sou · H6B328 · 2018-04-03 00:00:00 — I första stycket regleras att det ska finnas en nationell alarme- ringsfunktion, för att säkerställa en effektiv och ändamålsenlig samordning av samhällets alarmeringstjänst så att nödställda kan få snabba, säkra och effektiva hjälpinsatser. I andra stycket regleras att det är regeringen som ska bestämma vilket organ som ska ansvara för den nationella alarmeringsfunk- tionen liksom funktionens regionala indelning. Bemyndigandet ges med stöd av 8 kap. 3 § regeringsformen. Förslaget behandlas i av- snitt 7.1 samt 17.4. I alarmeringsförordningen (2000:000) finns bestämmelser om vilket organ som ska ansvara för funktionen och att den nationella alarmeringsfunktionen ska ha regionala alarme- ringscentraler. I 3–6 §§ definieras för lagen centrala begrepp. Med samhällets alarmeringstjänst avses i denna lag den nationella alarmeringsfunktionen och hjälporganen. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. Paragrafen reglerar vad som avses med samhällets alarmerings- tjänst. Begreppet omfattar den nationella alarmeringsfunktion som avses i 2 § och de hjälporgan som avses i 4 §. Med hjälporgan avses i denna lag som ansvarar för uppgifter enligt polislagen (1984:387), statliga och kommunala myn- digheter som ansvarar för räddningstjänst enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor samt landsting som ansvarar för sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.4. Paragrafen reglerar vad som avses med hjälporgan. Statliga myndigheter som ansvarar för räddningstjänst enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor är (miljö- räddningstjänst till sjöss), (räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen samt övertagande av ansvar för vid omfattande räddningsinsatser), (sjöräddningstjänst och flygräddningstjänst) och Polisen (fjällrädd- ningstjänst och efterforskning av försvunna personer). Kommunala myndigheter som ansvarar för räddningstjänst är de kommunala räddningstjänsterna. Med landsting som ansvarar för sjukvård avses främst ambulans- sjukvård och transporter med ambulans. Även sådan ambulansverk- samhet som bedrivs i privat regi på uppdrag av ett landsting om- fattas av begreppet. Även delar av landstingens katastrofmedicinska beredskap kan innefattas i beskrivningen. Det kan handla om övergripande samordnings- och ledningsfunktioner (t.ex. lands- tingens tjänstemän i beredskap – TiB) som ur ett övergripande katastrofmedicinskt perspektiv behöver fatta beslut om fördelning av patienter till olika sjukhus. Med larmbehandling avses i denna lag en uppgift att behandla larm på nödnummer 112 eller annan larmväg. I larmbehandling ingår mottagning av larm och en första sortering, inhämtande av information, bedömning och prioritering, inledning av hjälpinsats, utlarmning och dirigering, samt ledning av hjälpinsats. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6.6. Första stycket reglerar vad som avses med larmbehandling. Larmbehandling kan enligt lagen ske av sådana larm som in- kommer på nödnummer 112 eller som kan jämställas med larm på nödnummer 112, se 7 §, och larm som inkommer på annan larmväg, se 8 §. Larmbehandling kan ske med stöd av den nationella alarmerings- funktionens ensamrätt, se 13 §, eller på uppdrag av hjälporganen, se Andra stycket reglerar vilka delmoment som ingår i larm- Vissa delmoment omfattas av den nationella alarme- ringsfunktionens ensamrätt och vissa moment kan den nationella alarmeringsfunktionen sköta på uppdrag av ett hjälporgan. Det är en uttömmande uppräkning. Delmomenten kan åter- komma eller utföras delvis parallellt under det att en händelse utvecklas. Innebörden av begreppet mottagning av larm och en första sortering behandlas i avsnitt 8.3. Den första sorteringen görs efter att den nationella alarmeringsfunktionen tagit emot ett larm. Sorte- ringen syftar på att i det inledande skedet, genom en inledande intervju eller på annat sätt, försöka identifiera situationen, doku- mentera vad