sou · H6B383 · 2018-12-11 00:00:00 — Det kan också skapa ökad medvetenhet hos familjer och övriga berörda aktörer. Det kan inte uteslutas att en bieffekt av regleringen även blir ökade incitament för vuxna i nyanlända familjer med barn att snabbare tillägna sig svenska språket och undvika 862 kap. 4 § Bekendtgørelse om tolkebistand efter sundhedsloven. Barn och anhöriga som tolkar Avgörande är att en reglering avseende barn- tolkning också kan mötas med ökade insatser för tillgängliga och kvalitativt goda tolkresurser inom offentlig sektor. Med offentlig sektor avses också privata utförare verksamma inom det offentliga åtagandet i förskola och skola, hälso- och sjukvård samt inom social- tjänstens område. Ökad tillgång på professionella tolkresurser kan bidra till att vuxna anhöriga och vänner inte förväntas bistå i rollen som tolk vid kontakter med myndigheter, hälso- och sjukvård eller offentlig förvaltning. Barn, anhöriga och vänner kan även fortsättningsvis fylla viktiga funktioner som stöd vid olika typer av samhällskon- takter, men ska inte fullgöra tolktjänster. har åtagit sig att rättsligt följa utgångspunkter, utredningens förslag är ett sätt att möta och kodifiera detta i svensk rätt. Förbudet mot att använda barn som tolkar bör regleras i anslut- ning till bestämmelsen i förvaltningslagen (2017:900) om att en myndighet ska använda tolk om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som inte behärskar svenska. Motsvarande förbud mot att använda barn som tolkar i domstol bör regleras i anslutning till bestämmel- serna om anlitande av tolk i domstol i och förvalt- ningsprocesslagen.87 Möjligheterna att tillämpa undantag för att barn ska kunna användas som tolkar föreslås där begränsas ytterligare och endast avse enkel informationsgivning. En alternativ möjlighet är att regleringen införs i den föreslagna tolklagen. Tolklagen avser emellertid endast talade språk, vilket utgör en för snäv avgränsning. Barnperspektivet ska upprätthållas även vid teckenspråk, vilket talar för reglering i förvaltningslagen, och förvaltningsprocesslagen. artikel 4 förpliktar staten att vidta alla lämp- liga lagstiftningsåtgärder som behövs för att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. Det innebär bland annat att lagstiftaren ska se till att den inhemska rätten stämmer överens med . Den av utredningen föreslagna regleringen stäm- mer bland annat överens med vad som anges i artikel 3 om att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Bestämmelsen stämmer också överens med vad 8713 § förvaltningslagen (2017:900), 5 kap. 6 § (1942:740) och 50 § förvalt- ningsprocesslagen (1971:291). Barn och anhöriga som tolkar som anges i artikel 32 om att konventionsstaterna ska vidta lagstiftningsadministrativa åtgärder för att säkerställa barnets rätt till skydd mot ekonomiskt utnyttjande och mot att utföra arbete som kan vara skadligt eller hindra barnets utbildning. Utredningen lägger inte förslag om resursförstärkning till myndig- heter och offentliga aktörer som följd av förslaget. Offentlig sektor förutsätts ha i uppgift att agera i enlighet med barnkonven- tionens krav. Utredningens förslag om tillkommande reglering ger ytterligare stöd för denna hållning. 9.5.1Beställarkompetens och tolkning för barn •Kammarkollegiet föreslås få i uppdrag att ta fram utbildnings- och informationsmaterial riktade till tolkanvändare inom offentlig sektor, •insatserna ska särskilt beakta vikten av barnperspektivet vid tolkning för barn och de behov av utbildning och andra åtgär- der som kan finnas. Skälen för utredningens förslag Bemötande av barn som inte talar svenska kan innebära behov av tolkstöd. Utredningen ser behov av insatser som rör barn och barnperspektiv i utbildning, fortbildning och information för tolkar, nuvarande och blivande tolkanvändare. Kammarkollegiet föreslås få i uppdrag att ta fram utbildnings- och informationsmaterial riktade till tolkanvändare inom offentlig sektor. Insatserna ska särskilt