icke-akademiska yrkesutbildningar. Kvalifika- tioner utfärdade på grundval av validering har samma legala status i som examina baserade på formell utbildning. De accepteras också av länder som ratificerat Lissabonkonventionen. Validering är en individuell rättighet och VAE-processen är öppen för alla, oavsett ålder, kön eller nationalitet. Det enda kravet är att individen har yrkeserfarenhet som svarar mot lärande- målen för en viss kvalifikation.12 De sökande är vanligen individer utan slutförd formell utbildning, arbetssökande, personer som av olika skäl vill komma vidare till en annan anställning samt anställda som vill få nya möjligheter på sin arbetsplats. 2002-73 du 17 2002 de Modernisation Sociale. 11Code de l’Education, Chapitre III, Section 2, articles 613-3–613-6. 12En lagändring gjordes 2016 (no. 2016-1691 du 9 Decembre – art. 131) som för- kortade kravet på relevant yrkeserfarenhet . 4.3.2En valideringsprocess i flera steg I är roller och ansvarsfördelning mellan olika ministerier, regionala organisationer, företag och lärosäten tydligt definierade. För kvalifikationer som utfärdas inom högskolan ansvarar utbild- ningsanordnarna för genomförandet av hela processen. Varje lärosäte har således ansvar för att upprätta sina egna valideringsprocesser och för kvalitetssäkring och uppföljning. Under valideringens första fas får den sökande allmän informa- tion om processen och hjälp att göra en första kartläggning av hur kunskaperna och färdigheterna svarar mot lärandemålen för olika kvalifikationer. Utöver information från respektive högskola finns mer än 800 regionala informationscenter som ger vägledning om validering. Individen får råd om inom vilket område och för vilken kvalifikation som kompetensen kan vara tillräcklig för att söka vali- dering. I ett andra steg ges såväl administrativ vägledning som viss pedagogisk rådgivning samt hjälp att hitta finansiering. Steg tre innebär ytterligare vägledning från lärare och admini- strativ personal om utarbetandet av en portfolio med dokument som kan ligga till grund för bedömningen. I denna fas görs en fördjupad kartläggning av den sökandes kunskaper och färdigheter. Därefter förväntas den sökande kunna beskriva sin kompetens i den givna kontexten. Portfolion som sammanställs ska ge utförlig information om vad de tidigare erfarenheterna har omfattat, visa vilka kunskaper och färdigheter som han eller hon tillägnat sig inom ramen för sin yrkesverksamhet eller på annat sätt och hur denna kompetens mot- svarar lärandemålen (learning outcomes) för en viss examen. I processens sista steg presenterar den sökande sin portfolio för en panel av experter inom ramen för en intervju. Panelen, eller juryn, består av ämneskunniga lärare och företrädare för arbetslivet (, där arbetsgivare och arbetstagare ska ha samma repre- sentation). Om juryn finner att den sökandes kunskaper och färdig- heter helt svarar mot lärandemålen för en viss examen beslutar panelen att examen kan utfärdas. Juryn kan också komma fram till att de åberopade kunskaperna och färdigheterna delvis svarar mot lärandemålen och fatta beslut om att delar av en kvalifikation ska erkännas. Denna bedömning är giltig den sökande antingen kan komplettera med formella studier eller ut- veckla sin kompetens ytterligare i yrkesverksamhet. information om vad han eller hon förväntas komplettera med. Juryn kan slutligen komma till slutsatsen att de kompetenser den sökande har inte i något avseende motsvarar lärandemålen för den aktuella kvalifikationen och avslå ansökan. Om resultatet blir ett avslag går detta att överklaga. 4.3.3Fördelar, nackdelar och kostnader Den franska valideringsprocessen har flera fördelar. De kunskaper och färdigheter en individ har förvärvat i yrkesverksamhet eller på annat sätt synliggörs och kan ges ett erkännande i form av en kvali- fikation eller delar av en kvalifikation. Processen bidrar också till att öka mobiliteten, den kan vara motivationshöjande och erbjuder individer nya utbildnings- och karriärmöjligheter. För arbetsgivare ger VAE möjlighet att höja de anställdas kompetens och bidrar på så sätt till att utveckla verksamheten. Det finns också nackdelar. För många sökande kan processen upplevas som både lång och komplicerad och många fullföljer inte VAE på grund av svårigheter med att ordna finansiering. Processen är också tidskrävande, inom högre utbildning