sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Den tilltalades skuld är en faktor som enligt 29 kap. 1 § andra stycket ska beaktas vid straffvärdebedömningen, vid sidan av den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit. Det kan dock konstateras att omständigheter som har att göra med ålder och bristande mognad endast undantagsvis beaktas uttryckli- gen – dvs. med tillämpning av 29 kap. 3 § första stycket 3 brottsbal- ken – vid straffvärdebedömningen och att ungdom i stället beaktas vid straffmätningen, med stöd av 29 kap. 7 § . Om den tilltalades skuld bedöms med ett vidare synsätt – som inne- fattar ett beaktande av hans eller hennes förutsättningar att handla på det av samhället önskvärda sättet – kan den s.k. reduktionen eller rabatten sägas vara ett slags justering som syftar till att den Utgångspunkter för en reform unge ska dömas till en påföljd som står i proportion till brottets all- var, se följande figur. Särbehandlingen skulle i så fall inte anses strida mot vare sig proportionalitetsprincipen eller ekvivalensprincipen, utan i stället bidra till att korrigera den orättvisa som skulle föreligga om en mindre mogen lagöverträdare – med mindre skuld i sin gärning än en vuxen – skulle ådömas en lika sträng påföljd som den vuxne. Brottets allvar med beaktande av ålder och skuld Det som har sagts i detta delavsnitt tar sikte framför allt på den prin- cipiella frågan om skuldbegreppets avgränsning och syftet har varit att visa att gränsen mellan omständigheter som anses påverka straff- värdet och omständigheter som anses påverka straffmätningen (utan att påverka straffvärdet) är begreppslig. En utgångspunkt för våra fort- satta överväganden är att straffreduktion på grund av ungdom eller s.k. billighetsskäl inte bör beskrivas som någonting väsensskilt i för- hållande till straffvärdebedömningen utan kan betraktas som ett sätt att uppnå påföljder som är rättvisa sett till vad den tilltalade förtjänar. När vi nu har sett var det rådande systemet med s.k. ungdomsre- duktion hör hemma i påföljdssystemet kan vi övergå till att utveckla de skäl som brukar anföras för att den tilltalades ungdom ska beaktas vid påföljdsbestämningen. Utgångspunkter för en reform 7.4Skälen för att särbehandla unga lagöverträdare Allmänhetens tilltro till straffsystemet kräver att det på varje brott följer en straffrättslig reaktion som står i proportion till, dvs. är till- räckligt ingripande i förhållande till, brottets allvar. inne- bär kravet på humanitet att den allmänna repressionsnivån – och på- följden i det enskilda fallet – inte får vara mer ingripande än nödvän- digt. Vidare måste regleringen svara mot högt ställda krav på förut- sebarhet och rättssäkerhet. Även om de grundläggande krav på proportionalitet, likabehand- ling samt konsekvens och konsistens som gäller för vuxna gäller även för unga lagöverträdare finns det flera anledningar till att behandla unga lagöverträdare annorlunda än vuxna vid påföljdsbestämningen. För det första har unga människor typiskt sett en relativt vuxna out- vecklad ansvarsförmåga. Det handlar bland annat om att förmågan till empati och självkontroll utvecklas successivt under uppväxten.15 För det andra är unga typiskt sett mer psykologiskt känsliga för be- straffning än vuxna. Skälet för särbehandling av unga lagöverträdare är i denna del tudelat: dels kan bestraffning sägas innebära ett större psykologiskt lidande för den unge, dels kan bestraffningen motverka den unges möjligheter att utvecklas på det sätt som behövs för ett ansvarsfullt och laglydigt vuxenliv. I värsta fall kan bestraffning vara kontraproduktiv genom att den leder till att den unge får tillfälle att knyta starkare band med andra kriminella och göra kriminell ”kar- riär”. I det sammanhanget kan också påpekas att en frihetsberövande påföljd, exempelvis fängelse , utgör en större andel av det levda livet för en ung person jämfört med en vuxen, vilket inne- bär att straffets längd kan upplevas som längre för den unge. Ett