sou · H6B383 · 2018-12-11 00:00:00 — Ytterligare villkor för auktorisation är att tolken inte är ställd under förvaltare, är känd för redbarhet och även i övrigt anses vara lämplig som tolk.196 Kraven innebär bland annat att vissa registerkontroller 192Radio P4 , intervju med bl.a. V. , , . 193Ibid., samt underlag från olika huvudmän till utredningen . 194Region (2017). 2017:104, s. 12–13. 196Förordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare. Enligt 16 a § ska Kammarkollegiets tolkregister förutom auktoriserade tolkar även omfatta tolkar som inte är genomförs för dem som upptas i myndighetens tolkregister. Mot- svarande kontroller gäller även för auktoriserade teckenspråkstolkar. Kammarkollegiet förtecknar numera även kategorin utbildad tolk, i de fall tolkarna önskar detta. Ingen registerkontroll sker dock av dessa tolkar, eftersom Kammarkollegiet saknar uttalat tillsynsansvar för denna kategori. Det förekommer att huvudman som erbjuder anställning eller uppdrag för sådan tolk som inte är auktoriserad, uppmanar sökande att lämna utdrag ur belastningsregister.197 Det saknas dock lagreg- lerad skyldighet för den som erbjuds sådan anställning eller uppdrag att lämna registerutdrag till arbets- eller uppdragsgivare, vilket annars gäller inom bland annat skola och omsorg.198 Det föreligger inte något hinder för arbets- eller uppdragsgivare att begära att sökande lämnar utdrag ur belastningsregister, inte heller hinder mot att så sker. En enskild har rätt att på begäran, som ska vara skriftlig och undertecknad av den sökande, utan avgift få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv en gång per kalenderår.199 Inom vissa säkerhetskänsliga verksamheter, t.ex. för tolkning inom försvaret eller polisen, förslår inte alltid sådan enkel registerkontroll gentemot belastningsregister. Det kan krävas mer omfattande bak- grundskontroll av tolken. Det tar ofta tid och låter sig inte heller göras om förmedlingsbolagens sedvanliga avropsrutiner tillämpas. auktoriserade men som med godkänt resultat genomgått viss utbildning som är föremål för statlig tillsyn. Registret ska också omfatta dem som efter validering bedömts ha motsvarande kunskaper. Vilken utbildning eller vilka kunskaper en person ska ha för att få vara med i registret framgår av Kammarkollegiets föreskrifter om register över utbildade tolkar (KAMFS 2015:5 med ändringar genom KAMFS 2016:6). 197Belastningsregistret förs av enligt 1 § lagen (1998:620) om belastnings- register. 198Registerkontroll inför anställning i vissa skolformer regleras i 2 kap. 31–33 §§ skollagen och i lagen (2013:852) om registerkontroll av personer som ska arbeta med barn. Registerkontroll inför vissa anställningar inom omsorg regleras i lagen (2010:479) om registerkontroll av per- sonal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder och i lagen (2007:171) om register- kontroll av personal vid vissa boenden som tar emot barn. Registerutdrag för anställning hos Försvarsmakten regleras i Säkerhetsskyddsförordningen (1996:633), Försvarsmaktens före- skrifter (FFS 2015:2) om säkerhetsskydd och Försvarsmaktens interna bestämmelser (FIB 2015:2) om säkerhetsskydd och skydd av viss materiel. Även för försäkringsförmedlare krävs utdrag ur belastningsregistret, enligt lagen (2005:405) om försäkringsförmedling. 1999 § lagen (1998:620) om belastningsregister. 3.5.2Krav i samband med upphandling Kravställningen på tolktjänster utformas i betydande grad via teck- nade ramavtal och på det sätt som avrop sker. Branschens karaktär innebär att det är förmedlingstjänster som upphandlas, inte enskilda tolkar eller tjänsteleverantörer. Ett betydande antal olika avtal inom offentlig sektor används för avrop av tolkförmedlingstjänster. Inom staten finns tre myndighe- ter, som tecknar ett antal skilda ramavtal, inom kommuner, lands- ting och regioner betydligt fler aktörer. Det gör att offentlig sektor kan utveckla en rad olika avtal inom näraliggande eller