tar den i genomsnitt 6–9 månader. Det kan också vara svårt för enskilda individer att be- visa sin kompetens, och att självständigt reflektera över och beskriva sin kompetens. Även om acceptansen inom högskolan för VAE har ökat uppges att lågt intresse bland universitetslärare för att medverka i processen fortfarande utgör ett stort hinder. De sammanlagda kostnaderna för en validering inom ramen för VAE uppskattas till , men varierar bero- ende på vilken kvalifikation valideringen avser.13 Den inledande in- formationen och rådgivningen och den avslutande bedömningsfasen bekostas vanligen av staten. För stöd och vägledning som individen behöver för att dokumentera och beskriva sin kompetens på ett sätt som går att bedöma mot examensmålen (learning outcomes) för den kvalifikation som avses tas dock avgifter ut av den sökande. finansieras avgifterna av arbetsgivaren, ibland ordnas finan- siering inom ramen för arbetsmarknadsåtgärder men egenfinansiering är också vanligt. Inom högre utbildning bestämmer varje utbildnings- 13 Cedefop (2016a) Country report , s. 26. SOU 2018:29 Internationella erfarenheter institution sina egna avgifter. Avgifterna varierar mellan 600 och 2 000 euro.14 Antalet valideringar i ökade för att sedan minska något. Totalt för samtliga kvalifikationsnivåer är det ca 65 000 personer som ansöker om validering, och ca 50 000 personer går igenom en full valideringsprocess. utfär- das ca 30 000 kvalifikationer baserade på validering av tidigare lärande. av samtliga valideringar avser kvalifikationer inom högre utbildning, som VAE inom högskolan oftare resulterar i ett positivt resultat för den sökande jämfört med VAE för kvalifikationer på de lägre kvalifikationsnivåerna. Det är framför allt yrkesverksamma personer () som ansöker om valide- ring inom högskolan, och nästan samtliga, , är över 30 år.15 Av det franska uppföljning av utvecklingen av VAE framgår att det utfärdades 4 300 examensbevis base- rade på validering av kunskaper och färdigheter som utvecklats i yrkesverksamhet. Detta motsvarade cirka en procent av det totala antalet utfärdade examensbevis inom högskolan. var hela examina medan resterande utgjordes av delar av en kvalifikation. hade antalet kvalifikationer (hela eller delar av) utfärdade på grundval av VAE sjunkit till 4 000. Antalet sökande hade dock ökat något jämfört med året innan.16 De vanligast förekommande examina är licence respektive (vardera). Doktorsexamina utgör en mycket liten andel, utfärdades 18 doktorsexamina på grundval av VAE. Av stati- stiken framgår också att det framför allt är inom ekonomi, admi- nistration och teknik som VAE är en väg till en kvalifikation. Vad gäller ingenjörsexamina rör det sig nästan uteslutande om examina inom huvudområdet informatik. 14Cedefop (2014) Country report , s. 11. 15Cedefop (2016) Country report , s. 30. 16Direction de l’Evaluation, de la Prospective et de la Performance. Note d’Information no. 25 – Septembre 2016. I ser systemen för validering inom högre utbildning olika ut i de fransktalande respektive de nederländsktalande delarna av landet. De fransktalande delarna benämner, i likhet med , validering av tidigare lärande för VAE (Valorisation des Acquis de l’Expérience). I används VAE dock framför allt för tillträde till högre studier. Validering i syfte att förkorta en utbildning genom tillgodoräknanden är ovanligt i fransktalande , och en hel kvalifikation (examen) kan inte erhållas genom VAE. I , de nederländsktalande delarna av , ser regler- ingen17 av validering inom högre utbildning annorlunda ut. Validering benämns erkännande av tidigare förvärvade kompetenser (Recognition of Previously Aquired Competencies, RPAC) och kan i leda till ett kompetensbevis (bewijs van bekwaamheid). Detta kompetens- bevis är en form av förhandsbesked som sedan kan användas för att förkorta en utbildning eller för att erhålla en hel kvalifikation. RPAC syftar till att erkänna värdet av tidigare lärande och ge möjligheter till flexibilitet i utbildningen, vanligen genom en förkortning, baserad på den kompetens individen redan har utvecklat i andra samman- hang. Systemet för validering inom högre utbildning i är decentra- liserat. Ansvaret för validering åvilar fem regionala samverkansorga- nisationer (associatie) där ett universitet samverkar med en eller flera högskolor/yrkeshögskolor. Varje samverkansorganisation har