tredje skäl för att särbehandla unga lagöverträdare är att samhället bör visa tolerans för att den unges mognadsprocess med nödvändighet inne- fattar frigörelse från vuxna och experimenterande i olika hänseenden.16 På grund av den pågående mognadsprocessen bör det för unga lagöverträdare i större utsträckning än för vuxna finnas påföljder som kan antas verka brottsavhållande (individualpreventiva) i det en- skilda fallet. Det gäller särskilt lagöverträdare som uppnått straffbar- hetsåldern (är ”straffmyndiga”) men inte myndighetsåldern, dvs. till- hör ålderskategorin 15–. Denna grupp av lagöverträdare är barn 15Se avsnitt 6.3. 16Se och , Straffrättens påföljdslära, 5 uppl., 2017 s. 155 f. Utgångspunkter för en reform i den mening som avses i barnkonvention (Barn- konventionen), som har ratificerat och som dessutom inkor- poreras och ska gälla som svensk lag från och med den 1 januari 2020.17 Genom gäller ett krav på att barnets bästa ska komma i främsta rummet (artikel 3). Vidare kan nämnas särskilt att det i anges att frihetsberövande av barn får an- vändas endast som en sista utväg och samt att barn inte får dömas till livstids fängelse utan möjlighet till frigivning (artikel 37). uppställer också krav på att medlemsstaterna ska främja införandet av lagar som är särskilt anpassade för barn och det ska, enligt konventionen, finnas alternativ till anstaltsvård för att säkerställa att barn behandlas på ett sätt som är lämpligt för deras välfärd och är rimligt med hänsyn både till deras personliga förhållanden och till brottet (artikel 40).18 Sanktioner och andra åtgärder mot unga lagöverträdare ska, enligt en rekommendation från , utgå från vad som är bäst för den unge med beaktande av vad som är proportionellt i förhållande till brottets allvar och med hänsynstagande till den unges ålder och personliga förhållanden.19 Barnperspektivet kräver att påföljdens innehåll syftar till att mot- verka de riskfaktorer som kan leda till fortsatt brottslighet och att den understödjer de skyddsfaktorer som kan motverka återfall. Av kriminalstatistiken framgår att ett stort antal ungdomar gör sig skyldiga till något eller några få brott och att ett litet antal gör sig skyldiga till ett stort antal brott. Det bör därför vara prioriterat att använda samhällets resurser för att motverka fortsatt brottslighet hos den grupp av unga lagöverträdare som gjort sig skyldiga till allvarlig och upprepad brottslighet. Vinsterna med detta kan antas vara långt större än att öka ingripandegraden för den mest lindriga och enstaka brottsligheten. Här kan påminnas om det som har sagts om att bestraffning i värsta fall kan vara kontraproduktiv genom att bestraff- ningen som sådan kan bidra till att den unge socialiseras in i en krimi- nell miljö. Ett straff kan bekräfta och förstärka en kriminell identitet. En utgångspunkt för våra fortsatta överväganden är att påföljdssy- stemet för unga lagöverträdare så långt som möjligt bör utformas med 17Se SOU 2016:19, prop. 2017/18:186, bet. 2017/18:SoU25 och rskr. 2017/18:389. 18Artikel 3 och 40 i konvention av om barnets rättigheter. Se även SOU 2012:34 band 3 s. 360 och band 4 s. 175–209 (bilaga 4). 19Europarådet rekommendation CM/Rec(2008)11. Se även SOU 2012:34 band 3 s. 360 och band 4 s. 175–209 (bilaga 4). Utgångspunkter för en reform beaktande av de i detta delavsnitt redovisade skälen för särbehand- ling. 7.5Tröskeleffekter är orättvisa men kan vara nödvändiga 7.5.1Tröskeleffekten i det nuvarande systemet Vi har beskrivit systemet med s.k. ungdomsreduktion i avsnitt 4.2.5. Som har framgått där finns det olika synsätt när det gäller de närmare formerna för den s.k. reduktionens utformning men dessa synsätt av- viker från varandra endast i detaljer. Vi har valt att använda den av och förespråkade tabellen, som innebär att lagöverträdare i åldern 15–får en reduktion, i förhållande till straffvärdet, med från till cirka 25 procent.20 Om de vanligtvis diskuterade ålderskategorierna, 15–respektive 18– , sätts i en