överlappande geografiska områden. Bara inom finns t.ex. tre ramavtal avseende tolkar på plats, på distans respektive vid akuta behov, Region har två ramavtal, Region ett, i ett tillsammans med länets kom- muner, etc. Upphandlingsdokument och kravställning kan därmed ta sig olika uttryck, vilket uppmärksammats genom efterfrågan om bättre samordning. En allmän iakttagelse är att upphandlingsdoku- ment för ramavtal om tolkförmedlingstjänster i regel fokuserat på pris framför kvalitet. Upphandlingar av tolkförmedlingstjänster är speciella i den meningen att även tolkarnas villkor indirekt regleras genom sådana avtal. Tolkarna och deras organisationer utgör dock inte avtalsteck- nande parter, de brukar heller inte tillfrågas eller konsulteras under upphandlingsprocessen. Det har bland annat inneburit en tyngd- punktsförskjutning i synsätt till förmån för branschens förmedlings- bolag, på bekostnad av tolkarna, då det gäller prissättning och andra villkor. En företeelse med indirekta effekter på relationen mellan för- medlingsbolag och tolkar är förekomsten av s.k. noll-bud vid upp- handling av nya leverantörer, där förmedlingar erbjuder förmed- lingstjänster till offentlig sektor utan kostnad. Det kan innebära att tolkförmedlingen i stället behåller en andel av det tolkarvode som utbetalas. Utredningen erfar, bland annat efter en rad genomförda fokusgrupper med yrkesverksamma tolkar på olika kvalifikations- nivåer, att tolkarna i betydande grad pekar på att förhållandet mellan tolkar och förmedlande organ inte motsvarar den typ av partsför- hållanden som arbetsmarknaden i övrigt normalt kännetecknas av. Man ser också en skillnad mellan offentliga och privata förmedlings- organ, där de senare inte fullt tillvaratar de intentioner som avtalen ger uttryck för. Det gäller t.ex. möjligheter för anlitade tolkar att få adekvat ersättning, stöd och fortbildning. Obalanser riskerar att skapa dysfunktionella segment på arbets- marknaden, där löne- och anställningsvillkor medverkar till brist på kvalificerad arbetskraft och påfrestande arbetsförhållanden för verk- samma utövare. anger en rad riskindika- torer för oskäliga arbetsvillkor. •Arbetsmarknaden: Lågkvalificerade yrken, Utländsk arbetskraft, Brister i arbetsmiljöarbete och Låg kollektivavtalstäckning. •Branschen: Komplexa leverantörskedjor, Konkurrensutsättning. •Systematiska brott mot lagar och regler – särskilda regleringar: Svart- arbete, Ekobrott, Skattebrott, Arbetstidsbrott.200 Kammarkollegiet har i sitt upphandlingsdokument inför nytt ram- avtal 2018 inte funnit att det finns något som talar för att kollektiv- avtalsreglerade eller motsvarande krav behöver ställas vid upphandling av förmedlingstjänster. Kammarkollegiet uppger att de riskindika- torer som anger för oskäliga arbetsvill- kor, inte är för handen. Motsvarande bedömningen görs dock inte av alla offentliga aktörer. i ställer i aktu- ella upphandlingsdokument som krav att förmedlingsorgans anställ- da tolkar ska ersättas enligt kollektivavtalsliknade lönevillkor.201 Flertalet ramavtal utformas som rangordnade avtal, där avrop sker från listor över rangordnade tolkförmedlingar. Kravställning vid av- rop sker med bakomliggande avvägning mellan att ställa krav på önskad kompetensnivå, respektive risk att då bli ställd utan tolk. 200Upphandlingsmyndigheten (2017). Frukostseminarium om arbetsrättsliga villkor, ppm, . 