sou · H6B360 · 2018-08-10 00:00:00 — Åtgärder med godset får bara vidtas om godset inte lämnats ut på grund av att 1.mottagaren inte tar emot godset enligt 72 § första stycket, 2.transportören ska eller får vägra lämna ut godset enligt 69–71 §§ eller 72 § tredje stycket, 3.den förfogandeberättigade, innehavaren, avsändaren eller avsändaren enligt dokument inte kan anträffas eller inte ger transportören tillräckliga anvisningar enligt 73 eller 74 §§, 4.transportören inte får lämna ut godset till mottagaren enligt särskilda föreskrifter på den ort där utlämnande begärs, eller 5.godset annars inte kan lämnas ut av transportören. Innan transportören vidtar någon åtgärd enligt första stycket ska trans- portören lämna skriftligt meddelande om den avsedda åtgärden. I med- delandet ska anges en skälig frist efter vars slut åtgärden kan komma att vidtas. Meddelande ska lämnas till den som enligt transportupplysningarna ska underrättas om godsets ankomst på destinationsorten. också lämnas till i första hand mottagaren, i andra hand den förfogandebe- rättigade och i tredje hand avsändaren, under förutsättning att personen är känd för transportören. När transportören vidtar åtgärder enligt första stycket sker detta på risk och bekostnad av den som har rätt till godset. Paragrafen innehåller bestämmelser om gods som inte har lämnats ut. Den bygger på artikel 48.1–48.3 i Rotterdamreglerna. Paragrafen har samband med 81 § andra stycket och 82 § som bygger på arti- kel 48.4 respektive 48.5. Motsvarande bestämmelser finns i nuva- rande 13 kap. 21 § och 22 § första och tredje styckena. Första stycket anger i fem punkter när transportören får vidta åtgärder med gods som inte har lämnats ut. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är emellertid att godset har ankom- mit till destinationsorten. Med destinationsorten avses inte bara den destinationsort som anges i transportavtalet utan även utlämning i en mellanhamn eller plats längs transportsträckan (jfr 85 § första stycket 2). Första punkten omfattar den situationen att mottagaren har begärt att godset ska lämnas ut men inte tar emot godset inom den tid eller på den plats som anges i 72 § första stycket. Andra punkten omfattar fall där transportören antingen ska eller får vägra att lämna ut godset enligt 69–71 §§ eller 72 § tredje stycket. I de fall som anges i 69–71 §§ kan transportören välja mellan att vidta åtgärder med godset eller inhämta anvisningar om godsets utläm- nande enligt vad som föreskrivs i 73 och 74 §§. Transportören har även möjlighet att vidta åtgärder med godset om den som påstår sig vara mottagare inte identifierar sig som behörig mottagare (se 70 § första stycket och 71 § första stycket). Tredje punkten omfattar fall där transportören inte får tillräckliga anvisningar enligt 73 eller 74 §§ samt fall där den förfogandeberät- tigade, innehavaren, avsändaren eller avsändaren enligt dokument inte kan anträffas. Att vidta åtgärder med godset kan vara det enda alternativ som står transportören till buds för det fall någon anvis- ning inte ges. Fjärde punkten omfattar de tillfällen när transportören är för- hindrad att lämna ut godset på grund särskilda föreskrifter. Med sär- skilda föreskrifter avses i första hand lag eller annan författning. Punkten anknyter i viss mån till bestämmelserna om transportörens ansvarsperiod. Om särskilda föreskrifter på utlämningsplatsen anger att transportören ska överlämna godset till myndighet eller någon annan, från vilken mottagaren får hämta ut det, upphör transpor- törens ansvarsperiod när transportören överlämnar godset (se 23 § tredje stycket). Femte punkten är en samlingspunkt för andra omständigheter som innebär att godset inte kan lämnas ut. Den omfattar t.ex. dåliga väderförhållanden (se UNCITRAL A/CN.9/645 p. 162–163). När någon av förutsättningarna i de angivna punkterna är upp- fylld får transportören vidta sådana åtgärder med godset som är rim- liga med hänsyn till omständigheterna. Transportören är således fri