vidare kontext, åldersspannet 0–, kan den s.k. reduktionen vid olika åldrar illustreras på följande sätt. 01 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 Ålder (år) 20Nils Jareborg och , Straffrättens påföljdslära, 5 uppl., 2017 s. 157 f. Utgångspunkter för en reform Figuren illustrerar bl.a. att det finns en tröskeleffekt , då den unge går från icke straffbar till straffbar ålder (”straffmyn- dighet”). Här kan påminnas om att det har förts diskussioner om att även i införa ett krav på tillräknelighet – som i sin tur skulle innefatta ett krav på en ålder om för gär- ningen – för att en person över huvud taget ska kunna anses ha be- gått ett brott.21 Vidare framgår av figuren att den begränsade tid, mätt i levnadsår, som övergången från icke straffbarhet till fullt straff- ansvar sker under innebär att systemet kan medföra viss ”ryckighet”. Den tabell som ligger till grund för figuren innebär att straffmätnings- värdet för en 18-åring som har begått ett brott med sex månaders straffvärde är medan det för en 19-åring är . I relativa tal får alltså 19-åringen redan med dagens system en påföljd som är en tredjedel mer sträng än påföljden för 18-åringen. Sådana trösklar inom åldersspannet 15–skulle jämnas ut om domsto- larna skulle göra reduktioner utifrån mer finmaskiga bedömningar av den tilltalades ålder. Det får dock sägas vara oklart i vilken mån så sker i praktiken. Som vi har sett i avsnitt 7.3.2 kan den s.k. ungdomsreduktionen sägas syfta till att korrigera straffvärdet så att påföljden för brottet korresponderar med den grad av skuld som den tilltalade har haft i gärningen. Tröskeleffekter i reduktionssystemet innebär alltså att skillnader i skuld får olika stort utslag i olika delar av åldersspannet. Trots tröskeleffekter av nu behandlat slag kan systemet uppfylla vissa grundläggande rättvisekrav. Exempelvis tillgodoses ekvivalens- principen genom att ingen lagöverträdare i åldern 11 månader som har begått ett brott med ett visst straffvärde döms till någon påföljd och genom att lagöverträdare i åldern som har begått motsvarande brott bestraffas med en påföljd vars ingripandegrad ska motsvara av straffvärdet. En basal variant av proportiona- litetsprincipen kan också sägas vara uppfylld redan genom att ökad skuld, genom högre ålder, kommer till uttryck genom strängare på- följd. Problemet är att lutningen på kurvan är olika för olika åldrar. Frågan kan sägas vara: Varför betyder förändringen av ålder olika i olika åldrar? I denna skillnad – i fråga om i vilken takt graden av skuld anses öka i olika åldrar – kan sägas finnas en orättvisa. Tröskeleffek- terna skulle kunna tolkas på så sätt att samhället ställer olika krav på 21Se avsnitt 3.10 och 3.13 om respektive förslag. Utgångspunkter för en reform i vilken hastighet unga ska mogna och bli mer ansvarstagande i olika skeden av deras utveckling. Ett delvis annorlunda synsätt innebär att utgångspunkten är att gärningspersonens klandervärdhet – och alltså den (egentligen) för- tjänade påföljden – kan graderas på ett jämnare sätt. Enligt en sådan modell skulle även en gärningsperson kunna förtjäna en påföljd, som dock skulle vara lindrigare än för lagöverträdare som har fyllt . Tröskeleffekten (sett till förtjänad påföljd) skulle då inte vara lika framträdande, se följande figur. Den förtjänade påföljdens stränghet 01 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 Ålder (år) Med ett synsätt som innebär att även lagöverträdare under kan förtjäna en (lindrig) påföljd kan exempelvis den nuvarande straffbar- hetsåldern (”straffmyndighetsåldern”) ses dels som ett slags privile- giering, dels som ett slags praktisk avgränsning. Barn skonas från straffrättsliga påföljder även i de fall de egentligen, sett till graden av skuld, skulle förtjäna en (lindrig) påföljd. Vidare vore det inte – från mer praktisk synpunkt – rimligt att laborera med små kvot- delar av straffrättsliga påföljder för mycket unga lagöverträdare, sär- skilt inte eftersom åtgärder som kan