201Kammarkollegiet (2017), Upphandlingsdokument, , respektive Region borg (2017), Upphandlingsdokument, . Tidsbrist kan medföra att kravnivån sätts lägre för att inte äventyra möjligheten att få tolk. Utredningen ger i avsnitt 4.5 om tolkförmedlingar ytterligare inblick i de upphandlingsförhållanden som kan råda inom branschen. Myndigheters förväntningar på tolkens kompetens Tolkanvändare hos myndigheterna representerar ett brett spektrum av olika verksamheter och arbetssätt. Sammantaget förväntar sig myn- digheter att tolken behärskar: •Båda tolkspråken inklusive nödvändig terminologi. •Tolkstrategier vad gäller placering i rummet, turtagning, koordi- nering, klargöranden, reparationer m.m. •Olika tolkningstekniker (kort konsekutiv/dialog, lång konsekutiv/ monolog, viskningstolkning, avistatolkning, simultantolkning med guideutrustning, simultantolkning från kabin, relä- och pivottolk- ning). •Påplatstolkning, telefontolkning, skärmtolkning. •Ämneskunskap inom en rad olika fackområden. Medan språkbehärskning, tolkstrategier, ämneskunskaper, profes- sionskunskap och yrkesetik är helt grundläggande och nödvändiga kompetenser vid tolkning av alla samtal, oavsett komplexitetsgrad, är valet av tolkningsteknik och medium mer situationsbetingat. ställde en rad frågor till ett mindre urval myn- digheter och offentliga aktörer för att mer konkret beskriva de för- väntningar som finns på tolkars kompetens och teknikkunnande.202 Den vanligast förekommande tolkningstekniken inom offentlig sektor angavs vara kort konsekutiv tolkning, dvs. 202Arbetsförmedlingen, , , , Pensionsmyn- digheten och Kommuner och Landsting. (2018), Arbetsgruppsrapport inom . även viskningstolkning och avistatolkning förekom. Inom domstols- väsendet förutsätts tolken behärska alla tekniker. Även simultan- tolkning med guideutrustning och från tolkkabin på distans har börjat införas i domstolsförhandlingar och planeras komma att infö- ras i hela landet . Då offentlig sektors tolkbehov beskrivs, brukar fokus av natur- liga skäl vara de språk där tolkning behövs, däremot inte så ofta vil- ken sorts möten tolkningen avser. fick i sina kon- takter med myndigheter också belyst hur många samtalsparter de tolkade mötena i den aktuella verksamheten kan ha och om tolk- ningen sker på plats, på telefon eller via skärm. Tvåpartssamtal tycks utgöra den ”normala” samtalstyp där tolk används, men även samtal med tre eller fyra parter rapporteras från flertalet tillfrågade myn- digheter. Vid sidan av påplatstolkning används telefontolkning av samtliga tillfrågade myndigheter. Flera myndigheter arbetade även med skärmtolkning. De kompetensmässiga krav på tolkar och tolktjänster som anges från beställare inom offentlig sektor är i regel kopplade till angivelse i enlighet med de tolkkategorier som etablerats i branschen. Det innebär att beställningar kan göras för olika kategorier tolkar, som auktoriserade, auktoriserade med specialkompetens inom hälso- och sjukvård eller rättsväsende, utbildade tolkar eller s.k. övriga tolkar helt utan formella kvalifikationer i tolkning. Den senare kategorin utgör den dominerande inom offentlig sektor, även om vissa bestäl- lare, t.ex. domstolarna, i regel har högt ställda krav på rättstolkar och inte accepterar sådana övriga tolkar. Okunskapen om vad olika kate- gorier tolkar står för är enligt utredningens bedömning utbredd inom offentlig sektor, man sätter oftast sina förhoppningar till att aktuell tolkförmedling vid beställning ordnar en lämplig tolk. Myn- digheter med omfattande behov av tolktjänster, som Arbetsför- medlingen och , har utarbetat interna riktlinjer för vilka kompetenser som behövs vid olika typer av ärenden, med beaktande av de ekonomiska och innehållsliga förutsättningar som råder. Arbetsförmedlingen anger t.ex. att s.k. övrig tolk bör undvikas vid ”komplicerade samtal”, då istället auktoriserad tolk bör väljas.203 Vad som bedöms bli eller kan utvecklas till ett sådant komplicerat samtal är inte närmare definierat. Ytterst är det dock den enskilde 203Arbetsförmedlingen (2017). Internt handläggarstöd, . beställaren, handläggare eller chef inom myndighet eller förvaltning, som avgör vilka krav som ska gälla. Tolk som genomgått tolkutbildning med godkänt resultat eller har validerats och bedömts ha kunskaper och färdigheter som motsvarar viss tolkutbildning, har passerat de kvalitetskrav som betygssättning och examination kan innebära. Denna typ av krav, och de skillnader som förekommer mellan olika utbildningsformer, behandlas i kapitel 6 och 