sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Det framgår alltså av lag att lagändringar som innebär straffskärpning inte ska tillämpas på gärningar som har begåtts före lagens ikraftträdande. Det krävs därför inga särskilda övergångsbestämmelser i dessa fall. Inte heller i övrigt behövs några övergångsbestämmelser. Bestämmelsen i 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av (BrP) har, i för oss relevanta delar, följande lydelse: Straff skall bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs. Gäller annan lag när dom meddelas, skall den lagen tillämpas, om den leder till frihet från straff eller till lindrigare straff; […]. Påföljden ska alltså som utgångspunkt bestämmas enligt den lag som gällde när brottet begicks. Om en nyare lag skulle leda till straffrihet eller en lindrigare påföljd, så ska dock den nya lagen gälla. Det fram- går alltså redan av 5 § andra stycket BrP att de av oss föreslagna – res- pektive som modeller/alternativ presenterade – lagändringarna som innebär skärpta påföljder inte ska tillämpas på gärningar som har be- gåtts före lagändringarnas ikraftträdande. Det krävs därför inga sär- skilda övergångsbestämmelser i dessa fall. Förslagen till ändringar i lagen (1964:167) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare är av straffprocessuell natur. Vi ser inte några hinder mot att dessa lagändringar tillämpas så snart som de trätt i kraft. Inte heller i dessa fall behövs alltså några övergångs- bestämmelser. 13.1Förslaget till lag om ändring i (1962:700) Har någon dömts till fängelse i lägst och begår han eller hon, sedan domen har vunnit laga kraft, brott som är belagt med fängelse , får för återfallet dömas till fängelse som med överstiger det högsta straff som kan följa på brottet eller, om det är fråga om flera brott, det högsta straff som med tillämpning av 2 § kan följa på brotten. Straffet får dock inte överstiga . Brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt får inte läggas till grund för sådan förhöjning som anges i första stycket. En utländsk dom får tillmätas samma verkan som en svensk. Paragrafen innehåller vissa bestämmelser om förutsättningarna för att utvidga straffskalan i skärpande riktning om den tilltalade har be- gått ett allvarligt brott efter en lagakraftvunnen dom avseende ett ti- digare allvarligt brott. Våra överväganden i denna del finns i av- snitt 8.2.3. Paragrafen har ändrats, i andra stycket, på så sätt att det nu anges att brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt inte får läggas till grund för en sådan förhöjning av straffskalan som anges i paragrafens första stycke. gällde som åldersgräns. Har någon begått brott innan han eller hon fyllt , ska hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen. Rätten får då döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Ett fängelsestraff som motsvarar mer än hälften av brottets straffvärde får mätas ut för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt endast om det krävs för att 4 § ska kunna tillämpas. Vid tillämpning av denna paragraf får rätten inte döma till svårare straff än fängelse . Paragrafen innehåller bestämmelser om den s.k. ungdomsreduktio- nen för unga lagöverträdare. Våra överväganden i denna del finns i av- snitt 8.2–8.4. Paragrafen ändras till att börja med på så sätt att det i första stycket första meningen anges att s.k. ungdomsreduktion ska göras vid straff- mätningen för lagöverträdare som har begått brott . gällde som sådan åldersgräns. Något fortsatt utrymme för s.k. ungdomsreduktion för myndiga lagöverträdare med stöd av denna paragraf finns alltså inte. Vidare ändras paragrafen så att det i andra stycket anges att ett fängelsestraff som motsvarar mer än hälften av brottets straffvärde får mätas ut, för lagöverträdare under , endast om det krävs för att bestämmelsen om s.k. återfallsskärpning i 4 § ska kunna tillämpas. S.k. ungdomsreduktion ska även fortsättningsvis göras i enlighet med de riktlinjer som har utarbetats i rättspraxis och i den straffrätts- vetenskapliga litteraturen och som vi har beskrivit i avsnitt 4.2.5 och 8.3för lagöverträdare i åldern 15–, dvs. de lagöverträdare som fortfarande var barn för brottet. Enligt dessa riktlin- jer kan det inte komma i fråga att döma ut ett fängelsestraff motsva- rande mer än hälften