sou · H6B377 · 2018-11-01 00:00:00 — Där det bedrivs hälso- och sjukvård krävs det att det enligt 5 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen, förkortad HSL, ska finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. Därutöver anges i 5 kap. 4 § samma lag att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras. I numera upphävda föreskrifter14 preciseras att vårdgivaren inom hälso- och sjukvården ska utarbeta lednings- system för kvalitet och patientsäkerhet, som ska innehålla rutiner för 13Samlat genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, , gemen- sam skrivelse från , Farmaceuter, Utbildnings och Forsk- ningsdelegationen , , Tandläkarför- bund och . 14SOSFS (2005:12) Ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? personalens kompetens och kompetensutveckling. Någon motsvar- ande bestämmelse finns inte i nu gällande föreskrifter.15 I Socialstyr- elsens av föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete återfinns ett mer allmänt hållet resonemang om behovet av att planera för personalens kompetensutveckling. fungerar som ett stöd till vårdgivarna och innebär således inget krav på att vårdgivarna i sitt ledningssystem ska inkludera rutiner för personalens kompe- tens och kompetensutveckling. Enligt 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen, förkortad PSL, ska hälso- och sjukvårdspersonalen utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet och enligt kapitlets 2 § har yrkes- utövarna ett personligt ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs. Ytterst innebär det att den enskilde yrkesutövaren genom sitt person- liga ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs kan bli straffrättsligt ansvarig för eventuella vårdskador som drabbar patienter. Av de rättsfall16 som utredningen redogjort för och som har lett till straff- utdömande har kriteriet vetenskap och beprövad erfarenhet utgjort en avgörande parameter för om brott anses ha förelegat eller inte. Av examensbeskrivningarna i bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) framgår att studenten ska visa förmåga att identifiera sitt behov av ytterligare kunskap och att fortlöpande utveckla sin kom- petens för att erhålla examen både vad avser generella examina och för yrkesexamina. Beträffande veterinärer och övrig djurhälsopersonal framgår det i lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård (2009:302) att i likhet med hälso- och sjukvårdspersonalen, har djurhälsoper- sonal ett personligt ansvar för att arbetsuppgifterna utförs i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Av propositionen Verk- samhet inom djurens hälso- och sjukvård (prop. 2008/09:94) framgår att regeringen bedömer att det är viktigt att det även i lag framgår att personalen har formell och reell kompetens för arbetsuppgifterna. 15SOSFS (2011:9) Ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. 16Se avsnitt 4.7.19. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? Detta infördes i lagens17 2 kap. 2 §. Den som tillhör djurhälsopersonalen får enbart fullgöra uppgifter som han eller hon har kompetens för och bär själv ansvaret för hur han eller hon fullgör sina arbetsuppgifter. Motsvarande lagkrav saknas när det gäller hälso- och sjukvård för människor. Vårdgivarens ansvar för att där det bedrivs hälso- och sjukvårds- verksamhet, ska det finnas den personal som behövs för att god vård ska kunna ges18 innebär att vårdgivaren ska anställa personal med rätt kompetens för de arbetsuppgifter som ska utföras. Bestämmelsen innebär också ett ansvar för att kompetensen hos den personal som anställts alltjämt håller den nivå som behövs för att god vård fortsatt ska kunna ges. Det är utredningens uppfattning att en nationell reglering om systematisk och kontinuerlig fortbildning behövs för att en god vård ska kunna ges. En ökad reglering skulle bidra till både ökad patientsäkerhet och ökad attraktivitet för sjuksköterskeyrket då den enskilde yrkesutövarens ansvar för hur arbetsuppgifterna