7. Auktoriserade tolkar har godkänts gentemot den kravnivå som ställts av Kammarkollegiet, vid auktorisationsprov eller godkänd tidigare tolkutbildning som påbörjats vid 1986–2012. Auktorisationsfrågor behandlas i kapitel 7. Beställare kan i samband med avrop av tolktjänst ange ytterligare krav som svarar mot visst uppdrag. Det kan t.ex. avse önskemål om att tolken ska vara av visst kön, behärska viss dialekt eller ha viss vana vid tolkning inom det aktuella sakområdet. Avvikelserapportering och egna bedömningar hos handläggande personal kan även lägga grund för speciella önskemål, som att undvika eller föredra viss tolk i samband med uppdrag. Det kan särskilt komma till uttryck i de direktavrop som görs av tolkar från egna kontaktlistor hos förvalt- ning eller myndighet. Beställarkrav hanterade genom tolkförmedling kan hos förmed- lingen komma att kombineras med interna index eller andra former av prioritetshantering som beställare saknar insyn i eller har möjlighet att påverka. Det kan t.ex. gälla prioritet för tolkar som inte brukar lämna återbud, är snabba på att acceptera en uppdragsförfrågan eller tolkar som är anställda av förmedlingen och behöver fylla ut sin arbetsvecka. 4Myndigheter och andra aktörer – uppgifter och arbetssätt Den legala utgångspunkten för tolktjänster vid samhällskontakter är de grundlagsstadgade principerna om likabehandling och objekti- vitet. Enligt regeringsformen ska domstolar, förvaltningsmyndighe- ter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verk- samhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet.1 En ytterligare utgångspunkt är den i förvaltningslagen föreskriv- na serviceskyldigheten, som innebär att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir enkla och smidiga. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndig- hetens verksamhet. Den ska också ges utan onödigt dröjsmål. Förvaltningslagen föreskriver i sin nuvarande form uttryckligen att myndighet i kontakt med enskild som inte behärskar svenska ska använda tolk om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt. Bedömningen av när tolk ska anlitas vilar på myndigheten, som kan avstå från tolkning vid ärenden av mindre vikt för den enskilde eller om kostnaderna för tolkning framstår som opropor- tionerliga i förhållande till den enskildes möjligheter att ändå till- varata sin rätt. Motsvarande gäller även vid funktionsnedsättning av syn, hörsel och tal.2 Även förvaltningslag angavs att en myndighet vid behov borde anlita tolk.3 Bestämmelsen om tolk i nu 11 kap. 9 § regeringsformen. 26 § och 13 § förvaltningslagen (2017:900) samt prop. 2016/17:180, s. 81–86. Myndigheters ansvar och möjlighet att göra sådan avvägning av om tolk ska anskaffas eller inte betonades redan i tidigare förarbeten, se t.ex. prop. 1985/86:80, s. 26–28. 38 § förvaltningslagen (1986:223). Myndigheter och andra aktörer gällande förvaltningslag motsvarar delvis bestämmelsen om tolk förvaltningslag och den praxis som utvecklats. Av lagkom- mentar till paragrafen i tidigare förvaltningslag framgår att bestäm- melsen inskärper vikten av att myndigheter anlitar tolkar vid hand- läggning av ärenden när tolk behövs och finns att tillgå. Paragrafen gällde alla ärenden och var alltså inte avgränsad till myndighetsutöv- ning mot enskild. En sådan inskränkning diskuterades vid tillkomsten av förvaltningslag, men ansågs inte lämplig. Även förslag om att regeln skulle gälla även annan verksamhet än handläggning av ärenden diskuterades, men bedömdes inte heller som lämplig. Det betyder att den del av allmänna verksamheter som består av s.k. fak- tiskt handlande, t.ex. sjukhusvård och undervisning, faller utanför tillämpningsområdet. Att regeln gäller vid all ärendehandläggning innebär att den har tillämpning också i ärenden som inte mynnar ut i något för den enskilde bindande beslut, t.ex. rådgivning.4 Behovet av tolk kan vidare vila på ytterligare lagstiftning, som de inledande bestämmelserna i