att välja lämplig åtgärd. I Rotterdamreglerna anges exempel på åt- gärder som transportören har rätt att vidta (se artikel 48.2). Trans- portören har bl.a. rätt att lagra godset på lämplig plats, packa upp godset om det är packat i containrar eller i fordon, flytta godset, samt sälja eller förstöra godset. Andra stycket föreskriver att transportören är skyldig att varsla om den tänkta åtgärden. Varsel sker genom att meddelande lämnas till den som enligt transportupplysningarna ska underrättas om godsets ankomst på destinationsorten. Meddelande ska även lämnas till i första hand mottagaren, i andra hand den förfogandeberättigade och i tredje hand avsändaren, dock under förutsättning att personen är känd för transportören. Meddelandet ska vara skriftligt. Skriftlig- hetskravet följer av artikel 3 i Rotterdamreglerna. Enligt 6 § får skriftlighetskravet uppfyllas genom att parterna använder elektro- nisk kommunikation. Enligt artikel 48 ingår inte avsändare enligt dokument bland de som ska varslas. Detta framstår som inkonsekvent eftersom en avsän- dare enligt dokument kan ge anvisningar om utlämnande av godset, se artikel 45 (c) (iii), 46 (b) (iii) och 47.2 (a) (iii) i Rotterdamreglerna. Både den norska Sjølovkommiteen och det danska Sølovsudvalget har bedömt att detta beror på förbiseende (se NOU 2012:10 s. 104 och Sølovsudvalgets fjärde betänkande, s. 142). Denna bedömning förefaller riktig. Utredningen har dock valt att utforma lagtexten i överensstämmelse med Rotterdamreglerna, vilket även Sjølovkom- miteen och Sølovsudvalget har gjort. Även om avsändaren enligt dokument inte anges i lagtexten kan det, som en försiktighetsåtgärd, vara lämpligt att transportören varslar denne. Tredje stycket anger att när transportören vidtar åtgärder med godset enligt första stycket sker detta på risk och bekostnad av den som har rätt till godset. Den personen kommer i många fall vara den- samma som mottagaren. Emellertid kan det även vara fråga om t.ex. en panthavare eller den som äger godset. 81 § Försäljning av godset med stöd av 80 § första stycket ska ske med om- sorg. Transportören ska hålla inne intäkterna från försäljningen till förmån för den som har rätt till godset. Transportören får dock göra avdrag för de kostnader han eller hon har haft och för sin fordran för transporten av godset. Paragrafen anger hur transportören ska förfara vid en försäljning av godset. Första stycket bygger på nuvarande 13 kap. 22 § andra stycket och saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. Andra stycket bygger på artikel 48.4 i Rotterdamreglerna och saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Paragrafen har samband med 80 och 82 §§. Enligt första stycket ska transportören förfara med omsorg vid en försäljning (jfr prop. 1993/94:195 s. 234). Någon ändring i sak jäm- fört med nuvarande 13 kap. 22 § andra stycket är inte avsedd. Andra stycket föreskriver att intäkterna från försäljningen ska innehållas till förmån för den som har rätt till godset. Transportören får dock göra avdrag för kostnader som transportören har haft och för andra belopp som ska betalas till transportören i samband med transporten av godset. Förlust av och skada på godset det inte har lämnats ut 82 § Transportören är ansvarig för förlust av och skada på gods som inträffar som godset inte har lämnats ut enligt 80 § första stycket, om den skadelidande visar att förlusten eller skadan uppstått på grund av underlåtenhet av transportören att vidta rimliga åtgärder för att bevara godset och att transportören kände till eller borde ha känt till att underlåtenheten skulle komma att orsaka förlusten eller skadan. Paragrafen reglerar transportörens ansvar för förlust av och skada på godset som det inte har lämnats ut. artikel 48.5 i Rotterdamreglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nu- varande 13 kap. Den har samband med 80 § och 81 § andra stycket. Utgångspunkten är att transportören inte är ansvarig för förlust av och skada på godset som det