sou · H6B383 · 2018-12-11 00:00:00 — Arbetet i utredningen har där- för också inriktats mot yrkesverksamma tolkar och deras erfaren- heter och förslag till förbättringsåtgärder. Utbildning och auktorisation till tolk Det finns ett flertal utbildningsvägar till tolk inom olika utbild- ningsformer. Det skapar otydlighet för studerande, liksom för beställare och användare av tolktjänster. behöver volymen ökas och utbildningarna utvecklas. Utbildningarna saknar i bety- dande grad tydlig koppling till det praktiska arbetet, t.ex. till myn- dighetskrav, teknikutveckling och Kammarkollegiets auktorisa- tionsprocess. Dagens teknikförändringar, t.ex. en ökad efterfrågan på distanstolkning, behöver också mötas i utbildningen. föreslår att motsvarande 1 500 nya utbildnings- platser tillförs och då främst vid hög- skolan. Utbildningen håller god kvalitet, kontinuitet och har stabila former för antagning, undervisning och examination. Utbildningen breddas och förlängs med bland annat handledd praktik med möj- lighet att avlägga särskild yrkesexamen som tolk. Utbildningen ska motsvara den kunskap och förmåga som krävs för auktorisation som tolk. sker högskoleutbildning till tolk endast vid vid , men fler lärosäten behöver utveckla tolkutbildning. Auktorisation ska även i fortsättningen vara möjlig för tolkar som skaffat sig annan godkänd tolkutbildning eller validerats mot sådan utbildning. För sådana tolkar kommer det att krävas godkänt prov för auktorisation. Proven kommer att utvecklas vid högskolan, men själva auktorisationen utfärdas liksom tidigare av Kammarkollegiet. krävs godkänd utbildning för att kunna auktoriseras. Även folkbildningens grundläggande tolkutbildning vid folkhög- skolor och studieförbund behöver utvecklas. Utbildningarna finns på olika platser i landet och är viktiga för att möta behoven av kapa- citet och tillgänglighet . Vissa ytterligare resur- ser föreslås, förutsättningar ges även för kompletterande fort- och vidareutbildning samt utvecklade former av validering för dem som skaffat sig tidigare erfarenheter och kompetens inom området. startar också en beslutad försöks- verksamhet med tolkutbildning inom . Utbildning- en bör utvärderas, så att dess långsiktiga förutsättningar kan avgöras. Arbetsmarknadsutbildningen till tolk uppvisar inte tillfredsstäl- lande resultat och är dessutom kostsam. Den bör enligt Tolkutred- ningen avvecklas, så att resursutrymmet i stället kan användas för att finansiera utredningens förslag inom andra utbildningsformer och för övriga åtgärder kring tolkning. Utbildning för alla tolkar oavsett tolkspråk Utredningen föreslår att stat och offentlig sektor i huvudsak ska nyttja tjänster från tolkar som är auktoriserade eller har registrerats med godkänd utbildning. Det kan även gälla tolkar vars kompetens blivit validerad. ska det inte längre vara möjligt att arbeta som tolk inom staten om man saknar både utbildning och auktori- sation, annat än i undantagsfall. Det ställer krav på utbildning av mer generellt slag inom såväl högskola som folkbildning för tolkar med språk där utbildning och auktorisation inte har kunnat ord- nas. Bakgrunden är främst de svårigheter som kan finnas med att skaffa kvalificerade språkbedömare och examinatorer i för landet nya eller mindre frekventa språk. Denna typ av ny utbildning kan trots svårigheter att ordna språk- bedömare, ge värdefulla yrkeskunskaper. Utbildningen kan omfatta praktik, realiakunskaper, teknik, etik och god tolksed samt tillgodo- se behoven av diskussion och reflektion inför tolkyrket. Ny tolklag med reglering och tillsyn Samhällets tolktjänster utgör ett betydelsefullt, nödvändigt men även kostnadsdrivande inslag i en rad offentliga verksamheter. Utveckling av nödvändiga kvalitetskrav och uppföljning av dessa förutsätter i viss utsträckning ökat stöd och styrning genom tillsyns- åtgärder. Regleringen avser förutom registrering och tillsyn av tolk- förmedlingar, utvidgad tillsyn av auktoriserade och utbildade tolkar. Dagens förmedlingsverksamhet för tolkar kan inte fullt ut garan- tera kvalitativa tolktjänster för offentlig sektor och bidrar inte alltid till en väl fungerande arbetsmarknad för kvalificerade tolkar med utbildning eller auktorisation. Myndigheternas avvikelsehantering har också visat sig ha stora brister. Utredningen kan sammantaget konstatera kvalitetsbrister i vissa av de tolktjänster som utförs inom offentlig sektor. Det gäller t.ex. utebliven eller försenad tolk, oskick- lighet i yrkesutövandet eller brott mot god tolksed. Sådana avvikel- ser riskerar den enskildes rätt och innebär kostnader för samhället. Utredningen föreslår att Kammarkollegiet ges en utvidgad roll i tillsynsarbetet, så att även registrerade tolkar med godkänd utbildning omfattas. Länsstyrelserna, med