en reg- lerad skyldighet att etablera en service för erkännandefrågor. För detta uppdrag erhåller samverkansorganisationerna en grundfinansiering baserad på mot hur många kvalifikationer de erbjuder validering. I ansvaret ligger att ha tydliga riktlinjer för process och metoder som ska garantera individen en likvärdig tillgång till validering samt upp- rätthålla en lägstanivå i bedömningen vad gäller kriterier, metoder, procedurer och kvalitetssäkring. I övrigt avgör samverkansorgani- sationerna själva hur arrangemangen utformas och hur bedömningen 17 Codex Hoger Onderwijs van 11 October 2013. Information till studerande och sökande om möjligheterna till validering är ett ansvar för varje utbildningsinstitution, men viss gemensam information finns också på respektive samverkansorga- nisations hemsida. Beslut om tillgodoräknanden ingår inte i själva validerings- processen, men de kompetensbevis som erhålls efter en validering kan användas för att sedan gå vidare med en ansökan om tillgodo- räknande. Decentraliseringen medför dock att de kompetensbevis som utfärdas enbart gäller inom de lärosäten som ingår i den egna samverkansorganisationen. Ansökan om tillgodoräknande görs lokalt direkt till aktuell institution eller fakultet. Även kostnaderna för att genomgå en validering kan skilja sig mellan de olika samverkansorganisationerna. Gemensamt för samtliga är en registreringsavgift på för administrativa kostnader som den sökande ska betala innan processen påbörjas. Det finns också fast- ställda maxavgifter för olika typer av bedömningar som gäller för samtliga utbildningsanordnare i (se tabell 4.1). De fast- ställda avgifterna har varit oförändrade . Källa: Cedefop (2016b) Belgium-Flanders Country report. Kommentar: Samtliga avgifter inkluderar registreringsavgiften på . Variationen i kostnader avser själva bedömningen och beror bland annat på vilka bedömningsprocesser som används och hur omfattande bedömning av kunskaper och färdigheter som ansökan avser. Kost- naden för ett enklare test kan handla om ca , men kombineras olika bedömningsmetoder, eller om det krävs mer avancerade test, kan kostnaderna bli högre. För AU , samverkansorganisation, är den genomsnittliga avgiften för bedöm- ningen av en sökandes tidigare förvärvade kompetenser . Lärosätets kostnader uppges dock vara betydligt högre. I en ännu inte publicerad forskningsrapport har totalkostnaden för en hel valideringsprocess beräknats till . De tidigare förvärvade kompetenserna som bedöms i en validering avser kunskaper och färdigheter som inte redan har bedömts av en erkänd institution. I skiljer man således mellan en valide- ring (RPAC) och erkännande av tidigare förvärvade kvalifikationer (Recognition of Previously Aquired Qualifications, RPAQ). Kunskaper och färdigheter som individen redan har erhållit en kvalifikation för från en erkänd institution, inhemsk eller utländsk, ska inte behöva bedömas igen för att kunna ges ett erkännande. För sådana redan formellt dokumenterade kompetenser kan den studerande ansöka direkt om tillgodoräknande utan att först gå igenom en validerings- process. En tidigare förvärvad kvalifikation kan till exempel handla om ett utbildningsbevis, diplom eller certifikat som har utfärdats av en erkänd inhemsk eller utländsk institution. 4.4.2Processen för vägledning, kartläggning och bedömning Alla fem samverkansorganisationer rekommenderas utgå ifrån vali- deringsprocessens grundläggande fyra faser – information och väg- ledning, kartläggning av kompetenser som individen har tillägnat sig genom erfarenheter i olika sammanhang, bedömning samt certifiering. AU har i sina riktlinjer valt att uttrycka processen i fem steg.18 Det första steget, vägledning, är inte obligatoriskt men rekom- menderas starkt. I kontakten med en studievägledare inom relevant utbildningsområde ges information bland annat om processen, om hur portfolion över tidigare förvärvade kompetenser bör utformas, och om hur bedömningen kommer att gå till. Som stöd för utform- ningen av en portfolio finns en manual för den sökande, men väg- ledaren kan ofta vara till stor hjälp i uppgiften att beskriva kom- petenserna på ett bedömningsbart sätt. I steg två registreras ansökan som bland annat ska innehålla uppgifter om vilket program bedöm- ningen ska göras inom och vilka kompetenser som den sökande vill 18 Associatie (2017) RPAC-Guide 2017. Till