sou · H6B332 · 2018-04-24 00:00:00 — För varje fråga var det möjligt att ge nyanserade kommentarer. Genom tillgång till medlemsregistret har en begränsad bortfalls-analys kunnat genomföras. Den visar exakt samma könsfördelning 2015 för de som ej har svarat, dvs. kvinnor respektive män. Några andra variabler kunde inte utnyttjas då exempelvis inte födelseår registreras och då anställningsform inte är en obligatorisk uppgift att redovisa för medlemmarna. Den ingick däremot i enkäten. Fler kvinnor än män besvarade enkät, de är något yngre än och med en kortare medlemstid i FSS. Det har alltså skett en viss förändring av de som svarat jämfört med . Resultaten redovisas under de två huvudfrågor som ställdes i enkäten Det fanns även möjlighet att kommentera fritt. Diagram redovisas för två särskilt centrala frågor med tillhörande kommentarer. Av utrymmesskäl redogörs enbart för några få representativa svar. Tabellerna gör det möjligt att få en överblick över medlemmarna ställningstaganden. FSS var under en av de drivande aktörerna bakom skapandet av socialtjänstlagen. Inte minst tillmättes de delar som ger skyldighet att delta i samhällsplaneringen stor vikt. Frågan besvaras utifrån Din allmänna uppfattning om förhållandena i den kommun där Du är eller varit huvudsakligen verksam. På det hela taget hur anser Du att sköter nedanstående uppgifter? Respondenterna ombads därefter att i en följdfråga markera hur pass viktig de uppfattade att uppgiften var för . I tabellen har det skett en justering så att svarsalternativen ”Mycket bra” och ”Ganska bra” redovisas som ”Bra”, motsvarande har skett för ”Dåligt”. Mittenalternativet ”Varken-eller” har utelämnats för att tydliggöra redovisningen. ”Mycket viktig” och ”Ganska viktig” redovisas som ”Mycket viktig” samt motsvarande negativa svar som ”Mindre viktig”. Även här har mittenalternativet utelämnats. Antalet ofullständigt besvarade frågor är försumbara och bedöms inte ha påverkat redovisningen. Svarsalternativen har hämtats från socialtjänstlagens skrivningar. Det är tydligt att föreningens medlemmar inte är fullt nöjda med hur uppdragen hanteras som de tillmäts stor vikt. Vid flera frågor finns delade uppfattningar bland medlemmarna om hur det fungerar, det finns dock en stor samstämmighet om att detta är viktiga åtaganden. Här finns en tendens att några uppdrag/ uppgifter hanteras något bättre 2015 jämfört med . Det gäller särskilt medverkan och uppföljning i samhällsplaneringen, den uppsökande verksamheten liksom hur man främjar jämlikhet och deltagande i arbetslivet. Medlemmarna anser även att man nu i större utsträckning har en verksamhet som bygger på kunskap om resultat av insatser. Några kommentarer kan nyansera svaren. Först en medlem som ser positivt på möjligheterna: I den kommun där jag verkar har deltagande i flera av dessa delar inte varit så god, medverkar har skett i slutet av processer som rört detta. har det påbörjats en förändring men vi står bara i starten av detta arbete, resultatet har ännu inte hunnit visa sig men det finns gott hopp att det kommer att bli en stor förändring helt i linje med det som jag tycker är viktigt dvs inte endast hårda värden tas med i samhällsplaneringen utan även mjuka. Men även kritiska reflektioner kommer fram: /socialnämnden yttrar sig i stadsplaneärenden på ett mycket allmänt, generellt plan, där det då och då finns synpunkter på att barn och funktionsnedsattas intressen ska beaktas. Har aldrig sett att vår förvaltning/nämnd yttrat sig på en strukturell nivå kring förslag till åtgärder i frågor om att minska skillnader i samhället/verka för jämlikhet i levnadsvillkor eller folkhälsa. Förvaltningen deltar aldrig i någon medial debatt utifrån socialt perspektiv i strukturella frågor, t ex vilka effekter de senaste årens nationella politik fått för redan utsatta människor. Att delta i samhällsplaneringen kräver en kompetens som inte finns inom nuvarande socialförvaltning. Vårt deltagande är amatörmässigt. Flera medlemmar