erfarenhet av närings- och marknads- tillsyn, ges ansvar för registrering och operativ tillsyn av tolkförmed- lingar. Uppdraget omfattar förmedlingar som godkänns för att för- medla uppdrag åt offentlig sektor. Registrering, reglering och tillsyn av tolkar och tolkförmedlingar bidrar till att säkra kvalitet, rättssäkerhet och kostnadseffektivitet i tolkning inom offentlig sektor. förtydligar också barnperspek- tiv i svensk lag med förbud mot att använda barn för tolktjänster. Det ska bara få ske i undantagsfall, t.ex. om det finns risk för allvarlig skada eller dödsfall. Utredningar i och våra grannländer tyder på att barntolkning i huvudsak ger negativa effekter och är fortsatt utbredd inom offentliga verksamheter. Utredningen knyter an till de utgångspunkter som lett till reglering av barntolkning i och och föreslår ett liknande förbud i . Även vuxna anhöriga kan vara olämpliga som ersättare för pro- fessionell tolk. Frågeställningarna rymmer flera perspektiv, t.ex. en- skildas naturliga behov av visst stöd från vänner och nära anhöriga i kontakt med myndigheter och offentliga verksamheter. Bedömer myndighet att det finns behov av tolk, ska professionell tolk anlitas. Den offentliga sektorns kompetens i att beställa och nyttja tolk- tjänster behöver höjas. Det gäller kompetens och kravställning kring tolkningen som verktyg för att tillgodose en rättssäker eller patient- säker kommunikation. Det är också viktigt att öka kunskapen kring de förutsättningar som tolkar arbetar under och bidra till att tolkens arbetssituation kan utformas på ett för tolken och verksamheten konstruktivt sätt. Utredningens förslag om information och stödinsatser inom detta område riktas till Kammarkollegiet samt en rad myndigheter och kun- skapscentra som ska bistå i arbetet. En särskild fråga som ska beaktas i uppdraget gäller att utveckla kunskapen då det gäller barnperspektiv vid tolkning för barn. Styrning, samverkan och uppföljning Bristen på styrning och samverkan kring offentlig sektors nyttjande av tolktjänster utgör en betydande del av problematiken kring tolk- tjänster. Det gäller upplevd brist på tolkar i vissa språk, ineffektiv användning av tillgängliga tolkar och bristande kvalitet i många de tolktjänster som kan avropas. Från de kvalificerade tolkarna kan å andra sidan upplevas brister då det gäller möjligheter till uppdrag och sysselsättning. lämnar på en rad punkter förslag till hur utvecklingen kan vändas genom att •staten utvecklar egen beställarsamordning, •inledande utvecklingsprojekt bedrivs kring statlig tolkportal, •förutsättningar för en statlig tolkresurs prövas, •former utvecklas för flerpråkig terminologi och teknikutveck- ling, samt att •Kammarkollegiets Råd för tolk- och översättarfrågor kan utveck- las till ett centralt forum för diskussion och stöd inom området. Utredningen ser också att kommuner och landsting kan bli bättre på att samverka kring sin användning av kvalitativt goda tolkar i talade språk. För staten innebär hanteringen av ett utvecklat tolkregister och en samlad teknisk portallösning att tillräckliga säkerhetskrav också kan ställas inom staten på hantering av personuppgifter. föreslår att en enhetlig statlig tolkportal för sam- ordning och beställning av statens tolktjänster utvecklas. Portalen ska underlätta en dynamisk utveckling och anslutning av såväl beställande myndigheter som framtida tolkar och förmedlingsorgan. Portalen bör systemmässigt förvaltas inom staten för god hantering av persondata och sekretesskänsliga uppgifter. Genom en samlad portal kan tillgång till tolkar i olika språk och med olika kompetenser matchas mot myndigheters behov, kompetensmässigt, geografiskt och tidsmässigt. För tolkarna själva kan målet om ökad sysselsätt- ning ges en reell innebörd. Dagens svårigheter ligger i att olika särlösningar utvecklas parallellt hos olika myndigheter och offentliga huvudmän, liksom hos de tolk- förmedlingar som anlitas. Det befäster utvecklingen av skilda ram- avtal, huvudleverantörer och olika tekniska lösningar samt innebär ytterst svårigheter då det gäller flexibilitet och anpassning till en för- änderlig tolkmarknad. En samlad lösning skapar förutsättningar för ett ökat offentligt ansvarstagande kring förmedlingsverksamheten. Anskaffning och förmedling av tolktjänster behöver ske enhetligt och samordnat, vilket försvåras med dagens splittrade avropssystem. En samordning innebär bättre hushållning med de kvalitetsgranskade auktoriserade och utbildade tolkar som förtecknas i Kammarkolle- giets register. Utvecklingsresurser till Statens servicecenter föreslås för ett pilotprojekt . Ytterligare en rad myndigheter behöver bistå i arbetet, främst Arbetsförmedlingen, Kammarkollegiet och , som hanterar nuvarande ram- avtal inom