beakta vikten av barnperspektivet vid tolkning för barn och de behov av utbildning och andra åtgärder som kan finnas. Tydligare krav och bättre kompetens behöver utvecklas vid myn- digheter och andra samhällsaktörer i samband med tolkning då det gäller barns rätt att uttrycka sin mening. Det inbegriper även tolkar som arbetar mot privata aktörer, som utför uppgifter inom det offentliga åtagandet. Det anknyter till synsätt och förhållanden inom Barn och anhöriga som tolkar andra verksamheter inom offentlig sektor. Inom en rad yrkesom- råden där kontakter sker med barn, förutsätts specialkompetens. Exempel på detta är de särskilt utbildade poliser utreder brott mot barn och håller förhör med barn. När det finns misstankar om att barn utsatts för brott ska särskilt polis, åklagare och socialtjänst samverka, men också hälso- och sjukvård. Det handlar bland annat om att barnet inte ska behöva berätta vad det varit med om för flera personer och . Om det finns ett så kallat barnahus på orten, håller polisen om möjligt förhören där. I annat fall hålls förhören i för barn särskilt anpassade förhörsrum hos polisen.88 Det är viktigt att även de tolkar som arbetar vid förhör med barn har en medvetenhet om att ha ett barnperspektiv i sitt yrkesutövande. Vissa fortbildningsinsatser som berör barnperspektivet vid tolk- ning bedrivs inom folkbildningen. En sådan fortbildning anordnas t.ex. av i och gäller en kost- nadsfri kurs för yrkesverksamma tolkar inom området tolkning för ensamkommande barn och unga. Kursen har fokus på barn- och mödravård och behandlar bland annat begrepp och tolketik. Kurs- deltagarna ges också möjligheter till erfarenhetsutbyte och kollegialt lärande.89 Behovet av utbildning och information gäller i betydande grad också beställare av tolktjänster inom de offentliga verksamheterna. Kam- markollegiet har i sin rapportering lyft fram behovet av obligatoriska kurser i tolkanvändning för sådana offentliganställda som i tjänsten behöver använda tolk. Det kan t.ex. gälla vårdpersonal, poliser, socionomer och pedagoger. har på liknande sätt noterat behovet av förbättrad beställarkompetens inom såväl statliga verksamheter som inom kommuner och landsting. Det gäller inte främst kunskap om gällande tolkavtal eller beställningsrutiner, utan kompetens och kravställning kring tolkningen som verktyg för att uppnå ändamålsenlig och rättssäker kommunikation. Det är också viktigt att öka kunskapen om de förutsättningar som tolkar arbetar /om-polisen/polisens-arbete/brott-mot-barn, . 89www.folkuniversitetet.se/Kurser--Utbildningar/Sprakkurser/tolk/Ostersund/tolkning- inom-sjukvard----barn--och-modravard, . Barn och anhöriga som tolkar under och bidra till att deras arbetssituation kan utformas på ett konstruktivt sätt. Tolkförmedlingarna lämnar i regel erbjudanden om allmän bestäl- lar- och användarutbildning som en i ramavtalen ingående komponent. Sådan utbildning avropas dock i mycket begränsad utsträckning. Ut- redningen föreslår därför vissa insatser inom området. Uppdrag bör läggas på Kammarkollegiet att i samverkan med ytterligare aktörer ut- veckla ett mer generellt informations- och utbildningsmaterial riktat mot offentlig sektor som grund för sektorsvis fördjupning. Materialet bör också särskilt beakta frågan om barntolkning. Kammarkollegiet bör i sitt arbete samverka med utbildnings- anordnare som arbetat med frågorna. Inom högskolan finns erfarenheter hos vid uni- versitet som i samråd med andra delar av högskolan kan nå stra- tegiska målgrupper under utbildning. Universitet och högskolor utbildar en rad yrkesgrupper som i sin framtida yrkesutövning kom- mer att använda tolkar. Det vore av betydande värde om moment kring tolkanvändning kan föras in i relevanta kurs- och studieplaner. Insatserna bör då också uppmärksamma vikten av att kunna anlägga ett barnperspektiv vid tolkning. 