sou · H6B32 · 2018-01-18 00:00:00 — ungdom, oförstånd eller beroende ställning, (6) om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering, (7) om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet, eller (8) om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Bestämmelsen utformades initialt mot bakgrund av tidigare praxis och avsikten var att uppräkningen skulle inrymma de vanligaste och mest betydelsefulla av de omständigheter som brukat åberopas som särskilt försvårande. Punkterna sju och åtta har lagts till genom ny lagstiftning efter den ursprungliga reformen. Genom lagstiftning slopades eller ändrades kvalificerande rekvisit i punkterna ett till fyra i syfte att öka spännvidden vid straffvärdebedömningen av brott i allmänhet. utvidgades tillämpningsområdet för punkt sex om organiserad brottslighet m.m. Som skäl för utvidgningen anfördes att det bör anses som försvårande om ett brott utgjort ett led i en brottslighet utövad av flera personer som organiserat sig för att i samverkan begå ett flertal brott. Det ansågs då av underordnad betydelse vilken roll den tilltalade spelat i den brottsliga verksamheten. Vidare framhölls att det bör anses försvårande om ett brott har utgjort ett led i en brottslighet där ett visst tillvägagångssätt upprepats ett flertal gånger. Detta oavsett om det varit fråga om en ensam gärningsman eller flera medverkande och, i det senare fallet, oavsett vilken roll var och en haft. Dessutom framhölls att det måste anses försvårande om särskild planering föregått brottet, oavsett om det varit fråga om ett enstaka brott eller ett brott i en brottslig verksamhet.50 2009/10:147 s. 26 ff. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. En central målsättning med regleringen som gäller unga lagöverträdare är att ett barnperspektiv ska genomsyra alla de åtgärder från samhällets sida som rör barn. Det sagda innebär att det vid alla åtgärder med barn, oavsett om de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet.51 Ett barn som misstänks eller åtalas för eller har befunnits skyldigt till brott ska behandlas på ett sätt som främjar barnets känsla för värdighet och värde, som stärker barnets respekt för andras mänskliga rättigheter och grundläggande friheter och som tar hänsyn till barnets ålder och önskvärdheten att främja att barnet återanpassas och tar på sig en konstruktiv roll i samhället.52 Vidare ska påföljdssystemet för barn och unga enligt konventionen vara inriktat på rehabilitering av den unge lagöverträdaren med anpassning till samhället som slutligt mål. Det övergripande syftet med lagstiftningen om påföljder för unga lagöverträdare är att motverka fortsatt kriminalitet. En strävan är att påföljderna ska ta i beaktande principerna om förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens, men också anpassas till den unges behov samt vara tydliga och pedagogiska.53 Påföljdssystemet för unga lagöverträdare bygger på principen att barn och ungdomar som har begått brott i första hand ska bli föremål för insatser inom . 3.11.2Straffmätning för unga lagöverträdare I 29 kap. 7 § finns en regel enligt vilken rätten vid straffmätningen ska beakta om den tilltalade, när han eller hon begick brottet, ännu inte hade fyllt . Bestämmelsen har i doktrin motiverats främst med att straffrättsliga ingripanden i allmänhet drabbar unga personer hårdare än vuxna och att det av den anled- 51Se artikel 3 i FN:s konvention om barnets rättigheter. 52Se artikel 40.1 i FN:s konvention om barnets rättigheter. 2005/06:165 s. 42. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. ningen finns skäl för en mildare bedömning. Unga personer har en outvecklad ansvarsförmåga bland annat därför att deras nervsystem inte är fullt utväxt, att de har en större sanktionskänslighet eftersom straff kan motverka deras möjligheter att utvecklas till mognad och att skaffa sig den självkänsla som behövs för ett ansvarsfullt vuxenliv samt att en större tolerans behövs bland annat av det skälet att ungas mognadsprocess innefattar frigörelse från föräldrar, försök att ta ansvar för sitt liv, experimenterande i olika hänseenden och testande av gränser.54 För tillämpning av bestämmelsen krävs emellertid inte att det konkret visas att gärningsmannens låga ålder på något sätt har påverkat hans eller hennes handlande. Penningböter påverkas inte av det förhållandet att gärningsmannen var när brottet begicks.55 har i RåR 2017:1 gett ut riktlinjer för hur antalet dagsböter bör bestämmas med hänsyn tagen till den tilltalades ungdom. Straffet för en ung lagöverträdare bör enligt riktlinjerna reduceras enligt följande tabell. 54Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 3 u, 2016, s. 251 f, Jareborg-Zila, Straffrättens påföljdslära, 4 u, 2014, s. 152. 55Se NJA 2014 s. 658. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. SOU 2018:2 Straffvärde Antal dagsböter ungdom Enligt en princip som förespråkas i påföljdslära bör straffnedsättning enligt tabell 3.5 nedan göras för den som var när han eller hon begick brottet. Domstolarna synes i stor utsträckning tillämpa denna modell för straffreducering av fängelse för ungdomar. Borgeke förespråkar emellertid att en reduktion med hänsyn till gärningsmannens ålder inte bör göras så stegvis. Detta då åldersreduktionen i väsentliga delar bygger på att unga personer mognar efter hand och att de först bör åläggas ett fullt straffrättsligt ansvar. Han menar att en mera glidande skala bör användas. SOU 2018:2 Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. 3.11.3Särskilda regler för påföljdsvalet för ungdomar Av 30 kap 5 § framgår att för brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. Att rätten därvid i första hand skall bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse framgår av 32 kap. 5 §. För brott som någon begått efter det att han eller hon fyllt arton men innan han eller hon fyllt tjugoett år får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. I lagtexten har det således gjorts uppdelning på sådant sätt att det för den yngsta gruppen lagöverträdare ska krävas synnerliga skäl för att påföljden ska få bestämmas till fängelse, eller sluten ungdomsvård, och för den äldre gruppen att det ska krävas särskilda skäl. För den yngre åldersgruppen är det främst fall av mycket högt straffvärde som kan leda till fängelse eller sluten ungdomsvård. De fall då brottslighetens straffmätningsvärde är så högt att det ensamt talar för fängelse är, liksom när det gäller vuxna personer, de då straffmätningsvärdet motsvarar fängelse eller däröver. Med de reduktioner som normalt görs för ungdomens ålder med tillämpning av föreskriften i 29 kap. 7 § måste, för att straffvärdet ensamt ska leda till att det finns skäl för fängelse, detta för en femtonåring motsvara fängelse eller däröver. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. 3.11.4Påföljder för unga lagöverträdare I 32 kap. finns det särskilda bestämmelser om överlämnande till särskild vård för unga. Kapitlet innehåller påföljdsalternativ som endast är tillämpliga på unga lagöverträdare. Bestämmelsernas tillämplighet är avhängig den tilltalades ålder vid antingen lagföringstillfället eller brottstillfället. Utöver så finns det även bestämmelser i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Om en lagöverträdare var för brottet är utgångspunkten att påföljden antingen ska bestämmas till böter eller till någon av de särskilda ungdomspåföljderna i 32 kap. . Domstolen har alltså i första hand att välja mellan böter, ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård. I vissa fall kan det bli aktuellt med andra påföljder. Utgångspunkten för påföljdsbestämningsregleringen avseende de yngsta lagöverträdarna är att dessa ska hanteras utanför Kriminalvården. Om brottet är ringa blir påföljden vanligtvis böter. Att brottet har ett lågt straffvärde utesluter visserligen inte att påföljden bestäms till ungdomsvård. Om det inte är ett ringa brott – men inte mycket allvarlig brottslighet – bestäms påföljden i de flesta fall till ungdomsvård eller ungdomstjänst. I de fall den unge har ett särskilt behov av åtgärder enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga har ungdomsvård företräde framför ungdomstjänst vilket framgår av 32 kap. 2 § . Ungdomsvård förutsätter att de föreslagna insatserna är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Om de insatser som ingår i ungdomskontraktet eller vårdplanen inte är tillräckligt ingripande, kan ungdomsvård enligt 32 kap. 3 § förenas med ungdomstjänst eller böter. När det inte finns förutsättningar för ungdomsvård kan påföljden bestämmas till ungdomstjänst. Ungdomstjänst förutsätter att påföljden är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. Rätten får döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Om brottsligheten är mycket allvarlig eller om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott, kan vare sig ungdomsvård