sou · H6B360 · 2018-08-10 00:00:00 — 102 § Trots bestämmelserna i 97 § första stycket får parterna träffa avtal om att tvist om transport av gods enligt detta kapitel ska hänskjutas till avgörande genom skiljedom. Som en del av skiljeavtalet gäller alltid att skiljeförfarandet efter kärandens val ska äga rum i en av de stater där en ort som anges i 97 § första stycket ligger. Bestämmelserna i 97 § andra stycket och 101 § ska också tillämpas. Paragrafen anger att tvister får avgöras genom skiljedom. Paragrafen bygger på nuvarande 13 kap. 61 § första och andra styckena (se prop. 1993/94:195 s. 263 f. och prop. 2013/14:243 s. 54). Den motsvarar artikel 75.1 och 75.2 i Rotterdamreglerna. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Första stycket föreskriver att parterna får träffa avtal om att tvist om styckegodstransport ska hänskjutas till avgörande genom skilje- dom. På motsvarande sätt som anges i 97 § första stycket har käran- den rätt att välja var skiljeförfarandet ska äga rum. En ändring i för- hållande till gällande rätt är att skiljeavtalet inte behöver vara skriftligt. Andra stycket hänvisar till 97 § andra stycket och 101 §. Hänvis- ningen till 97 § andra stycket innebär att skiljeförfarandet efter kärandens val även får äga rum på den ort som anges i skiljedoms- klausulen eller i skiljeavtalet. Hänvisningen till 101 § innebär att den som har förvärvat ett transportdokument i god tro är skyddad mot överraskande skiljedomsklausuler i ett bakomliggande certeparti. 103 § Vid ingående av volymkontrakt får transportören och avsändaren träffa avtal om vilken domstol som är behörig att pröva tvist mellan part- erna eller var ett skiljeförfarande ska äga rum. Sådant avtal är giltigt endast om 1.överenskommelsen har intagits i volymkontraktet, 2.volymkontraktet anger parternas namn och adress, och 3.volymkontraktet är individuellt förhandlat eller tydligt anger att det innehåller en överenskommelse om behörig domstol eller platsen för skilje- förfarandet och anger den del av volymkontraktet som innehåller överens- kommelsen. Om ett transportdokument har utfärdats under ett volymkontrakt och kontraktet innehåller avtal som anges i första stycket är den som innehar transportdokumentet och som inte är part i volymkontraktet bunden av avtalet endast om 1.domstolen eller platsen för skiljeförfarandet ligger i någon av de orter som anges i 97 § första stycket, 2.överenskommelsen framgår av transportdokumentet, och 3.han eller hon i rimlig tid innan transportdokumentet förvärvades, har underrättats om vid vilken domstol talan ska väckas och om att den dom- stolen är exklusivt behörig eller var skiljeförfarandet ska äga rum. Paragrafen ger parterna i ett volymkontrakt möjlighet att överens- komma om behörig domstol eller var ett skiljeförfarande ska äga rum. Den bygger på artiklarna 67 och 75.3 och 75.4 i Rotterdam- reglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Över- vägandena finns i avsnitt 10.4.2. Med volymkontrakt avses ett transportavtal som omfattar trans- port av en bestämd mängd gods fördelat på flera skeppningar inom en bestämd tidsperiod. Mängdangivelsen kan fastställas som en minsta eller största mängd eller inom ett visst intervall. (Se artikel 1.2.) Att avtal om behörig domstol är tillåtet vid ingående av volym- kontrakt ska ses mot bakgrund av regleringen i 8 §. Enligt 8 § får transportören och avsändaren träffa avtal som avviker från de tving- ande bestämmelserna i 13 kap. Första stycket anger kriterierna för att ett avtal om domstols behörighet eller platsen för skiljeförfarandet ska vara giltigt. Den grundläggande förutsättningen för giltighet är att överens- kommelsen ingår i volymkontraktet. Detta anges i första punkten. Enligt andra punkten måste volymkontraktet tydligt ange parter- nas namn och adress. Enligt tredje punkten måste volymkontraktet vara individuellt förhandlat eller tydligt ange att det innehåller en överenskommelse om behörig domstol eller var skiljeförfarandet