förmedlingsområdet, har egna erfarenheter och i vissa fall tekniskt kunnande. ska omfatta relevanta tekniska, juri- diska och ekonomiska förutsättningar. Vidare ska de tjänstemässiga krav som kan gälla för att etablera ett hållbart och efterfrågat stöd för statens tolktjänster utvecklas. Statens tolkportal utvecklas som ett centralt verktyg för planer- ing, förmedling, fakturahantering, statistik, uppföljning, avvikelse- hantering och tillsyn av offentliga tolktjänster. I en förlängning bör även inrättandet av en egen tolkresurs med anställda tolkar prövas för att möta statens behov av tolktjänster inom de mest efterfrå- gade tolkspråken. En statlig tolkresurs ger förutsättningar för att säkra kompetenser och grundbemanning för de samhällsbehov som från tid till annan prioriteras. Tolkyrket ges inom offentlig sektor på detta sätt ökad status och stabilitet, rimliga arbetsvillkor och löne- sättning och mer långsiktiga planeringsförutsättningar för såväl den enskilde tolken som för tolkanvändare. Enhetlig terminologi och systematiskt uppbyggda termdatabanker som stöd för bland annat tolkning och översättning utgör en basal nyt- tighet för offentlig sektor. Staten bör därför ta ett tydligare ansvar för utveckling av termdatabanker på de mest frekventa språken. Begyn- nande arbete pågår i tillgängliggörandet av öppna digitala språkdata, bland annat med anknytning till verksamhet inom andra länder i EU. Utvecklingen av ny teknik kommer att få avgörande betydelse för tolkyrkets framtida utveckling. Teknik har betydelse i en rad avseen- den, som berörs i olika delar av utredningen. Det gäller tolkens arbetsredskap, stöd för terminologi och språkhantering och i för- längningen digitala översättningsfunktioner. Digitalt förvaltade ter- minologidatabaser i olika språk utgör som redan framgått en grund- läggande och värdefull resurs för såväl tolkar som översättare. föreslår att och folkminnen med det därtill knutna uppdras utveckla en modell för samverkan och utveckling av flerspråkig terminologi som grund för tolkning och översättning. Ett antal berörda myndigheter uppdras bistå i arbetet, med syftet att utveckla en gemensam bas- terminologi som stöd för tjänster och tekniska applikationer. Kommuner och landsting bedöms svara för närmare två tredjedelar eller av de offentligt finansierade tolktjänsterna i landet. I detta ingår även de förmedlingsavgifter som uppstår genom egen eller anlitad privat förmedling av tolktjänster. Det ligger därför stora samhällsvinster i en ökad samordning och effektivisering inom sektorn. Det gäller även den interna effektivi- sering som berörda förvaltningar kan uppnå genom ökad beställar- kompetens och tydligare riktlinjer för hur och när tolk ska anlitas, nyttjande av internt eget språkstöd och nya tekniska lösningar. Kommuner och landsting bör i ökad utsträckning stimuleras sam- verka kring försörjning av tolkar i talade språk. Sådan samverkan kan dock endast till ringa del regleras eller stimuleras från staten, för- ändringsåtgärder måste ta sin utgångspunkt i sektorns egna ambi- tioner att skapa ökad kvalitet och effektivitet för de skattemedel som används. Betydande erfarenheter finns redan av sam- verkan, såväl inom det aktuella upphandlingsområdet som då det gäller tolktaxor, organisatoriska och samordnade aktiviteter. Utredningen föreslår att finansiering av förslagen dels sker med medel från det anslag som används för arbetsmarknadsutbildning till tolk, dels genom den besparing som en mer effektiv användning av tolktjänster kan ge. Nya resurser i storleksordningen bör styras mot •Utbildning vid högskola och folkbildning •Tillsyn av tolkar och förmedlingsorgan •Pilotprojekt kring statens tolkportal med tolkförmedling •Information och utveckling av beställarkompetens Konsekvenser av utredningens förslag Utredningens förslag ger upphov till en rad direkta effekter, men kommer i en förlängning även indirekt att skapa förutsättningar för en förbättrad struktur inom området. Ett grundläggande syfte med förslagen är att skapa bättre möjligheter för myndigheterna att få de kvalificerade tolktjänster de behöver. Tolkyrket behöver stärkas och professionaliseras, vilket för tolkarna också innebär tydligare krav på utbildning och auktorisation. Offentlig sektor behöver vårda sin tolkresurs, vilket kan ske på flera sätt. Det innebär bland annat att i uppdragsstyrning och inbördes samverkan skapa arbetsförhållanden och sysselsättningsmöjligheter så att tolkyrket blir attraktivt och långsiktigt. Kvalitet kostar mer än kvantitet, vilket ändå lönar sig i ökad rättssäkerhet och effektiv användning av de kvalificerade tolkar samhället utbildar och använder. För vissa aktörer kan utredningens förslag bli mer krävande. Tol- kar som inte vill satsa på