hälso-och sjukvårdslagen (2017:30) och, något mer allmänt hållet, i socialtjänstlagen (2001:453). Dessa lagar innehåller i formell mening inte uttryckliga bestämmelser om tolk- ning, men betonar att vård och omsorg ska ske på lika villkor och betonar aspekter som samråd med patienter och information. Rätte- gångsbalken (1942:740) och förvaltningsprocesslagen (1971:291) in- nehåller uttryckliga bestämmelser om att tolk ”må biträda”, respektive att rätten ”vid behov” ska anlita tolk vid rättegångar. Ovanstående ut- gångspunkter har också tillämpning då det gäller funktionsnedsatta och behov av teckenspråkstolkar. Tolkar har en varierad och ofta svåröverskådlig arbetsmarknad att förhålla sig till. Tillgängliga uppdrag kan inte alltid överblickas annat än med kort framförhållning, i ett längre perspektiv är efterfrågan mycket svårbedömd. Skilda förutsättningar sammanhänger med egen kompetens och språkfärdigheter, men också vilken verksamhetsform som gäller för arbetet. Endast en mindre grupp tolkar har anställning, flertalet är egna näringsidkare eller arbetar genom eget tolkföretag. Det arbetsrättsliga regelverket får därmed betydelse vid avvägningen av tolkarnas ställning som antingen anställda eller uppdragstagare. Det har betydelse bland annat för tolkens möjligheter att få arbets- löshetsersättning vid låg sysselsättningsnivå. 4Hellners, T. och , B. (2010). Förvaltningslagen med kommentarer, Juri- dik, Zeteo, kommentaren till 8 § förvaltningslagen (1986:223). Myndigheter och andra aktörer rad skatterättsliga frågeställningar, bland annat om tolkarnas tjänste- ställe ska anses utgöras av tolkens bostad eller av de olika platser där tolkning utförs. Det har betydelse för tolkens möjligheter att göra skatteavdrag för tjänsteresor, enligt inkomstskattelagen (1999:1229). Utredningen belyser i kommande kapitel 5 arbetsmarknaden för tol- kar och de rättsliga aspekter som prövats. De rättsliga aspekterna på upphandling av tolkförmedlingstjänster och tolkar samt konkurrens mellan tolkförmedlingar utvecklas nedan översiktligt. En närmare diskussion förs därefter under respektive del- avsnitt i detta kapitel. Det rättsliga regelverket då det gäller myn- digheters och andra aktörers arbete med utbildning, validering och auktorisation av tolkar behandlas i kapitel 6 och 7. De bestämmelser som i första hand rör upphandling av tolkför- medlingstjänster och tolkar finns i lagen (2016:1145) om offentlig upphandling och i förordningen (1998:796) om statlig inköpssam- ordning. Statens inköpscentral vid Kammarkollegiet tillhandhöll –2017 ett statligt ramavtal för tolkförmedlings- tjänster. Ett nytt ramavtal avses träda i kraft så snart rättsliga över- klaganden kring det nya avtalet behandlats.5 och Arbetsförmedlingen har valt att teckna egna avtal för att bättre kun- na möta sina särskilda behov av tolktjänster. Även beslut om tilldelning inom nytt ramavtal överklagades . Inom den kommunala sektorn förekommer viss samordning kring tolkförmedling, vilket även gäller ramavtal för upphandling av sådan förmedling. Antalet avtal och avtalskonstruktioner är trots detta omfattande. SKL Kommentus tillhandahåller inte något generellt ramavtal för tolkförmedlingstjänster som kommuner och landsting kan använda sig av, men behoven har diskuterats. Andra och mer angelägna ramavtalsområden har prioriterats och ännu saknas en förstudie inom tolktjänstområdet. Alltsedan avregleringen av den kommunala förmedlingsverksam- heten tog fart , har konkurrensfrågor mellan offentlig och privat förmedling varit aktuell. De bestämmelser som i första hand rör konkurrensrättsliga aspekter på offentligt och privat ägda 51 kap. 20 § lagen (2016:1145) om offentlig upphandling och 2 § förordningen (1998:796) om statlig inköpssamordning. Gällande ramvtal löpte ut , nytt ramavtal beräknas vara på plats . tecknades ramavtalen genom dåvarande Rikspolis- styrelsens försorg. Myndigheter och andra aktörer tolkförmedlingar är lokaliseringsprincipen