ansökan ska den sökande även bifoga sin portfolio. För att ansökan ska behandlas ska registreringsavgiften vara betald. Processens tredje steg är bedömningen av den sökandes kunskaper och färdigheter. Detta görs av ämnessakkunniga inom relevant utbildningsområde. Institutioner och fakulteter ansvarar för bedöm- ningen, men samverkansorganisationen strävar efter att kunna garantera en enhetlig standard och kvalitet i processen. Som underlag för bedömningen finns den sökandes portfolio, men denna kompletteras oftast av andra underlag och metoder som till exempel den sökandes reflektioner över sin kompetens, intervjuer och tester i form av simuleringar, fallstudier eller kunskapstest. På basis av bedömningen fattas sedan beslut om erkännande av den sökandes förvärvade kompetenser och ett kompetensbevis utfärdas. Kom- petensbeviset är ett officiellt dokument som innehåller en lista över de kompetenser som erkänts. Det avslutande steget är uppföljning genom att individen vänder sig till relevant ansöka om tillgodoräknande för de kompetenser som erkänts. Om den sökande inte är nöjd med resultatet av valideringen finns möjlighet att överklaga till samverkansorganisationen och begära en ompröv- ning. Är den sökande fortfarande inte nöjd med utfallet finns möjlig- het att vända sig till högre instans.19 De flesta ansökningarna om validering i avser validering av kompetenser inom hälso- och sjukvårdsområdet, undervisnings- området och ekonomi och administration. Inom AU har sjuk- sköterskeutbildningen svarat för närmare två tredjedelar av samtliga ansökningar om validering . Majoriteten av valide- ringarna avsåg kompetens på kandidatnivå. De tillgodoräknanden som har gjorts på basis av kompetensbevis från en validering är oftast ganska begränsade räknat i ECTS-poäng. Tillgodoräknanden motsvarande en halv termins heltidsstudier är vanligast. Mycket få valideringar har resulterat i en fullständig kvalifikation (examen). Inom AU fanns tre sådana fall /15, och KU , 19 Raad voor Betwistingen inzake Studievoortgangsbeslissingen. största samverkansorganisation med totalt närmare 100 000 studenter, har haft tio sådana fall /08.20 Källa: , Directeur AU . Antalet ansökningar har minskat såväl inom AU som inom samverkansorganisationen . Som förklaring till minskningen anges att flera utbildningsinstitutioner informerat mindre än tidigare om möjligheten till validering, dels på grund av att validering bedömts vara för kostsam för lärosätet, dels för att man varit i färd med att se över sina processer och metoder. En annan förklaring är att processerna för att erkänna tidigare förvärvade kvalifikationer, RPAQ, successivt har utvecklats i takt med implementeringen av referensramar för kvalifikationer för livslångt lärande (NQF/EQF). Detta har medfört att fler individer har kunnat ges erkännande för sin tidigare förvärvade kompetens genom en enklare process och att färre personer har behov av att gå igenom en fullskalig validering.21 Utformningen av systemen för erkännande av tidigare lärande för tillgodoräknande inom högskolan ser olika ut i de fyra länder som beskrivits. Spännvidden är till exempel stor vad gäller hur validering är reglerat – från VAE-system där validering är en lag- stadgad individuell rättighet till nationella struktur som utvecklats genom frivillig samverkan och samsyn mellan skotska läro- 20Cedefop (2016b) Country report: Belgium-Flanders, s. 11. 21Cedefop (2016b) Country report: Belgium-Flanders, s. 12. Gemensamt för samtliga är dock att det finns övergripande nationella strategier där erkännandefrågorna kopplas till ambitionerna att stimulera det livslånga lärandet. I och framhålls erkännandefrågorna även som centrala för utvecklingen av den högre utbildningen genom bland annat mer individualiserade studiegångar och utveckling av nya undervisningsformer. Kopplingen till de nationella referensramarna för kvalifikationer för livslångt lärande (NQF/EQF) är tydlig i alla fyra länderna. Detta gäller särskilt i och , där systemen för validering och kvalifikationsramverken utgör kommunicerande kärl. Referens- ramarna underlättar tillgodoräknanden av lärande från andra sam- manhang som redan bedömts för en definierad kvalifikation utfärdad av en erkänd institution. I , och används därför validering endast för informellt och icke-formellt lärande som inte har bedömts för en kvalifikation. Även i var