påtalar att inte ensam kan ta detta ansvar: är mycket omvärldsberoende. Kan påvisa tex behovet av bostäder men äger varken resurser eller möjligheter att ordna detta självt. Allt är relativt och frågan borde ju ses i förhållande till ett sammanhang. Flera av uppgifterna är inget kan göra själva utan måste göra tillsammans med övrig kommun, externa (statliga) och frivilliga organisationer m.m. Svaret är angett i förhållande till vad som är möjligt. De kritiska och negativa rösterna i tabellen ovan bör tolkas med försiktighet. Det finns medlemmar som resonerat som följer: Varför ange oviktigt- Jo, den negativa samhällsutvecklingen där behoven med råge överskrider resurserna medför också behovet av att utse syndabockar. är perfekt för detta ändamål. OM de hade agerat på ett annorlunda sätt så … Det nu behöver är att få fokusera på kärnuppdraget. Folk som behöver hjälp här och . ANDRA instanser måste också ta sitt ansvar. På de punkter där jag skrivit att det är en ganska oviktig uppgift, så menar jag inte att den är oviktig. Jag menar i stället att det inte bara är ansvar utan ett kommunövergripande ansvar. Eftersom undersökningen riktats till Föreningen kan vi inte vara säkra på att svaren skulle bli desamma om enkäten riktats till förvaltningschefer i samtliga kommuner. De ger en indikation om att inte anpassat sig helt väl till lagstiftarens krav men att kraven inte ifrågasätts utan tvärtom anses önskvärda. Uppgifterna bedöms som mycket viktiga. Följande enkätfrågor berörde de mer konkreta förslag som lyfts fram i debatten, dessutom tillfogades frågor om kunskapsproduktion och styrning. har flera förslag uppkommit om hur verksamhet skall bygga på ökad kunskap. Det är frågor som har framförts av FSS . Några av förslagen har omsatts i initiativ eller föreskrifter. Vad anser du om nedanstående förslag? Jag anser att detta är ett Mycket bra förslag, Bra förslag, Varken bra eller dåligt förslag, Dåligt förslag, Mycket dåligt förslag. I likhet med föregående tabell har svaren sammanförts i två kolumner, ”Bra” och ”Dåligt”, även här har mittenalternativet utelämnats. Nedan redovisas en tabell där samtliga svar presenteras. Två frågor presenteras utförligare tillsammans med några kommentarer. Denna fråga och nästa representerar två förslag på hur medverkan i samhällsplaneringen skulle kunna genomföras. Varför jag tycker socialt bokslut etc. inte är toppviktigt beror på att det blir märkligt om det endast är uppdrag. Det borde vara en angelägenhet för flera förvaltningar. Det vore bra om inte bara skrev sociala bokslut till KF utan även skrev långsiktiga välfärdsstrategier. För att kunna utveckla och följa upp verksamheter krävs längre tidshorisonter än budgetplanerna (som oftast inte är längre än 3–). Svaren antyder att medlemmarna har en positiv inställning till de två förslagen. I synnerhet anses det viktigt att kunna göra sociala konsekvensanalyser. En fråga som i hög grad har diskuterats är i vilken utsträckning som ska genomföra egen kunskapsproduktion om sina insatser. Kanske i form av lokal utvärdering, eventuellt som egen klinisk forskning i likhet med hälso- och sjukvården. Andra frågor berörde därför synen på kunskapsbaserad socialtjänst och behov av kompetens hos personal och ledning. Det föreligger en nära nog hundraprocentig uppslutning kring inriktningen mot en kunskapsbaserad socialtjänst bland FSS medlemmar. I tabellen ser vi även ett massivt stöd för att brukarmedverkan ökar kvaliteten i verksamheter. Tilltron till brukarmedverkan är påtaglig. Däremot fick frågan ”att verksamhet i ökad utsträckning skall styras av nationella riktlinjer och föreskrifter” inte starkt stöd, enbart strax mer än varannan medlem stödjer den åsikten. Engagemang kräver också tid för reflektion och möjlighet till diskussion i större utsträckning än vad som ges tid till . Därtill krävs naturligtvis en förståelse hos såväl kommunledning som politik om vikten av att de kommunala förvaltningarna deltar utifrån sin profession och