sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Den lagöverträdare som var vid brottet får ingen brottspåföljd alls – även om kan in- gripa enligt den socialrättsliga lagstiftningen, exempelvis med insat- ser enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) – medan den som hade fyllt får en påföljd vars stränghet som utgångspunkt ska motsvara av motsva- rande påföljd för en 21-årig lagöverträdare. Eftersom straffrättsliga påföljder – till skillnad från andra offentligrättsliga ingripanden – innebär ett förmedlande av samhälleligt framstår det som rimligt att tala om en tröskeleffekt trots att en åtgärd enligt den socialrättsliga lagstiftningen, exempelvis vård enligt LVU, mot ett barn som begått brott vid åldern 11 månader kan vara minst lika ingripande som en straffrättslig påföljd, exempelvis ung- domsvård, för ett barn som begått brott vid ålder.10 När den s.k. ungdomsreduktionen nu ska upphöra för lagöverträ- dare i åldern 18–, i enlighet med vad vi har uttalat i avsnitt 8.2.2, är ett första alternativ att låta den s.k. ungdomsreduktionen vara oför- ändrad för lagöverträdare i åldern 15–. Det skulle innebära ett system med ”dubbla trösklar” enligt följande diagram. T R Ö S K Ålder vid brottet eller brotten (år) 10Se avsnitt 7.5.1. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Repressionshöjning med ”dubbla trösklar” (modell nr 1) En förändring enligt modell nr 1 (”dubbla trösklar”) skulle innebära en repressionshöjning motsvarande det grönstreckade området i föl- jande skiss. Det grönstreckade fältet, som håller sig inom åldersspannet 18– , beskriver alltså den minsta repressionshöjning som krävs för att uppnå det i direktiven beskrivna syftet att göra straffmätningen likformig för alla myndiga lagöverträdare. Ålder (år) Vi har som en allmän utgångspunkt uttalat att repressionshöjningar inte bör genomföras utan att det finns starka skäl som talar för sträng- are påföljder. Vi har därtill konstaterat att tidigare överväganden i slu- tet av och bygger på tanken att straff, i synnerhet fängelsestraff, är någonting i grunden negativt som bör undvikas i den mån det är möjligt. Det finns inte något klart och generellt stöd för att höjda straff leder till minskad brottslighet. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Tvärtom kan straff i vissa fall riskera att dömda brottslingar sociali- seras in i en kriminell livsstil med följd att brottsligheten (i förläng- ningen) ökar.11 Mot bakgrund av vår generella syn på användningen av påföljder och särskilt fängelsestraffet finns det anledning att förespråka ett slags ”minimalistisk” hållning som innebär att straffskärpningar inte bör gå längre än vad som är nödvändigt. Vårt uppdrag är att göra straffmätningen för alla myndiga lagöver- trädare likformig. Det innebär att lagöverträdare i åldern 18–ska bedömas på samma sätt som lagöverträdare som var eller äldre vid brottet. Med den ”minimalistiska” hållningen bör dock ingen re- pressionshöjning genomföras när det gäller lagöverträdare i åldern 15–. Eftersom det saknas stöd för att en höjning avseende även denna åldersgrupp skulle leda till minskad brottslighet på ett övergri- pande plan tycks det inte finnas något rationellt skäl för att lagstifta om strängare påföljder för dessa. Ett annat argument för den ”minimalistiska” hållningen är att an- dra alternativ, som innebär repressionshöjningar för åldersgruppen 15–, sannolikt skulle kräva att påföljdssystemet för unga lagöver- trädare skulle behöva göras om i inte obetydlig omfattning. Det nuva- rande systemet bygger på att det finns särskilda ungdomspåföljder som riktar sig framför allt till lagöverträdare i åldern 15–. Av lag- bestämmelser, förarbetsuttalanden, rättspraxis och den straffrättsve- tenskapliga doktrinen framgår hur dessa påföljder aktualiseras och kan tillämpas för lagöverträdare i olika åldrar för brott eller brottslig- het med olika straffvärden samt hur de särskilda ungdomspåföljderna förhåller sig till de påföljder som gäller för vuxna