eller ungdomstjänst anses utgöra tillräckligt ingripande påföljder. I vissa sådana situationer kan det då finnas förutsättningar att döma till sluten ungdomsvård. Om någon begått brott innan han eller hon fyllt , och finner rätten med tillämpning av 30 kap. BrB att påföljden bör bestämmas till fängelse, ska den i stället som huvudregel bestämma påföljden till sluten ungdomsvård. Nedan följer en närmare genomgång av de olika särskilda ungdomspåföljder som finns i 32 kap. . Det straffrättsliga systemet avseende lagöverträdare under , och då särskilt det som gäller de som är , bygger i betydande utsträckning på det system som finns för ingripande mot och omhändertagande av ungdomar i allmänhet. Enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) ankommer det på kommunernas socialnämnder att verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Socialnämnderna ska i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdomar. De ska med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdomar som har visat tecken på en ogynnsam utveckling och i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. När det uppstår misstanke om att den unge har ett behov av vård ska socialnämnden göra en utredning som klarlägger den unges förhållanden och som resulterar i en bedömning av vilket behov av stöd och hjälp som föreligger. Insatserna kan bestå av allt från mindre ingripande åtgärder, till exempel att det förordnas en kontaktperson för den unge, till mycket ingripande åtgärder såsom institutionsplacering. Genom ett tillägg till paragrafen ska socialnämnden också, i sin omsorg om barn och ungdom, tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. hemmet upphört eller sedan verkställighet av sluten ungdomsvård har upphört. Grundprincipen i socialtjänstlagen är att all omsorg om barn och ungdomar så långt det är möjligt ska vara frivillig och ske i samarbete med föräldrarna. Först om det kan antas att behövlig vård inte kan ges med samtycke av föräldrarna och den unge själv, om denne fyllt , får samhället tillgripa tvångsåtgärder med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Omhändertagande för vård enligt LVU får ske dels på grund av den unges hemförhållanden, s.k. miljöfall enligt 2 § LVU, dels på grund av den unges beteende, s.k. beteendefall enligt 3 § LVU. I miljöfallen ska vård beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. I beteendefallen ska vård beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. LVU gäller för barn och ungdomar som inte har fyllt . I beteendefallen får dock vård beredas även den som har fyllt arton men inte . Vården ska i dessa fall upphöra senast när den unge fyller . I miljöfallen ska vården upphöra senast när den unge fyller . Den som är under tjugoett år och som begått brott får dömas till ungdomstjänst om påföljden är lämplig med hänsyn till hans eller hennes person och övriga omständigheter. Den som döms till ungdomstjänst ska åläggas att utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet i lägst tjugo och högst . Den som är får dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Vidare får rätten döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet och det inte finns skäl för att döma till ungdomsvård. I valet mellan ungdomstjänst och böter ska ungdomstjänst väljas om den påföljden inte är alltför ingripande. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Brottslighetens art nämns inte bland de omständigheter som rätten ska beakta vid bedömningen av om ungdomstjänst kan tillämpas. Således utesluter inte brottets art att ungdomstjänst används som påföljd. Anledningen till denna ordning är att lagstiftningen syftar till att minska användningen av frihetsberövande påföljder för unga, särskilt korta sådana. I stället för sluten ungdomsvård eller fängelse ska påföljden alltså i många fall bestämmas till ungdomstjänst. Det har ansetts böra finnas ett förhållandevis stort utrymme för domstolen att, i stället för en frihetsberövande påföljd, bestämma påföljden till ungdomstjänst om det är fråga om ett brott där det finns anledning till ett kort frihetsberövande på grund av brottets art.56 Om någon begått brott innan han eller hon fyllt och finner rätten med tillämpning av 30 kap. att påföljden bör bestämmas till fängelse, ska den i stället enligt 32 kap. 5 § bestämma påföljden till sluten ungdomsvård . Detta gäller dock inte om det, med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständighet, finns särskilda skäl däremot. Tiden för sluten ungdomsvård får bestämmas till lägst och högst . Frågan om angrepp mot blåljusverksamhet togs av utredaren upp på det nordiska riksåklagarmöte som ägde rum . Från de övriga nordiska länderna lämnades följande information. 