kompetens. Vidare så behöver också samarbetet/samverkan mellan de kommunala förvaltningarna förbättras och stärkas. För att sammanfatta svaren på dessa frågor: Medlemmarna är inte helt nöjda med hur medverkar, följer upp, samverkar, arbetar uppsökande eller främjar goda boendemiljöer. Meningarna är visserligen delade men flera menar att man inte har en verksamhet som bygger på kunskap om insatser. I allmänhet är medlemmarna dock mer nöjda än . Men dessa frågor anser nio av tio att de är mycket viktiga. Här är det små skillnader. Medlemmarna är mera nöjda med hur man främjar tillgänglighet för funktionshindrade, jämlikhet och människors aktiva deltagande Medlemmarna är mycket nöjda med att verksamheten präglas av respekt för människors självbestämmande och anser att man har en god förtrogenhet med levnadsförhållandena i kommunen. Drygt tre av fyra medlemmar (71,) anser att socialtjänstlagen borde skärpas vad gäller skrivningar om medverkan i samhällsplaneringen. Var tionde medlem (11,) anser tvärtom att inte längre borde åläggas uppgifter kring medverkan i samhällsplanering. Ett citat från studien får avsluta. … visa på samband mellan politiska beslut i bl.a. den ekonomiska politiken och hur olika grupper i samhället påverkas av dem. Med dessa kunskaper borde sen sociala och folkhälsunderbyggda analyser vara mer styrande för hur samhället ska formas och styras. Vad är möjligt – vad är önskvärt? Det saknas inte samhällsutmaningar i det svenska välfärdssystemet. I ”Den kantstötta välfärden” målas det upp en bild av en havererad bostadspolitik, ökande skillnader i ohälsa och inkomster i befolkningen som den demografiska utvecklingen och inte minst ökningen av ensamkommande flyktingbarn ställer kommunerna inför stora prövningar (, 2017). Flera forskare är djupt kritiska till utvecklingen och oroade över tilltagande polarisering, gentrifiering och segregation i boendet (, 2013; , , & , 2015). Behovet av gedigna kunskapsunderlag för att vägleda politiken är omfattande. Kommissionen för ett socialt hållbart samhälle som genomförde 2011–2013 visar hur ett lokalsamhälle kan mobilisera experter och anställda för att få underlag i syfte att utjämna skillnader i levnadsvillkor. Uppemot 2 000 personer engagerades, 31 vetenskapliga rapporter togs fram och drygt 200 förslag lämnades till politiken hur behövde utvecklas i ett framtidsperspektiv (Stigendal & , 2013). Det är ett uppfordrande och resurskrävande arbete som staden genomfört, något få kommuner kan förväntas upprepa. Socialtjänstlagen ger knapphändig vägledning hur medverkan i samhällsplaneringen skall genomföras. De två förslag till förtydligande som lyfte fram 1994 kom aldrig att genomföras på bred front. Det är ett problem att staten abdikerat från sitt ansvar att stödja implementering av medverkan. avsluta denna text genom att utnyttja en analysmodell utformad av professor emeritus , , tidigare presenterad under ”Vad sa forskarsamhället”. Framställningen koncentreras på kunskapsunderlag, samordning och samverkan samt organisering. Ingen forskning motsäger att vare sig årliga sociala rapporter eller sociala konsekvensanalyser skulle kunna ge viktiga kunskapsunderlag om sociala förhållanden till den kommunala planeringen. Andra begrepp kan naturligtvis utnyttjas för att beskriva sådana inslag. Nämligen vikten av regelbunden bevakning av sociala förhållanden i en kommun respektive analyser av särskilt angelägna sociala frågor. För att kunna leva upp till socialtjänstlagens intentioner om att främja goda levnadsförhållanden och livsmiljöer krävs kunskap på gedigen grund. analyser byggde på att genom sin verksamhet får både särskild överblick och inblick i sociala förhållanden i sin kommun och att den bör ha en skyldighet att reagera på varningssignaler rörande problem för grupper och ogynnsamma miljöer. Genom att uppmärksamma problem tidigt och även genom att åläggas att ta fram en årlig social rapport kan kunskap tillföras övrig planering, politiska processer och