lagöverträdare. För- hållandet mellan straffmätningsvärde och val av påföljd har vi be- handlat i avsnitt 4.2.6. Om den s.k. ungdomsreduktionen skulle än- dras för lagöverträdare i åldern 15–, skulle förutsättningarna för tillämpningen av de särskilda ungdomspåföljderna förändras radikalt i och med att en viss gärning, med ett visst straffvärde, skulle få ett högre straffmätningsvärde. I de fall straffmätningsvärdet ligger nära den övre gränsen för en viss påföljds tillämpningsområde, exempel- vis tillämpningsområdet för ungdomsvård, skulle en reform som den nu diskuterade kunna leda till att den påföljden inte längre skulle vara tillämplig enligt nuvarande rättspraxis. Det skulle då framstå 11Se avsnitt 3 och 7.2. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga som behövligt att ändra på de förhållanden mellan straffmätnings- värden och påföljdsalternativ som har utarbetats i praxis eller ändra de särskilda ungdomspåföljdernas innehåll, i skärpande riktning, så att de kan användas vid högre straffmätningsvärden. Alternativet vore att låta vägen till fängelse och andra vuxenpåföljder bli betydligt kortare för de unga lagöverträdare som för brottet fortfarande var barn i mening. Vi behandlar frå- gan om straffmätningsvärde som grund för påföljdsvalet i ett fram- tida system närmare i avsnitt 9. bör nämnas att den ”minimalistiska” hållningen är det al- ternativ som innebär den minsta ökningen av den s.k. straffmassan, vilket i sin tur innebär ingen ökning av kostnaderna för Statens insti- tutionsstyrelse och den minsta ökningen av kostnader för Kriminal- vården.12 En nackdel med att inte genomföra någon repressionshöjning avse- ende lagöverträdare i åldersgruppen 15–, givet att en höjning ska genomföras för åldersgruppen 18–, är att det uppstår en tröskeleffekt . Den lagöverträdare som har fyllt vid brottet ska, enligt den förändring som vi föreslår, få samma påföljd som om han eller hon hade varit eller äldre medan den som var , exempelvis , ska få en påföljd motsvarande ett straffmätningsvärde på av straffmätningsvärdet för en vuxen. Det går alltså att tänka sig vissa situationer i vilka en mycket liten skillnad i ålder skulle kunna leda till att den något äldre lagöverträdaren skulle få en dubbelt så sträng påföljd som den något yngre lagöverträdaren. Skillnaden mellan de båda åldersgrupperna blir som allra tydligast om det beaktas att ändringen avseende 18–20-åringar innebär att lagöverträdare i denna ålderskategori ska kunna dömas till fängelse på livstid. Hur stort det nu diskuterade problemet är beror på hur man ser generellt på tröskeleffekter. Vi har i avsnitt 7.5 fört en diskussion om tröskeleffekter och kommit fram till att de visserligen skulle kunna betraktas som orättvisa och att det finns en risk för att systemets trovärdighet ifrågasätts men att man inte får gå för långt i 12Vi återkommer till frågan om ekonomiska konsekvenser i avsnitt 11.5. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga sin strävan att utjämna sådana effekter. finns en tröskel , den s.k. straffmyndighetsåldern, och det går att argu- mentera för att det är naturligt att ytterligare förpliktelser tillkom- mer i samband med 18-årsdagen, då myndighetsåldern rätten att rösta i allmänna val inträder. Till detta kommer att påföljdssystemet för unga lagöverträdare är uppdelat – i fråga om val av påföljd – så att de särskilda ungdomspåföljderna är avsedda och anpassade för i första hand lagöverträdare i åldern 15– medan ungdomen hos lagöverträdare i åldern 18–i stället beaktas främst genom att det krävs särskilda skäl för fängelse. En viss tröskel finns alltså redan inom ramen för dagens påföljdssystem för unga lagöverträdare. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Alternativ 2 – ”Brantare lutning” En alternativ modell – som syftar till att undvika den dubbla tröskel- effekten – går ut på att den nuvarande s.k. reduktionen för 15-åriga lagöverträdare behålls (nedsättning , så att påföljdens stränghet blir av vad som skulle ha gällt för en vuxen lag- överträdare) som den s.k. reduktionen avtar i högre takt än nu per åldersenhet, så att den har upphört helt. Det rör sig alltså om en brantare lutning på den kurva som beskriver sambandet mellan ålder och reduktion. Modellen framgår av följande diagram. Ålder vid brottet eller brotten (år) Repressionshöjning med ”brantare lutning” (modell nr 2) En förändring enligt modell nr 2 (”brantare lutning”) skulle innebära en repressionshöjning motsvarande det gula och gulstreckade områ- det i följande skiss. Det gula fältet beskriver repressionshöjningen för lagöverträdare i åldern 15–medan det gulstreckade området Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga beskriver den höjning för lagöverträdare i åldern 18–som för- utsätts i våra direktiv och som är gemensam för samtliga våra alter- nativ. Ålder (år) Den fördel som kan identifieras med modellen ”brantare lutning” är att den dubbla tröskeleffekten undviks. En tröskeleffekt kvarstår vid den s.k. straffmyndighetsåldern men inom ramen för ålders- gruppen 15–avtar den s.k. ungdomsreduktionen lika mycket för varje åldersenhet och någon tröskeleffekt finns inte. Med en ”brantare lutning” skulle det inte uppstå något behov av att förklara varför det plötsligt ställs mycket högre krav på straffrättsligt ansvarstagande i straffmätningshänseende. Ris- ken för att systemets trovärdighet ifrågasätts på grund av en svårför- klarlig skillnad i repressionsgrad för en lagöverträdare som var 11 månader respektive minskar alltså med alternativ 2. Samti- digt måste det beaktas att det i fråga om valet av påföljd finns skilda regelverk för 15–17-åringar respektive 18–20-åringar, som i princip (dvs. även om det finns undantag) innebär att en uppsättning av på- följder gäller för 15–17-åringar (särskilda ungdomspåföljder) medan Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga en annan gäller för lagöverträdare som är eller äldre (”vuxenpå- följder”). Ett regelverk för straffmätning som skulle eliminera den dubbla tröskeln skulle alltså inte innebära att systemet som helhet skulle bli fritt från en tröskeleffekt . Den be- skrivna fördelen mister därmed något av sitt värde. Att modellen inte har en direkt utan endast indirekt påverkan på valet av påföljd skulle alltså lika väl som en inskränkning av fördelarna kunna beskrivas som en nackdel med modellen. Vi övergår mot bakgrund av det konstate- randet till att studera andra nackdelar med alternativ 2. En utgångspunkt för våra överväganden är att påföljdsskärpningar inte bör genomföras om det inte finns starka skäl. Det måste finnas en rationell grund för att genomföra generella höjningar av repres- sionsnivån. Vårt nuvarande påföljdssystem har utformats mot bak- grund av ett konstaterande av att skärpningar av påföljderna inte på något generellt och tydligt sätt kan sägas minska brottsligheten.13 Det finns inte något stöd för att en höjning av påföljdernas sträng- het för lagöverträdare i åldern 15–skulle leda till minskad brottslighet inom denna ålderskategori. En höjning skulle tvärtom leda till att fler barn skulle bli föremål för frihetsberövande påföljder (sluten ungdomsvård eller fängelse) med de negativa konsekvenser för de unga lagöverträdarnas anpassning i samhället som sådana på- följder riskerar att innebära. En annan nackdel med en ”brantare lutning” är att den riskerar att leda till tillämpningsproblem. En brantare lutning innebär en större skillnad i påföljdens stränghet per tidsenhet. Exempelvis innebär den nuvarande tillämpningen av 29 kap. 7 § att skillnaden i s.k. reduktion för en 15-årig respektive 16-årig lagöverträdare är 5 pro- centenheter (straffmätningsvärdet för en 15-åring och 16-åring är respektive av vad som skulle ha gällt för en vuxen lagöverträdare). Med en så pass brant lutning som skulle krä- vas för att utjämna tröskeln skulle skillnaden i stället vara (straffmätningsvärdet för en 15-åring och 16-åring skulle vara respektive av vad som skulle ha gällt för en vuxen lagöverträdare). 