sou · H6B382 · 2018-11-30 00:00:00 — En annan situation kan vara att verksamhetsutövaren genomför en överlåtelse utan att ha genomgått det föreskrivna samrådsförfaran- det, eller innan samrådet har avslutats. Detta behöver givetvis inte betyda att det hade funnits skäl för tillsynsmyndigheten att förbjuda överlåtelsen om samråd hade skett, men förhållandena kan också vara sådana att ett förbud skulle ha meddelats, eller att det hade ställts krav på villkor. Eftersom ogiltighet är en ingripande följd, som kan få stora ekonomiska och andra konsekvenser, bör överlåtelsen inte automatiskt anses ogiltig i sådana fall. I stället bör det finnas en regel som går ut på att frågan om ogiltighet bedöms på samma sätt som om ett samråd hade genomförts. Detta innebär att tillsynsmyndig- heten bör ges möjlighet att förbjuda överlåtelsen i efterhand, om den är sådan att den skulle ha förbjudits i samrådet. Ogiltighet bör i så fall vara konsekvensen. Vår bedömning är att ogiltighet i samtliga fall bör vara en automatisk följd av de beslut som tillsynsmyndigheten fattar i de enskilda fallen. Det bör alltså inte krävas någon särskild ogiltighetstalan eller liknande för att ogiltighet ska inträda. En annan sak är att tillsynsmyndig- hetens beslut bör kunna överklagas, vilket vi återkommer till i avsnitt 7.12. Att påföljden för den som genomför överlåtelsen i strid med uppställda villkor är ogiltighet bör framgå av föreläggandet där villkoren ställs upp. Detta bör uttryckligen anges i lagtexten. Föremålet för ogiltigheten bör enligt vår mening vara den del av avtalet som gäller överlåtelsen av verksamheten eller egendomen som omfattas av kravet på samråd. Ogiltigheten bör alltså innebära ett retro- aktivt upphörande av överlåtelsen (jfr prop. 2009/10:180 s. 136). Det finns dock inte skäl för att utsträcka ogiltigheten till andra delar av avtalet. Tvärtom kan det finnas villkor i avtalet som reglerar just den situationen att överlåtelsen inte kommer till stånd, och som bör gälla. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Förutsättningar för att besluta om förbud i efterhand Vi har tidigare utvecklat under vilka förutsättningar som tillsynsmyn- digheten kan besluta om förbud i samrådet. I detta avsnitt ser vi när- mare på förutsättningarna för att besluta om förbud efter att en över- låtelse genomförts. Eftersom konsekvenserna för parterna kan bli stora bör ett förbud i efterhand bara beslutas om det är proportionerligt med hänsyn till de potentiella skadekonsekvenserna för säkerhet och de mot- stående intressen som står på spel. Ju som har gått och ju mer parterna har inrättat sig efter överlåtelsen, desto högre krav bör ställas för att ett förbud i efterhand ska kunna komma i fråga. Det bör också ha betydelse om förbudet leder till att skador kan förhin- dras eller läkas, eller om ett förbud är meningslöst när överlåtelsen väl skett. Om överlåtelsen visserligen har skett utan ett samråd men i och för sig är godtagbar, bör något förbud i efterhand inte meddelas. Då bör överlåtelsen inte heller anses ogiltig. Däremot aktualiseras även i en sådan situation möjligheten att meddela sanktionsavgift i enlig- het med våra förslag i kapitel 9. Så snart ett förbud eller föreläggande i efterhand aktualiseras bör tillsynsmyndigheten underrätta Säkerhetspolisen respektive Försvars- makten, beroende på vilken av dessa myndigheter som har ansvaret för tillsyn över tillsynsmyndigheten. Enligt vår uppfattning står det inte i strid med förbudet mot dubbel- bestraffning att ett och samma förfarande kan bli både ogiltigt och för- anleda en sanktionsavgift. Ogiltighet kan nämligen inte ses som en sådan sanktion som omfattas av förbudet mot dubbelbestraffning. Om det dessutom hanteras inom ramen för ett och samma förfar- ande är det under alla förhållanden godtagbart. 