sou · H6B337 · 2018-05-30 00:00:00 — Det är också viktigt att ett centrum för samordning och kunskaps- utveckling med uppgifter på området våld mot närstående har ett nära samarbete med andra relevanta kompetens- och kunskaps- centrum samt kunskapsbärande myndigheter, såväl som SKL, läns- styrelserna och civilsamhällesorganisationer. Det måste också finnas ett samarbete med lämpliga lärosäten. Utredningens förslag är att arbetet utgå ifrån den verksamhet som bedrivs på många olika håll i och bygga vidare på detta, snarare än att inrätta nya organisatoriska strukturer. bör få i uppdrag att samordna det nationella kompetensarbetet , bör ges i uppdrag att inrätta ett centrum för sam- ordning och kunskapsutveckling för insatser till och behandling för personer som utsätter närstående för våld. grund- verksamhet regleras i förordning (2015:284) med instruktion för . I förordningens fjärde paragraf finns en uppräkning av myndighetens uppgifter som rör statlig styrning med kunskap. Förordningens 11–12 § reglerar samverkan med andra aktörer. Regeringen har gett i uppdrag att inom social- tjänst samt hälso- och sjukvård stödja genomförandet av den natio- nella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvin- nor. Till uppdraget hör även att stödja uppföljningen av hela strategin på nationell nivå. Uppdraget rör tre områden: kunskap om förekomst av våld och våldsrelaterade insatser samt kompetensstöd respektive metodutveckling för vård- och omsorgspersonal.4 ansvarar för dödsfallsutredningar enligt lagen (2007:606) om utredningar avseende vissa dödsfall och förordningen (2007:748) om utredningar avseende vissa dödsfall. Syftet med ut- redningsverksamheten är att regeringen ska få underlag för att fatta beslut om åtgärder som har som mål att förebygga att barn far illa eller att en vuxen person utsätts för våld eller andra övergrepp av en närstående eller tidigare närstående. Enligt ett förslag från reger- ingen ska uppdraget utökas på det sätt som framgår i kapitel 7. Med hänsyn till generella roll beträffande kun- skaps-, metod- och regelutveckling samt framtagande av statistik inom socialtjänst och hälso- och sjukvård, tillsammans med myndig- hetens roll i genomförandet och uppföljningen av den nationella strategin samt till arbetet med dödsfallsutredningarna, anser utred- ningen att uppgiften att inrätta ett centrum för samordning och kun- skapsutveckling är lämpligt att lägga hos . 4S2017/01221/JÄM (delvis). 14.4.2Uppdrag för centrum för samordning och kunskapsutveckling samt andra aktörers roller Huvudansvar för metod- och kunskapsutveckling på området För att vidareutveckla metoder för vård- och omsorgspersonal har fått i uppdrag av regeringen att kartlägga förekomst och behov av standardiserade bedömningsmetoder i hälso- och sjuk- vårdens arbete med våldsutsatta och våldsutövare, utveckla standar- diserade bedömningsmetoder om utsatthet för hedersrelaterat våld och förtryck samt våldsutövande. har också i upp- drag att utveckla metoder för samt hälso- och sjuk- vårdens behandlingsarbete med våldsutövare, stödja utvecklingen och spridningen av bedömnings- och behandlingsmetoder i social- tjänstens samt hälso- och sjukvårdens arbete med flickor och pojkar som är utsatta, eller riskerar att utsättas för, våld av närstående. Detta utgör en del av övergripande uppdrag att stödja genomförandet och uppföljningen den nationella strategin. Uppgifterna kan, enligt utredningens uppfattning, ingå i ett kom- mande uppdrag att ansvara för den nationella kompetens- och kun- skapsutvecklingen när det gäller förändringsarbete med vålds- utövare. kunskapsutveckling bör få i uppgift att ta ett nationellt huvudansvar för att identifiera, undersöka, ut- veckla och utvärdera svenska och internationella metoder för iden- tifiering av och insatser och behandling för våldsutövare. Kriminal- vården är den myndighet i som har störst erfarenhet av behandling av våldsutövare som är