allmänheten. Därigenom skapas också förutsättningar att på saklig grund balansera den ryktesspridning och ”fake news” om sociala förhållanden som sociala media och sajter som Avpixlat/förmedlar. Om social rapportering sker rullande årsvis ökar möjligheten för en kommun att följa upp sin och andra aktörers planering och att kontinuerligt bevaka sociala förhållanden som bedömts som riskfyllda eller problematiska. Det skapar även efterfrågan av kunskapsunderlag som utformats inom andra samhällssektorer och skulle öka förutsättningarna för samverkan. Det kan vara i form av nationell statistik och analyser från myndigheter som Kronofogden, eller men även från Länsstyrelser och från regionala organ, exempelvis folkhälsorapporter. Det kan även röra sig om underlag från andra kommunala förvaltningar eller från idé- Rädda barnen och Unizon är exempel på två organisationer som själva genomför nationella kartläggningar om barnfattigdom respektive Kvinnofridsbarometern. Kunskap skapas numera i ökad utsträckning i samverkan och dialog mellan aktörer (Nowotny, , & Gibbons, 2001). Utredningen behöver därför överväga att ges uppdrag att ansvara för att det sker regelbunden social rapportering till fullmäktige i en kommun. hade vidare en utförlig argumentation kring sociala konsekvensanalyser. Inför förändringar som kunde antas medföra betydande konsekvenser för miljö eller enskildas levnadsförhållanden skulle beslut i en kommun föregås av en social konsekvensanalys (SOU, 1994, s. 393). Kommittén önskade ökad medvetenhet om intressemotsättningar och om förändringar som kunde få allvarliga sociala konsekvenser. Detta är svårt att invända mot. Sådana förändringar kan exempelvis vara demografiska förändringar i en kommun eller föreslagna försäljningar av allmännyttiga bostäder (se text av ). behöver då samverka med andra organisationer och i synnerhet med berörda boende och medborgare. Analyserna ska sedan kunna användas som underlag för uppföljning av planering och utformning av långsiktiga välfärdsstrategier. Systematiska utvärderingar av sociala förhållanden blir då viktiga inslag i en kunskapsbaserad socialtjänst. Sociala konsekvensanalyser kan då utgöra strategiska inslag i arbete inom samhällsplaneringen. Planering är långtifrån en verksamhet där en tjänsteman sitter isolerad och tar fram en skrivbordsprodukt i pappersformat. Planering innebär däremot omvärldskontakter, förhandlingar och samverkan med stort antal aktörer. Det finns numera tillgång till utökad kunskap om samverkan, dess möjligheter och begränsningar varför skrivningarna från propositionen framstår som något daterade (, 2013; Danermark & , 1999). Svårigheter för aktörer att samverka i samband med planering kan handla om varierande uppdrag och förståelseraster i form av logiker, ideologier liksom om tänkesätt som baseras i skilda utbildningar och kompe- De kunskapsunderlag som produceras av kan framstå som felaktiga eller t.o.m. obegripliga för den som kommer från en förvaltning med andra traditioner. Samverkan underlättas av tydliga uppdrag och mål men kräver även engagemang och förmåga att gå utanför ramarna i gränsöverskridande processer. Uppdraget att främja utsatta gruppers levnadsvillkor och bidra med kunskapsunderlag om sociala förhållanden medför att därför kan hamna i konflikt med konkurrerande synsätt och uppfattningar. Något som medför att kunskapsunderlag behöver vara precisa och genomarbetade på många plan och hämta stöd i aktuell forskning. behöver därför utveckla verktyg för att både ta fram kunskapsunderlag som är korrekta och som har en demokratisk förankring samt utveckla förmågan att driva planeringsprocesser. Samverkan behöver ske trots variationer i uppfattningar och intressen. I synnerhet behöver inkludera personer med egna erfarenheter av utanförskap i sin planeringsverksamhet. De är potentiella resurspersoner i kunskapsallianser och samskapande processer (Krogstrup, 2017; Stigendal & , 2013). saknas i stort sett empiriska undersökningar om