7.11.2Tillsynsmyndigheten bör kunna meddela förelägganden mot både överlåtaren och förvärvaren Ofta uppkommer frågan om avtals ogiltighet som ett resultat av en parts ovilja att fullfölja avtalet. Det skiljer sig från den situation som diskuteras, där ett avtal om överlåtelse av säkerhetskänslig verk- samhet eller viss egendom är ett uttryck för parternas gemensamma Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Drivkrafterna för att parterna ska väcka talan om att överlåtel- sen ska återgå kan därför vara begränsade när ett sådant avtal förbjudits. Följden kan då bli att de negativa konsekvenserna för säker- het inte kan motverkas endast genom att överlåtelsen förbjuds och därmed blir ogiltig. Detta accentuerar vikten av att man till varje pris förebygger olämpliga överlåtelser hellre än att försöka avhjälpa skadan när överlåtelsen redan har ägt rum. Som framgått i det föregående är ogiltighet en civilrättslig konse- kvens mellan parterna. En följd av det är att tillsynsmyndigheten inte har någon möjlighet att se till att prestationerna faktiskt återgår. Om förvärvaren driver den säkerhetskänsliga verksamheten vidare i kan tillsynsmyndigheten visserligen meddela förelägganden som går ut på att förvärvaren ska förbättra sitt säkerhetsskyddsarbete på olika sätt. Detta har dock mindre betydelse om förvärvet i sig är olämpligt, t.ex. därför att det företag som förvärvat verksamheten är en bulvan för någon fientlig aktör som redan har fått del av t.ex. säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Frågan är om det är möjligt och i så fall lämpligt att införa någon ytterligare möjlighet för till- synsmyndigheterna, eller någon annan, att ingripa. Man kan tänka sig olika lösningar. En skulle kunna vara att tillsyns- myndigheten får en möjlighet att väcka talan vid domstol, som i sin tur får möjlighet att besluta om att avtalsprestationerna ska återgå. En annan möjlighet är att tillsynsmyndigheterna ges möjlighet att med- dela de förelägganden som behövs för att förhindra skada för säkerhet. För att en sådan möjlighet skulle bli effektiv måste före- lägganden kunna riktas mot både överlåtaren och förvärvaren. En ordning av detta slag har flera fördelar. Det framstår för det första som mest konsekvent med våra förslag i övrigt att tillsynsmyndig- heterna även kan fatta beslut om de åtgärder som kan krävas när över- låtelsen har skett i strid med ett förbud, eller ett förbud har meddelats i efterhand. Det är också väl förenligt med den omständigheten att tillsynsmyndigheterna har stor kompetens på området och föreslås ha behörighet att meddela andra förelägganden på säkerhetsskydds- området. Denna lösning ger tillsynsmyndigheten ett batteri av åtgär- der som kan anpassas till den aktuella situationen. Vi anser också att det är principiellt godtagbart att även förvärvaren träffas av sådana förelägganden, och detta även i det fallet att förvärvaren inte bedriver säkerhetskänslig verksamhet i . En annan sak är att det inte är Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet säkert att ett föreläggande i alla situationer kan verkställas om för- värvaren finns i utlandet, eftersom detta kräver med- verkan från det andra landet. Det är nämligen inte tillåtet med svensk maktutövning på främmande stats territorium. bör alltså ha möjlighet att meddela de före- lägganden som behövs för att förhindra skada för säkerhet. Ett föreläggande till en förvärvare av viss säkerhetskänslig egendom kan t.ex. gå ut på att förvärvaren ska återlämna egendomen till säljaren eller ett förbud mot att föra ut egendomen ur landet. För att vara tillräckligt verkningsfullt bör föreläggandet kunna för- enas med vite. Vid utdömande av vitet bör bestämmelserna i lagen (1985:206) om viten tillämpas. När det gäller handläggningen hänvisas till våra bedömningar i avsnitt 7.10.7. 