10.1Tolkning i de nordiska länderna Språkfrågor i har en lång gemensam historia, där sam- arbetet mellan länderna även inneburit utveckling av en rad under- lättande regelverk. Medborgare i de nordiska länderna ges sär- skilda möjligheter att kommunicera på sitt modersmål vid bland annat myndighetskontakter i annat nordiskt land. gäller en konvention mellan , , , och om nordiska medborgares rätt att använda sitt eget språk i annat nordiskt land. Av denna konvention följer bland annat att de nordiska staterna ska verka för att medborgare vid behov ska kunna använda sitt eget språk vid kontakt med myndigheter i andra nordiska länder. I mål och ärenden vid domstolar och andra offent- liga organ ska nordiska medborgare om möjligt också få behövlig kostnadsfri tolkhjälp, särskilt i brottmål och vid allmänt åtal, där tolkhjälp alltid ska ges. Det finns dock möjlighet för länderna att reglera eventuell återbetalning för tolkkostnader om part förlorar ett mål och ska stå för rättegångskostnader. Konventionen anger också att de nordiska staterna ska främja inrättandet av offentliga språkserviceorgan eller tillhandahållandet av tolk- och översättningsservice i annan form på orter där nordiska medborgare som inte förstår värdlandets språk vistas i större antal. Det finns då även skäl att bekosta översättning av anvisningar, bro- schyrer, blanketter eller dylikt som kan underlätta kontakten mellan den enskilde och det allmänna.1 Rätt att i vissa ärenden inom det sociala området och inom hälso- och sjukvård använda danska, finska, isländska, norska eller svenska följer av lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. 1Artikel 2, 3 och 5, , Konvention mellan , , , och om nordiska medborgares rätt att använda sitt eget språk i annat nordiskt land, , gäller från . genomgång av språkliga förutsättningar ger ock- så en bakgrundsteckning till frågan om samhällets behov av och för- hållningssätt till tolktjänster.2 Utredningen ger i detta kapitel en kortfattad lägesbild av de för- hållanden som f.n. gäller tolkning i offentliga verksamheter i , och . Rent allmänt kan konstateras att rättigheterna till tolkning är betydande i för enskilda i kontakt med myn- digheter och samhällsorgan, i vart fall i , och . Vissa begränsningar diskuteras dock och har kommit till uttryck främst i , där kostnadsfri rätt till tolk inom hälso- och sjukvård begränsats till . I kan på motsvarande sätt kostnader prövas då invandrad person erhållit medborgarskap. Tolkutbildning finns på olika nivåer, där utmärker sig med en i allt väsentligt akademisk nivå på de kvalificerade auktoriserade tolkarna. Auktorisation saknas i och , men olika typer av register över kvalificerade tolkar finns i samtliga länder. Ökan- de summor utgår för tolktjänster och förmedling av tolkar, där sam- hällets tolkbehov i betydande grad förmedlas av privata aktörer. I finns dock väl utbyggda offentliga tolkcentraler och i ännu ett antal kommunala förmedlingar. har på motsvarande sätt visat att offentlig organisation och förmedling av tolkar inom hälso- och sjukvården kan vara kvalitetshöjande och innebära kost- nadsbesparingar för det allmänna. Två av de nordiska länderna, och , har reglerat frågan om barntolkning. Det är i dessa länder inte tillåtet att använda barn som tolkar för föräldrar eller andra närstående, annat än i undantagsfall, t.ex. vid akuta och livshotande tillstånd inom hälso- och sjukvården. Officiellt språk i är norska. Språket omfattar varianterna bok- mål och nynorsk, där majoriteten av befolkningen skriver på bokmål. har också sex minoritetsspråk – sydsamiska, lulesamiska, nord- samiska, kvänska, och romani.3 2Nordiska ministerrådet (1997). Språkliga tjänster för invandrare i , , och . TemaNord, 1997:596. 