medverkan i samhällsplaneringen och om det strukturinriktade arbetet. Däremot har internationell socialvetenskaplig forskning uppmärksammat de särskilda genredrag som karakteriserar som organisationsform. Den ska stödja, förändra och skydda människor (Hasenfeld, 1992; , Dellgran, & , 2015). Eftersom den ska ge service åt människor måste dess medarbetare ha en hög etisk kompass vilket också medför att den är särskilt påpassad av media och av allmänhet. behöver hämta stöd och legitimitet i sin omgivning och är känslig för reaktioner och kritik. Den befinner sig i en politiskt utsatt position eftersom den är resurskrävande och är så central inom välfärdssektorn. För att kunna agera som en aktör inom den kommunala planeringen krävs en organisation med formellt uppdrag (stöd i lagstiftning), kompetens bland tjänstemän att utreda och handla liksom Komplexa samhällsutmaningar löses i samverkan inom nätverk av offentliga, kommersiella och ideella aktörer. Dagens planeringssituation har utvecklats sedan socialtjänstlagen tillkomst och medför andra förutsättningar för samordning och organisering. Ett utökat mandat för accepteras av en majoritet av förvaltningscheferna inom FSS. Enligt min uppfattning krävs en ordentlig satsning på att tjänstemän inom och deras organisationer utbildas så de kan axla det ansvar som ålagts dem vad gäller de strukturinriktade insatserna. Sådana satsningar på kunskapsutveckling kräver samverkan mellan statliga organ, högskolor och andra intressenter där de innehållsmässiga delarna konkretiseras. Min konklusion är således att det är hög tid att infria socialtjänstlagens intentioner och att de förslag som utformade bör aktualiseras i en kommande lagstiftning. Ett omtag föreslås därför. behöver bli auktoriserad att gripa sig an uppdraget och utveckla fungerande verktyg. Uppdrag måste därför utformas till myndigheter att bistå vid implementering och lärosäten behöver involveras. & , S. (2013). Samverkan som samhällsfenomen – några centrala frågeställningar. I R. (Red. ), Om samverkan: för utveckling av hälsa och välfärd. (1976). Ideal och verkligheter i svensk socialvård. Bohm, K. (1985). Med- och motborgare i stadsplanering. En historia om medborgardeltagandets förutsättningar. Bohm, K. & , E. (1986). Socialsektorns medverkan i samhällsplanering – fyra föreläsningar (Vol. (2013). Boendets nyliberalisering och sociala polarisering i . Fronesis(42-43), 151-170. Danermark, B. & , C. (1999). Samverkan – välfärdsstatens nya arbetsform. Denvall, V. (1994). För samhällets bästa: medverkan i samhällsplaneringen. Denvall, V., , C., Lieberg, M., , T. & , E. (1997). Välfärdens operatörer: social planering i brytningstid. Denvall, V. & , B. (Red.). (2006). Nytta och fördärv: socialt arbete i kritisk belysning. : Natur & Kultur. Hasenfeld, Y. (Red.) (1992). Human services as complex organizations. , Calif: . (1991). En fallstudie av allmännyttig bostadspolitik. , S., Dellgran, P. & , S. (Red.). (2015). Människobehandlande organisationer: villkor för ledning, styrning och professionellt välfärdsarbete. : Natur & Kultur. Krogstrup, H. (Red.) (2017). Samskabelse og capacity i den offentlige sektor. : Hans Reitzels Forlag. (1991). I okunnig välmening: ambitioner och förutsättningar för strukturellt socialt arbete. Nowotny, H., , P. & Gibbons, M. (2001). Re-thinking science: Knowledge and the public in an age of uncertainty. (1989). Handlingsutrymme och process: om samhällsplanering och medverkan i planeringsprocessen. , , , M. & , T. (Red.). (2015). Social Transformations in Scandinavian Cities: Nordic Perspectives on and Social Sustainability. : Nordic Academic Press. (1996). Sammanställning av remissyttranden över huvudbetänkande Ny socialtjänstlag 1994:139. (1980). Sociala utgångspunkter i samhällsplaneringen; erfarenheter och försök. (1982). Så gjorde vi – arbetssätt och metoder i projekt social utvecklingsplanering i . (1987). Allmänna råd – remissutgåva (Vol. 1987/170). (1989). Remissammanställning angående förslag till allmänna råd om i samhällsplaneringen roll i samhällsplanering och samhällsarbete – en kunskapsöversikt och ett diskussionsunderlag SOU 1994: 139. Stigendal, M. & , P.