dömda. Kriminalvården har ett väl utvecklat forsknings- och utvecklingsarbete på området samt en strukturerad ordning för ackreditering av behandlingsprogram. Krimi- nalvården kan också, tillsammans med RMV, erbjuda mycket kun- skap och erfarenhet när det gäller risk- och behovsbedömningar, se kapitel 6. Kriminalvården bör därför involveras i arbetet med metod- utveckling hos kunskapsutveckling. kunskapsutveckling bör också eta- blera ett närmare samarbete med RMV kring den framtida utveck- lingen av instrument för riskbedömningar, som även ska kunna användas för att identifiera vilka behov av insatser den bedömde våldsutövaren har. Integrerade och samlokaliserade mottagningar för våldsutövare, våldsutsatta och barn är enligt många som arbetar med behandling och insatser till dessa grupper en bra lösning av flera skäl, inte minst för säkerhetsarbetet med de våldsutsatta. Sådana mottagningar bör inrättas för att finnas i alla delar av landet och drivas av landsting/ regioner och kommuner i samverkan. Andra myndigheter, utöver kommuner och landsting/regioner, bör vara knutna till och samar- beta med dessa verksamheter. kun- skapsutveckling bör ges i uppdrag att, med utgångspunkt i de erfaren- heter som finns på området och med hänsyn till den nationella vägledning som ska tas fram, utveckla en modell för mottagningar för insatser till personer som har problem med eget våldsutövande. Dessa mottagningar kan med fördel enligt utredningens uppfattning drivas av kommuner och landsting/regioner i samarbete. Mottag- ningarna bör ta emot personer som själva söker hjälp hos mottag- ningen samt personer som hänvisas dit från t.ex. , sjukvården, polisen och Kriminalvården. Mottagningarna bör erbjuda insatser och behandling för såväl våldsutövare som våldsutsatta och barn som upplevt våld. Mottagningarna bör även ha kompetens för att erbjuda behandling för missbruk. Statliga bidrag bör kunna ges till kommuner och landsting som väljer att inrätta mottagningar enligt den modell som tas fram av kunskapsutveckling. Ansökningar och utbetalningar av dessa bidrag bör administreras av inom befintligt system för statsbidrag. Regeringen bör överväga att ge i uppdrag att betala ut sådana bidrag, förutsatt att en godtagbar modell för aktuella mottagningsverksamheter har arbetats fram av kunskapsutveckling. Den pågående översynen av statsbidrag och utvärderingen av ut- vecklingsmedel som genomför bör emel- lertid avvaktas. Samordning inom och med andra aktörer En av de uppgifter som bör ligga på kunskapsutveckling är att förstärka och samordna de uppgifter som har på våldsområdet . Det gäller såväl per- manenta uppdrag som särskilda regeringsuppdrag. Uppdraget behö- ver även omfatta att utveckla arbetet med våldsutövare med hjälp av de andra grundfunktioner som finns hos . Myndig- heten är organiserad i ett antal avdelningar, som samtliga kan fylla en viktig funktion i arbetet för en nationell kompetenssamordning. finns avdelningar för statistik och jämförelser, rättsliga frågor, behörighet och statsbidrag, kunskapsstyrning för hälso- och sjukvården, kunskapsstyrning för samt utvärdering och analys. Myndigheten genomför också de utredningar som enligt lagen om utredningar avseende vissa skador och dödsfall ska genom- föras då ett barn har skadats eller avlidit till följd av brott och då en vuxen har avlidit till följd av brott som begåtts av en närstående. kunskapsutveckling ska samarbeta med samtliga relevanta enheter inom . kunskapsutveckling ska också samarbeta med andra nationella kompetens- och kunskapscentra och kunskapsbärande myndigheter och civilsamhällesorganisationer när det gäller våld mot närstående. Det gäller särskilt Barnafrid, Nationellt centrum för kvinnofrid, , , , , länsstyrelserna, och samt civilsamhällesorganisationer som Rikskriscentrum, som organiserar både fristående och kommunala mottagningar för män i kris, och paraplyorganisationerna Unizon och Roks för kvinno- och ungdomsjourer. Även