som inträffat och vilket eller vilka hjälporgan som efterfrågas eller som kommer att behöva hantera händelsen och var händelsen inträffat. Det handlar också om att inhämta och bekräfta kontaktuppgifter. I den första sorteringen ingår någon form av bedömning eller ställningstagande. Bedömningen kan resultera i att den nationella alarmeringsfunktionen avbryter samtalet, om det t.ex. är fråga om en felringning eller det av annat skäl inte anses påkallat med någon hjälpinsats från samhällets alarmeringstjänst. Sådana bedömningar kan göras som ett led i den första sorteringen. Det kan inte sägas exakt när den första sorteringen övergår i det skedet att hjälporganet fortsätter intervjun med den nödställde i syfte att inhämta ytterligare information. Innebörden av begreppet inhämtande av information behandlas i avsnitt 8.4. Det handlar om att fördjupa kunskaperna om vad som hänt och var det hänt. Enligt 14 § ansvarar hjälporganen för detta delmoment men den nationella alarmeringsfunktionen kan enligt 15 § sköta det på uppdrag av ett hjälporgan. Innebörden av begreppet bedömning och prioritering behandlas i avsnitt 8.5. Det handlar om att göra en bedömning utifrån den information som finns tillgänglig och besluta hur den uppkomna situationen ska hanteras, om en hjälpinsats ska inledas och hur den i så fall ska utformas. Gjorda bedömningar och prioriteringar kan omprövas allt eftersom en händelse utvecklas. Enligt 14 § ansvarar hjälporganen för detta delmoment men den nationella alarmerings- funktionen kan enligt 15 § sköta det på uppdrag av ett hjälporgan. Innebörden av begreppen inledning av hjälpinsats, utlarmning och dirigering behandlas i avsnitt 8.6. Efter ett beslut om att inleda en hjälpinsats aktiveras de resurser som ska genomföra hjälpinsat- sen (utlarmning). Resurserna dirigeras sedan till rätt plats. Enligt 14 § ansvarar hjälporganen för detta delmoment men den nationella alarmeringsfunktionen kan enligt 15 § sköta det på uppdrag av ett hjälporgan. Innebörden av begreppet ledning av hjälpinsats behandlas i avsnitt 8.7. Enligt 14 § ansvarar hjälporganen för detta delmoment. Med hänvisningstjänst avses i denna lag en tjänst som en enskild kan nå utan avgift via nödnummer 112. Paragrafen behandlas i avsnitt 12.3. Hänvisningstjänster är sådana tjänster som den enskilde kan nå genom nödnummer 112. Den nationella alarmeringsfunktionen vidarekopplar samtalet eller vidareförmedlar kontakten till hänvis- ningstjänsten. Den enskilde behöver alltså inte ”ringa om” och samtalet är kostnadsfritt för denne. Larm på nödnummer 112 Den nationella alarmeringsfunktionen ska ta emot larm på nödnum- mer 112. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vilka larmvägar som ska jämställas med larm på nödnummer 112. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.2. Första stycket reglerar den nationella alarmeringsfunktionens grunduppdrag. Det handlar om att ta emot larm på nödnummer 112 eller larm som kan jämställas med 112. Andra stycket reglerar regeringens rätt att själv genom förord- ning eller genom bemyndigande ge annan myndighet rätten att meddela närmare föreskrifter om vad som kan jämställas med larm på nödnummer 112. Bemyndigandet ges med stöd av 8 kap 3 och 10 §§ regeringsformen. I alarmeringsförordningen (2000:000) finns bestämmelser om att Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap (MSB) har rätt att meddela sådana föreskrifter. Larm på annan larmväg Den nationella alarmeringsfunktionen får behandla larm som kom- mer in till funktionen på annan larmväg än nödnummer 112. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.4. Paragrafen anger vilka larm som den nationella alarmerings- funktionen får behandla, utöver larm via nödnummer 112 och larm som jämställs med larm som inkommer via nödnummer 112. Den nationella alarmeringsfunktionen får behandla automatiska och andra larm som avses i 8 § om larmet rör objekt som kan anses ha särskild betydelse för människors säkerhet, hälsa, egendom och miljö. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vilka kriterier som ska gälla vid bedömningen av vilka objekt som anses ha särskild betydelse för män- niskors säkerhet och hälsa, egendom och miljö, och vars larm får anslutas till den nationella alarmeringsfunktionen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får även meddela föreskrifter om grundläggande krav på tillförlitligheten och förmågan hos dessa larm. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.6.3. Första stycket innehåller en bestämmelse om att den nationella alarmeringsfunktionen får behandla automatiska och andra larm som kommer in till funktionen via annan larmväg än på nödnum- mer 112 och som rör objekt som kan anses ha särskild betydelse för människors säkerhet, hälsa, egendom och miljö. Sådana larm får anslutas till den nationella alarmeringsfunktionen. Anslutningen kan ske på uppdrag av ett hjälporgan eller någon annan, eller sedan någon påtalat ett behov av anslutning. Att objektet ska särskild betydelse för människors säkerhet, hälsa, egendom och miljö inne- bär att det ställs relativt höga krav på att det ska vara en viss kvalifikation på larmet. Objektet behöver inte ha särskild betydelse för människors säkerhet etc. på nationell nivå – det behöver inte finnas ett riksintresse av att larmet är anslutet till den nationella alarmeringsfunktionen – utan det är tillräckligt att det har särskild betydelse ur ett lokalt eller regionalt perspektiv. Andra stycket innehåller bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka kriterier som ska gälla vid bedömningen av olika objekt med betydelse för människors säkerhet och hälsa, egendom och miljö, och vars larm får anslutas till den nationella alarmeringsfunktionen. I alarmeringsförordningen (2000:000) finns bestämmelser om att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har rätt att meddela sådana föreskrifter. Mottagning och larmbehandling av sådana larm förutsätter att anslutningen tillstyrks av ett hjälporgan. Tredje stycket innehåller bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka grundläggande krav som ska ställas på tillförlitligheten och förmågan hos sådana larm. I alarmeringsförordningen (2000:000) finns bestämmelser om att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har rätt att meddela sådana föreskrifter. Bemyndigandena i andra och tredje stycket ges med stöd av 8 kap. 3 och 10 §§ regeringsformen. Den nationella alarmeringsfunktionen får behandla larm som avses i 8 § om larmet avser nödkanaler via radio eller olika typer av nödsän- dare som går till statliga myndigheter som ansvarar för räddningstjänst. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om från vilka nödkanaler och nödsän- dare som den nationella alarmeringsfunktionen får behandla larm. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.9. I paragrafens första stycke regleras larm som kommer in till funktionen via annan larmväg än på nödnummer 112 och som avser nödkanaler via radio och olika typer av nödsändare som går till statliga myndigheter som ansvarar för räddningstjänst. I andra stycket anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om från vilka nöd- sändare som den nationella alarmeringsfunktionen får behandla larm. Regeringen kan välja att besluta om detta särskilt eller ge någon myndighet i uppdrag att meddela närmare föreskrifter. Bemyndigandet ges med stöd av 8 kap. 3 och 10 §§ regeringsformen. Innan ett sådant larm som avses i 9 § ansluts till den nationella alarmeringsfunktionen ska berörda hjälporgan höras om anslutningen. Den nationella alarmeringsfunktionen har rätt att ta ut avgifter från anläggningsägaren för hanteringen av larm som avses i första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.6.3. Första stycket reglerar att det är den nationella alarmerings- funktionen som beslutar om ett larm ska anslutas. ning ska berörda hjälporgan ges möjlighet att påverka beslutet. Det är en förutsättning att berört