inte har lämnats ut. För att transportören ska ådra sig ansvar krävs att underlåtenhet lig- ger transportören till last samt att transportören kände till eller borde ha känt till att underlåtenheten skulle komma att orsaka för- lusten eller skadan. Underlåtenheten ska bestå i att transportören inte vidtagit rimliga åtgärder för att bevara godset. Ansvaret enligt paragrafen skiljer sig således från vad som gäller under transpor- törens ansvarsperiod enligt 24–27 §§. Rätt att hålla inne godset 83 § Har transportören fordringar enligt 95 § eller andra fordringar för vilka säkerhet finns genom sjöpanträtt i godset enligt 3 kap. 43 §, är trans- portören inte skyldig att lämna ut godset förrän mottagaren antingen har betalat fordringarna eller ställt säkerhet för dem. Paragrafen innehåller bestämmelser om transportörens retentionsrätt i godset. Frånsett vissa redaktionella ändringar överensstämmer para- grafen med nuvarande 13 kap. 20 § (jfr prop. 1993/94:195 s. 232 f.). Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. Rotterdamreglerna överlåter i stället frågan om transportörens retentionsrätt till nationell rätt (se artikel 49). Paragrafen fastslår att transportören har retentionsrätt i godset till säkerhet för krav som kan göras gällande enligt 95 § samt för andra krav för vilka säkerhet finns genom sjöpanträtt. I 95 § regleras mottagarens skyldighet att betala frakt och andra fordringar. Avsändarens ansvar för fordringar 84 § Lämnas godset ut till mottagaren utan betalning av en sådan fordran mot avsändaren som mottagaren skulle ha betalat, kvarstår avsändarens ansvar, om inte utlämnandet medför skada för avsändaren och transpor- tören måste ha insett detta. Transportören är inte skyldig att sälja gods som inte har lämnats ut för att få betalt för en sådan fordran mot avsändaren som mottagaren skulle ha Om försäljning ändå sker utan att fordringarna täcks, är avsändaren ansvarig för bristen. Paragrafen reglerar rättsförhållandet mellan transportören och avsän- daren med avseende på ansvaret för vissa obetalda fordringar i sam- band med transporten (se även 55 § som behandlar avsändarens ansvar för frakt.) Paragrafen överensstämmer huvudsakligen med nuvarande 23 § (jfr prop. 1993/94:195 s. 234 f.). Den saknar motsvarig- het i Rotterdamreglerna. I förhållande till nuvarande 13 kap. 23 § ändras ”upplagt gods” i andra stycket till ”gods som inte har lämnats ut”. Detta för att para- grafen ska svara mot 80 §. I övrigt görs endast språkliga ändringar i paragrafen. Utövande och omfattning av förfoganderätten 85 § Med förfoganderätt över godset avses rätt att 1.lämna anvisningar rörande godset, dock under förutsättning att dessa inte innebär en ändring av transportavtalet, 2.få godset utlämnat i en planerad anlöpshamn eller, i fråga om land- transport, varje ställe utmed transportrutten eller linjen, och 3.byta ut mottagaren mot annan. Transportören är skyldig att utföra de instruktioner som den förfogande- berättigande ger enligt första stycket endast om 1.den som ger instruktionerna är berättigad att utöva förfoganderätten, 2.instruktionerna rimligen kan utföras när de kommer transportören tillhanda, 3.instruktionerna inte hindrar transportörens normala verksamhet eller transportörens rutiner för utlämnande, och 4.säkerhet har ställts enligt 89 § andra stycket. Med förfoganderätt över godset menas rätten att enligt transport- avtalet ge transportören instruktioner beträffande godset. Paragra- fen reglerar omfattningen och utövandet av förfoganderätten. Första och andra styckena bygger på artikel 50 i Rotterdamreglerna. Tredje stycket bygger på artikel 52.1 och del av 52.3. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Första stycket anger i tre punkter vad förfoganderätten omfattar. Enligt första punkten har den förfogandeberättigade rätt att ge anvisningar rörande godset. Det kan t.ex. vara fråga om att godset ska hålla viss temperatur. Förfoganderätten är dock begränsad till att anvisningarna inte får innebära en ändring av transportavtalet. Huru- vida transportavtalet ändras får bedömas med utgångspunkt i det enskilda avtalet. Med förfoganderätten följer emellertid en behö- righet att komma överens med transportören om ändring av avtalet (se 91 §). Det innebär att transportavtalet får ändras under förut- sättning att både den förfogandeberättigade och transportören är överens om ändringen. Begreppet anvisningar i första punkten har en smalare betydelse än begreppet instruktioner i tredje stycket. Instruktioner enligt tred- je stycket omfattar inte bara anvisningar enligt första stycket första punkten utan även instruktioner som den förfogandeberättigande kan ge med stöd av första stycket andra respektive tredje punkten. Rotterdamreglerna använder dock begreppet instruktioner (”instruc- tions”) både när det gäller anvisningar enligt första stycket första punkten (se artikel 50.1) och instruktioner som avses i tredje stycket (se artikel 52.1). Utredningen har valt att använda olika begrepp för göra lagtexten tydligare. Någon saklig skillnad i förhållande till Rotterdamreglerna är dock inte avsedd. Andra punkten ger den förfogandeberättigade rätt att få godset utlämnat i en mellanliggande hamn eller, vid landtransport, på en plats längs med transportrutten eller linjen. Det ska vara fråga om en hamn som är planerad. I Rotterdamreglerna används uttrycket ”scheduled port”. Det är således inte fråga om en deviation i förhål- lande till den planerade transportsträckan (se UNCITRAL A/CN.9/594 p. Transportörens skyldighet att följa utlämnandeinstruktioner enligt andra punkten är avhängig att lossningen inte hindrar trans- portörens normala verksamhet (se tredje stycket 3). Transportören är dessutom berättigad till ersättning för kostnader som uppkommer på grund av att instruktionen utförs (se 89 § första stycket, jfr även 54 § andra stycket som föreskriver att transportören har rätt till ersättning för fraktförlust och annan skada om avsändaren eller mot- tagaren begär att transporten ska avbrytas och godset lämnas ut på annan plats än bestämmelseorten). Bestämmelsen i andra punkten är inte tvingande (se 7 § andra stycket). Enligt tredje punkten får den förfogandeberättigade byta ut mot- tagaren mot annan. I detta ligger att den förfogandeberättigade även har rätt att byta ut mottagaren mot sig själv. Bestämmelsen tillvara- tar säljarens (avsändarens) intresse när köparen (mottagaren) inte fullgör sin betalning. Formuleringen ”byta ut mottagaren mot annan” är mest träffande i fråga om sjöfraktsedlar eftersom den som är för- fogandeberättigad i de flesta fall även är den som är avsändare. Formuleringen är dock avsedd att inrymma även endossering av transportdokumentet, vilket är aktuellt när det är fråga om rektado- kument eller ett negotiabelt transportdokument. Bestämmelsen i tredje punkten är inte tvingande (se 7 § andra stycket). Andra stycket anger att förfoganderätten består under transpor- törens ansvarsperiod. Förfoganderätten upphör när ansvarsperioden slutar. Genom att förfoganderätten består under hela ansvarsperio- den skyddas säljaren (den förfogandeberättigade) mot bristande betalningsvilja hos köparen. Bestämmelsen är emellertid inte tving- ande (se 7 § andra stycket). Tredje stycket reglerar utförandet av de instruktioner som den för- fogandeberättigade ger. Transportören är bara skyldig att utföra den förfogandeberättigades instruktioner om förutsättningarna i de fyra punkterna är uppfyllda. Vad som anges i tredje stycket är dock inte tvingande (se 7 § andra stycket). Enligt första punkten ska instruktionerna ges av den förfogande- berättigade. Enligt andra punkten ska transportören, inom vad som är rimligt, kunna utföra instruktionerna. En omständighet vid rimlighetsbedöm- ningen är tidpunkten när transportören mottog instruktionen. Om tidsramen för att utföra instruktionen blir för snäv kan det innebära att rimlighetskravet inte är uppfyllt. Enligt tredje punkten behöver transportören inte utföra instruk- tionerna