erbjudas av sociala myndigheter med stor sannolikhet kan vara mer lämpliga sett till den unges utveck- ling i dessa fall. Utgångspunkter för en reform Till det redan sagda kan läggas att sådana åtgärder som genomförs av sociala myndigheter, i förhållande till barn som har begått brott , kan vara ingripande mot det enskilda barnet. till ingripandegrad kan det därför vara något ofullstän- digt att tala om en påtaglig tröskeleffekt . måste det beaktas att en fundamental skillnad mellan straffrättsliga påföljder och andra offentligrättsliga ingripanden är att de förra syf- tar till att förmedla samhälleligt medan de senare inte gör det. Ett barn som begår ett brott dagen före sin 15-årsdag kan alltså visser- ligen bli föremål för ingripande åtgärder, med stöd av socialtjänst- lagen och lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, men aldrig dömas till en sanktion som innefattar ett från samhäl- lets sida. Detta gäller oavsett om vi utgår från att en person som har begått brott aldrig kan förtjäna (moraliskt) eller om vi utgår från att så kan vara fallet men att den som begått brott i så pass låg ålder ändå ska privilegieras (rättsligt) och vara fri från straffrättsliga påföljder. Om vi beaktar den viktiga särställning som de straffrättsliga påföljderna har i och med att de syftar till att förmedla – och förmedlar – , framstår det som naturligt att betrakta skillnaden i samhällets reaktion mot den som har begått brott vid åldern 11 månader respektive som en tröskeleffekt. Särbehandlingen av lagöverträdare under kan alltså, enligt ett synsätt, ses som en privilegiering och anomali som existerar efter- som vi tycker att det är viktigare att samhället kan erbjuda särskilt anpassade åtgärder för dessa mycket unga lagöverträdare – i stället för små kvotdelar av straffrättsliga påföljder – än att systemet ska vara fritt från tröskeleffekter. Ett motsvarande resonemang skulle kunna föras beträffande lagöverträdare som är eller äldre. Ett idealt system – sett till intresset av att undvika tröskeleffekter – skulle ta hänsyn till att människor blir mer erfarna och att allt högre krav på ansvar borde kunna ställas på dem även efter att de fyllt . Från praktisk synpunkt torde det dock vara mycket problematiskt att göra ingående bedömningar av den tilltalades erfarenhet och mog- nad i varje brottmål. Utgångspunkter för en reform Som framgått av avsnitt 7.5.1 kan det finnas ett intresse av att und- vika tröskeleffekter. finns det ibland ett behov av att dra grän- ser inom påföljdssystemet, även om sådana gränsdragningar i vissa fall kan leda till oregelbundenheter på systemnivå. Mot bakgrund av detta inledande konstaterande – av att det kan finnas skäl som talar såväl för som emot att åstadkomma eller behålla en tröskeleffekt – har utredningen bedömt hur starkt intresset av att undvika en tröskel- effekt är i förhållande till andra i sammanhanget rele- vanta intressen. En övergång till att, såsom förutsätts i våra direktiv, behandla 18– 20-åriga lagöverträdare på samma sätt som lagöverträdare som är eller äldre skulle innebära en påtaglig repressionshöjning för lagöverträdare i åldern , en något mindre repressionshöjning för lagöverträdare i åldern och en viss repressionshöjning även för lagöverträdare i åldern samt – om ingen ändring genomförs beträffande lagöverträdare i åldern 15–– en påtaglig tröskel- effekt i fråga om straffmätningsvärde för lagöverträdare som är exempelvis 11 månader respektive fyllda. Det är önsk- värt – i sig – att minimera sådana tröskeleffekter. Vi konstaterar att det på systemnivå kan te sig märkligt att genomföra en ordning som innebär en tröskeleffekt som i praktiken motsvarar av straffvärdet, dvs. att den lagöverträdare som var fyllda vid brottet får en dubbelt så sträng påföljd som den som var 11 månader. Vi inser att det finns ett starkt behov av att kunna motivera en sådan effekt, för att kunna upprätthålla allmän- hetens tilltro till påföljdssystemet. I linje med det sagda kan nämnas att uttalade