sou · H6B339 · 2018-06-01 00:00:00 — 41Helsedirektoratet, Styringsdata for fastlegeordningen, 4, kvartal 2016. 42Helsedirektoratet, Styringsdata for fastlegeordningen, 4, kvartal 2016. 43Helfo, Nytt kompetansekrav for leger i allmennpraksis. 44Helsedirektoratet, Styringsdata for fastlegeordningen, 4, kvartal 2016. 45Helsedirektoratet, Styringsdata for fastlegeordningen, 4, kvartal 2016. 46Dagens medisin, Fastleger i 40-årener slutter, . och kommuner och där förändrades detta inte nämnvärt. Läkare som innan reformen hade få fasta patienter var också de som tydligast gav uttryck för att den var nyttig. För övriga innebar den troligen inte lika stor skillnad. Tillgängligheten hade ökat, delvis som en följd av de 300 nya årsläkartjänsterna som infördes, men även utifrån att kon- kurrensen drev på enskilda fastleger att öka sin tillgänglighet. visade en studie på att patienter med allvarlig psykisk ohälsa upplevde fastlegene som mycket upptagna och utan tid att verkligen hjälpa dem. Reformen bedömdes dock generellt bidragit till högre nöjdhet hos såväl patienter som läkare.47 Reformer med bäring på primärvården. påbörjades genomförandet av annan större reform inom hälso- och sjukvården i : Samhandlingsreformen. Denna bygger på ett vitpapper som lades fram till 2009, vilket identifierade tre huvudsakliga utmaningar för det norska hälso- och sjukvårdssystemet: 1.Patienternas behov av samordnade hälsotjänster tillgodoses inte tillräckligt väl. 2.Tjänsterna präglas av för små insatser för att begränsa och före- bygga sjukdom. 3.Ändringar i den demografiska utvecklingen och sjukdomsbilden ger utmaningar som kan hota den ekonomiska hållbarheten för samhället.48 Genom samhandlingsreformen ville den norska regeringen försöka att säkra en framtida hälso- och omsorgstjänst som både lever upp till patienternas behov av samordnade tjänster och till de samhällsekono- miska utmaningarna. Detta genom fem huvudsakliga åtgärdsområden: –Tydliggörande av patientrollen, genom ökad patientmedverkan och integrerade vårdkedjor mellan statens och kommunernas ansvars- områden. –Utvecklande av kommunernas roll genom ökat fokus på förebyg- gande insatser och mer av ett holistiskt grepp. 47Norges forskningsråd, Evaluering av fastlegereformen 2001–2005, 2006, s. 9–16. 48Stortingsmelding, nr 47, 2008–09 – Samhandlingsreformen – Rett behandling – på rett sted – til rett tid, 2009. –Införande av ekonomiska incitament, inklusive med- finansiering av den specialiserade hälso- och sjukvården. –Utvecklande av den specialiserade hälso- och sjukvården så att den bättre kan nyttja sin specialistkompetens, bl.a. genom förtydligad ansvarsfördelning mellan den specialiserade hälso- och sjukvården och kommunerna. –Underlätta för tydligare prioriteringar, bl.a. genom en utveckling av den nationella hälsoplanen till att bli ett mer operativt budskap.49 Man har bl.a. antagit en folkhälsolag som tydliggör kommunernas ansvar för förebyggande och hälsofrämjande arbete inom alla sekto- rer. Genom en gemensam lag för hälso- och omsorgstjänsterna i kommunerna (LOV-2011-06-24-30) ställs bl.a. krav på kommuner och hälsoföretag att ingå samarbetsavtal. finns även krav på kommunerna att tillhandahålla sängplatser för behov av ögonblicklig vård, dygnet runt (Kommunale akutte døgnplasser [KAD])50. Vidare har resurser flyttats över från såväl staten som sjukhusen till kommu- nerna för deras nya uppgifter och för att kommunerna skulle betala sin del av ”sjukhusräkningen”.51 I samband med påbörjandet av reformerna beslutade man även om två uppdrag för att följa effekterna av reformen: •Uppdrag till forskningsråd (NFR) om följeforskning (EVASAM) •Uppdrag till Helsedirektoratet (motsvarande ) att driva ett förvaltningsmässigt följeupplägg, för genomförande av samhandlingsreformen. I sin utvärdering konstaterar NFR bl.a. att man ser en tyd- lig utveckling i linje mot en del av de mål som låg till grund för sam- handlingsreformen, däribland en reducering av vårddygn i sluten vård (liggetid i spesialisthelsetjenesten), förbättring vad gäller utbudet av akut/omedelbar hälso- och sjukvård, stärkt fokus på folkhälsoarbetet och förebyggande insatser i kommunerna, samt förstärkt och möj- 49Stortingsmelding, nr 47, 2008–09 – Samhandlingsreformen – Rett behandling – på rett sted – til rett tid, 2009. 