13Se avsnitt 3 och 7.2. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga också beskrivas på så sätt att 16-åringen, med den brantare lutning- en, skulle få en mer än dubbelt så sträng påföljd som 15-åringen. För att det inte skulle uppstå en tröskeleffekt för varje levnadsår skulle domstolarna behöva laborera med mycket förfinade bedömningar utifrån den tilltalades ålder i termer av månader i stället för år. Den s.k. reduktionen beror på den tilltalades ålder för brottet – inte vid domstolens huvudförhandling eller dom. Vid flerfaldig brottslighet skulle alltså en bedömning av den s.k. reduktionen, ba- serad på den tilltalades ålder i månader, behöva göras för vart och ett av brotten. Förutom att detta framstår som ett praktiskt problem som inte kan förringas kan det också ifrågasättas om det kan moti- veras att ha en schabloniserad bedömning som påverkas så starkt av små skillnader i ålder. Det framstår inte som självklart att en lagöver- trädare som är, exempelvis, och 6 månader alltid förtjänar min- dre eller är mer sanktionskänslig än en lagöverträdare som är . Eftersom modellen innebär högre s.k. straffmätningsvärden än för lagöverträdare som är , skulle den också med- föra problem när det gäller tolkningen av bestämmelserna om de sär- skilda ungdomspåföljderna. Det har mot bakgrund av reform av påföljdssystemet för unga lagöverträdare vuxit fram en praxis när det gäller tillämpningsområdena för de särskilda ungdomspåföljderna utifrån straffmätningsvärdet. Vi har redogjort kort för förhållandet mellan straffmätningsvärde och val av påföljd, enligt dagens rätts- praxis, i avsnitt 4.2.6. Motsvarande praxis skulle sannolikt behöva bildas på nytt, om straffmätningsvärdena skulle öka generellt för lag- överträdare inom åldersgruppen 15–. Alternativet vore att låta vägen till fängelse och andra vuxenpåföljder bli betydligt kortare än för de unga lagöverträdare som fortfarande var barn i Barnkon- ventionens mening för brottet. Det nu sagda är ett starkt skäl mot att ändra riktlinjerna för straffmätning beträffande lagöverträdare i åldern 15–. I sammanhanget kan visserligen fram- hållas att det är långt ifrån alltid som en skärpt straffmätning leder till strängare påföljder. Som exempel kan nämnas att den som dömts till ungdomsvård, villkorlig dom eller skyddstillsyn i många fall skulle ha kunnat få en sådan påföljd även om straffmätningsvärdet hade varit något högre. Det följer av att sådana påföljder som de i exemp- let valda inte mäts ut i enheter om tid (som fängelse eller sluten ung- domsvård) eller pengar (som böter) utan kan tillämpas med samma Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga innehåll vid ett spann av straffmätningsvärden. Ändrade riktlinjer för straffmätning avseende lagöverträdare i åldern 15–skulle alltså inte få något praktiskt genomslag i de fall då det – med såväl nuvarande som skärpta riktlinjer – skulle stå klart att påföljden skulle bestämmas till exempelvis ungdomsvård. En annan sak är att det före domen framtagna förslaget till ungdomsvård kan ges ett mer eller mindre ingripande innehåll och att ungdomsvård, enligt 32 kap. 3 § , kan förenas med tilläggssanktionerna ungdomstjänst eller böter. Det nu sagda talar inte för en skärpt straffmätning för unga lagöverträdare, utan utgör snarare en påminnelse om att en höj- ning av straffmätningsvärden inte med nödvändighet kommer att få effekt i varje enskilt fall (vilket möjligen är ytterligare ett argument mot en sådan höjning). Vi behandlar förhållandet mellan straffmät- ningsvärde och påföljdsval i ett framtida system närmare i avsnitt 9. Till de redan nämnda nackdelarna kommer att en repressionshöj- ning avseende åldersgruppen 15–skulle innebära en större ök- ning av den s.k. straffmassan än vad som följer av den repressions- höjning för 18–20-åringar som förutsätts i våra direktiv. Det skulle i sin tur innebära en större ökning av bl.a. Statens institutionsstyrelses och Kriminalvårdens kostnader för frihetsberövande påföljder.14 14Vi återkommer till de ekonomiska konsekvenserna i avsnitt 11.5. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Alternativ 3 – ”Förhöjd startpunkt” Ett tredje alternativ – för att undvika såväl dubbla trösklar som en alltför brant lutning på reduktionskurvan – skulle kunna vara att minska den s.k. åldersreduktionen för 15-åriga lagöverträdare till den nivå som gäller för 18-åriga lagöverträdare. Den i direktiven förutsatta repressionshöjningen för 18–20-åriga lagöverträdare skulle alltså, enligt modellen, förenas med att 15–17-åriga lagöverträdare flyttades upp i påföljdstrappan (eller ned i reduktionshänseende) till de nivåer som gäller för den äldre ålderskategorin. Modellen framgår av följande diagram. Ålder vid brottet eller brotten (år) Repressionshöjning med ”förhöjd startpunkt” (modell nr 3) En förändring enligt modell nr 3 (”förhöjd startpunkt”) skulle inne- bära en repressionshöjning motsvarande det röda och rödstreckade området i följande skiss. Det röda fältet beskriver repressionshöj- ningen för lagöverträdare i åldern 15–medan det rödstreckade om- rådet beskriver den höjning för lagöverträdare i åldern 18–som Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga förutsätts i våra direktiv och som är gemensam för samtliga våra alter- nativ. Ålder (år) Det går att urskilja två fördelar med modellen ”förhöjd startpunkt”. En första fördel är att modellen innebär att problemet med ”dub- bla trösklar”, på kurvan som beskriver sambandet mellan ålder och påföljdens stränghet, undviks. Denna fördel är gemensam med mo- dellen ”brantare lutning”. Som beskrivits i det förra delavsnittet kan det diskuteras vilket värde det har att eliminera den andra tröskeln, , när det gäller straffmätningen eftersom det ändå gäll- er skilda regler för 15–17-åringar respektive 18–20-åringar i fråga om påföljdsvalet. I fråga om låga straffvärden framstår inte fördelen som så tydlig. Modellen löser dock problemet med betydande skillnader i straffmätningsvärde för lagöverträdare som är något yngre respek- tive något vid höga straffvärden. Detta blir allra tydligast när straffvärdet motsvarar livstids fängelse. För det andra innebär modellen ”förhöjd startpunkt” att en av de nackdelar som beskrivits beträffande modellen ”brantare lutning” undviks. Exempelvis skulle skillnaden i s.k. ungdomsreduktion för en Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga 15-åring och en 16-åring vara , vilket kan jämföras med den i föregående delavsnitt beskrivna skillnaden för en 15-åring och en 16-åring om modellen ”brantare lutning” skulle tillämpas. Behovet av – och det praktiska problemet med – att laborera med exakt ålder, mätt i termer av må- nader, är mindre ju mindre den s.k. reduktionen förändras per ålders- enhet. Med modellen ”förhöjd startpunkt” undviks de problem som beskri- vits avseende ”brantare lutning” och som är förknippade med den snabbare förändringen av s.k. reduktion per åldersenhet. Övriga nack- delar som har beskrivits beträffande modellen ”brantare lutning” gäller dock också i fråga om modellen ”förhöjd startpunkt”. En ”förhöjd startpunkt” skulle innebära en ännu kraftigare re- pressionshöjning – särskilt för de allra yngsta – än modellen ”bran- tare lutning”. Det saknas belägg för att en sådan förändring skulle leda till minskad brottslighet långsiktigt och på ett generellt plan. I samma del kan också konstateras att tröskeleffekten skulle bli mycket större än . Tröskeln skulle allt- så kunna sägas utjämnas på bekostnad av att tröskeln görs mer än dubbelt så hög (från av straffvärdet) som (från av straffvärdet). Eftersom modellen innebär högre s.k. straffmätningsvärden än för lagöverträdare som är eller äldre, skulle den också medföra problem när det gäller tolkningen av bestämmelserna om de särskilda ungdomspåföljderna. Det finns en praxis när det gäller tillämp- ningsområdena för dessa som skulle behöva göras om från grunden om straffmätningsvärdena skulle öka generellt för lagöverträdare inom åldersgruppen 15–17 år.15 En därmed sammanhängande fråga är om det över huvud taget finns något kvarvarande utrymme för särskilda ungdomspåföljder, om lagöverträdare i åldern 15–ska ”ta över” den position som lagöverträdare i åldern 18–har i dagens system. Ett alternativ skulle visserligen kunna vara att minska nivåerna för s.k. ungdomsreduktion för 15–17-åriga lagöverträdare till 15Se avsnitt 4.2.6. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga de nivåer som gäller för 18–20-åriga lagöverträdare men sam- tidigt utvidga tillämpningsområdena för de särskilda ungdomspå- följderna så att dessa kan vara tillämpliga även vid högre straff- mätningsvärden än . Vi återkommer till dessa frågor i avsnitt 9. Det kan också nämnas att modellen ”förhöjd startpunkt” skulle innebära en större höjning av den s.k. straffmassan än modellen ”brantare lutning”. Detta innebär att även ekonomiska skäl talar ännu starkare mot modellen ”förhöjd startpunkt” än mot modellen ”bran- tare lutning”.16 Alternativ 4 – ”Mindre tröskel” De tre modeller som har beskrivits ovan kan på olika sätt knytas till dagens nivåer för s.k. ungdomsreduktion. Alternativ 1 innebär att lag- överträdare i åldern 15–även fortsättningsvis ska få samma s.k. ungdomsreduktion vid straffmätningen som . Alternativ 2 inne- bär en jämn kurva för den s.k. reduktionen från den nivå som gäller för 15-åriga lagöverträdare (80 procents s.k. reduktion) ned mot den nivå som enligt våra direktiv ska gälla för myndiga lagöver- trädare (0 procents s.k. reduktion). Alternativ 3 innebär att nivåerna för den s.k. reduktionen ändras så att 15–17-åriga lagöverträdare får ta över den plats i vad man skulle kunna kalla för reduktionssystemet som 18–20-åriga lagöverträdare har . Utöver dessa tre modeller går det naturligtvis att tänka sig andra alternativ, bl.a. modeller som utgör mellanting mellan två av model- lerna 1–3. Det skulle på så sätt kunna sägas finnas ett oändligt antal alternativ eller modeller att välja bland, med olika start- och slut- punkter och med olika lutningar på reduktionskurvan. Vi ska här nöja oss med att åskådliggöra det sagda med ett exempel. Ett exempel på ett fjärde alternativ skulle kunna vara att låta den s.k. reduktionen börja på , så att straffmätningsvärdet för en 15-årig lagöverträdare är av straffvärdet. Straffmätnings- värdet skulle sedan kunna öka för varje ök- ning av lagöverträdarens ålder med för att nå en nivå mot- svarande av straffvärdet när lagöverträdaren är nästan 16Vi återkommer till de ekonomiska konsekvenserna i avsnitt 11.5. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga , exempelvis 11 månader. Tröskeleffekten när lagöverträ- daren fyller motsvarar då , dvs. lika många procentenheter som vid den av oss beskrivna tröskeln . Det rör sig alltså om en mindre tröskel än med alternativ 1 och en mindre brant lutning än med alternativ 2. kan konstateras att modellen – liksom alternativ 2 och 3 – innebär repressionshöj- ningar för alla lagöverträdare som var äldre än (fyllda) för brottet. Den s.k. reduktionen vid olika åldrar med alternativ 4 framgår av följande skiss. Ålder vid brottet eller brotten (år) Repressionshöjning med ”mindre tröskel” (modell nr 4) En förändring enligt modell nr 4 (”mindre tröskel”) skulle innebära en repressionshöjning motsvarande det blå och blåstreckade området i följande skiss. Det blå fältet beskriver repressionshöjningen för lag- överträdare i åldern 15–medan det blåstreckade området be- skriver den höjning för lagöverträdare i åldern 18–som förut- sätts i våra direktiv och som är gemensam för samtliga våra alternativ. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Ålder (år) Vi har i våra allmänna utgångspunkter angett att tröskeleffekter kan framstå som orättvisa och att det finns en risk för att tröskeleffekter leder till att systemets trovärdighet kan ifrågasättas, även om vi i det sammanhanget också har tagit ställning för att det krävs någonting mer än intresset av att utjämna en tröskeleffekt för att motivera en repressionshöjning.