-O. (Red.). (2013). Malmös väg mot en hållbar framtid. Hälsa välfärd och rättvisa. Sundh, K. (1999). strukturinriktade arbete: utveckling, möjligheter och hinder. Sundh, K. & Turunen, P. (Red.). (1992). Social mobilisering: om samhällsarbete i . (Ed.) (2017). Den kantstötta välfärden. (1986). Tanke och handling i socialt arbete. : för samhällsplanering, Nordplan. Hemlöshetsfrågan, bostadsmarknaden och , professor i socialt arbete, . Socialtjänstlagen (2001:453) ger kommunerna genom dess socialtjänster det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som innefattas i begreppet skälig levnadsnivå om inte behovet tillgodoses på annat sätt (2 kap. 1 § socialtjänstlagen). Det innebär att har ett ansvar för att se till att människor som inte har egna resurser att lösa sitt boende får hjälp med detta. Insatserna ska vara av god kvalité och barnets bästa ska särskilt beaktas. ansvar för bostadsfrågor har fått allt högre aktualitet det senaste kvartseklet då den ordinarie bostadsmarknaden inte blivit tillgänglig för en växande andel av befolkningen. Hemlösheten har därigenom ökat och sammansättningen av gruppen hemlösa har förändrats. handlar det om en ansenlig del så kallat strukturellt hemlösa. De har låga inkomster och är fattiga och blir därför inte godkända av hyresvärdarna. Av denna anledning blir de klienter hos . Bakgrunden är att den svenska bostadspolitiken genomgick genomgripande förändringar . Bostadsmarknaden avreglerades och marknadsanpassades (2013). Utvecklingen har fått konsekvenser med minskat bostadsbyggande och med stor brist på hyresrätter i en majoritet av landets kommuner, enligt bostadsmarknadsenkäter (2009; 2015 b; 2017). Drabbade är grupper med svag ställning på bostadsmarknaden (2010; 2017; 2017; 2017). Hemlösheten hamnade i samband med detta i ett vacuum. Då ingen annan instans tog hand om problemet fick kommunerna och dess socialtjänster i kraft av det yttersta ansvaret hand om bostadsförsörjningsfrågan för dem som inte fick tillgång till den ordinarie bostadsmarknaden. Det fick till konsekvens att en särskild bostads- Hemlöshetsfrågan, bostadsmarknaden och marknad kom att utvecklas i social regi utan egentliga beslut eller överväganden. Det innebär att kommunerna , ofta genom sina socialtjänster, förvaltar en stor bostads- och logimarknad som vuxit fram det senaste kvartseklet och som på olika sätt skiljer sig från den ordinarie bostadsmarknaden genom att boendena är tillfälliga. De boende på denna marknad saknar de rättigheter som hyresgäster på den ordinarie bostadsmarknaden har enligt hyreslagen. Först handlar det om den sekundära bostadsmarknaden, som består av olika typer av sociala kontrakt, träningslägenheter, övergångslägenheter, kategorilägenheter, stödboenden, och så vidare. Beteckningarna varierar i olika kommuner. Gemensamt är att , och i vissa fall andra kommunala nämnder, hyr lägenheter av bostadsbolagen på orten, som man sedan hyr ut med olika inskränkningar i besittningsrätten genom specialkontrakt till dem som inte kan få egna kontrakt av hyresvärdarna. har i upprepade rapporter följt upp och dokumenterat den sekundära bostadsmarknaden (t.ex. 2008; 2011; 2014; 2015 a–c). Ut- vecklingen har också återkommande dokumenterats i forskningen (t.ex. 1996; 2007; 2017). För det andra handlar det om hotell och logimarknaden som består av hotell, härbärgen och andra kortvariga boendealternativ. Antingen driver kommunen själva dessa boenden eller upphandlar de genom ett anbudsförfarande av frivilligorganisationer eller privata entreprenörer. Detta är egentligen ingen ny verksamhet, utan den har rötter i en äldre tradition. Men de flesta av dessa institutioner försvann eller fasades ut då det var balans mellan tillgång och efterfrågan på bostadsmarknaden och till och med ett visst överskott av bostäder.