ut- förs lyfts vilket ger ett signalvärde för yrkets betydelse för vården. Det skulle även innebära att uppfyller de krav som ställs i artikel 22 b i det moderna yrkeskvalifikationsdirektivet.19 Vidare är det utredningens uppfattning att den reglering som det hänvisas till i jämförelsetabellen20 för hur YKD har genomförts i svensk lagstiftning, inte överensstämmer med artikel 22 b i direk- tivet som understryker att medlemsstaterna ska säkerställa att sjuk- sköter och barnmorskor kan fortbilda sig inom sitt yrke. Jämförelsetabellens hänvisning till 2 § i den äldre hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763) motsvarande 3 kap. 1 § HSL, utgör en mål- bestämmelse som riktas till samtliga vårdgivare samt landsting och kommuner som huvudmän och som anger att målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolk- ningen. Även om vårdgivarnas mål är att bedriva vård så att en god hälsa och en vård på lika villkor uppstår för hela befolkningen så säkerställer inte det att sjuksköterskor och barnmorskor ges möjlig- 17Lag (2009:302) om verksamhet inom djurens och hälso- och sjukvård. 185 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 192013/55/EU. 20Se avsnitt 4.3.6. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? het till fortbildning. Det minskar inte heller den enskilda sjukskö- terskans och barnmorskorskans personliga ansvar för att arbetsupp- gifterna utförs i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet.21 Av 6 kap. 2 § andra stycket PSL framgår att vårdgiv- arens ansvar i förhållande till denna lag eller annan författning inte inskränks genom yrkesutövarnas personliga ansvar för hur arbets- uppgifterna utgörs. Det personliga ansvaret för hur arbetet utförs förändras således inte av bestämmelsen i 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) mot- svarande 3 kap. 1 § HSL och utgör inte heller något säkerställande av att yrkesutövarna kan uppdatera sina kunskaper, färdigheter och kompetenser så att yrkesinsatsen bibehålls på en säker nivå. Enbart de enskilda yrkesutövarna själva kan ansvara för att kunskaperna är uppdaterade men för att det ska kunna ske behöver det ställas krav på vårdgivarna att skapa förutsättningar för personalen så att de kan upprätthålla och utveckla sina kunskaper och färdigheter genom deltagande i behövlig fortbildning för att behålla yrkesinsatsen på en säker och ändamålsenlig nivå. Det betyder ytterst att det är de en- skilda sjuksköterskornas och barnmorskornas ansvar att fortbilda sig för att de ska kunna uppfylla kravet på att utföra arbetet i över- ensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet i enlighet med kraven i PSL.22 Vårdgivarens ansvar å sin sida är att möjliggöra fortbildning för vårdpersonalen. Både de yrkesverksamma och vårdgivarna har vittnat om problem när det gäller kompetensutveckling. De yrkesverksamma anger att det är svårt få ledigt för fortbildning och vårdgivarna anger brist på personal som orsak till problemet. Jämförelsetabellens23 hänvisning till 31 § i den äldre hälso- och sjukvårdslagen, som motsvarar 5 kap. 4 § HSL innebär att vårdgivaren ska systematiskt och fort- löpande kvalitetssäkra och utveckla verksamheten. Den enskilde yrkesutövarens personliga ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs är alltjämt detsamma trots att vårdgivaren har ansvar för att kvalitets- säkra verksamheten. Bestämmelsen säkerställer inte heller enligt ut- redningens uppfattning, att yrkesutövarna ges möjlighet att uppdatera sina kunskaper och färdigheter och kompetenser så att yrkesinsatsen bibehålls på säker och effektiv nivå för att kunna hålla sig à jour med 216 kap. 1 och 2 §§ i patientsäkerhetslagen (2010:659). 226 kap. 1 och 2 §§ patientsäkerhetslagen. 23Som visar hur YKD genomförts i svensk rätt. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? utvecklingen inom yrket. Den generella hänvisningen i jämförelse- tabellen till patientsäkerhetslagen ger inte heller svar på hur det kan säkerställas att de enskilda yrkesutövarna kan fortbilda sig. Artikel 22 b i YKD medger inget undantag från fortbildning utifrån personalbrist utan artikelns syfte är att medlemsstaterna ska säkerställa att den vårdpersonal som omfattas av bestämmelsen24 kan uppdatera sig inom sitt yrke och delta i sådant livslångt lärande som är relevant för yrket. Detta oavsett rådande personalproblem. Vård- givarens ansvar för att möjliggöra kompetensutveckling bör tydlig- göras i lag25 så att det finns möjligheter för vårdpersonalen att kontin- uerligt utvecklas inom sitt yrke. Ur ett patientsäkerhetsperspektiv är det givetvis angeläget att yrkesutövare fortsätter att uppdatera sina kunskaper även efter examen. Vilket också är en förutsättning för att yrkesutövarna ska kunna leva upp till kravet på personligt ansvar för att arbetsuppgifter utförs i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vetenskap och beprövad erfarenhet är också ett kriterium som kan avgöra om en yrkesutövare utfört en arbetsuppgift som lett till vårdskada slutligen döms för brott eller inte. Det vill säga har arbetsuppgiften som lett till att en patient skadats allvarligt eller avlidit utförts i överensstämmelse med vetenskap eller beprövad erfarenhet.26 Utredningen anser att det är viktigt att det tydliggörs att även om vårdgivarna ytterst ansvarar för att vårdpersonalen har den kompetens som behövs för att god vård ska kunna ges har den enskilde yrkesutövaren personligen ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs. När det gäller såväl djurhälsopersonal som yrkesförare anses kompetens för hur arbetsuppgifterna utförs så viktiga att det krävs lagreglering och för yrkesförare är fortbildning dessutom lagkrav, se avsnitt 4.3.7. Det är utredningens bedömning att det är viktigt att djuren omhändertas av den som har rätt kompetens likväl som det är viktigt för människor att kunna lita på att yrkesförare har den skicklighet och kompetens som krävs för att de ska känna sig trygga. Men det är också enligt utredningens mening lika viktigt för patien- ter att omhändertas av den som har rätt kompetens. Det är också viktigt att ur ett EU-perspektiv säkerställer att de yrken som omfattas av artikel 22 b i YKD kan fortbilda sig så 24Läkare, tandläkare, sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor och, barnmorskor. 25Se avsnitt 9.2. 26Se det så kallade ”Kalmarmålet” avsnitt 4.7.4. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? att verksamma sjuksköterskor och barnmorskor i har samma förutsättningar som kollegor i andra europeiska länder, dels för att ska kunna rekrytera och behålla kvalificerad arbetskraft, dels för att enskilda yrkesutövare ska kunna stå sig i konkurrensen på den europeiska marknaden. Det framgick redan av det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet att fortbildning ska syfta till säkra och effektiva yrkesinsatser.27 I YKD tydliggörs att medlemsstaterna ge- nom att uppmuntra fortbildning ska säkerställa att yrkesutövare som omfattas av det automatiska erkännandet utifrån samordnade utbild- ningskrav (läkare, sjuksköterskor, tandläkare, veterinärer, barnmor- skor, apotekare och arkitekter) kan uppdatera sina kunskaper, fär- digheter och kompetenser. Det är upp till medlemsstaterna att, i enlighet med de specifika förfaranden som gäller i respektive land, säkerställa att det finns förutsättningar att fortbilda sig. I har detta gjorts genom lagen om yrkesutbildade personer inom hälso- och sjukvården (559/1994) där det enligt 18 § framgår att ”en yrkesutbildad person inom hälso- och sjukvården är skyldig att upprätthålla och utveckla de kunskaper och färdigheter som utöv- andet av yrket förutsätter samt att göra sig förtrogen med de bestäm- melser och föreskrifter som gäller för yrkesövningen.” Genom bestämmelsens andra stycke ställs även krav på att arbetsgivare är ansvariga för att följa hur de yrkesutbildade utvecklas yrkesmässigt och för att skapa förutsättningar för personalen så att de kan upp- rätthålla och utveckla