ska äga rum och ange de delar av volymkontraktet som innehåller överenskommelsen. Kri- teriet motsvarar det krav som ställs upp i 9 § första stycket 2 för att ett avvikande avtalsvillkor ska vara giltigt i ett volymkontrakt. Andra stycket reglerar vilken verkan ett avtal om domstols behörighet eller ett avtal om platsen för skiljeförfarandet har för den som inte är ursprunglig part i volymkontraktet. Regleringen ger ett förstärkt skydd för den som inte är ursprunglig part i kontraktet. Det kan t.ex. vara fråga om en köpare av en vara som i samband med köpet mottagit ett transportdokument som hänvisar till ett volym- kontrakt. Enligt första punkten måste domstolen eller platsen för skiljeför- farandet vara belägen i någon av de orter som anges i 97 § första stycket, dvs. en ort som har en naturlig anknytning till transporten. Enligt andra punkten ska överenskommelsen framgå av transport- dokumentet. Tredje punkten uppställer ett informationskrav. Den som inte är ursprunglig part i volymkontraktet ska i rimlig tid ha underrättats om vid vilken domstol talan ska väckas och om att den domstolen är exklusivt behörig eller om var skiljeförfarandet ska äga rum. Infor- mationen bör ges senast i samband med att ett transportdokument under volymkontraktet förvärvas. I princip är det tillräckligt att informationen anges på transportdokumentet. Annan fart än linjefart 104 § Bestämmelserna i 102 § första stycket andra meningen och andra stycket och 103 § är inte tillämpliga om skiljeavtalet ingår i ett transport- avtal i annan fart än linjefart och detta kapitel är tillämpligt på grund av 4 § andra stycket och transportdokumentet 1.anger parterna i certepartiet eller avtalet, 2.anger datum när certepartiet eller avtalet ingicks, och 3.genom en särskild hänvisning inkorporerar den bestämmelse i certe- partiet eller avtalet som innehåller villkoren för skiljeavtalet. Paragrafen innehåller bestämmelser om giltigheten av skiljeavtal i annan fart än linjefart. Den bygger på delar av artikel 76 i Rotterdam- reglerna. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Över- vägandena finns i avsnitt 10.4.2. Utgångspunkten är att skyddsbestämmelserna i 102 § första stycket andra meningen och andra stycket gäller för alla avtal som omfattas av 13 kap., oavsett om det är fråga om linjefart eller annan fart. Detsamma gäller i fråga om skyddsbestämmelserna i 103 §. Under vissa förutsättningar undantar paragrafen skyddsbestäm- melserna när det är fråga om annan fart än linjefart, vilket ger parterna en ökad avtalsfrihet. För att parterna ska kunna frångå skyddsbestämmelserna krävs för det första att 13 kap. är tillämpligt på grund av 4 § andra stycket. Enligt 4 § andra stycket ska 13 kap. alltid tillämpas mellan en trans- portör och en mottagare, förfogandeberättigad eller innehavare som inte är ursprunglig part i ett certeparti eller ett annat avtal om hel- eller delbefraktning av fartyg. För att skyddsbestämmelserna inte ska gälla krävs dessutom att förutsättningarna i första–tredje punkterna är uppfyllda. Punkterna hänvisar till ”certepartiet eller avtalet”. Med detta avses certeparti eller annat avtal om hel- eller delbefraktning av fartyg enligt 4 § andra stycket. Första och andra punkterna innehåller bestämmelser som syftar till att det ska gå att identifiera vilket dokument det är fråga om. En hänvisning enbart till certepartiet är inte tillräcklig eftersom det kan förekomma flera certepartier för samma resa. Enligt tredje punkten krävs att transportdokumentet genom en särskild hänvisning inkorporerar den bestämmelse i certepartiet eller avtalet som innehåller villkoren för skiljeavtalet. Transporter utan anknytning till 105 § Bestämmelserna i 97, 98, 100 och 102–104 §§ gäller inte om varken den avtalade platsen för godsets avlämnande eller den avtalade platsen för godsets utlämnande ligger i . Paragrafen anger att bestämmelserna i 97, 98, 100 och 102–104 §§ inte gäller vid cross trade, dvs. fart som inte berör . Paragrafen bygger på nuvarande 13 kap. 60 § fjärde stycket första ledet och 61 § tredje stycket (se prop. 1993/94:195 s. 261 ff.). Den saknar motsva- righet i Rotterdamreglerna. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Genom undantaget får parterna i cross trade möjlighet att komma överens om jurisdiktionsklausuler i förhållande till . I förhållande till de bestämmelser som paragrafen bygger på ändras undantaget i paragrafen på så sätt att det anger den avtalade platsen för godsets avlämnande respektive den avtalade platsen för godsets utlämnande i stället för den avtalade lastningshamnen respek- tive den avtalade eller faktiska lossningshamnen. Nuvarande 13 kap. 60 och 61 §§ undantar cross trade som inte berör , , och . föreslår utredningen enbart ett undantag för . Undantaget behöver dock justeras beroende på vilka övriga nordiska länder som väljer att tillträda Rotterdamreglerna (se avsnitt 10.4.1). Överenskommelser efter att en tvist har uppkommit 106 § Efter det att en tvist har uppkommit får parterna fritt avtala hur tvisten ska behandlas. Paragrafen vidareför nuvarande 13 kap. 60 § andra stycket andra meningen (se prop. 1993/94:195 s. 262 f.). En motsvarande bestäm- melse finns i artiklarna 72.1 och 77 i Rotterdamreglerna. Över- vägandena finns i avsnitt 10.4.1. 14 kap. Om befraktning av fartyg 2 § Detta kapitel tillämpas inte i den utsträckning som något annat följer av avtalet, av praxis som har utbildats mellan parterna eller av handelsbruk eller annan sedvänja som måste anses bindande för parterna. Vid resebefraktning i inrikes fart i och i fart mellan , , och får 27 § inte åsidosättas genom avtal till nack- del för avlastare, resebefraktare eller mottagare. Detsamma gäller 19 kap. 1 § första stycket 5 och 2 och 3 §§. I befraktningsavtalet får dock tas in bestämmelser om gemensamt haveri. Oavsett om befraktningen sker i inrikes fart, konventionsfart som avses i 13 kap. 2 § eller utanför sådan konventionsfart får 18 § om utfärdande av transportdokument inte åsidosättas genom avtal till nackdel för avlastaren. I inrikes fart i gäller det som följer av tredje stycket oavsett vilket lands lag som i övrigt ska tillämpas på avtalet. Detsamma gäller i sådan konventionsfart som avses i 13 kap. 2 §, dock inte om parterna har avtalat att avtalet ska vara underkastat lagen i en annan bestämd stat som är bunden av den konvention som anges i 13 kap. 2 §. Att detta kapitel inte heller får åsidosättas genom avtal i vissa andra fall följer av 5 §. Paragrafen anger i vilken utsträckning de i huvudsak dispositiva befraktningsreglerna är tvingande. I andra stycket anges att den tvingande regleringen även omfattar preskriptionsbestämmelser. Hänvisningen till regressreglerna i 19 kap. ändras från 19 kap. 1 § fjärde stycket till 19 kap. 2 §. Ändringen beror på att 19 kap. 1 § upphävs och att nya paragrafer införs i 19 kap. I 19 kap. 2 § införs även nya bestämmelser som behandlar talan mot bl.a. skeppslegobefraktare samt kvittning (se 19 kap. 2 § andra och tredje styckena). Hänvisningen till 19 kap. 3 § är ny. I 19 kap. 3 § andra stycket införs en skriftlighetsregel som grundar sig på Rotterdamreglerna. I övrigt motsvarar paragrafen med vissa ändringar nuvarande 19 kap. 1 § femte stycket. Hänvisningen till 19 kap. 1 § första stycket 5 ändras inte. Däremot är innehållet i punkten delvis nytt (se kommentaren till 19 kap. 1 §). Enligt tredje stycket får 18 § om utfärdande av transportdokument inte åsidosättas genom avtal till nackdel för avlastaren. De tvingande reglerna gäller oavsett om befraktningen sker i inrikes fart, konven- tionsfart eller utanför konventionsfart. Detta innebär en utvidgning i förhållande till gällande rätt. Övervägandena finns i avsnitt 9.7. Med konventionsfart avses transport av gods helt eller delvis till sjöss enligt ett transportavtal, när både godsets mottagnings- respektive utlämningsplats och sjötransportens lastnings- respektive lossnings- hamn ligger i skilda stater och någon av