utvecklingen av en nationell referensram för kvalifikationer en av utgångspunkterna för utvecklingen av processerna för erkännande av tidigare lärande. Stöd och vägledning för den som ansöker om ett erkännande av tidigare lärande från sammanhang utanför formell utbildning finns i samtliga fyra länder. Tillgång till vägledning ses som en avgörande förutsättning för att den som ansöker om validering ska förstå pro- cessen och hur tidigare förvärvade kunskaper och färdigheter behöver uttryckas och bevisas för att de ska kunna bedömas och ges ett erkän- nande. Även tydligt definierade processer på lärosätet och tydlig information till sökande och studenter framhålls som nödvändigt. I samtliga länder värnar högskolorna kvaliteten i sina examina. Hur lärandemålen (learning outcomes) definieras betonas som centralt för att kunna erkänna tidigare lärande och ge tillgodoräknande i form av poäng eller examen. I gjordes en omfattande sats- ning på kompetensutveckling för lärare och ämnesansvariga i sam- band med implementeringen av arbetet med erkännande av tidigare förvärvat kunnande, i syfte att utveckla bedömningsmetoder och åstadkomma likvärdiga och kvalitetssäkrade bedömningsprocesser. Validering av informellt och icke-formellt lärande är en kostsam process. , och tar alla ut särskilda avgifter vid ansökan om validering. Avgifterna avser i första hand stöd och vägledning till den sökande, men och tar även ut avgifter för själva bedömningen. Inte i något av länderna ger av- gifterna full kostnadstäckning. Validering för tillgodoräknande är vanligast inom utbildning som leder till yrkesexamen. Valideringens betydelse för kompetens- försörjning och kompetensutveckling i arbetslivet framhålls i samtliga länder. I deltar arbetslivsrepresentanter i prövningen av den sökandes kompetens. Där resulterar mer än hälften av valide- ringarna i en full kvalifikation, vilket kan jämföras med där det är mycket ovanligt att en sökande bedöms uppfylla samtliga kom- petenskrav för en full examen. I svarar högskolan ensam för bedömningen. 5Tillgodoräknanden inom svensk högskoleutbildning Ett tillgodoräknande är ett beslut om att tidigare utbildning eller kunskaper och färdigheter som utvecklats i till exempel yrkesverk- samhet får inräknas i kurs eller examen. Ett beslut om tillgodo- räknande utgör alltså ett erkännande av kunskaper och färdigheter som en individ redan besitter. Det syftar till att studenten inte ska behöva gå igenom motsvarande utbildning och därigenom kunna förkorta tiden i utbildning. Rätten till tillgodoräknande är därmed av stor betydelse för individens möjlighet till fortsatta studier och för att främja mobilitet och det livslånga lärandet. Det är också viktigt för effektiviteten i resursanvändningen att utbildningen kan anpassas utifrån vad individen redan kan. I detta kapitel beskrivs tillgodoräknanden inom svensk högskole- utbildning med avseende på gällande rätt, internationella överens- kommelser om erkännande av tidigare lärande, styr- och stöd- dokument som finns för arbetet, kvalitetssäkring av arbetet med tillgodoräknande, omfattningen av verksamheten, hur tillgodoräk- nanden hanteras organisatoriskt vid olika lärosäten och hur systemet för resurstilldelning påverkar lärosätenas incitament att göra bedöm- ningar för tillgodoräknande av tidigare lärande. I kapitlets avslutande avsnitt 5.7 lämnar Valideringsdelegationen förslag och bedömningar om åtgärder för att förbättra förutsätt- ningarna för generösa, flexibla och rättvisa tillgodoräknanden av tidigare lärande. Tillgodoräknanden inom svensk högskoleutbildning I den svenska högskolan finns tillgodoräknande av olika slag. Rätten till tillgodoräknande vid universitet och högskolor regleras i 6 kap. 6–8 §§ högskoleförordningen (1993:100). Kan baseras på svensk eller utländsk högskoleutbildning, annan utbildning och kompetens förvärvad i yrkesverksamhet En student vid en högskola i , som gått igenom viss hög- skoleutbildning med godkänt resultat, har rätt att tillgodoräkna sig detta för högskoleutbildning vid en annan högskola om det inte finns en väsentlig skillnad mellan utbildningarna. Detsamma gäller studen- ter som har gått igenom en viss utbildning med godkänt resultat 1.vid universitet eller annan utbildning i , , eller eller hos den som är part i konvention av om erkännande av bevis avseende högre utbildning i (SÖ 2001:46), eller