3Föreningen , /om-norden/den-nordiska-sprakforstaelsen . Utredningens redovisning av gällande förhållanden i byg- ger i väsentlig utsträckning på underlag och personliga möten vid platsbesök i . Den norska förvaltningslagen anger en allmän vägledningsplikt samt en allmän utrednings- och informationsplikt gentemot den enskilde i myndighetsärenden.4 I en ”Tolkningsuttalelse fra lovavdelingen” har Justitie- departement angett att utgångspunkten är att norska är det språk som ska användas och att det inte finns någon generell plikt att anlita tolk. Huruvida tolk behöver anlitas får avgöras i det enskilda fallet med hänsyn till situationen. För att kunna göra en tillräckligt bra bedömning av ett ärende kan det behövas tolk om man inte på annat sätt kan kommunicera med parten på ett försvarligt sätt. Om det hos myndighet finns personal som behärskar det aktuella främmande språket, kan det vara onödigt att tillkalla tolk. Handlar det bara om vägledning och bägge parter behärskar ett tredje språk, till exempel engelska, anses det inte heller nödvändigt att anlita tolk. Behovet av att tillvarata den enskildes rättssäkerhet medför emellertid att kraven på språkkunskaper anpassas efter hur viktig informationen är.5 Norska utredningar påvisade att det tidigare förekom barntolkning inom flera delar av offentlig sektor. Det kom att ligga till grund för en reglering 2016, genom ändringar i förvaltningslagen. Det förbud som därefter gäller mot att barn används som tolkar, innehåller vissa undantag. Minderåriga får fortfarande användas för tolkning om det framstår som nödvändigt för att undvika att någon avlider eller lider allvarlig hälsoskada. Nödvändighetskriteriet innebär att undantaget 43 kap. 11e § lov om behandlingsmåten i forvaltningssaker (forvaltningsloven). 511 och 17 §§ lov om behandlingsmåten i forvaltningssaker (forvaltningsloven). Se även Veilednings- og informasjonsplikt i kommunikasjon med personer som ikke har tilstrekkelige norskkunnskaper, /no/dokumenter/-11-og-17--- veilednings--og-informasjons/id456200, . ska tillämpas restriktivt. Undantag från förbudet gäller också för- medling av information av enklare karaktär. I gäller att domstol ska använda tolk när någon som ska delta i förhandlingen inte talar norska. Tolken ska utses eller godkännas av rätten. Det anses dock onödigt att anlita tolk om rätten och alla inblandade parter kan det främmande språket.6 I den norska lagen om patient- och brukarrättigheter nämns inte tolk uttryckligen. Däremot anges det att den information som ges ska anpassas efter mottagarens individuella förutsättningar. Det gäller bland annat kulturell och språklig bakgrund, samt att personalen så långt som möjligt ska försäkra sig om att mottagaren har kunnat för- stå informationen.7 Asylsökande i ska ges möjlighet att föra fram sina synpunkter på ett språk som sökande kan kommunicera försvarligt på. Tolk ska anlitas vid asylintervju om inte den sökande och den som ska genom- föra intervjun kan kommunicera på ett gemensamt språk. Den sökande ska informeras om tolkens roll och om att tolken har tyst- nadsplikt.8 67 kap. 135 § lov om domstolene (domstolloven). Se även 22 kap. 304 § lov om rettergangs- måten i straffesaker (straffeprosessloven). 73 kap. 3–5 §§ lov om pasient- og brukerrettigheter. 811 kap. 81 § lov om utlendingers adgang til riket og deres opphold her (utlendingsloven), samt 17 kap. 2 § forskrift om utlendingers adgang til riket og deres opphold her (utlendings- forskriften). I anges tolkens yrkesetik i ”Retningslinjer for god tolke- skikk”. Här finns bl.a. bestämmelser om tystnadsplikt, jäv och opartiskhet. Vid brott mot de yrkesetiska riktlinjerna kan tolken från- tas sin auktorisation eller avregistreras från det norska tolkregistret (se nedan). Besökare på Integrerings- og mangfaldsdirektoratets hemsida uppmanas också att anmäla eventuella överträdelser direkt till registret vid myndigheten.9 Innehållet i riktlinjerna överensstämmer med motsvarande regler i andra länder, bland annat i och , samt med den internationella tolkorganisationen of ethics. Alla tolkar förtecknade i det ska följa riktlinjerna när de åtar sig tolkuppdrag, oavsett om uppdragsgivaren är en offentlig myndighet, företag eller privatperson.10 Det betonas i gällande före- skrift att ”virksomheten som statsautorisert tolk må utføres upartisk