sina kunskaper och färdigheter genom deltag- ande i behövlig yrkesinriktad fortbildning för att behålla yrkesin- satsen på en säker och ändamålsenlig nivå. Utredningen har även tittat på hur och genomför artikel 22 b i YKD.28 I betänkandet Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifika- tionsdirektivet (SOU 2014:19) lyftes möjligheten att överlämna åt arbetsmarknadens parter att närmare reglera krav på fortbildning i kollektivavtal. har uppgivit till utredningen att vid för- bundets översyn av kollektivavtal fann förbundet sex kollektivavtal som innehåller övergripande och generella åtgärdsplaner för att skapa utvecklingsmöjligheter för medarbetarna. 27Enligt tidigare lydelse av artikel 22 b): ”Genom fortbildning ska det, enligt varje medlems- stats specifika förfaranden, säkerställas att de som har avslutat sina studier kan hålla sig à jour med utvecklingen inom yrket i den mån som är nödvändigt för att yrkesinsatserna ska bibe- hållas på säker och effektiv nivå.” 28Se avsnitt 4.3.3. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? fortbildningsfrågor med som en punkt i fram till dess att Socialstyr- elsens föreskrifter29 upphävdes . Detta talar för att reglering av fortbildning hade en viss effekt som föreskrifter30 gällde. Att överlämna till arbetsmark- nadens parter att reglera frågor om fortbildning genom kollektivav- tal förordas av yrkeskvalifikationsutredningen. För att avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barnmor- skor, röntgensjuksköterskor och specialistsjuksköterskor ska omfattas, oavsett verksamhetsform, bör det enligt utredningen införas krav i patientsäkerhetslagen om att yrkesutövarna ska fortbilda sig samt att det i föreskrifter säkerställs att de berörda yrkesgrupperna kontinu- erligt och på ett strukturerat sätt kan tillgodogöra sig nya rön etc. genom kompetensutveckling. Föreskrifterna bör lämpligen utarbetas i samråd med representanter för arbetsmarknadens parter. Uttryck- ligt bemyndigande som ger möjlighet att meddela föreskrifter om fortbildning bör därför införas i patientsäkerhets- förordningen (2010:1369). Utredningens uppfattning är att varken bestämmelserna i styrelsens föreskrifter31 eller dess handbok tillgodoser de krav som artikel 22 b i YKD ställer på medlemsstaterna. Inte heller vårdgiv- arnas ansvar för att det enligt hälso- och sjukvårdslagen32 finns den personal som behövs för god vård säkerställer att utövare av yrken som omfattas av automatiskt erkännande uppmuntras att hålla sig uppdaterade om utvecklingen inom yrket33 detta då kraven riktar sig till vårdgivarna och inte till de enskilda yrkesutövarna som har ett personligt ansvar för att vara uppdaterade i förhållande till aktuell forskning. Om vårdgivarna är oförmögna att se till att personalen har rätt kompetens för att god vård ska kunna ges kan det ytterst drabba både patienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen vars personliga ansvar inte minskar på grund av exempelvis resurs- eller personalbrist. Trots att det indirekt34 finns bestämmelser i fråga om krav på fortbildning för yrkesutövare erfar utredningen att fortbildning för yrkesaktiva de facto är nästintill obefintlig. 29SOSFS 2005:12 om ledningssystem om ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. 325 kap. 2 § HSL. 33Se avsnitt 4.3.5. 34Genom bestämmelser i 5 kap. 2 och 4 §§ HSL samt 6 kap. 1 och 2 §§ PSL. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? är en av orsakerna att det inte finns tid över till fortbildning och att kompetensutveckling nedprioriteras. En vårdgivare uttryckte sig till utredningen ”om vi låter tre sjuksköterskor vidareutbilda sig får vi stänga en vårdavdelning”. Detta visar hur skör dagens vårdverksam- het är när det gäller kompetensförsörjningen och kompetensutveck- lingen av framför allt sjuksköterskor och specialistsjuksköterskor. Följden av detta blir som tidigare nämnts att sjuksköterskor och specialistsjuksköterskor inte kan leva upp till de patientsäkerhets- lagens