hjälporgan tillstyrker anslutningen. I andra stycket regleras rätten att ta ut avgifter från anläggnings- ägaren för hanteringen av sådana larm som avses i första stycket. Detta behandlas i avsnitt 11.6.4. Det ankommer på den nationella alarmeringsfunktionen att analysera och föreslå en lämplig nivå på avgifterna. Avgiftsnivån ska bestämmas utifrån principen om full kostnadstäckning och någon vinst ska inte tas ut för anslutningen av dessa larm. För myndigheter gäller 7 § avgiftsförordningen (1992:191) om samråd med inför beslut om avgiftsnivå. Till larmbehandlingen anknytande tjänster Den nationella alarmeringsfunktionen får tillhandahålla till larm- behandlingen anknytande tjänster. Regeringen får meddela föreskrifter om vilka tjänster som får till- handahållas enligt första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.5.2. Första stycket reglerar den nationella alarmeringsfunktionens rätt att tillhandahålla tjänster som anknyter till larmbehandling. I de fall som statliga eller kommunala myndigheter eller organ köper en anknytande tjänst av den nationella alarmeringsfunktionen måste reglerna i lagen (2016:1145) om offentlig upphandling beaktas. Denna fråga behandlas i avsnitt 6.4.3. Alarmeringsfunktionen får tillhandahålla dessa tjänster både till hjälporganen och till andra aktörer. Enligt 13 § omfattas uppgiften att tillhandahålla till larm- behandlingen anknytande tjänster av den nationella alarmerings- funktionens ensamrätt. Andra stycket reglerar regeringens rätt att meddela föreskrifter om vilka tjänster som ska anses som anknytande tjänster. Bemyndi- gandet ges med stöd av 8 kap. 3 § regeringsformen. Sådana bestäm- melser finns i alarmeringsförordningen (2000:000). Där anges att den nationella alarmeringsfunktionen får tillhandahålla lägesbilder, stödjande uppgifter samt informations- och varningstjänster. För- slaget behandlas i avsnitt 10.5–10.7. De lägesbilder som den nationella alarmeringsfunktionen ska ta fram rör den information som funktionen får i sin roll i alarme- ringen. Detta ska inte förväxlas med sådana lägesbilder som övriga aktörer inom samhällets alarmeringstjänst eller andra myndigheter kan ha i uppgift att ta fram. Den nationella alarmeringsfunktionens lägesbilder utgör ett komplement till sådana lägesbilder. Den nationella alarmeringsfunktionen har en ensamrätt såvitt avser 1.mottagning och första sortering av larm som avses i 7 §, och 2.tillhandahållande av sådana till larmbehandlingen anknytande tjänster som avses i 12 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.5.2 och 7.3. I paragrafen anges vad som omfattas av den nationella alarme- ringsfunktionens ensamrätt. Det är fråga om ett rättsligt monopol för den nationella alarmeringsfunktionen. Innebörden av detta är att ingen annan aktör – inte heller hjälporganen – får ägna sig åt de delar av larmbehandlingen som är föremål för ensamrätten. Bestäm- melsens förenlighet med regler om konkurrens, upphandling, stats- stöd och näringsfrihet behandlas i kapitel 6. Första punkten innebär att rätten att ta emot och göra en första sortering av larm på nödnummer 112 och larm som jämställs med nödnummer 112 är förbehållen den nationella alarmeringsfunk- tionen. Andra punkten innebär att rätten att tillhandahålla till larmbe- handlingen anknytande tjänster som avses i 12 § är förbehållen den nationella alarmeringsfunktionen. Bestämmelser om anknytande tjänster finns i alarmeringsförordningen (2000:000). Bestämmel- serna rör tillhandahållande av lägesbilder, vissa stödjande uppgifter samt informations- och varningstjänster. När det gäller lägesbilder omfattar ensamrätten att tillhandahålla lägesbilder över den infor- mation som den nationella alarmeringsfunktionen får del av i sin hantering och behandling av larm på nödnummer 112, larm som är att jämställa med 112 samt larm på annan larmväg. Ett hjälporgans roll i larmbehandlingen Ett hjälporgan ansvarar för att 1.inhämta den information som behövs för en hjälpinsats, 