og omhyggelig, og i samsvar med god tolkeskikk”.11 Lagförslag om tolkning i offentlig sektor I bereds f.n. förslag om ny lagstiftning om tolkning i offentlig sektor. Bakgrunden är den brist på kvalificerade tolkar som sektorn upplever, behovet av tydligare etiska regelverk och även i övrigt behov av en mer samlad rättsakt kring tolktjänster. Enligt den dis- kussion som förs bör det bli obligatoriskt att använda tolk inom delar av offentlig sektor då det behövs med hänsyn till rättssäkerhet, liv och hälsa och barnets bästa. Det bör tydliggöras att offentlig sektor även i övrigt bör nyttja tolk vid kontakter med personer som inte kan norska språket. Regleringen är tänkt som en precisering och utfyllnad av gällande rätt. Det förslag som bereds innebär vidare tydligare krav på offentlig sektor att anlita tolkar som uppfyller kraven i det nationella tolk- registret (se nedan). Vidare berörs distanstolkning, krav på utdrag ur belastningsregister, tillsyn m.m.12 9www.imdi.no/tolk, . 10NOU 2014:8 s. 21. 115 § forskrift om bevilling som statsautorisert tolk og tolkeprøven. 12Underlag och diskussion med personal vid Kunnskapsdepartementet, . nationella fackmyndighet för tolkning i offentlig sektor är Tolksektionen inom Integrerings- og mangfaldsdirektoratet, IMDi. Sektionen samarbetar med olika sektorsansvariga myndigheter för att sprida kunskap om tolkanvändning. Ansvaret omfattar förvaltning av det webbaserade och beslut om auktorisa- tioner. Vissa frågor kring auktorisationen, som underliggande prov- verksamhet, hanteras av OsloMet – Storbyuniversitetet. Myndigheten IMDi är en myndighet under Kunnskapsdepartementet. Myndigheten låg tidigare under Justitie- departementet, under Arbeidsdepartementet.13 I sker all tolkutbildning på universitetsnivå vid OlsoMet, f.d. och . har drygt 830 tolkar i 56 språk utbildats. Utbildningen omfattar , motsva- rande 30 högskolepoäng. Andelen som fullföljer utbildningen är hög, och ökande. Möjlighet att studera för magister- examen i tolkning infördes . Flertalet studenter har norska som andraspråk och är redan yrkesverksamma som tolkar. Medelåldern är förhållandevis hög, , och två tredjedelar av studenterna har redan en högre utbildning. Utbildningen bedrivs i form av distans- studier, där studenterna interagerar med varandra via internet och en särskild lärplattform. Studenterna delas utifrån sina tolkspråk in i mindre grupper, s.k. språkrum, där minst fem studenter i varje språkgrupp eftersträvas. I utbildningen ingår även fem helgsamlingar med obligatorisk närvaro, då man bl.a. genomför rollspel. Vid dessa samlingar blandas studenter med olika tolkspråk. har goda erfarenheter av att blanda studenter med olika tolkspråk för gemensamma diskussioner, t.ex. kring etiska regler och vad som kännetecknar god kompetens.14 13Underlag och diskussion med personal vid IMDi, . 14Underlag och diskussion med tolkutbildare vid OsloMet, . Auktorisationsprovet utformas, administreras och genomförs vid OsloMet. Det yttersta ansvaret ligger på IMDi, men bedrivs på delegation vid . Enligt bedöm- ning ligger det norska auktorisationsprovet på samma kvalifikations- och svårighetsnivå som sin svenska motsvarighet, den allmänna auktorisationen. Det ställs inte krav på viss utbildning för att kunna auktoriseras. Erfarenheten är dock att de som har adekvat utbildning har bättre möjligheter att godkännas på provet. Ungefär en tredjedel av dem som genomför provet godkänns. Erfarenheter från andra länder visar att auktorisationsprov i regel av endast en mindre grupp sökande, som i och . prov bedöms dock som mindre formellt, med färre personer närvarande i rummet under själva provtillfället. I deltar sju per- soner, men för ”smala” språk testas nu den svenska modellen. Höga krav ställs, inte minst därför att den verkliga tolksituationen ofta är svårare än proven. Det är således viktigt att verkligen testa förståelsen. Många sökande kommer inte till provtillfället. Alla muntliga provtillfällen i spelas