sådana myndig- heter som Arbetsförmedlingen, och Arbetsmiljö- verket behöver involveras i arbetet. kunskapsutveckling behöver också söka ett nära samarbete med SKL. För att förbättra kunskapen om förekomsten av våld och vålds- relaterade insatser har haft regeringens uppdrag att ta fram förslag på indikatorer för uppföljning av den nationella strate- gin samt utreda förutsättningarna för att i öppna jämförelser av hälso- och sjukvården inkludera uppgifter om våld och könsstymp- ning. Vidare har haft i uppdrag att redovisa åtgärder för att inom hälso- och sjukvården utveckla nationell statistik som rör våld, ta fram en vägledning till kommuner och landsting för att möjliggöra enhetliga uppskattningar av kostnaden för insatser som orsakas av våld i nära relationer, och genomföra en nationell kart- läggning av hedersrelaterat våld och förtryck.5 Huvuddelen av dessa uppdrag redovisades . JÄMY ska redovisa en första uppföljning av den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor . Uppföljningen av våldsmålet ska utgå från målsättningarna i den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och Europa- rådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet.6 har utvecklat ett digitalt verktyg för systematisk uppföljning för verksamheter som arbetar med våld i nära relationer, SUV. Stödet finns i två versioner, en som riktar sig till verksamheter för personer som blivit utsatta för våld i nära relationer och en som riktar sig till verksamheter som ger stöd och behandling till personer som utövar våld i nära relationer. Verktygen testas av i samarbete med SKL. Alla delar som rör förändringsarbete med våldsutövare i detta uppföljande arbete bör samlas in och analyseras särskilt av kunskapsutveckling. SUV bör bli ett verktyg i detta arbete. Kunskapsutveckling, utbildning och kompetensstöd Utbildning och kompetensstöd inom området våld mot närstående utförs av olika aktörer. Det finns offentliga aktörer som har uppdrag på området, men fokus ligger ofta på arbete med de våldsutsatta. Många som arbetar med insatser och behandling till våldsutövare har gått utbildningar hos ATV i . Utbildning behöver, som nämnts tidigare, ske på olika nivåer. Det finns dels behov av en grund- läggande kompetens för alla som kan komma i kontakt med våld, dels en specialiserad kompetens för dem som ska arbeta med behand- ling av våldsutövare. För att förstärka kompetensstödet för vård- och omsorgs- personal ska planera för fördjupad fortbildning om 5S2017/01221/JÄM (delvis). 6S2017/07218/RS (delvis) Regleringsbrev för avseende Jämställdhetsmyndig- heten. hedersrelaterat våld och förtryck i socialtjänst samt hälso- och sjukvård.7 har länsstyrelserna haft i uppdrag att i sam- verkan med ansvara för regionalt kompetensstöd om våld i nära relationer till kommuner och ideella föreningar och stiftelser. tillhandahåller kompetensstöd till utveck- lingsledare på länsstyrelserna, som i sin tur ansvarar för det regionala kunskapsstödet till kommuner och ideella föreningar. För att ut- veckla kvaliteten i arbetet finns det för kommuner och ideella aktö- rer utvecklingsmedel att söka . Det regionala metod- och kompetensstödet ska utvärderas . NCK anordnar fort- bildning för olika yrkeskategorier och kurser på universitetsnivå. Utbildningarna riktar sig till studenter och yrkesverksamma som möter våldsproblematiken i sitt arbete. NCK medverkar också regel- bundet i flera olika grundutbildningar på universitets- och hög- skolenivå och har arbetat med att ta fram utbildningsmaterial. NCK har lanserat en grundläggande webbkurs om mäns våld mot kvinnor och våld i nära relationer. Kursen riktar sig till och andra personalkategorier som i sitt yrke möter kvinnor som utsätts för våld. Även privatpersoner och andra intresserade kan gå kursen. , länsstyrelserna och NCK har i uppdrag att ta fram kompetensstöd om våld i nära relationer för yrkesverksamma. Regeringen har träffat överenskommelser med