platserna eller hamnarna ligger i en konventionsstat (se förslaget till 13 kap. 2 § 10). Med kon- ventionsstat avses en stat som är bunden av Rotterdamreglerna. I tredje stycket ändras även uttrycket konossement till transport- dokument. Detta är en följd av den nya terminologin i förslaget till nytt 13 kap. I fjärde stycket ändras hänvisningen till definitionen av konven- tionsfart. Ändringen är föranledd av att förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. Transportdokument under ett befraktningsavtal 5 § Utfärdar bortfraktaren transportdokument för gods som befordras med fartyget blir bortfraktaren, i förhållande till annan än befraktaren, ansvarig som transportör enligt vad som följer av 13 kap. Bestämmelser i befraktnings- avtalet som inte har tagits in i transportdokumentet kan inte göras gällande mot tredje man, om inte dokumentet hänvisar till dem. För transportdoku- mentet gäller vad som föreskrivs om transportdokument i 13 kap. Paragrafen innehåller bestämmelser om transportdokument med bakomliggande certeparti eller annat befraktningsavtal (s.k. tramp- konossement). Paragrafen förenklas på så sätt att andra stycket utgår. I övrigt ändras paragrafens innehåll. Om bortfraktaren utfärdar transport- dokument blir bortfraktaren, i förhållande till annan än befraktaren, ansvarig som transportör enligt vad som följer av 13 kap. För trans- portdokumentet gäller vad som föreskrivs om transportdokument i I paragrafen ändras även uttrycket konossement till transport- Detta är en följd av den nya terminologin i förslaget till nytt 13 kap. Av samma skäl ändras paragrafens rubrik. 15 § Resebortfraktaren har rätt till särskild ersättning för överliggetid. Ersättningen bestäms med hänsyn till frakten och till den ökning eller minskning av resebortfraktarens utgifter som följer av att fartyget ligger stilla. Ersättningen ska betalas vid anfordran. Om ersättningen inte betalas eller säkerhet inte ställs för den, har rese- bortfraktaren rätt att göra anteckning om fordringen på det negotiabla transportdokumentet. Gör resebortfraktaren inte det får han eller hon i stället förelägga resebefraktaren en bestämd tilläggstid för betalningen. inte oskäligt kort och betalas fordringen inte inom tilläggstiden, får rese- bortfraktaren häva befraktningsavtalet och kräva ersättning för förlust som beror på att resan inte kommer till stånd. Paragrafen innehåller bestämmelser om resebortfraktarens rätt till ersättning för överliggetid. I tredje stycket ändras konossement till negotiabelt transportdokument. Detta är en följd av den nya termi- nologin i förslaget till nytt 13 kap. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 16 § Följer inte något annat av vad som är brukligt i hamnen, ska resebe- fraktaren avlämna godset vid fartygets sida och resebortfraktaren ta det ombord. 1)fio (free in and out), ska resebefraktaren sörja för lastningen, 2)liner terms (linjefartsvillkor), ska resebortfraktaren sörja för last- ningen. Resebortfraktaren ska sörja för underlag och annat som behövs för stuv- ningen samt utföra den. I fråga om däckslast ska 13 kap. 17 § tillämpas. Om fartyget av en anledning som resebortfraktaren skäligen kunnat räkna med när avtalet ingicks har förlagts till annan än sedvanlig lastnings- plats, är resebortfraktaren ansvarig för de ökade utgifter som detta medför. Paragrafen anger funktionsfördelningen mellan bortfraktare och befraktare vid lastning. I tredje stycket ändras hänvisningen till reglerna om däckslast i Ändringen är föranledd av att förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. Paragrafen till vilket det hänvisas har delvis fått nytt innehåll jämfört med motsvar- ande bestämmelse i nuvarande 13 kap. De nya reglerna anger t.ex. att gods får transporteras på däck även när godset transporteras i eller på containrar eller fordon som tål transport på däck och fartygets däck är särskilt anpassat för transport av sådana containrar eller fordon (se 13 kap. 17 § första stycket 2). Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 17 § Godset ska avlämnas och lastas med tillbörlig skyndsamhet. Det ska avlämnas på ett sådant sätt och i sådant skick att det bekvämt och säkert kan tas ombord, stuvas, befordras och lossas. Bestämmelserna i 13 kap. 14, 15, 18, 47 och 49 §§ ska också tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om godsets inlastning. består paragrafen av två stycken. Av redaktionella skäl sam- manfogas dessa. Någon ändring i sak är inte avsedd. Hänvisningen till bestämmelserna i 13 kap. ändras. hänvisar paragrafen till bestämmelser som reglerar transportörens skyldighet att undersöka packningen, avsändarens skyldigheter vid farligt gods och gods som kräver särskild vård samt avlastarens rätt att erhålla kvitto på mottagandet av godset. Genom ändringen anpassas hänvis- ningen till de nya reglerna i 13 kap. Hänvisningen till 13 kap. 15, 47 och 49 §§ motsvarar den nuvarande hänvisningen till 13 kap. 6–8 §§. Eftersom förslaget till nytt 13 kap. innehåller bestämmelser som reglerar transportörens skyldigheter vid mottagandet av godset, transportörens rätt att vägra ta emot eller lasta godset och parternas användning av FIO-/ FIOS-klausuler hänvisas paragrafen även till dessa bestämmelser, dvs. 13 kap. 14 och 18 §§. Paragrafen hänvisar inte längre till någon bestämmelse som ger avlastaren rätt att erhålla kvitto på mottagandet av godset. Skälet till detta är att förslaget till nytt 13 kap. inte innehåller någon sådan bestämmelse. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 18 § När godset har lastats ska resebortfraktaren eller befälhavaren eller den som resebortfraktaren annars har bemyndigat, på avlastarens begäran utfärda ett negotiabelt transportdokument som anger att godset har lastats om- bord, förutsatt att nödvändiga handlingar och uppgifter finns. För sådant transportdokument gäller vad som föreskrivs om transportdokument i 13 kap. Avlastaren har rätt att få särskilda negotiabla transportdokument för delar av godset, om det kan ske utan väsentlig olägenhet. Utfärdas enligt befraktningsavtalet ett negotiabelt transportdokument med andra villkor än dem som avtalet föreskriver och medför detta ökat ansvar för resebortfraktaren, ska resebefraktaren hålla henne eller honom skadeslös. Paragrafen innehåller bestämmelser om omborddokument (tidigare ombordkonossement). Syftet med att begära omborddokument kan Ofta behövs dokumentet vid finansiering eller försäljning av godset. Paragrafen anpassas till terminologin i förslaget till nytt 13 kap. på så sätt att konossement byts ut mot negotiabelt transportdoku- ment. Av samma skäl ändras paragrafens rubrik. I nuvarande 13 kap. finns en bestämmelse som ger avlastaren rätt att begära att ombordkonossement ska utfärdas efter att godset last- ats ombord. Bestämmelsen vidareförs inte i förslaget till nytt 13 kap. I första stycket har därför intagits en förklaring till vad som avses med omborddokument. Det förtydligas att reglerna om transportdoku- ment i 13 kap. gäller även för sådana dokument. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 19 § Resan ska utföras med tillbörlig skyndsamhet och i övrigt på ett för- svarligt sätt. Bestämmelserna i 13 kap. 14 § första stycket och 20–22 §§ ska också tillämpas. Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser om resebortfraktarens om- sorgsplikt. I paragrafen hänvisas till vissa bestämmelser i 13 kap. som är tillämpliga på resan. Hänvisningarna till bestämmelserna ändras eftersom förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. Hänvisningarna avser de skyldigheter trans- portören har beträffande hanteringen av godset (13 kap. 14 § första stycket), transportörens underrättelseskyldighet (13 kap. 20 §), trans- portörens behörighet att vidta åtgärder med godset (13 kap. 21 §) samt vilket ansvar ägaren av godset har för de åtgärder som trans- portören vidtar (13 kap. 22 §). Bestämmelserna till vilka det hänvisas skiljer sig i viss mån från de nuvarande, se kommentaren till respek- tive bestämmelse. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga och inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 25 § Genom att ta emot godset blir mottagaren skyldig att betala frakt och andra fordringar i enlighet med bestämmelserna i 13 kap. 66, 94 och 95 §§. Resebortfraktaren kan under alla omständigheter kräva betalning av resebefraktaren i enlighet med bestämmelserna i 13 kap. 84 §. Resebortfraktaren har rätt att hålla inne godset i enlighet med bestäm- melserna i 13 kap. 83 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om mottagarens och resebort- fraktarens ansvar för frakt och andra fordringar. I paragrafen ändras hänvisningarna till 13 kap. Ändringarna beror på att förslaget till nytt 13 kap. har en annan paragrafindelning än det nuvarande 13 kap. Dessutom tillkommer två hänvisningar på grund av nya bestämmel- ser i 13 kap. Första stycket hänvisar till 13 kap. 66, 94 och 95 §§. hänvisar första stycket enbart till nuvarande 13 kap. 19 §. Den paragrafen innehåller bestämmelser om mottagarens skyldighet att betala frakt och andra fordringar. I förslaget till nytt 13 kap. vidareförs bestäm- melsen i 13 kap. 19 § andra stycket. Den återfinns, med vissa ändringar, i förslaget till 13 kap. 95 §. Enligt de reglerna i nya 13 kap. får inte transportören gentemot innehavaren eller mottagaren göra gällande att frakten inte är betald om transportupplysningarna innehåller en anteckning om att frakten är förbetald (se 13 kap. 66 §, jfr nuvarande 13 kap. 49 § andra stycket). Detta gäller dock inte om innehavaren eller mottagaren är densamma som avsändaren. Det nya 13 kap. reglerar även i vilken utsträckning en innehavare av ett negotiabelt transportdokument kan ådra sig skyldigheter som följer av dokumentet (se 13 kap. 94 §). Bestäm- melserna i 13 kap. 66 och 94 §§ har anknytning till skyldigheten att betala frakt. Av det skälet har det intagits en hänvisning till dem i första stycket. I andra stycket ändras hänvisningen från 13 kap. 23 § till 13 kap. Bestämmelserna till vilka det hänvisas överensstämmer i allt väsentligt med de nuvarande bestämmelserna. I tredje stycket ändras hänvisningen från 13 kap. 20 § till 13 kap. Frånsett vissa redaktionella ändringar överensstämmer den hänvisade paragrafen med nuvarande 13 kap. 20 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. 26 § Underlåter mottagaren att uppfylla villkoren för utlämnandet av god- set eller fördröjer mottagaren lossningen så att denna inte hinner slutföras inom avtalad tid eller i övrigt inom skälig tid, har resebortfraktaren rätt att lossa godset och lägga upp det i säkert förvar för mottagarens räkning. Mot- tagaren ska underrättas om uppläggningen. Om mottagaren vägrar att ta emot godset eller inte är känd eller inte kan anträffas, ska resebortfraktaren underrätta rese- Anmäler mottagaren sig inte så tidigt att lossningen kan slut- föras i rätt tid, ska resebortfraktaren lossa och lägga upp godset i säkert förvar. Mottagaren och resebefraktaren ska underrättas om uppläggningen. I underrättelsen enligt första eller andra stycket ska anges en skälig tids- frist efter vars slut resebortfraktaren har rätt att sälja eller förfoga över upp- lagt gods. Vid försäljning av godset ska bestämmelserna i 13 kap. 81 § också tillämpas. Om godset inte kan säljas eller om det är uppenbart att kostnaderna vid en försäljning inte skulle täckas av försäljningssumman, får resebortfrak- taren förfoga över godset på något annat försvarligt sätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om uppläggning och försäljning av gods. I tredje stycket ändras hänvisningen från 13 kap. 22 § till 81 §. För- slaget till 13 kap. 81 § innehåller bestämmelser om försäljning av upplagt gods. Bestämmelserna skiljer sig emellertid från bestäm- melserna i nuvarande 13 kap. 22 §, se kommentaren till 13 kap. 81 §. I tredje stycket vidareförs även den bestämmelse som finns i nuvar- ande 13 kap. 22 § tredje stycket.