50Norges forskningsråd, Evaluering av samhandlingsreformen, 2016, s. 8. 51Regjeringen, Samhandlingsreformen i kortversjon. ligen mer flexibelt samarbete med kommuner och hälsoföretag. Sam- tidigt sägs samarbetsavtalen mellan kommuner och hälsoföretag inte i någon större utsträckning ha lett till en upplevelse av förändringar i samarbetet. De flesta konflikter som uppstår gäller utskrivnings- klara patienter och där upplevs maktbalansen oförändrad, till sjukhus- läkarna fördel, och kommunerna upplever sig sällan bli involverade i besluten. kan man inte heller säga om reformen gett tydlig utdelning vad gäller mer sammanhållna vårdförlopp för patienterna.52 Slutligen är det också värt att notera att det pågår en intensiv debatt/diskussion i om hur man ska ”rädda fast- legeordningen”. Läkarna som jobbar i den upplever inte att man har tid att utföra sitt arbete och enligt en nyligen publicerad undersök- ning överväger nästan hälften av dagens fastleger att sluta , givet hur situationen ser ut idag.53 •Andel av BNP till hälso- och sjukvård: . •Andel av landets kostnader för hälso- och sjukvård som går till Primärvården: ingen uppgift54. •Antal läkare per 1 000 invånare: 2014. •Andel allmänläkare av totala läkarkåren: . •Förväntad livslängd för kvinnor/män –vid födsel: 82,7/78,(2015) –respektive vid : 43,4/39,(2015). Allmänt om hälso- och sjukvården hälso- och sjukvårdsystem finansieras liksom det svenska främst via skatter, är decentraliserat och tillhandahåller allmän hälso- och sjukvård till hela befolkningen. I likhet med det svenska systemet 52Norges forskningsråd, Evaluering av samhandlingsreformen, 2016, s. 9. 53Hermansen M, Ören, T.O, Fastlegeordningen slår sprekker, . 54Som redogjorts för finns det inga gemensamma definitioner för primärvård, och inte heller några standarder för hur det ska mätas. Motsvarande uppgift finns inte heller för i den studie som är vår källa, Kringos et al (Vol 1). är den nationella nivån ansvarig för lagar och reglering, tillsyn och kvalitetsuppföljning, medan själva tillhandahållandet av tjänster är regioner och kommuners ansvar. var också ansvar för akut vård, primärvård och folkhälsa spritt över de tre olika administrativa nivåerna (stat, region, kommun). Vid en större reform minskades antalet regioner från 14 till 5 och kommunerna från 275 till 98. Regionerna ansvarar nu för att utforma och driva hälso- och sjukvård och kommunerna ansvarar för sjukdomsförebyggande, hälsofrämjande (finns dock stor variation i nivån på investeringar på dessa två områden), rehabilitering, hem- sjukvård och tjänster och insatser vid långvarigt vård- och omsorgs- behov (long term care). Till skillnad från i har dock regioner sedan reformen inte längre egen beskattningsrätt utan hälso- och sjukvården finansieras genom en kombination av statliga och kommunala skatter. Regioner tilldelas medel från den statliga nivån baserat på sociala och demografiska faktorer. Regionernas arbete finansieras till via generella bidrag (block grants), men även aktivitetsbaserad ersättning förekommer. Syftet med att staten och kommunerna delarna på finansieringen är att ge incitament till kostnadskontroll samt till preventivt och hälsofrämjande arbete.55 var det obligatoriskt för regioner och kom- muner att utveckla en gemensam hälsoplan som omfat- tar såväl förebyggande som behandlande vård. Detta krav stärktes också i reformen 2007 genom att standardavtal togs fram som täcker in koordinering, prevention och rehabilitering. Avtalen hanteras löp- ande av regionala kommittéer där såväl regioner och kommuner som privata vårdgivare finns representerade. Cirka en femtedel av läkare är allmänläkare. De jobbar huvudsakligen på privata enmanskliniker. har EU:s högsta antal sjuksköterskor per invånare (16,7/1 000 invånare). Trots det har inte några mer omfattande förändringar genomförts när det gäller skifte av vilken profession som utför vilka uppgifter (kom- petensväxling).56 Det är av den danska befolkningen som beräknas ha hälsobehov som inte tillgodoses (p.g.a. Kostnader, avstånd eller annat), att jämföra med EU-snittet på . 55OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 6, 15. 56OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 12. Den danska primärvården är på liknande sätt som i uppbyggt kring ett fastläkarsystem, främst bestående av små privata kliniker, vilka tecknar avtal med regionerna. av invånare har valt att tillhöra s.k. grupp 1, vilket betyder att de måste registrera sig hos en allmänläkare som sedan ska tillhandhålla primärvård, samt fungera som grindvakt. Den resterande procenten som tillhör grupp 2 kan fritt välja allmänläkare eller att gå direkt till specialistvården men måste då betala patientavgifter för besöken, till skillnad från grupp 1. var det EU-land som 2011–2013 hade den lägsta andelen patienter som besökte akuten p.g.a. bristande tillgång till primär- vården.57 Patientavgifter krävs för besök i den öppna psykiatrin samt för besök hos fysioterapeuter liksom för tandvård samt hjälpmedel för hörsel, i varierande utsträckning. Allt som allt betalas cirka 14 pro- cent av kostnaderna för den danska sjukvården genom patientavgifter. Fragmenteringen lyfts ofta som en utmaning för den danska vår- den. I ett försöka att motverka denna har vissa kommuner satsat på så kallade hälsohus där allmänläkare och associerade professioner samt vissa specialistvårdstjänster tillhandahålls under samma tak. Än så länge har man dock inte kunnat visa på några vinster när det gäller koordineringen. har infört ett gemensamt elektroniskt journalsystem, i vilket alla vårdgivare kan få tillgång till information, göra ändringar och förskriva. Det är ännu inte helt integrerat, det finns olika plattformar på olika vårdinrättningar, men gemensamma interoperabilitetsstandarder tillåter dem ändå att utbyta information. Reformer med bäring på primärvården 2016 tillsatte den danska regeringen en kommitté om ”Det nära och sammanhängande hälsosystemet”, bestående av representanter för såväl staten som intresseorganisationerna för kommuner respektive landsting. presenterade de sin slutrapport med 20 förslag på hur primärvården kan stärkas och koordineringen av vården för- bättras.58 kom svar på rappor- ten i form av skriften ”Sundhed hvor du er”. 57OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 13. 58Regeringen, Udvalg om det naere og sammenhaengenede sundhedsväsende, Afrapportering, . dels pågående och dels nya initiativ som ska stärka de lokala hälso- insatserna och lanserar även starten för arbetet med en nationell kvalitetsplan för det nära och sammanhängande hälsosystemet. annonserades dessutom en pott om 200 miljoner DKR, som kommuner, regioner och läkare i allmän praksis kan ansöka om medel från för att etablera ”läkar- och hälsohus” (ungefär svenska hälso-/ vårdcentraler).59 Den danska regeringen konstaterar att för att stärka kvaliteten i det nära hälsosystemet är det avgörande att de allmän- praktiserande läkarna samlar sig runt större enheter, där de även kan gå samman med sjuksköterskor, fysioterapeuter, kiropraktorer, psyko- loger och andra professioner för att erbjuda patienterna ett brett och kvalitativt hälsoutbud. Det är också önskvärt att de allmänpraktise- rande läkarna samlokaliserar sin verksamhet med t.ex. det kommunala hälsoutbudet och öppenvård utgående från sjukhusen. Samlokalisering och större enheter förväntas bidra till en mer sammanhängande vård för patienterna och även stärkt kunskapsmiljö och kunskapsutbyte mellan de olika professionerna, liksom mer effektivt utnyttjande av såväl administrativa funktioner och utrustning.60 Den danska regeringen har också gått vidare med förslaget från kommittén om en ny specialistsjuksköterskeutbildning