auktorisation, utbildning eller validering, kommer att efterfrågas i allt mindre utsträckning. Tolkför- medlingarnas marknad blir också mer begränsad, i vart fall gentemot de statliga myndigheterna. Kvarvarande förmedlingar kan dock komma att tillföra mervärden och öka kvaliteten i sina tjänster och därmed även långsiktigt kunna upprätthålla roller i systemet. In recent years, the State, municipalities and county councils have experienced a growing need for interpreting services, an important issue not only for public sector efficiency, patient safety and legal certainty, but also for society’s overall integration policy and develop- ment. While the need for interpreting services may vary over time, it is nevertheless expected to be significant over the long term due to changing demographics. the years, society’s need for inter- preting services has been examined several times. The problem areas have been similar over time and have come to the fore again following the increase in the number of asylum seekers in 2015–2016. In summary, the question has been how to increase accessibility to high-quality interpreting services to meet the requirement under the Administrative Procedure Act for interpreters when they are needed. Today, interpreting services are provided collaboratively by the public sector, private and public interpreting agencies and 5 000–6 000 inter- preters, generally independent contractors. The sector’s total costs amount to approximately billion per year. The interpreting profession is demanding; despite this, many interpreters lack both authorisation and interpreting training because, so far, it has been possible to work as an interpreter without these qualifications. The Inquiry’s proposals in point form A number of strategic goals for society’s provision of interpreters can be formulated as medium-term goals of around five years. •The State funds fewer educational pathways for interpreters but increases the total capacity. Volume and orientation are coordi- nated in relation to state authorisation of interpreters, with a basic requirement for training and workplace learning. •The State keeps a register of authorised and trained interpreters. This forms the basis of future public sector interpreting services. •A new interpreting services act is introduced, and the use of children as interpreters is prohibited and replaced with the use of professional interpreters. Regulatory frameworks, quality assur- ance and supervision of interpreters and intermediary bodies are developed. •The public sector plans for the long term, collaborates, coordi- nates and uses existing interpreting resources more flexibly and effectively. An increasing share of resources is used to finance core interpreting activities, i.e. •Quality-assured interpreters are offered public assignments through the State’s coordinated commissioning. Authority requirements are matched against the quality of services delivered. •The State and public sector build up their own interpreting re- sources where appropriate, or agree on guaranteed services. Cost increases for the public sector are held back but quality and societal benefits increase. •The interpreting profession is valued and professionalised, which in the long term also leads to more traditional partnerships, a better work environment, higher employment rates and more labour market stability for interpreters. The overall task of the Inquiry on interpreting services has been to conduct a broad overview of society’s need for, and access to, inter- preters of spoken languages and the public sector’s use of these The goal has been to find a flexible, legally certain and efficient system that will also work in the future. The terms of reference included a number of focus areas highlighting various aspects and issues such as: •mapping the country’s interpreting resources within different qualification levels and the interpreters’ skills in relation to different assignments; •structures for different educational formats and pathways that can respond to society’s demands; •an analysis of the authorisation system and skills assessment methods; •the need for supervision in connection with interpreting services; •areas and forms of effective cooperation between public authori- ties; and •the need for knowledge and measures in relation to the use of children as interpreters. A number of more specific issues have also been highlighted. These include inquiry tasks concerning questions of definition, error reports in connection with an assignment, the need for monitoring, evaluation and statistics, and a range of questions about interpreter training. The majority of interpreters working in have been found to lack interpreter training, and authorisation. At the