om de hindrar transportörens normala verksamhet eller transportörens rutiner för utlämnande. Detta aktualiseras främst i linjefart; transportören kan inte förväntas utföra instruktioner som medför att fartygets färdplan blir försenad (jfr 54 § andra stycket). Att instruktionerna inte får hindra transportörens rutiner för utläm- nande får t.ex. betydelse när den förfogandeberättigade begär att godset ska lämnas ut i en mellanhamn (se kommentaren till första stycket 2). Enligt fjärde punkten behöver transportören inte utföra instruk- tionerna om den förfogandeberättigade inte har ställt säkerhet för ersättningskrav som kan uppkomma hos transportören på grund av att instruktionerna utförs. En förutsättning för att punkten ska bli tillämplig är dock att transportören har begärt att säkerhet ska ställas. Vem som är förfogandeberättigad när transportdokumentet är negotiabelt 86 § När transportdokumentet är negotiabelt tillkommer förfoganderätten den som är innehavare av samtliga original. För att utöva förfoganderätten ska innehavaren visa upp transportdokumentet och, om dokumentet är ställt till order och innehavaren är angiven i det som avsändare, mottagare eller den person till vilket dokumentet genom påteckning är överlåtet (endosserat), identifiera sig som en av dessa personer. Har mer än ett original av dokumentet utfärdats ska innehavaren visa upp samtliga original. Är det negotiabla transportdokumentet utfärdat i elektronisk form till- kommer förfoganderätten den som är innehavare enligt 2 § 6 (b). För att utöva förfoganderätten ska innehavaren visa att han eller hon är innehavare i enlighet med villkor utfärdade enligt 58 § andra stycket. Paragrafen anger vem som är förfogandeberättigad när transport- dokumentet är negotiabelt samt vad som krävs för att den förfog- andeberättigade ska ha rätt att utöva förfoganderätten. Paragrafen bygger på artikel 51.3 (a) och (c) och 51.4 (a) och (c) i Rotterdam- reglerna. Den har ingen direkt motsvarighet i nuvarande 13 kap. (jfr dock nuvarande 13 kap. 52 § andra stycket). Första stycket anger att förfoganderätten tillkommer innehavaren av transportdokumentet. Med innehavare avses den som är inne- havare enligt definitionen i 2 § 6 (a). Om transportdokumentet har utfärdats i flera original tillkommer förfoganderätten den som inne- har samtliga original. För att innehavaren ska kunna utöva förfog- anderätten måste han eller hon visa upp transportdokumentet för transportören. Har transportdokumentet utfärdats i mer än ett ori- ginal ska samtliga original visas upp. Om dokumentet är ställt till order och innehavaren är angiven i det som avsändare, mottagare eller den person till vilket dokumentet är endosserat krävs dessutom att innehavaren identifierar sig som en av dessa personer, jfr defini- tionen av innehavare i artikel 1.10 (a) (i) Rotterdamreglerna. tillräckligt att identifieringen består i att innehavaren visar att han eller hon är någon av dem som anges i dokumentet. I Rotterdam- reglerna används uttrycket ”properly identify”. Andra stycket är tillämpligt om det negotiabla transportdoku- mentet är utfärdat i elektronisk form. I sådant fall tillkommer för- foganderätten den som är innehavare enligt definitionen i 2 § 6 (b). För att utöva förfoganderätten ska innehavaren visa att han eller hon är innehavare i enlighet med de villkor som har utfärdats enligt 58 § andra stycket. Vem som är förfogandeberättigad i andra fall 87 § När transportdokumentet inte är negotiabelt men anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut tillkommer förfoganderätten avsän- daren eller den som förvärvat förfoganderätten enligt 88 § andra stycket. För att utöva förfoganderätten ska den förfogandeberättigade visa upp trans- portdokumentet och identifiera sig som förfogandeberättigad. Har mer än ett original av dokumentet utfärdats ska den förfogandeberättigade visa upp samtliga original. Har varken ett negotiabelt transportdokument eller annat transport- dokument som anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut utfärdats, tillkommer förfoganderätten avsändaren om inte avsändaren i samband med att transportavtalet ingicks har angett mottagaren, avsän- daren enligt dokument eller annan som den förfogandeberättigade. I sådant fall tillkommer förfoganderätten den som anges. För att ha rätt att utöva förfoganderätten är det tillräckligt att den förfogandeberättigade identi- fierar sig som förfogandeberättigad. Paragrafen anger vem som är förfogandeberättigad när något nego- tiabelt transportdokument inte har utfärdats samt vad som krävs för att den förfogandeberättigade ska ha rätt att utöva förfoganderätten. Paragrafen bygger på artikel 51.1 (a) och (c) och 51.2 (a) och (b) i Rotterdamreglerna. Paragrafen saknar delvis motsvarighet i nuvar- ande 13 kap. (jfr dock nuvarande 13 kap. 58 § andra stycket). Första stycket anger vem som är förfogandeberättigad när trans- portdokumentet inte är negotiabelt men anger att det ska överläm- nas för att godset ska lämnas ut, dvs. När ett sådant dokument har utfärdats tillkommer förfoganderätten avsändaren eller den som förvärvat förfoganderätten enligt 88 § andra stycket. För att ha rätt att utöva förfoganderätten krävs att den förfogande- berättigade visar upp dokumentet och identifierar sig som förfo- gandeberättigad. I Rotterdamreglerna används uttrycket ”properly identify”. Om dokumentet har utfärdats i mer än ett original ska samtliga original visas upp för att förfoganderätten ska kunna utövas. Andra stycket är tillämpligt när varken ett negotiabelt transport- dokument eller annat transportdokument som anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut har utfärdats. Typiskt sätt kommer andra stycket att vara tillämpligt när sjöfraktsedlar används. Det kommer även vara tillämpligt om något transportdokument inte har utfärdats alls. Utgångspunkten enligt andra stycket är att förfoganderätten till- kommer avsändaren. Avsändaren har dock möjlighet att ange annan som förfogandeberättigad i samband med att transportavtalet ingås. Förfoganderätten överförs således inte genom att avsändaren efter att transportavtalet har ingåtts anger annan som den förfogande- berättigade. När andra stycket är tillämpligt ska den förfogandeberättigade identifiera sig som förfogandeberättigad för att ha rätt att utöva förfoganderätten. I Rotterdamreglerna används uttrycket ”properly identify”. 88 § Förfoganderätten enligt ett negotiabelt transportdokument överlåts genom att innehavaren, i enlighet med 93 § första stycket, överlåter de rät- tigheter som följer av dokumentet samt överlämnar samtliga original av dokumentet till förvärvaren. Om det negotiabla transportdokumentet är elektroniskt överlåts förfoganderätten genom att innehavaren överför dokumentet i enlighet med villkor enligt 58 § andra stycket. Är transportdokumentet inte negotiabelt men anger att det ska över- lämnas för att godset ska lämnas ut överlåts förfoganderätten genom att avsändaren överlämnar transportdokumentet till en i dokumentet namn- given mottagare. Har dokumentet utfärdats i mer än ett original ska samt- liga original överlämnas. Om varken första eller andra stycket är tillämpligt ska, för att en över- låtelse ska bli verksam mot transportören, den som överlåter förfogande- rätten underrätta transportören om överlåtelsen. Både underrättelsen och överlåtelsen ska vara skriftliga. Paragrafen reglerar överlåtelse av förfoganderätten. Den bygger på artikel 51.1 (b), del av 51.2 (a), 51.3 (b) och 51.4 (b) i Rotterdam- reglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Första stycket reglerar överlåtelse av förfoganderätten när trans- portdokumentet är negotiabelt. När transportdokumentet inte är elektroniskt överlåts förfoganderätten genom att innehavaren, i enlighet med vad som föreskrivs i 93 § första stycket, överlåter de rättigheter som följer av dokumentet. Om dokumentet har utfärdats i mer än ett original måste samtliga original överlämnas för att för- foganderätten ska överlåtas.