för sjukskö- terskor inom den kommunala hemsjukvården och i allmän praksis. Utbildningen (60 ECTS-poäng) kommer att titeln specialistsjuk- sköterska i medborgarnära sjukvård (Specialsygeplejerske i Borgernær Sygepleje).61 Som en del av den danska regeringens ”sammanhangsreform”62 har man också initierat en översyn av styrningen inom hälsoområdet. Målsättningen är att utveckla nya styrmodeller som säkerställer en mer sammanhållen vård och behandling och mer patientnära behand- lingsförlopp. Förslag ska presenteras och medel finns avsatta för genomförande 2018–2021. Den danska akutvården håller på att omorganiseras med avsikt att lägga större tyngd på den prehospitala vården samt utbyggda akutmot- tagningar med seniora specialister.63 Ur detta perspektiv är Köpen- hamnsregionens organisation intressant (Region ). 59Sundheds og ældreministeriet, Sundhed, hvor du er, , s. 6. 60Region , Ansøgning til Pulje til etablering af læge- og sundhedshuse. 61Sundheds og ældreministeriet, Sygeplejersker får ny specialuddannelse i kommuner og almen praksis, . 62Regeringen, Sammenhængsreform. 63OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 8. enda region av de fem danska regionerna har man valt att organisera den prehospitala vården som ett sammanhängande förlopp. Politiskt beslut om detta fattades 2008 och förändringarna har sedan införts stegvis. 2009 togs nya kontrakt fram för ambulansverksamheten som innebar större organisatoriska förändringar och att mer verksamhet gick över i egen regi, eller underleverantörer till dem. tar regionens prehospitala verksamhet dessutom emot alla sam- tal – från hela – till 112 som rör medicinska frågor. 2012 etablerades ”Akutberedskapen” som en egen verksamhet med ansvar för bl.a. ambulans, akutläkarbilar och beredskapsverksamhet. Om ambulans skickas ut och de ser att det ej är behov av inläggning, kan de koppla upp sig mot resten av systemet för att istället boka in t.ex. hembesök (de kan dock inte boka in patienten direkt till hens allmän- läkare). startades även rådgivningstelefonen ”1813”. för- väntas medborgarna i vanlig ordning vända sig till sin egen allmän- läkare (som utgör ”grindvakt” till övrig vård.) var det till ”legevakten” som medborgarna skulle vända sig om man behövde hjälp efter allmänläkarnas ordinarie arbetstid. Så är det också fort- farande i övriga danska regioner. gäller dock för Köpen- hamnsregionens invånare att de efter istället ska vända sig med frågor som inte kan vänta till till ”1813”, som sedan, utifrån ett beslutstöd – och med översyn över kapacitet på olika sjuk- hus – triagerar patienterna vidare till olika vårdnivåer (inklusive psy- kiatri och tandvård) alternativt ger råd om egenvård. är det inte längre tillåtet för invånarna att vända sig direkt till akutsjukhusen (cirka 18–gör det fortfarande). Istället är det ”1813” som avgör om invånaren ska till sjukhus, till den egna allmänläkaren () alternativt ska stanna hemma. Cirka 35–skickas till akutmottagning, större delen ges rådgiv- ning, och invånarna är generellt nöjda. Den största effekten av den för- ändrade organisationen att väntetiden tillbringas hemma istället för i väntrummet, och väntetiderna är kortare. Peakarna från akutmottagningarna är nu flyttade till ”1813”.64 64Utredningens besök vid den prehospitala verksamhet, . •Andel av BNP till hälso- och sjukvård: (2015). •Andel av landets kostnader för hälso- och sjukvård som går till Primärvården: ingen uppgift65. •Antal läkare per 1 000 invånare: 3,21 (2014). •Andel allmänläkare av totala läkarkåren: (2015). •Förväntad livslängd för kvinnor/män –vid födsel: 84,4/78,(2015) –: 45,1/39,(2015). Allmänt om hälso- och sjukvården Även det finska hälso- och sjukvårdssystemet är i hög grad decen- traliserat (även om reformer för att centralisera mer är på gång, se ”Reformer med bäring på primärvården” nedan). Den statliga nivån är ansvarig för lagstiftning och att utveckla och implementera policies och reformer, men det är den lokala nivån som huvudsakligen