7.11.3Det bör inte införas någon tidsgräns för ogiltighet och ingripande Från säkerhetsskyddssynpunkt är det avgörande att tillsynsmyndig- heten agerar när den får vetskap om att en överlåtelse har genomförts utan samråd eller i strid med ett förbud eller villkor. Om tillsynsmyndigheten vill meddela ett förbud i efterhand, bör det alltså ske så snabbt som möjligt. Detsamma gäller om den vill framtvinga en överlåtelses återgång genom förelägganden. Ju längre det dröjer, desto större är risken att eventuella skador inte kan undvikas. Att ingripandet sker snabbt är dessutom viktigt med hänsyn till parterna, som snabbt inrättar sig efter en överlåtelse och kan ha berättigade förväntningar på dess fortlevnad. Eftersom möjligheten att ingripa är avgörande för upprätthållande av säkerhet bör den trots detta inte begränsas i tiden. Som sagts tidigare bör det dock vid propor- tionalitetsbedömningen beaktas om har gått och konsekven- serna blir stora av att överlåtelsen blir ogiltig. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Förslag: Beslut om föreläggande inom samrådet överklagas till För- valtningsrätten i . Vid överklagande av ett sådant beslut är tillsynsmyndigheten motpart. Det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Beslut om förbud mot överlåtelse överklagas till regeringen. Det- samma gäller beslut om förelägganden som avser en genomförd och ogiltig överlåtelse. Beslut om förelägganden eller om förbud för en enskild att överlåta en viss verksamhet eller egendom torde som regel påverka den enskil- des civila rättigheter och skyldigheter. Därmed är artikel 6 i Europa- konventionen om rätt till domstolsprövning tillämplig. Det som vi har anfört om överklagande av förelägganden i avsnitt 6.10 är i allt väsentligt relevant även när det gäller överlåtelser. Det innebär att det enligt vår mening bör finnas en möjlighet att överklaga föreläggan- den som beslutas under samrådet till Förvaltningsrätten i . Möjligheten bör gälla även för en myndighet som drabbats av ett före- läggande, trots att rättigheterna enligt artikel 6 inte gäller för dem. Förbud mot överlåtelse kan ofta aktualisera den sorts utrikes-, för- svars- och säkerhetspolitiska överväganden som bör hanteras av reger- ingen. Överklagande av sådana beslut bör därför ske till regeringen. Detta överensstämmer med vår bedömning avseende förbud mot t.ex. en viss utkontraktering eller upplåtelse, se avsnitt 6.10.3. Både enskilda och myndigheter bör, på i allt väsentligt samma skäl som an- förts i det nämnda avsnittet, kunna klaga på beslutet om det gått dem emot. I den mån artikel 6 är tillämplig kan kravet på domstols- prövning tillgodoses genom möjligheten att begära rättsprövning i . Övervägandena om förbud gör sig gäll- ande oavsett om förbudet meddelas i förväg eller efter att en överlåtelse redan skett. En särskild fråga är vad som bör gälla i fråga om förelägganden som utfärdas i efterhand, dvs. förelägganden som avser ogiltiga överlåtelser. Vi anser att frågan har en så stark koppling till frågan om förbud att även sådana förelägganden bör överklagas till regeringen. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet 7.13Det bör införas tvångsåtgärder Förslag: Om det behövs för att ändamålet med ett förbud eller föreläggande inte ska motverkas får på yrkan- de av tillsynsmyndigheten besluta om kvarstad och andra sådana åtgärder som avses i 15 kap. 1–3 §§ . En åtgärd får beslutas även om föreläggandet eller förbudet inte fått laga kraft. Vid behandlingen av en fråga om tvångsåtgärder ska rätten tillämpa vad som gäller när en fråga om åtgärd enligt 15 kap. 1, 2 eller 3 § uppkommer i en rättegång. Ett yrkande får inte bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig. Om det är fara i dröjsmål får dock rätten bevilja åtgärden till dess annat beslutas. ska genast meddela rätten när syftet med en tvångsåtgärd har uppnåtts, eller det av någon annan anledning inte längre finns skäl för åtgärden. Rätten ska upphäva en tvångsåtgärd om det inte längre finns skäl för åtgärden. Rätten ska ompröva åtgärden . Åtgärden får inte upphävas utan hörande av tillsynsmyndigheten. Vår bedömning är att de åtgärder som vi har föreslagit tidigare i detta kapitel ger goda möjligheter att förebygga överlåtelser som är olämp- liga från säkerhetsskyddssynpunkt. De förelägganden som vi före- slagit i avsnitt 7.11 kan i