in, eftersom de som inte klarar sig har s.k. klagorätt. Nya examinatorer kan då göra en förnyad bedömning av de språkliga prestationerna. Anmälningsavgiften till auktorisationsprovet är f.n. . Det förekommer att Arbetsförmedlingen, NAV, betalar avgiften. De norska förmedlings- företagen uppges i vissa fall också stå för avgiften, i vart fall för egna anställda tolkar.15 I behöver auktoriserade tolkar inte ansöka om förnyelse av sin auktorisation , tolken förblir auktoriserad oavsett verksamhetsnivå i yrket. Främsta skälet till att auktorisationer inte tidsbegränsas, är bristande kapacitet att hantera sådana prövnings- processer. Det går mellan auktorisationsproven i visst språk. Om en förnyelseprocess skulle införas, skulle det riskera att menligt inverka på förutsättningarna att genomföra ordinarie prov.16 En tolk kan uteslutas ur tolkregistret vid brott mot de yrkesetiska riktlinjerna, men vad som i praktiken krävs för uteslutning är oklart.17 15Underlag och diskussion med personal som arbetar vid OsloMet, . 17Kammarkollegiet, 2017, Tolkanvändningen i staten, s. 78. Vid OsloMet genomförs det s.k. tvåspråkighetstest som utgör lägsta kravnivå för att få ingå i det . Tester hanterades tidigare av IMDi, ansvaret har över- förts till OsloMet. En av erfarenheterna är att antalet anmälningar till proven minskade, troligen som följd av den avgift som knöts till ansökan. IMDi ansvarar även för Nasjonalt tolkeregister, det officiella norska tolkregistret, som startade . Registret är uppbyggt kring fem angivna tolknivåer, 1.tolkar som är auktoriserade och utbildade, 4.översättare som gått en kurs om tolkens ansvarsområde, och 5.tolkar som klarat tvåspråkighetstestet och gått en kurs om tol- kens ansvarsområde.18 Sammanlagt ett 100-tal språk förekommer i , varav 67 repre- senteras av tolkar i registret. Till skillnad från i finns det inte möjlighet för tolkar att specialisera sin auktorisation, t.ex. som rätts- eller sjukvårdstolk, alla tolkar förväntas vara generalister. Vid Oslo- erbjuds dock olika fortbildnings- och fördjupningskurser för auktoriserade tolkar. har aktualiserat behovet av en mer uttalad till- synsfunktion av tolkar, sker dock endast ”mildare” form av tillsyn och kontroll av behörighet för registrering. Tolkeportalen kommer att fasas ut , då ett nytt nationellt tolkregistrer ska publiceras på imdi.no. Norsk tolkeforening är en intresseförening för auktoriserade och utbildade tolkar hänförliga till kategorierna 1–3 i det nationella tolk- registret. Föreningen gör undantag för outbildade tolkar i ”smala” språk, där det saknas möjlighet att utbilda sig till tolk. Föreningen startade och samlade cirka 270 registrerade medlemmar 2018 av de auktoriserade tolkarna i landet. Det totala antalet tolkar i bedöms omfatta 5 000–6 500, om även tolkar som inte ingår i registret räknas in. Föreningen betonar att ökad tillit behöver utvecklas hos användarna, vilket ställer krav på ytterligare profes- sionalisering av tolkyrket. Låga ersättningsnivåer och osäker framtid medverkar till ett visst ointresse för utbildning och att långsiktigt satsa på yrket.19 Kontext och dialekter bedömer föreningen som svåra att hantera. kan tekniska översättningsprogram komma att reducera antalet anlitade tolkar, vilket ställer ökade krav på specialisering. Distanstolkningen ökar, eftersom många nyanlända placeras i lands- orten som flertalet tolkar finns i storstaden. Tolkarna själva föredrar skärmtolkning framför telefontolkning. Tolkförmedlingarnas mervärde bedömer intresseföreningen inte som påtagligt, en gemensam datoriserad förmedling förordas. beställer många domstolar sina tolkar direkt via Tolkeportalen. Kvalitetskontroll och ett tydligt tillsynsorgan efterfrågas.20 De norska erfarenheterna påminner i många avseenden om de svens- ka. Det finns betydande svårigheter då det gäller att möta en offent- liga efterfrågan på kvalificerade tolkar i alla språk, särskilt i samband med inflödet av nya grupper asylsökande till landet.