orga- niserar sjukvården. Kommunerna (över 300) ansvarar för att tillhandhålla grundläggande service såsom skola, hälsa och omsorg. De finansierar och organiserar primärvård (ofta gemensamt) och ut- gör totalt 20 olika sjukhusdistrikt, i vilka de finansierar och tillhand- håller sjukhusvård. Den finska hälso- och sjukvården finansieras dels genom kom- munala skatter och dels genom den nationella sjukvårdsförsäkringen. Den senare hanteras av ”Folkpensionsanstalten (FPA)” vilken svarar inför . Sjukförsäkringsfonden har två delar – en arbets- inkomstförsäkring och en sjukvårdsförsäkring – och är bl.a. ansvarig för att finansiera öppenvårdsmediciner, hälsorelaterade resekostnader och sjukersättning samt föräldraförsäkring. Utöver det subsidierar den även kostnader för företagshälsovård (vilket finska arbetsgivare är skyldiga att tillhandhålla sina anställda).66 65Som redogjorts för finns det inga gemensamma definitioner för primärvård, och inte heller några standarder för hur det ska mätas. Motsvarande uppgift finns inte heller för i den studie som är vår källa, Kringos m.fl 2015 (Vol 1). 66FPA, FPA finansiering 2016. spenderade av sin BNP på hälso- och sjukvården. av vården är offentligt finansierad och privat finansiering står för (betydligt högre än i övriga nordiska länder). Den privata finansieringen utgörs främst av patientavgifter (). Sådana finns för de flesta av de tjänster kommunerna tillhandahåller, med ett årligt tak/högkostnadsskydd på . Vissa tjänster är dock avgiftsfria för vissa grupper, så- som t.ex. primärvård för barn samt barn- och mödrahälsovård. Även för mediciner finns ett tak/högkostnadsskydd, om per år.67 har 3.2 läkare/1 000 invånare (under EU-snittet på 3.6) och 14.6 sjuksköterskor/100 invånare (över EU-snittet på 8.4). har det också skett en förflyttning mot alltmer utökade funktioner för sjuksköterskor, även om antalet som har dessa ut- ökade roller är relativt litet. Överlag anser sig av finländarna ha en god hälsa. Dessa fördelar sig dock ojämnt mellan olika inkomstgrupper. I den högsta inkomstkvintilen är det som anser sig ha god hälsa men i den lägsta. Skillnaden/ojämlikheten mellan dessa grupper är därmed större än i både , och EU.68 Lik- som i de flesta andra länder är också levandsvanerelaterade riskfakto- rer mycket mer vanligt förekommande i grupper med lägre utbild- ning eller inkomstnivå (undantaget ”berusningsdrickande” bland vuxna som är något mer frekvent bland högutbildade).69 av fin- ländarna anser sig ha hälsobehov som ej tillgodoses, vilket är högre än EU-snittet på . Den främsta anledningen till dessa icke tillgodosedda behov är väntetider. Dubbelt så många lågutbildade som högutbildade uppgav att de hade icke tillgodosedda hälsobehov.70 Primärvården i omfattar ett relativt brett tjänsteutbud inom öppenvård samt sjukdomsförebyggande, tandvård och mödra- och barnhälsovård. Dessa tjänster tillhandahålls i hälsocenter och i före- 67OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 6–7, 11. 68OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 4. 69OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 5. 70OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 11. Hälsocenter har vanligen även enheter för in- tagna patienter, framför allt för patienter med kroniska sjukdomar och långvarigt vård- och omsorgsbehov.71 Otillräcklig koordinering mellan sjukhusdistrikten och primärvårdsmyndigheterna lyfts som en utmaning, liksom en mer integrerad vård generellt. Koordinering mellan offentliga och privata vårdgivare lyfts också specifikt som en utmaning. Detta bedöms bl.a. bero på uppdelat ansvarsutkrävande för primärvården, övrig specialistvård och vård på särskilda boenden. Även ersättningssystemens brist på incitament för att stärka koor- dineringen mellan vårdgivare ses som en faktor. För att förbättra koordineringen har bl.a. investerat i eHälsa. Ett gemensamt nationellt harmoniserat elektroniskt journal- system (the national Repository, ”KANTA”) har in- förts som omfattar alla