följande i fråga om en tänkt tröskeleffekt vid ålder:22 Påföljdssystemet bör inte i något avseende innehålla kraftiga tröskel- effekter. Påföljdsbestämningen riskerar nämligen att uppfattas som god- tycklig, irrationell och orättvis om små skillnader och oväsentliga omstän- digheter leder till stora skillnader i påföljdens ingripandegrad. Om det även fortsättningsvis ska ske en kraftig reduktion vid straffmätningen för en 17-åring, skulle det bli en orimlig tröskeleffekt att helt avstå från ungdomsreduktion för lagöverträdare som fyllt . Huruvida gärningsmannen har passerat 18-årsdagen skulle då bli avgörande för om fängelsestraffet (eller motsvarande frihetsberövande straff genom sluten ungdomsvård) skulle bli exempelvis ett eller . 22SOU 2012:34 band III s. 806. Utgångspunkter för en reform Den nedsättning som sker måste enligt vår mening rimligen plana ut successivt och inte göra halt vid någon specifik ålder, för att systemet ska uppfattas som rättvist och rationellt. Det finns alltså visserligen skäl som talar mot att genomföra en re- form som tillför påföljdssystemet en tröskeleffekt . Det måste beaktas att en utjämning av ”tröskeln” skulle innebära att repressionsnivån för lagöverträdare i åldern 15–skulle behöva höjas trots att det uttryckliga syftet med vårt arbete, enligt direktiven, är att föreslå straffskärpningar för den äldre ålders- gruppen. Våra direktiv förutsätter alltså inte repressionshöjningar avseende omyndiga lagöverträdare. Sådana höjningar bör inte genom- föras utan starka skäl. Alla tänkbara former av utjämning av tröskeln skulle innebära att enskilda personer i åldern 15–– som är barn enligt – skulle få strängare straff utan att det skulle kunna förväntas leda till vare sig minskad brottslighet på ett allmänt plan eller bättre möjligheter till återanpassning i samhället för de en- skilda barnen. En repressionshöjning för barn i ett visst åldersspann utan några förväntade positiva konkreta konsekvenser är inte önsk- värd. Intresset av att minimera tröskeleffekter kan därför inte ensamt motivera långtgående repressionshöjningar. ovan citerade uttalande om tröskeleffekter måste också ses i ett samman- hang, bl.a. mot bakgrund av den utredningens direktiv. Uppdraget till var att överväga om den s.k. reduktionen borde slopas för lagöverträdare i åldern 18–. tog ställning mot ett sådant avskaffande – såvitt avser straffvärden på fängelsenivå23 – med hänvisning till att det skulle leda till en tröskel- effekt . Det måste beaktas att alternativet – att skärpa påföljderna även för lagöverträdare i åldern 15–– av- färdades av med följande motivering:24 [D]et finns goda skäl för den betydande reduktionen. För det första påkallar lagöverträdarens bristande mognad, erfarenhet och utveckling ett än större beaktande vid straffmätningen för denna åldersgrupp än beträffande åldersgruppen 18–. För det andra minskas därigenom överhuvudtaget användningen av frihetsberövande påföljder för denna ålderskategori. Reduktionen inne- bär i likhet med och i än högre grad än vad som gäller för 18–20 åringar att en icke frihetsberövande påföljd väljs i stället för en frihetsberövande. 23Påföljdsutredningen föreslog ett avskaffande av den s.k. reduktionen för lagöverträdare i åldern 18–i de fall straffvärdet ligger på bötesnivå. 24SOU 2012:34 band III s. 805 f. Utgångspunkter för en reform Den yngsta ålderskategorin lider mest skada av långa frihetsberövanden. Det kan visserligen vara fråga om allvarliga brott som begås av mycket unga lagöverträdare vilket utesluter annat än en frihetsberövande på- följd. Om det skulle dömas ut mångåriga frihetsberövande straff för lagöverträdare i den ålderskategorin oavsett om det vore fängelse eller sluten ungdomsvård skulle det riskera irreparabla störningar i deras ut- veckling och förutsättningar att någonsin ta en fullvärdig plats i samhället. Mot denna bakgrund finner vi att den ordning som gäller enligt 29 kap. 7 § BrB för åldersgruppen 15–bör bestå, dvs. att en för- hållandevis kraftig