SKL som bl.a. omfattar kompetensutveckling på området. Jämställd- hetsmyndigheten ska inom sitt ansvarsområde samla och sprida kun- skap baserad på forskning och beprövad erfarenhet och verka för en kunskapsbaserad praktik. Kriminalvården är den enda nationella myndighet som utbildar behandlare som ska arbeta med våldsutövare. kunskapsutveckling bör få i uppgift att inventera det utbildnings- och kompetensutvecklingsarbete som pågår när det gäller våldsutövande hos bl.a. de aktörer som redovisats ovan och se över hur detta kan förbättras och samordnas. När natio- nella riktlinjer för förändringsarbete med våldsutövare har tagits fram, behöver kunskapsutveckling föra en dialog med samtliga aktörer för att se till att utbildning och kompetensstöd grundas på metoder som utvärderats och kvalitets- säkrats. kunskapsutveckling bör också ges i uppdrag att tillsammans med Kriminalvården se över hur utbildningen av programledare och behandlare kan utvecklas och om 7S2017/01221/JÄM (delvis). det är möjligt att samordna utbildning för behandlare av såväl dömda som icke-dömda våldsutövare. Forskning och högre utbildning Det finns ett väl utvecklat arbete och forskning kring behandling av våldsutövare i , knutet till i (se kapitel 12). Den norska modellen med statlig finansiering av ut- veckling och forskning samt utbildning av terapeuter, är något som utredningen anser att även bör överväga. ordning och kunskapsutveckling bör söka samarbeten med lärosäten för att främja ett långsiktigt utbildnings- och forskningsarbete på området. Regeringen bör också utreda förutsättningarna för att ge ett forskningsråd i uppdrag att utlysa forsknings- och utvecklings- medel som forskare och forskargrupper får söka i konkurrens. Ut- redningen har inom ramen för det här uppdraget inte haft möjlighet att fördjupa sig särskilt i denna fråga. Godkännande av behandlingsprogram och verksamheter kunskapsutveckling bör få i uppdrag att tillsammans med Kriminalvården undersöka förutsättningarna för att utforma en ordning för godkännande av metoder för behand- ling av våldsutövare. Syftet med en ordning för godkännande ska vara att behandling ska bygga på erfarenhet och beprövad metod och uppfylla vissa grundläggande krav på vetenskaplig förankring. Cent- rum för samordning och kunskapsutveckling ska också ta fram grundkriterier för verksamheter som erbjuder behandling för vålds- utövare. Kriterierna ska garantera att säkerheten för våldsutsatta och barn hanteras på ett godtagbart sätt samt att verksamheterna i övrigt bedrivs professionellt. Detta kan exempelvis röra sådant som kom- petens och utbildning hos den personal som arbetar i verksamheten. kunskapsutveckling bör överväga om det finns behov av att införa någon form av tillståndsplikt för behandlingsverksamheter. Förslag: En ny sekretessbrytande regel ska införas i 10 kap. 18 b § offentlighets- och sekretesslagen till förebyggande av allvarlig brottslighet. Sekretessen inom och hälso- och sjukvården ska inte hindra att uppgifter som rör en enskild läm- nas till en polismyndighet om det på grund av särskilda om- ständigheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . För utlämning av uppgiften krävs att den kan antas bidra till att förhindra sådan brottslig verksamhet. En hänvisning till den nya sekretessbrytande regeln ska in- föras i 12 kap. 10 § socialtjänstlagen. kunskapsutveckling bör ges i uppdrag att ta fram verksamhetsspecifika riktlinjer för utbyte av information mellan olika myndigheter när det finns misstanke om våld mot närstående. kunskaps- utveckling ska arbeta tillsammans med länsstyrelserna för att erbjuda utbildning om rutiner för informationsutbyte mellan olika myndigheter när det finns ett sådant behov. Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, oavsett om det avser ett utlämnande av en handling, muntligen eller på något annat sätt (3 kap. 1 § OSL). Sekretess gäller såväl mot enskilda som mot andra myndigheter och kan även gälla mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet (8 kap. 1 och 2 §§ OSL). Syftet med sekretess mellan myndigheter är främst att värna om den enskildes integritet. har myndigheter ett behov av att utbyta information sinsemellan, och det har ansetts vara en självklar princip att myndigheter är skyldiga att samarbeta och bistå varandra i den utsträckning som är möjlig. Denna princip kommer bl.a. till uttryck i 6 § förvaltningslagen (1986:223). I många fall måste myndigheter kunna utbyta information för att fullgöra sina uppgifter. Sekretess- regleringen innehåller därför särskilda sekretessbrytande bestäm- melser, som har utformats efter en intresseavvägning mellan myn- digheternas behov av utbyte av uppgifter och det intresse den aktu- ella sekretessbestämmelsen är avsedd att skydda. Det finns också särskilda regler för vad som händer med sekretessen när en uppgift lämnas över från en myndighet till en annan. I 21 kap. OSL finns generella regler om sekretess till skydd för uppgift om enskilds per- sonliga förhållanden oavsett i vilket sammanhang den förekommer. Därutöver gäller olika regler för sekretess inom respektive myndig- hets ansvarsområde och verksamhet. Enligt 10 kap. 23 § OSL får uppgifter som rör misstanke om ett be- gånget brott lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet, om det misstänkta brottet har ett straffvärde fäng- else. Paragrafen ger denna möjlighet till myndigheter vars verksam- het omfattas av sekretess som är undantagen från generalklausulens tillämpningsområde, som socialtjänst och hälso- och sjukvård. Det finns inga krav på graden av misstanke, utan det ankommer på myndigheten själv att göra en bedömning av om uppgifter bör läm- nas över. 10 kap. 21 § OSL reglerar särskilt möjligheten att lämna över uppgifter om brott enligt 3, 4 och 6 kap. mot någon som inte har fyllt . 10 kap. 24 § OSL föreskriver att sekre- tessen med vissa undantag kan brytas vid misstanke om begånget brott om fängelse ingår i straffskalan för brottet och detta kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Bestämmelsen omfattar till skillnad från 23 § inte socialtjänstsekretessen. I 10 kap 27 § finns den s.k. generalklausulen, som innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde fram- för det intresse som sekretessen ska skydda. Detsamma gäller över- lämnande av uppgifter mellan olika verksamhetsgrenar inom en myn- dighet. Socialtjänstsekretess och hälso- och sjukvårdssekretess är undantagna från generalklausulens tillämpningsområde. fanns ingen sekretessbrytande regel för social- tjänsten till förebyggande av brott. Någon sådan finns inte för hälso- och sjukvården. Utredningen om kriminella gruppe- ringar lade 2010 fram det förslag som ledde till införandet av 10 kap. 18 a § OSL som beskrivits ovan och gäller uppgifter inom social- tjänsten för personer som inte har fyllt 21 år.8 Den nationella sam- ordnaren mot våld i nära relationer lade i sitt betänkande fram ett förslag om en ny sekretessbrytande bestämmelse till förebyggande av allvarlig brottslighet i nära relationer. och hälso- och sjukvården ska enligt förslaget ha en möjlighet att lämna upp- gifter om en enskild till polisen även när det rör sig om uppgifter om gärningar som inte ägt rum men riskerar att göra det. Utöver de generella bestämmelserna om sekretess inom och hälso- och sjukvården, inkluderades socialtjänstsekretess enligt 26 kap. 3 § OSL som gäller inom familjerådgivning i förslaget. Förslaget resulterade emellertid inte i någon lagändring. En ny sekretessbrytande bestämmelse till förebyggande av brott En ny sekretessbrytande regel ska införas i 10 kap. 18 b § OSL till förebyggande av allvarlig brottslighet mot person, med innebörd att och hälso- och sjukvården ska ha en möjlighet att lämna uppgifter om en enskild till Polisen. En avgränsning ska ske till brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. för vilket det inte är för- skrivet