många fall antas ge tillsynsmyndigheterna goda verktyg för att förhindra skada för säkerhet i samband med överlåtelser. Det kan dock finnas fall där det behöver vidtas omedelbara åtgärder för att förhindra sådan skada. Ett exempel kan vara att en utländsk aktör har förvärvat egendom av betydelse för säkerhet med antagonistiska syften, och att det finns en överhängande risk för att egendomen förs ut ur landet. Med hänsyn till att svenska myndigheter inte kan ingripa på främmande territorium, och till att man inte kan räkna med att en främmande stat medverkar –eller att medverkan i så fall sker skyndsamt – kan det vara helt avgörande att man kan förhindra utförsel av egendom. Det kan även finnas andra situationer där det är nödvändigt med ett ingripande för att förhindra att en skada för säker- het sker. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Vår bedömning är att de förelägganden som vi har föreslagit i det föregående inte fullt ut tillgodoser behovet av att snabbt kunna ingripa. Behovet tillgodoses inte heller av det straffprocessuella regel- verket, eftersom det inte kommer att pågå någon för- undersökning. Vi anser att behovet inte heller fullt ut tillgodoses av regler som kan finnas på andra områden, t.ex. export av krigsmate- riel. Med hänsyn till det anser vi att den möjlighet som vi föreslagit i avsnitt 6.12 att vid domstol begära tvångsåtgärder enligt 15 kap. rätte- gångsbalken bör gälla också vid överlåtelser. De överväganden och bedömningar som vi gjort där om förutsättningarna för tvångsmedel, behörig domstol och förfarandet m.m. gäller även här. Det innebär följande. Om det behövs för att ändamålet med ett förbud eller förelägg- ande inte ska motverkas bör på yrkande av till- synsmyndigheten kunna besluta om kvarstad och andra sådana åtgär- der som avses i 15 kap. 1–3 §§ . En åtgärd bör få be- slutas även om föreläggandet eller förbudet inte fått laga kraft. Vid behandlingen av en fråga om tvångsåtgärder bör samma bestämmelser gälla som när en fråga om åtgärd enligt 15 kap. 1, 2 eller 3 § rätte- gångsbalken uppkommer i en rättegång. Utgångspunkten bör vara att ett yrkande inte får bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig, men om det är fara i dröjsmål bör dock rätten få bevilja åtgärden till dess annat beslutas. bör vara skyldig att bevaka att behov av åtgär- den fortfarande finns och att meddela rätten om behovet har upphört. Rätten bör vara skyldig att upphäva en tvångsåtgärd om det inte längre finns skäl för åtgärden, och dessutom att ompröva åtgärden . Åtgärden bör dock inte få upp- hävas utan hörande av tillsynsmyndigheten. Proportionalitetsregeln bör gälla även i fråga om tvångsåtgärderna. 7.14Förslagens förhållande till egendomsskyddet och rätten till ersättning Bedömning: Förslagen är förenliga med regeringsformens och skydd för egendom. Någon rätt till ersätt- ning vid rådighetsinskränkning som grundas på säkerhetsskydds- lagen bör inte införas. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Vi har i avsnitt 3.6 och 6.13 ganska ingående redogjort för bestäm- melser om egendomsskydd i regeringsformen och första tilläggspro- tokollet till . Vi har i det sistnämnda avsnittet kommit fram till att våra förslag i kapitel 6 om förbud mot upplåtel- ser kan vara en sådan inskränkning av rätten att använda mark och byggnader som avses i 2 kap. 15 § regeringsformen, dvs. en rådighets- inskränkning. Vi gör samma bedömning när det gäller förbud mot över- låtelser som avser eller omfattar fast egendom. På motsvarande skäl som anförts i det nyssnämnda avsnittet anser vi alltså att rådighets- inskränkningen är godtagbar. Med hänsyn till de tungt vägande intressen som säkerhetsskydds- lagen skyddar och till att tillsynsmyndigheten bara får hindra en över- låtelse när det är proportionerligt anser vi även att regleringen som föreslås i det här kapitlet är förenlig med åtaganden enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till . De skäl som vi har anfört i avsnitt 6.13 till grund