krav35 som så som det är formulerat med yrkesutövarens per- sonliga ansvar för att arbetsuppgifterna utförs i enlighet med veten- skap och beprövad erfarenhet. Vetenskap och beprövad erfarenhet är också ett av kraven som domstolen utgår ifrån när den vid en vårdskada ska avgöra om ett brott begåtts eller inte. Fortbildning leder även till att uppnådda fortbildningskrav blir en kvalitetsstämpel och en återkommande förvissning för individen om att han eller hon bedriver sitt arbete i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Systematisk och kontinuerlig fortbildning ger även stöd och trygghet för yrkesutövaren som vet att han eller hon utför en evidensbaserad vård vilket gör arbetet mer attraktivt vilket i sig sannolikt leder till ökad tillgång på specialistsjuksköterskor. Kravet på fortbildning leder också till transparens som gör det lättare för vårdgivarna att bedöma och planera för kompetensförsörjningen. Det har framkommit i den utvärdering som ansvarade för36 att verksamhetschefer inte vet hur de ska använda specialist- sjuksköterskans kompetens.37 Genom att ställa krav på fortbildning både synliggörs och tydlig- görs specialistsjuksköterskans kompetens. Det är viktigt inte minst utifrån vårdgivarnas användning av specialistkompetensen.38 Det visar också yrkets betydelse i vården och det gagnar patientsäker- heten. Det är utredningens uppfattning att tydlighet och trygghet går hand i hand både vad gäller de enskilda yrkesutövarna trygghet att de utför sina arbetsuppgifter på bästa sätt samt trygghet för att det i lag är reglerat att detta är viktigt för patientsäkerheten. 356 kap. 1 och 2 §§. 36En kartläggning av landstingens arbete med kompetensförsörjning av sjuksköterskor. Ramböll (Rapport ). 37Se avsnitt 3.5.19. 38Se avsnitt 9.2. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? Slutligen vill utredningen understryka att fortbildning måste vara en självklar del av arbetsuppgifterna för de yrkesgrupper som utred- ningen har att se över och det ska även vara meriterande vid karriär och löneutveckling. Den formella kompetensen och den reella kom- petensen i förhållande till vetenskapen där fortbildningen utgör en del, måste efterfrågas av arbetsgivaren och ha betydelse för karriärut- vecklingen för yrkesutövarna. Detta menar utredningen även ökar både attraktiviteten och tillgången av specialistsjuksköterskor.39 8.4.3Ökat antal fristående kurser i högskolan Utredningens förslag: Universitet och högskolor ska tillhanda- hålla ett brett, flexibelt och förutsebart kursutbud för fristående kurser på avancerad nivå i fortbildnings- och vidareutbildnings- syfte inom ämnesområden med relevans för avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barnmorskor, röntgensjuksköterskor och specialistsjuksköterskor. Innehållet i kurserna ska vara av- passat så att utvecklingen inom vården följs. iomfattning mellan kortare kurser om 7,5–15 högskolepoäng till längre kurser om 30 högskolepoäng eller mer. Uppdraget ska utformas utifrån respektive lärosätes tillstånd för olika examina samt utbildningsutbud och övriga förutsätt- ningar. Uppdraget ska ges i sammanhållna fyraårsperioder för vil- ka öronmärkta medel ska tillföras lärosätet. Totalt beräknas medel för uppdraget uppgå till . Av utredningens direktiv framgår att utredaren inte ska lämna för- slag som rör resurstilldelningen till universitet och högskolor. Vidare ska utredaren enligt direktiven samråda med Styr- och resursutred- ningen (U 2017:05). Utredningen har under arbetets gång samrått med nämnda utredning och förslaget om ökat antal kurser till universitet och högskolor ligger i linje med inriktningen i Styr- och 39Samt för övriga sektorsyrken inom hälso- och sjukvården. Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? resursutredningens förslag40 till övergripande styrningsmodell för universitet och högskolor. Regeringens uttalanden i olika propositioner på högskoleområ- det betonar att universitet och högskolor har ett ansvar för och skyl- dighet att erbjuda samhällsviktiga utbildningar som motsvarar efter- frågan från personer som önskar fortbilda sig eller vidareutbilda sig41. I de fall utbildningen utgör krav för behörighet att utöva ett särskilt yrke har regeringen ett legitimt behov att styra utbildningens struktur och innehåll samt krav för tillträde till utbildningen.42 I det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet (2013/55/EU) förtydligas medlemsstaternas ansvar avseende att säkerställa att de så kallade sektorsyrkena kan fortbilda sig inom sitt yrke. Regeringen understryker också vikten av kontinuerlig kompetensutveckling ur patientsäkerhetssynpunkt och att hälso- och sjukvårdspersonal kon- tinuerligt uppdaterar sin kompetens och håller sig à jour med utveck- lingen inom sitt yrke43. Vid införandet av det nuvarande resurstilldelningssystemet 1993 diskuterades huruvida systemet skulle komma att missgynna mindre lärosäten och ämnesområden där studenttillströmningen nödvän- digtvis inte antogs vara lika hög som inom andra bredare ämnesom- råden44. Utredningen menar att det fanns fog för den oron och inom de utbildningsområden som utredningen har att se över har farhågan även besannats. En av anledningarna till denna utveckling är enligt utredningens mening, resurstilldelningssystemets konstruktion där ersättningen ut- går från studenternas val av utbildning varför högskolans utbildnings- utbud formas till att överensstämma med studenternas efterfrågan. Om studentunderlaget inte är tillräckligt stort så har utbildningen inte ekonomiska bärkraft. Detta betyder att det finns starkare incita- ment i systemet att tillgodose studenternas efterfrågan snarare än att tillgodose önskemål från andra håll, som till exempel sektorer på arbetsmarknaden.45 40Övergripande modellförslag för styrning av universitet och högskolor (), U2017:05. 2004/05:162. 2009/10:149. En akademi i tiden – ökad frihet för universitet och högskolor, s. 24. 43Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, prop. 2015/16:44. 1992/92:169. 45SOU (2015:70) Högre utbildning under . Finns det behov av en specialiströntgensjuksköterskeexamen? Under arbetets gång har synpunkter framförts till utredningen om svårigheter för högskolorna att erbjuda fristående kurser på avan- cerad nivå utöver utbildningsprogrammen. Trots högskolans omfat- tande kursutbud finns det få korta kurser på avancerad nivå som är anpassade efter arbetsmarknadsorganisationernas behov av systema- tisk fortbildning och vidareutbildning för stora grupper anställda.46 Detta även om lärosätena uppger att det finns efterfrågan på fristående kurser från flertalet vårdgivare. Vårdgivarna efterfrågar enligt vad utredningen erfar, en större flexibilitet avseende specia- listkunskaper och möjlighet till kortare kurser för kontinuerlig kun- skapspåfyllnad inom olika specialiteter. Liksom redogjorts för tidigare i betänkandet, upplever besluts- fattare i fakultetsledningarna vid universitet och högskolor att det sällan finns utrymme för nya eller strategiska satsningar och att bak- grunden till detta är att resursfördelningen ofta följer tidigare års fördelningsprinciper som är svåra att förändra. Även på institutionsnivå upplevs svårigheter att utveckla institutionen på ett strategiskt vis då medlen redan är fördelade av fakultetsnämnden (se avsnitt 5.2.2)47. Kursernas karaktär på vårdområdet består i hög grad av speciali- seringskunskaper vilket innebär att det ofta är få studenter per kurs varför kurserna inte bär sig ekonomiskt för lärosätet. När kurserna inte lönar sig kan de inte heller ges eftersom högskolornas ekonomi, av lätt insedda skäl, inte klarar detta. När lärosätena fyllt sitt utbild- ningsuppdrag och inte kan erbjuda fristående kurser, erbjuder läro- sätena efterfrågade kurser i form av uppdragsutbildning. har flertalet landsting fattat principbeslut om att inte köpa uppdrags- utbildning av lärosätena eftersom utbildningen i högskolan är gratis för den sökande och redan bekostas med skattemedel.