lindrigare straff än fängelse . I enlighet med andra sekretessbrytande regler i 10 kap. OSL ska det inte vara någon skyl- dighet för och hälso- och sjukvården att delge polisen uppgifter i dessa fall. och hälso- och sjukvården ska genom en samlad bedömning själva avgöra om det är lämpligt att sekretessen bryts. Polisen har ingen möjlighet att kräva uppgifter av myndigheterna. Den nya sekretessbrytande regeln ska lämpligen in under rubriken brott i 10 kap. OSL. Utformningen av bestämmelsen har 10 kap. 18 a § OSL som förebild. Sekretess- belagda uppgifter får lämnas av och hälso- och sjuk- vården till en polismyndighet om det p.g.a. särskilda omständigheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott som avses i 3, 8SOU 2010:15 och prop. 2011/12:171. 4 eller 6 kap. för vilket det inte är förskrivet lindrigare straff än fängelse . Uppgiften måste antas bidra till att för- hindra brottsligheten. Bestämmelsen utgår alltså från uppgifter om den enskilde som kan komma att begå ett brott. En uppgift som angår misstanke om ett begånget brott omfattas inte utan regleras främst i 10 kap. 23 § OSL. Rätten till personlig integritet är stark och en sekretessbrytande regel bör därför så långt möjligt avgränsas för att inte urholka detta intresse. Det måste också göras en bedömning av risken för att för- troendet för och hälso- och sjukvården från allmän- hetens sida undergrävs, vilket skulle kunna medföra att människor i vissa situationer avstår från att söka hjälp. Vid våldsbrott har in- tresset av effektiv brottsbekämpning regelmässigt varit större än beträffande andra brott. De brott som omfattas av förslaget är bland annat mord, dråp, grov misshandel och våldtäkt. Utredningen anser att intresset av att från och hälso- och sjukvårdens sida kunna bidra till att förebygga allvarlig brottslighet mot person väger tyngre än en hypotetisk risk för att våldsbenägna personer pga. en sekretessbrytande regel skulle välja att inte söka vård eller hjälp. I enlighet med andra sekretessbrytande regler ska det inte vara någon skyldighet för och hälso- och sjukvården att delge polisen uppgifter i dessa fall. och hälso- och sjukvår- den ska genom en samlad bedömning själva avgöra om det är lämp- ligt att sekretessen bryts. Utredningen anser inte att rätten att bryta sekretessen ska omfatta uppgifter hos den kommunala familjeråd- givningen med hänsyn till den speciella roll den verksamheten har. En första förutsättning för att uppgifter ska få lämnas ut ska vara att det föreligger en risk för att en person ska begå brott enligt 3, 4 eller 6 kap. . Riskbedömningen måste grundas på kon- kreta omständigheter, men det krävs inte att brottsligheten kan preciseras exakt. Sekretessbelagda uppgifter ska vidare bara få läm- nas till polisen om det kan antas ge viss effekt. Uppgifter bör således bara få lämnas till polisen om det kan antas att uppgifterna kan bidra till att förhindra att personen ifråga kommer att begå vissa all- varligare brott mot person. Utredningen väljer att inte begränsa den sekretessbrytande be- stämmelsen till brott mot närstående. Detta ställningstagande grun- das till viss del på att närståendebegreppet kan vara svårt att tillämpa i vissa situationer, t.ex. i vissa fall av hedersrelaterad brottslighet där personer står i begrepp att utsätta andra som inte faller inom be- greppet närstående. Ställningstagandet grundas också på att det finns ett behov av att kunna underrätta polisen även i andra ärenden än vid brott mot närstående. Utredningen önskar inte att införa en särreg- lering för brott mot närstående, när det förekommer fall av våld mot icke närstående personer som skulle kunna förhindras genom en dylik bestämmelse. Det kan exempelvis handla om per- soner med psykisk ohälsa som vänder sig till psykiatrin och som uttrycker en önskan eller rädsla för att skada andra, som inte nöd- vändigtvis är närstående. Sådana exempel har funnits och hante- ringen har väckt debatt .