och självkostnadsprinci- pen i kommunallagen (2017:725) samt förbudet mot konkurrens- begränsande offentlig säljverksamhet i konkurrenslagen (2008:579).6 4.2Statliga myndighetsroller och ansvarsfrågor Styrningen av hur tolkar utbildas och kvalitetssäkras är i stor ut- sträckning en statlig fråga, där flera myndigheter har uppgifter. Staten bedriver därtill upphandling av tolkförmedlingstjänter och avropar tolktjänster för betydande belopp. Viktiga offentliga åtaganden berör ofta flera olika myndigheter, och samhällets behov av tolktjänster utgör inte något undantag i det avseendet. Det inne- bär också att samverkan inom staten och gentemot andra aktörer får stor betydelse då det gäller samhällets tolkförsörjning. 4.2.1Myndigheter som berörs av tolktjänster Myndighetsutövning mot enskild person, information och annan service som utövas eller tillhandahålls av statliga myndigheter inne- bär i varierande grad behov av tolktjänster. Vissa myndigheter berörs i betydande omfattning, t.ex. myndigheter som huvudsakligen står för insatser i samband med asylsökande och nyanlända, deras verksamhet, boende och rättigheter. Andra myndigheter har trots omfattande kontakter med enskilda endast i mer begränsad utsträckning behov av tolktjänster, t.ex. och . , , har uttalat att det är myndigheten själv som i det enskilda fallet gör en bedömning av om det föreligger behov av tolkning. Hänsyn ska därvid tas till bland annat ärendets beskaffenhet.7 Behovskriteriet tar sikte på den enskildes möjligheter att ta till vara sin rätt, vilket ger myndigheter utrymme att anpassa åtgärderna efter förutsättningar i det enskilda fallet. Att bestämmel- sen förvaltningslag formulerats som ett åliggande, anses 62 kap. 1 § och 6 § kommunallagen (2017:725) och 2 kap. 27 § konkurrenslagen (2008:579), 1–2 §§. 7JO 2003/04, s. 174. Myndigheter och andra aktörer inte innebära att det ställs andra eller mer långtgående krav på myn- digheterna än vad som i praktiken redan gällde enligt tidigare för- valtningslag.8 I detta avsnitt beskrivs kortfattat ett antal myndigheter som nytt- jar tolktjänster i talade språk. Dessutom beskrivs myndigheter med uppgifter i anslutning till reglering av utbildning och auktorisation av tolkar. Uppräkningen innebär inte en inbördes rangordning av myndigheter, redovisningen sker i bokstavsordning. Arbetsförmedlingens huvudsakliga ansvarsområde omfattar den offentliga arbetsförmedlingen, dess arbetsmarknadspolitiska verksam- het och att verka för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Arbetssökande och arbetsgivare ska enligt myndighetens instruktion ha tillgång till likvärdig service i hela landet. Verksamheten ska utfor- mas så att den leder till ökad geografisk och yrkesmässig rörlighet bland de arbetssökande, men får inte snedvrida förutsättningarna för konkurrens inom olika branschområden och på arbetsmarknaden. Verksamheten ska främja mångfald och jämställdhet, motverka dis- kriminering och könsuppdelning på arbetsmarknaden. Myndigheten ska vidare säkerställa att arbetslöshetsförsäkringen fungerar som en omställningsförsäkring och kan anlita komplette- rande aktörer för att snabbt och effektivt få arbetssökande i arbete. I uppdraget ligger även analys, uppföljning och utvärderingsuppgifter och att göra återkommande bedömningar av arbetsmarknadsläget. En viktig uppgift för Arbetsförmedlingen är även att säkerställa att det inte sker felaktiga utbetalningar och motverka bidragsbrott. Till de särskilda uppgifter som reglerats i myndighetens instruk- tion hör ansvar för att nyanlända invandrare erbjuds insatser som främjar en snabb och effektiv etablering på arbetsmarknaden. Myn- digheten ska inom ramen för detta ansvar vara samordnande, stöd- jande och pådrivande i förhållande till övriga berörda parter. Särskilt ansvar finns för vissa nyanlända invandrare enligt lagen (2017:584) om ansvar för etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare.9 2016/17:180, s. 81–86.