offentliga och privata vårdgivare. omfattar KANTA hela befolkningen och det inkluderar obligatorisk elektronisk förskrivning av mediciner och även en hälsoportal för medborgare där man kan se sin egen hälsoinformation. Reformer med bäring på primärvården Den finska regeringen är på väg att genomföra omfattande reformer av den finska hälso- och sjukvården. Den s.k. Landskaps- och vård- reformen innebär att nya landskap inrättas, att social- och hälsovår- dens strukturer, tjänster och finansiering reformeras och att nya upp- gifter överförs till landskapen. Det uttalade målet för dessa reformer är att förbättra jämlikheten, tillgängligheten och effektiviteten i hälso- och sjukvården och omsorgen, med kostnadskontroll. Ett övergrip- ande mål är att bryta kurvan av ökade utgifter genom kostnadsbespar- ingar. De huvudsakliga föreslagna ändringarna är: •Administration: ansvar för organisering och tillhandahållande av hälso- och sjukvård och omsorg flyttas från dagens kommuner till 18 landskap (en ny självstyrande förvaltningsnivå som dock mot- svarar nuvarande landskapsindelning). Antalet organisationer som ansvarar för ordnandet av social- och hälsovården och kommuner- nas gemensamma lagstadgade organisationer minskas därmed från närmare 190 olika ansvariga myndigheter till 18 landskap. 71OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 8. •Finansiering: förflyttning från ett system med flera finansiärer till ett system med en ensam finansiär, finansierat genom generell skatt. •Tillhandhållande av tjänster: en uppdelning av rollerna som inkö- pare och utförare av vård introduceras. Utökad valfrihet, stärkt kon- tinuitet och integrering av tjänster samt centralisering av akutsjuk- vården och vissa specialisttjänster.72 Landskapen får ingen beskattningsrätt. Huvudprincipen är att de får finansiering från staten utifrån vilka tjänster kunderna i landskapet behöver. Avsikten är att reformen ska träda i kraft den 1 januari 2020.73 Landskapslagen, lagen om ordnande av social- och hälsovård och lagen om kundens valfrihet inom social- och hälsovården behandlas i den finska . Tentativt väntas beslut . Landskapsval hålls sedan i oktober 2018.74 3.3.4Storbritannien, med viss fördjupning i •Andel av BNP till hälso- och sjukvård: (2015). •Andel av landets kostnader för hälso- och sjukvård som går till Primärvården: (för ). •Antal läkare per 1 000 invånare: 2,81 (2016). •Andel allmänläkare av totala läkarkåren:27,(2016). •Förväntad livslängd för kvinnor/män –vid födsel: 82,8/79,(2015) –: 43,7/40,(2015). Allmänt om hälso- och sjukvården I har de fyra nationerna (, , och ) egna skattebaserade hälso- och sjukvårdssystem. Samtliga utgår dock från en offentlig nationell ”hälsomyndighet” 72OECD, : Country Health Profile 2017, 2017, s. 6. 73Landskaps- och vårdreformen, Allmän presentation av landskaps- och vårdreformen. 74Landskaps- och vårdreformen, Tidtabell. (, NHS) och tillhandhåller omfattande offent- lig hälso- och sjukvård till invånarna, utan patientavgifter vid vård- tillfället. Totalt lägger UK av sin BNP på hälso- och sjuk- vården (i paritet med EU-snittet) och offentliga källor står för av den totala kostanden för hälso- och sjukvården. Den största andelen, av hälso- och sjukvårdskostnaderna går till öppenvården (inklusive mobil vård) och går till slutenvården.75 Lokala myndigheter har en viss frihet vad gäller vilka tjänster man väljer att tillhandahålla inom ramen för sin budget och skillnader före- kommer t.ex. vad gäller elektiv kirurgi och IVF-behandling. Patien- ters direkta kostnader vid vårdtillfällen/för mediciner är relativt låg och förkommer framförallt för receptbelagda mediciner, tandvård, glas- ögon samt vården för personer med långvarigt vård- och omsorgsbehov (long term care). Jämfört med EU-snittet (3,6) har UK få läkare (2,8) per 1 000 invå- nare. Likaså har man få och minskande antal, sjuksköterskor per 1 000 invånare jämfört med EU-snittet (7,9 jämfört med 8,4).76 har kvinnor en förväntad återstående livslängd och män .