2.bedöma och prioritera i larmbehandlingen, 3.besluta att inleda en hjälpinsats och larma ut och dirigera sina resurser, och Paragrafen behandlas i avsnitt 8.4–8.7. Första punkten behandlas i avsnitt 8.4. Punkten reglerar hjälp- organens ansvar för att all den information som behövs för en hjälpinsats inhämtas. Hjälporganen får enligt 15 § ge den nationella alarmeringsfunktionen i uppdrag att sköta detta delmoment i larm- behandlingen. Andra punkten behandlas i avsnitt 8.5. Punkten reglerar hjälp- organens ansvar för att bedöma och prioritera i larmbehandlingen. Hjälporganen får enligt 15 § ge den nationella alarmeringsfunk- tionen i uppdrag att sköta detta delmoment i larmbehandlingen. Tredje punkten behandlas i avsnitt 8.6. Punkten reglerar hjälp- organens ansvar för beslut om att inleda en hjälpinsats samt att larma ut och dirigera sina resurser. Hjälporganen får enligt 15 § ge den nationella alarmeringsfunktionen i uppdrag att verkställa ett beslut om att inleda en hjälpinsats liksom att larma ut och dirigera. Fjärde punkten behandlas i avsnitt 8.7. Punkten reglerar hjälp- organens ansvar att leda sina hjälpinsatser. Hjälporganen får inte ge den nationella alarmeringsfunktionen i uppdrag att sköta detta delmoment i larmbehandlingen. Uppdrag till den nationella alarmeringsfunktionen Den nationella alarmeringsfunktionen får på uppdrag av ett hjälp- organ utföra sådana delar av larmbehandlingen av larm på nöd- nummer 112 som avses i 14 § 1–3. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.8. Paragrafen reglerar den nationella alarmeringsfunktionens möjlig- heter att på uppdrag av hjälporganen sköta även sådana delar av larmbehandlingen som inte omfattas av funktionens ensamrätt enligt 13 §. Det är fråga om vissa delmoment i larmbehandling av larm på nödnummer 112 och larm som jämställs med 112 (inhämta information, bedöma och prioritera, larma ut och dirigera). När det gäller att inleda en insats är det hjälporganet som beslutar, men den nationella alarmeringsfunktionen kan ges i uppdrag att verkställa ett sådant beslut. Den nationella alarmeringsfunktionen får genom avtal ansluta sådan hänvisningstjänst som avses i 6 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka hänvisningstjänster som får anslutas en- ligt första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 12.7. Första stycket reglerar den nationella alarmeringsfunktionens rätt att ansluta sådana hänvisningstjänster som avses i 6 §. Anslutningen av en hänvisningstjänst förutsätter ett avtal med den nationella alarmeringsfunktionen. Andra stycket reglerar regeringens eller den myndighets som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om vilka hän- visningstjänster som kan anslutas genom avtal. Bemyndigandet ges med stöd av 8 kap. 3 och 10 §§ regeringsformen. Sådana bestäm- melser finns i alarmeringsförordningen (2000:000). Inspelning, avbrytande av kommunikation m.m. Den nationella alarmeringsfunktionen får spela in telefonsamtal eller annan elektronisk kommunikation som mottas via nödnummer 112 och annan jämställd larmväg genom vilken någon avser att komma i kontakt med ett hjälporgan. Funktionen får också avbryta pågående elektronisk kommunikation om det behövs för att snabba, säkra och effektiva hjälpinsatser ska kunna utföras. Rätten att spela in samtal upphör om den nationella alarmerings- funktionen vidarekopplar ett samtal till en sådan hänvisningstjänst som avses i 6 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur inspelning och avbrytande av telefon- samtal eller annan elektronisk kommunikation får utföras samt vilka villkor som ska gälla i fråga om förvaring, användning och förstöring av sådant material varigenom uppgift om elektronisk kommunikation kan erhållas. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.7 och 15.5.5. Paragrafen ersätter 2 och 3 §§ lagen (1981:1104) om verksam- heten hos vissa regionala alarmeringscentraler. I första stycket regleras den nationella alarmeringsfunktionens befogenheter när det gäller inspelning och avbrytande av elek- tronisk kommunikation. Första stycket innebär ett förtydligande av den enligt svensk rätt gällande principen att alla har rätt att spela in samtal som de själva deltar i. Den nationella alarmerings- funktionen får avbryta samtal om det behövs för att snabba och effektiva hjälpinsatser ska kunna genomföras. Det kan t.ex. handla om situationer då den nationella alarmeringsfunktionen behöver göra en prioritering mellan olika larm på grund av hög belastning, eller avsluta ett samtal eftersom det redan pågår en hjälpinsats med anledning av händelsen och det aktuella samtalet inte tillför något av vikt. Det kan alltså förekomma larm där något hjälporgan inte behöver kopplas in och den nationella alarmeringsfunktionen kan då avbryta samtalet. Även i andra fall kan den nationella alarme- ringsfunktionen behöva avbryta samtal, t.ex. vid felringningar eller liknande. Detta ingår i delmomentet att göra en första sortering. Avbrytande av samtal kan avse dels att avsluta ett samtal som kommit in till den nationella alarmeringsfunktionen, och dels att ”tränga sig förbi” ett samtal som pågår mellan andra. Det sist- nämnda kan behöva göras om t.ex. en annan person ringer för en nödställds räkning, och funktionen vill komma i kontakt med den nödställde för att få förstahandsuppgifter. Om det då är upptaget hos den nödställde behöver det samtalet kunna avbrytas. Samma sak gäller om det är upptaget när funktionen behöver kontakta någon för att hämta in kompletterande uppgifter eller t.ex. meddela att ambulans är framme. I andra stycket regleras att rätten att spela in elektronisk kom- munikation upphör om den nationella alarmeringscentralen vidare- kopplar ett samtal till en hänvisningstjänst. Om däremot t.ex. Gift- informationscentralen är med på medlyssning i egenskap av kom- petensstöd till den nationella alarmeringsfunktionen eller till ett hjälporgan under larmbehandlingen så upphör inte rätten till in- spelning. Paragrafen är bara tillämplig på larm på nödnummer 112 och de larm som jämställs med nödnummer 112, inte larm på annan larm- väg. För larm på annan larmväg finns ingen rätt att spela in. Tredje stycket reglerar rätten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva hur inspelning och av- brytande av elektronisk kommunikation får utföras samt vilka vill- kor som ska gälla i fråga om förvaring, användning och förstöring av sådant material varigenom uppgift om elektronisk kommunika- tion kan erhållas. Ett hjälporgan är skyldigt att ansluta sig till den nationella alarme- ringsfunktionen. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen reglerar skyldigheten för hjälporgan som avses i 4 § att vara anslutna till den nationella alarmeringsfunktionen. Detta innebär att hjälporganen inte kan välja att bygga egna larmcentraler för att ta emot larm som omfattas av den nationella alarmerings- funktionens ensamrätt enligt 13 §. Ett hjälporgan är skyldigt att medlyssna under den nationella alarme- ringsfunktionens mottagning och första sortering av larm om och när funktionen så begär. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3.6. Paragrafen reglerar ett hjälporgans skyldighet att medlyssna under den nationella alarmeringsfunktionens mottagning och första sortering av larm. Medlyssning ska ske om och när den nationella alarmeringsfunktionen begär det. Medlyssning innebär att ett eller flera hjälporgan ”ligger med” och lyssnar på ett samtal under larmbehandlingen. Det kan för- utom telefonsamtal också handla om att ta del av t.ex. data, bild och film – dvs. inte bara medlyssna utan även ”medse” på ett eller annat sätt. Behovet av medlyssning får avgöras i varje enskilt fall av den nationella alarmeringsfunktionen. Ett hjälporgan är skyldigt att lämna sådana instruktioner och anvis- ningar till den nationella alarmeringsfunktionen som funktionen behöver för att kunna ta emot och genomföra en första sortering av larm som avses i 7 §.