same time, state-funded interpreter training is conducted in a variety of educational formats. In 2019 a pilot project will also be launched within higher vocational education. This raises questions about the need for national goals for qualifications at different levels in the field of interpreting. During the course of its work, the Inquiry has exchanged experiences with a range of public authorities and stakeholders with responsibilities or operations in connection with training, authorisation and supervision of interpreters, as well as interpreting and interpreting agency services. Interpreting spoken languages has been the subject of several inquiries. The Inquiry on interpreting services notes that this has largely been done without close contact with the interpreters who provide society with interpreting services. The Inquiry has therefore also focused on practising interpreters and their experiences and proposals for improvement measures. Interpreter training and authorisation Today, several educational pathways for interpreters are available in different educational formats. This creates confusion for students, buyers and users of interpreting services. At the same time, the volume needs to increase and training programmes need to be developed. They are significantly lacking in terms of a clear, built-in link to the practical aspects of the work, e.g. authority requirements, technology development and the authorisation process of the Legal, Financial and . Current techno- logical changes, which are creating a greater demand for distance interpreting, also need to be addressed in training programmes. The Inquiry proposes that 1 500 new training places be created over the coming five-year period and primarily at higher education institutions. Training programmes should offer quality and conti- nuity, and have robust admission processes and teaching and examination methods. Training should be broadened and extended to include supervised work experience and the possibility of gaining a special professional interpreting qualification. The programme should meet the knowledge and skills requirements for interpreter authorisation. Today, higher education interpreting programmes are only offered by at , so more higher education institu- tions should develop interpreter training programmes. Authorisation should continue to be possible for interpreters who have completed other approved interpreter training pro- grammes or been validated against such programmes. To be autho- rised, these interpreters will be required to pass an examination. The exam will be designed by a higher education institution but autho- risation will be issued by the Legal, Financial and , as previously. As of 2024, an approved training programme will be required for authorisation. Basic interpreter training programmes at adult education colleges and study associations also need to be developed. Programmes are offered at different locations around the country and are important for meeting capacity and accessibility needs. Certain additional resources are proposed, and opportunities should also be offered for additional continuing and further education, and advanced forms of validation for those who have previous experience and expertise in the area. In 2019 a previously announced interpreter training pilot project for higher vocational education institutions will begin. This should be evaluated to determine its long-term . Employment training for people wanting to become interpreters does not deliver satisfactory results and is also expensive. The Inquiry believes that it should be discontinued so that the freed-up resources can be used to finance the Inquiry’s proposals for other educational formats and measures. Training for all interpreters regardless of language The Inquiry proposes that the State and public sector should primarily use the services of interpreters who are authorised or have been registered as having approved educational qualifications. This could also apply to interpreters whose skills have been validated. As of 2024 it will no longer be possible to work as an interpreter in the public sector without formal training or authorisation, other than in exceptional circumstances. This requires training of a more general nature both in higher education institutions and adult education colleges for interpreters with languages for which, to date, it has not been possible to provide training and authorisation. The main reason for this is the difficulty that sometimes arises in finding qualified language assessors and examiners for languages that are new to or less common. Despite the difficulty of finding language assessors, this new type of training can provide valuable occupational skills.