reduktion sker vid straffmätningen på det sätt som utvecklats i praxis. [- - -] Den avtrappning som görs enligt praxis som är som störst för en 15-åring och helt har planat ut för en 21-åring uppfattar vi som rimlig. Det skulle visserligen vara teoretiskt möjligt att plana ut reduktionen helt inom åldersgruppen 15–, så att en 15-åring alltjämt får en kraf- tig reduktion vid straffmätningen medan den som närmar sig 18-årsdagen endast får en liten reduktion. Det skulle dock förutsätta en väsentligt mindre reduktion vid straffmätningen än för åldersgruppen . Detta är enligt oss inte någon önskvärd utveckling. ansåg alltså att det inte var önskvärt att skärpa på- följderna för 15–17-åriga lagöverträdare samt att en skärpning för 18–20-åriga lagöverträdare skulle medföra en icke önskvärd tröskel- effekt och kom mot den bakgrunden fram till att den s.k. reduktionen borde behållas för lagöverträdare i såväl åldern 15–som åldern 18–. I vårt fall är utredningens uppdrag inte att utreda om det bör genomföras straffskärpningar för lagöverträdare i åldern 18–utan i stället att föreslå ändringar som medför att lagöverträdare i denna åldersgrupp behandlas som äldre myndiga lagöverträdare och svara på hur en sådan reform bör genomföras. Redan uppdragets utformning innebär att denna utredning inte kan komma till samma slutsats som . Den i detta betänkande förda dis- kussionen om tröskeleffekter måste ses mot denna bakgrund. Med andra ord har vi att utgå från en slopad s.k. reduktion för ålders- gruppen 18–– och att mot den bakgrunden ställa intresset av en utjämning av en tröskel mot vad det skulle med- föra i form av negativa (eller avsaknad av positiva) effekter för 15– 17-åriga lagöverträdare – som kunde ta avstamp i intresset av att undvika tröskeleffekter och mot den bakgrunden föreslå att den s.k. reduktionen inte skulle slopas för någon åldersgrupp. Utgångspunkter för en reform Till det sagda kommer att det finns en tydlig uppdelning i bedömningen av lagöverträdare i åldersgrupperna 15– respektive 18–, i enlighet med vår redovisning i avsnitt 4. Sett framför allt till valet av påföljd finns en tydlig tröskel- effekt . I en mening skulle ett slopande av den s.k. reduktionen endast för lagöverträdare i åldern 18–alltså inte handla om att införa en helt ny tröskel utan om att förstärka en be- fintlig tröskel. Sammanfattningsvis är det en utgångspunkt för våra fortsatta över- väganden att tröskeleffekter kan vara negativa men att intresset av att utjämna sådana effekter måste vägas mot det principiellt viktiga intresset av att inte genomföra straffskärpningar som inte kan moti- veras vare sig med förtjänstskäl eller med hänvisning till godartade konsekvenser i form av minskad brottslighet. 7.6Det bör finnas fortsatta möjligheter att beakta begränsad utveckling och erfarenhet Vid bedömningen av ett brotts klandervärdhet – i termer av straff- värde – ska beaktas bl.a. vad den tilltalade, för gärning- en, insåg eller borde ha insett i fråga om den skada, kränkning eller fara som gärningen innebar (29 kap. 1 § andra stycket ). Som förmildrande omständighet ska rätten – fortfarande vid bedöm- ningen av straffvärdet – beakta om den tilltalades handlande (bestäm- melsen torde ta sikte även på eventuell straffbar underlåtenhet att handla) stod i samband med hans eller hennes bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga (3 § första stycket 3). Den schablo- niserade s.k. ungdomsreduktionen, enligt 29 kap. 7 § , utifrån biologisk ålder görs däremot inte vid straffvärdebedömningen utan i ett senare led av straffmätningen. Som vi har angett i av- snitt 7.3.2 är dock gränsen mellan vilka slags faktorer som beaktas vid straffvärdebedömningen och i senare led av straffmätningen be- greppslig. Vad som sorteras som straffvärderelevanta omständlighe- ter respektive omständigheter av relevans för straffmätningen men inte för straffvärdebedömningen är inte givet utan bygger på en kon- struktion vars ändamål är att skapa ordning i påföljdssystemet.