2005/06:165 s. 76. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. har erfarenhet av problemet med angrepp mot blåljuspersonal inom ramen för gängkriminalitet. Det finns en straffbestämmelse i § 119 danska strafflagen som avser våld och hot mot offentligt anställda som är bredare än den svenska bestämmelsen om våld och hot mot tjänsteman i 17 kap. 1 § . Den danska bestämmelsen har tolkats så att den omfattar även verksamhet som till sin natur är offentlig men utövas av privata aktörer, exempelvis ambulanssjukvård som bedrivs i bolagsform och har följande lydelse. 14. kapitel Forbrydelser mod den offentlige myndighed m.v. § 119 Den, som med vold eller trussel om vold overfalder nogen, hvem det påhviler at handle i medfør af offentlig tjeneste eller hverv, under udførelsen af tjenesten eller hvervet eller i anledning af samme, eller som på lige måde søger at hindre en sådan person i at foretage en lovlig tjenestehandling eller at tvinge ham til at foretage en tjenestehandling, straffes med bøde eller fængsel indtil . På samme måde straffes den, som, uden at forholdet falder ind under stk. 1, fremsætter trusler om vold, om frihedsberøvelse eller om sigtelse for strafbart eller ærerørigt forhold mod nogen, der af det offentlige er tillagt domsmyndighed eller myndighed til at træffe afgørelse vedrørende retsforhold eller vedrørende håndhævelse af statens straffemyndighed, i anledning af udførelsen af tjenesten eller hvervet, eller som på lige måde søger at hindre en sådan person i at foretage en lovlig tjenestehandling eller at tvinge ham til at foretage en tjenestehandling. Lægger nogen de nævnte personer hindringer i vejen for udførelsen af deres tjeneste eller hverv, straffes han med bøde eller fængsel indtil og 6 måneder. Ved fastsættelse af straffen skal det indgå som en skærpende omstændighed, at forholdet er begået, mens eller i umiddelbar forlængelse af at der i området foregår grov forstyrrelse af ro og orden på offentligt sted. Det finns vidare en bestämmelse om våldsamt upplopp. Uppfattningen är att det finns tillräcklig lagstiftning för att möta det aktuella problemet och att svårigheten ligger i att gripa och lagföra gärningsmän. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Även är bekant med problemet med angrepp mot blåljuspersonal men det finns inte samma problem som i . Det har tidigare i funnits en bredare bestämmelse om våld och hot mot offentligt anställda motsvarade den danska regleringen. Efter införandet av den nya strafflagen finns nu en bestämmelse som är att jämföra med den svenska bestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman i § 155 Lov om straff (straffeloven) som lyder. Vold eller trusler mot offentlig tjenestemann Den som ved vold eller trusler påvirker en offentlig tjenestemann til å foreta eller unnlate å foreta en tjenestehandling, eller søker å oppnå dette, straffes med bot eller fengsel inntil . Med offentlig tjenestemann menes enhver som utøver offentlig myndighet på vegne av stat eller kommune, eller som har slik kompetanse i kraft av sin . Som offentlig tjenestemann anses også militære vakter, enhver som pliktmessig eller etter oppfordring yter bistand til offentlig tjenestemann, eller sikrer dennes arbeidsplass. Første ledd gjelder også for lovbrudd mot Den internasjonale straffedomstols tjenestemenn. Dersom det gjelder gjensidig, kan Kongen bestemme at første ledd også skal anvendes på lovbrudd mot tjenestemenn i et annet lands offentlige myndighet og i mellomstatlige organisasjoner som er eller blir medlem av. Vidare finns det i en bestämmelse om värn av några utsatta yrkesgrupper i § 265 samma lag som lyder. Særskilt vern for enkelte yrkesgrupper Med bot eller fengsel inntil straffes den som ved trusler søker å påvirke yrkesutøvelsen til en person fra en særlig utsatt yrkesgruppe. Som særskilt utsatt yrkesgruppe forstås a)helsepersonell som yter medisinsk begrunnet helsehjelp, b)personer som forestår allment tilgjengelig persontransport, som for eksempel jernbane, tunnelbane, trikk, buss, fly, drosje eller ferge, og c)personer som har ansvar for opplæring i grunnskole eller videregående skole. Den som hindrer yrkesutøvelsen til en person som nevnt i annet ledd, straffes med bot eller fengsel inntil 6 måneder. Med bot straffes den som ved skjellsord eller annen grovt krenkende ordbruk eller atferd forulemper en person som nevnt i annet ledd under dennes yrkesutøvelse. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Utöver bestämmelsen om värn av utsatta yrkesgrupper finns det en bestämmelse i § 286 om våld mot särskilt utsatta yrkesgrupper vilken lyder. Vold mot særskilt utsatte yrkesgrupper Den som ved vold søker å påvirke yrkesutøvelsen til en person fra en særskilt utsatt yrkesgruppe, straffes med bot eller fengsel inntil . Med særskilt utsatt yrkesgruppe forstås a)helsepersonell som yter medisinsk begrunnet helsehjelp, b)personer som forestår allment tilgjengelig persontransport, som for eksempel jernbane, tunnelbane, trikk, buss, fly, drosje eller ferge, og c)personer som har ansvar for opplæring i grunnskole eller videregående skole I är det inte vanligt med angrepp på räddningstjänsten. Däremot förekommer relativt allvarliga angrepp mot polisen i samband med avvisning av flyktningar. Det finns inte någon speciell reglering som tar sikte på räddningstjänsten. har inga särskilda erfarenheter av problemet med angrepp mot blåljuspersonal. Det finns i den isländska lagstiftningen en bestämmelse motsvarande den svenska bestämmelsen om våld och hot mot tjänsteman. 3.13Regleringen av vissa yrkeskategorier Det finns en rad olika yrkeskategorier som arbetar med uppgifter i vilka det ingår att upprätthålla ordning. Vissa yrkeskategorier omfattas av begreppet myndighetsutövning och faller således in under det förstärkta straffrättsliga skyddet i 17 kap. . Andra yrkeskategorier omfattas genom att de genom särskild anvisning i lag getts det skydd som anges i kapitlet. Det finns emellertid även yrkeskategorier som har samhällsnyttiga uppgifter och som helt eller delvis faller utanför tillämpningsområdet för bestämmelserna. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. I det följande lämnas en redogörelse för regleringen av vissa av de yrkeskategorier vars straffrättsliga skydd aktualiseras i vårt utredningsuppdrag. En polisman är enligt 4 § polislagen (1984:387) en tjänsteman vid eller Säkerhetspolisen. Till uppgifter hör att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten. ska övervaka den allmänna ordningen och säkerheten och ingripa när störningar har inträffat samt utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal. ska vidare lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen samt fullgöra den verksamhet som ankommer på enligt särskilda bestämmelser. Till Säkerhetspolisens uppgifter hör att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet eller terrorbrott. Säkerhetspolisen ska även utreda och beivra sådana brott samt fullgöra uppgifter i samband med personskydd av den centrala statsledningen och andra som regeringen eller Säkerhetspolisen bestämmer. Slutligen ska Säkerhetspolisen fullgöra uppgifter enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627), leda annan polisverksamhet om regeringen föreskriver det och i övrigt bedriva sådan verksamhet som framgår av lag eller förordning eller som regeringen uppdragit åt Säkerhetspolisen att i särskilda hänseenden ansvara för. I viss utsträckning förekommer det att polisen använder personal som inte är anställd inom polisväsendet för uppgifter som ankommer på polisen, till exempel ordningsvakter och väktare hos bevakningsföretag. En förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning kan dock enligt 12 kap. 4 § regeringsformen endast överlämnas åt andra juridiska personer än kommuner samt åt enskilda individer med stöd av lag. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. En ordningsvakts uppgift beskrivs enligt 1 § lagen (1980:578) om ordningsvakter på så sätt att denne ska medverka till att allmän ordning upprätthålls. Ordningsvakter förordnas av och ett sådant förordnande meddelas , högst . En ordningsvakt lyder under och är som huvudregel skyldig att lyda en order som en polisman meddelar i tjänsten. Då ordningsvakter förordnas av med stöd i lag så utövar dessa myndighet och omfattas således av skyddet i 17 kap. . Från ordningsvakter – som förordnas med stöd av lagen (1980:578) om ordningsvakter – får skiljas väktare som avses i lagen (1975:191) om bevakningsföretag. En väktare har inte några andra befogenheter än de som tillkommer varje medborgare. Väktare utövar således inte myndighet.