för bedömningen att det inte bör införas en särskild reglering om rätt till ersättning vid rådighetsinskränkningar som grundas på säkerhetsskyddslagen är i allt väsentligt relevanta även i fråga om överlåtelser. Regleringen rör näm- ligen enbart de allra mest skyddsvärda verksamheterna i samhället och det får antas bli mycket ovanligt att förbud mot överlåtelser meddelas. Denna bedömning stöds av erfarenheter från det s.k. snabb- spåret, dvs. möjligheten att med stöd av 16 a § säkerhetsskyddsför- ordningen hindra vissa säkerhetsskyddade upphandlingar. har nämligen följsamheten varit stor inom samrådsförfarandet och något förbud har inte behövt meddelas. Bedömningen stöds även av erfar- enheter från , där det aldrig har meddelats förbud mot ett utländskt förvärv med stöd av den särskilda regleringen som gäller där (se avsnitt 4.3). Man kan även snegla på konkurrenslagstiftningen, enligt vilken det finns en möjlighet att förbjuda olagliga företagskon- centrationer. Såvitt vi känner till har ingen koncentration ännu slut- giltigt förbjudits av den domstol som är sista instans i sådana mål. Istället har problemen undanröjts genom s.k. frivilliga åtaganden (se 4 kap. 4 § konkurrenslagen) eller genom att förvärvsparterna valt att inte genomföra den planerade koncentrationen.10 10Carlsson & , Konkurrenslagen (Zeteo ), kommentaren till 4 kap. kon- kurrenslagen. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet Med hänsyn till det anförda föreslår vi alltså inte någon särskild rätt till ersättning vid förbud mot överlåtelse. I de sällsynta fall då förbud kan komma att meddelas får alltså andra lösningar sökas, om det är motiverat. Ett alternativ är att regeringen utnyttjar sin möj- lighet att besluta om ersättning ex . En annan möjlighet är att statsmakten förvärvar verksamheten i fråga om det bedöms som lämp- ligt. En sådan situation kan aktualiseras när en säkerhetskänslig verk- samhet är olönsam och verksamhetsutövaren avser att lägga ned den om den inte får överlåtas. Om verksamheten bedöms viktig i förhåll- ande till säkerhet, t.ex. därför att den försörjer andra viktiga verksamheter på något sätt, kan det alltså finnas skäl för statsmakten att förvärva verksamheten. Sådan kunskap kan regeringen t.ex. få i myndighetsdialogen med tillsynsmyndigheterna, som enligt våra för- slag ska ha kunskap om verksamhetsutövare och skyddsvärden inom respektive tillsynsområde. Hur ovanstående ska lösas i varje enskilt fall låter sig enligt vår mening dock inte regleras i författning. 7.15Anmälnings-, upplysnings- och rapporteringsplikt Förslag: Anmälningsplikten vid överlåtelser av säkerhetskänslig verksamhet upphävs till följd av våra förslag om samråd. Denna ersätts av en rapporteringsplikt för en verksamhetsutövare som får kännedom om att någon annan än verksamhetsutövaren plane- rar att överlåta eller har överlåtit verksamheten eller sådan egen- dom i verksamheten som har betydelse för säkerhet eller för ett för förpliktande åtagande om säkerhetsskydd. Verksamhetsutövaren ska i ett sådant fall skyndsamt anmäla för- hållandet till tillsynsmyndigheten. Skyldigheten för en verksamhetsutövare som överlåter säker- hetskänslig verksamhet att upplysa förvärvaren om att säkerhets- skyddslagen gäller görs tillämplig även i fall där överlåtelsen sker till en offentlig aktör. Bestämmelsen flyttas från nya säkerhets- skyddsförordningen till nya säkerhetsskyddslagen. Våra förslag om en obligatorisk samrådsskyldighet gör att bestäm- melserna i 2 kap. 9 § första stycket nya säkerhetsskyddsförordningen om anmälningsskyldighet vid överlåtelse av säkerhetskänslig verksam- het till någon enskild framstår som överflödig. Däremot anser vi att Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet det även i fortsättningen finns behov av att den som överlåter en säkerhetskänslig verksamhet upplyser förvärvaren om detta (andra stycket i den nämnda paragrafen). Bestämmelsen bör gälla både för offentliga och enskilda verksamhetsutövare och oavsett om för- värvaren är en enskild eller en offentlig aktör. Den innebär åliggan- den för enskilda och kommuner och bör därför flyttas upp till lagnivå. Vidare ser vi att det kan finnas behov av en rapporteringsplikt i de fall där verksamhetsutövaren inte själv har en skyldighet att sam- råda men får kännedom om att en överlåtelse av verksamheten eller egendom i verksamheten förbereds, genomförs eller har genomförts. En sådan rapporteringsplikt skulle t.ex. aktualiseras när verksamhets- utövaren får kännedom om att enskilda aktieägare eller andelsägare avser att genomföra en överlåtelse. Denna bestämmelse skulle ge tillsynsmyndigheterna bättre förutsättningar att agera och för- bygga att överlåtelser som är olämpliga från säkerhetsskyddssynpunkt genomförs. En bestämmelse med detta innehåll kan lämpligen införas genom att det tas in ett nytt tredje stycke i 2 kap. 10 § nya säkerhets- skyddsförordningen. Rapporteringsplikten, som är en sådan rapporter- ingsplikt som avses i 2 kap. 1 § tredje stycket nya säkerhetsskydds- lagen, bör vara sanktionerad. Detta utvecklas närmare avsnitt 9.8. Som vi anfört i avsnitt 6.14 bör det införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att med- dela ytterligare föreskrifter om samråd, föreläggande, förbud och tvångsåtgärder. Vi hänvisar till det som sagts där. Ansvaret för tillsyn över säkerhetsskyddet är uppdelat mellan flera myndigheter, varvid och Försvarsmakten har ett huvudansvar. Den ordning som gäller enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633), i det följande kallade gamla säkerhetsskyddslagen respektive gamla säkerhetsskydds- förordningen, har i allt väsentligt förts över till säkerhetsskyddslagen (2018:585) och säkerhetsskyddsförordningen (2018:658), i det följande kallade nya säkerhetsskyddslagen respektive nya säkerhetsskyddsför- ordningen. I säkerhetsskyddsregleringen ges inga befogenheter för tillsynsmyn- digheterna att ingripa. En grundläggande förutsättning för tillsynen av säkerhetsskyddet är därför att de som omfattas av säkerhetsskydds- lagen samarbetar med tillsynsmyndigheterna och rättar sig efter de anvisningar och rekommendationer som lämnas inom ramen för till- synsverksamheten. Utredningen om säkerhetsskyddslagen konstaterade i betänkan- det En ny säkerhetsskyddslag (SOU 2015:25) att formerna för tillsynen av säkerhetsskyddet i väsentliga avseenden avviker från hur offentlig tillsyn normalt är ordnad. Utredningen framhöll att tillsynen har ett stort inslag av råd och stöd till verksamhetsutövarna. Man konsta- terade också att ingripandebefogenheter vid tillsyn är av betydelse. underströk utredningen att det finns svårigheter med att förena en rådgivande roll med en kontrollerande roll och att det vore olyckligt med en utveckling mot att myndigheter som utövar tillsyn är så restriktiva i sin rådgivning att det innebär ett försämrat säker- hetsskydd. Vidare framhöll man att det finns en betydande risk för att varningar, vitessanktionerade åtgärdsförelägganden och liknande skulle kunna medföra att värdefullt erfarenhetsutbyte motverkas (s. 482–484). Utredningen stannade för bedömningen att det vid tid- punkten inte fanns tillräckliga skäl för att förändra tillsynens inrikt- ning och genomförande. Utredningen lade däremot fram vissa förslag om ändringar i fråga om placeringen av tillsynsansvaret. Man före- slog nämligen att Myndigheten för Samhällsskydd och beredskap (MSB) ska ta över tillsynsansvaret för kommuner och landsting från Säkerhetspolisen och även länsstyrelsernas ansvar för enskilda verk- samheter som inte ligger under någon annan myndighets tillsynsom- råde. Förslaget beträffande MSB fick ett blandat mottagande i sam- band med remitteringen av betänkandet. Vi har fått i uppdrag att lämna förslag på hur tillsynen över säkerhets- skyddet ska utformas. Närmare bestämt ska vi •föreslå hur en ändamålsenlig tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen ska bedrivas, bl.a. mot bakgrund av införandet av sanktioner i säker- hetsskyddslagen,