av straffvärdet för en lagöverträdare som har be- gått brottet (om inte 29 kap. 4 § tillämpas). Ändringen i andra stycket syftar till att säkerställa att s.k. ung- domsreduktion kommer att göras inom samma ramar som för 15–17-åriga lagöverträdare. Vi har dock inte ansett det lämpligt att i lagtext lämna mer detaljerade riktlinjer för den s.k. reduktionens ex- akta storlek vid olika åldrar. Vidare bör observeras att bestämmelsen sätter en gräns för hur långt fängelsestraff som får dömas ut. Detta beror på att delvis annorlunda nivåer för s.k. ungdomsreduktion anses gälla, enligt rättspraxis, på bötesnivå (se avsnitt 4.2.5). Någon förändring avseende nivåerna för s.k. reduktion på bötesnivå för lagöverträdare i åldern 15–är alltså inte avsedd. Det bör i sammanhanget påpekas också att 29 kap. handlar en- dast om utmätning av straff, vilket innebär att påföljdens stränghet (det s.k. straffmätningsvärdet) genomgående i kapitlet beskrivs i ter- mer av böter eller fängelse. I praktiken döms lagöverträdare i åldern 15–dock regelmässigt till någon av de särskilda ungdomspå- följderna i stället för böter eller fängelse (se avsnitt 4.2.6 och 9.3). Användningen av termen ”fängelsestraff” måste alltså ses i ljuset av påföljdsbestämningens systematik, som innebär bl.a. att rätten först fastställer ett straffvärde och oftast också ett s.k. straffmätnings- värde, i termer av böter eller fängelse, och först därefter väljer påföljd. I det nya tredje stycket anges att den som har begått brott inte får dömas till svårare straff än fängelse . Utgångs- punkten för den s.k. reduktionen, vid en diskussion av straffvärden på de allra högsta nivåerna, är ett tänkt tidsbegränsat fängelsestraff eftersom ett livstidsstraff inte låter sig bestämmas i termer av år. Detta innebär att en 15–17-årig lagöverträdare aldrig får dömas till ett längre fängelsestraff än hälften av , dvs. För brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. Att rätten därvid i första hand ska bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse framgår av 32 kap. 5 §. Paragrafen, som är ett slags tillägg till eller förtydligande av 4 § i sam- ma kapitel, innehåller bestämmelser om förutsättningarna för att be- akta den tilltalades ungdom vid valet av påföljd. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9. Paragrafen har ändrats i huvudsak på så sätt att andra stycket har utgått. Någon särbehandling vid påföljdsvalet ska därmed inte längre göras för lagöverträdare som var 18–för brottet. Ändringen i första stycket är endast redaktionell. Innehållsmässigt är första stycket alltså oförändrat. Avsikten är att paragrafens be- stämmelser i fråga om 15–17-åriga lagöverträdare ska tolkas – i ljuset av bestämmelserna om de särskilda ungdomspåföljderna i 32 kap. – på samma sätt som förut (se avsnitt 4.2.6). Den som har begått brott innan han eller hon har fyllt får dömas till ungdomsvård om han eller hon har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med särskil- da bestämmelser om vård av unga och sådan vård eller åtgärd kan beredas den unge. Vården och åtgärderna ska syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt. Ungdomsvård får dömas ut endast om planerade åtgärder, i förekommande fall i förening med ungdomstjänst eller böter, kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Om åtgärderna ska vidtas med stöd av socialtjänstlagen, ska rätten meddela föreskrift om att den unge ska följa det ungdomskontrakt som upprättats av socialnämnden. Innehållet i kontraktet ska framgå av domen. Om åtgärderna ska vidtas med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, ska den vårdplan som upprättats av socialnämnden fogas till domen. Om skada på egendom har uppkommit genom brottet och det bedöms vara ägnat att främja den unges anpassning i samhället, får rätten, i samband med att den dömer till ungdomsvård, föreskriva att den unge på tid och sätt som anges i domen ska biträda den skadelidande med visst arbete, som syftar till att avhjälpa eller begränsa skadan eller som annars i belysning av brottets och skadans art framstår som lämpligt. Sådan föreskrift får meddelas endast med den skadelidandes samtycke. Paragrafen handlar om förutsättningarna för att döma till ungdoms- vård. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.2.3. Den enda innehållsmässiga ändringen av paragrafen finns i första stycket. Där har den övre åldersgränsen för tillämpning av ungdoms- vård ändrats dels från till , dels på så sätt att det är tidpunk- ten för brottet som ska vara relevant och inte tidpunkten för rättens dom. Ändringarna i övrigt är redaktionella. Den som har begått brott innan han eller hon har fyllt får dömas till ungdomstjänst om påföljden är lämplig med hänsyn till hans eller hennes person och övriga omständigheter. Har den unge fyllt vid tidpunk- ten för rättens dom får han eller hon dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Den som döms till ungdomstjänst ska åläggas att utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet i lägst tjugo och högst etthundra- . Rätten får döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidi- gare brottslighet och det inte finns skäl för att döma till ungdomsvård. I valet mellan ungdomstjänst och böter ska ungdomstjänst väljas om den på- följden inte är alltför ingripande. Paragrafen handlar om förutsättningarna för att döma till ungdoms- tjänst. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.2.3. Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att den övre ålders- gränsen för tillämpning av ungdomstjänst har ändrats dels från till , dels på så sätt att det är tidpunkten för brottet som ska vara relevant och inte tidpunkten för rättens dom. I första styckets andra mening anges att den som har fyllt för rättens dom får dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Innehållet i första stycket andra meningen motsvarar därmed innehållet i paragrafens andra stycke i den tidigare lydelsen. Avsikten med ändringen är inte att förändra den nuvarande tillämpningen av ungdomstjänst sett till den tilltalades ålder. I paragrafens andra stycke finns den bestämmelse om verkställig- hetens innehåll som tidigare återfanns i första stycket andra meningen. Bestämmelserna i detta kapitel om bortfallande av påföljd gäller inte för 1.mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 §, 2.folkmord, brott mot mänskligheten eller grov krigsförbrytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänsklig- heten och krigsförbrytelser, 3.terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 4.försök till dessa brott. Har någon begått brott som avses i första stycket innan han eller hon fyllt , gäller dock bestämmelserna om bortfallande av påföljd i detta kapitel. I paragrafen anges, som huvudregel, att bortfallande av påföljd (pre- skription) inte gäller för vissa allvarliga brottstyper. I paragrafens andra stycke görs ett undantag från huvudregeln för brott som har begåtts innan gärningspersonen har uppnått en viss ålder. Våra över- väganden i denna del finns i avsnitt 8.2.4. Paragrafens andra stycke har ändrats på så sätt att åldersgränsen, för när undantagsregeln inte längre ska gälla, har justerats från till . 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare I denna lag finns särskilda bestämmelser om handläggning hos Polismyn- digheten, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den miss- tänkte inte har fyllt . I övrigt gäller regler och andra bestämmelser. Som en konsekvens av att 25 § upphör att gälla och att 27–30 §§ ändras till att gälla endast misstänkta som inte har fyllt ändras 1 § första stycket på så sätt att det anges att lagen innehåller särskilda bestäm- melser om handläggning av mål och ärenden om brott där den miss- tänkte inte har fyllt . Mål mot den som inte har fyllt ska, om målet avser brott på vilket fängelse kan följa, såvitt möjligt sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet. Om offentlighet vid förhandling i mål mot den som inte har fyllt är till uppenbar olägenhet till följd av den uppmärksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för, får rätten förordna att målet ska handläggas inom stängda dörrar. Anser rätten att ett sådant förordnande bör meddelas och är också någon som har fyllt tilltalad i målet ska rätten, om det kan ske utan att utredningen avsevärt försvåras, handlägga åtalet mot den som är som ett särskilt mål. Även om beslut meddelas enligt andra stycket får rätten medge att den tilltalades anhöriga, liksom annan vars närvaro kan väntas bli till nytta, får närvara vid handläggningen. I mål mot den som inte har fyllt ska tingsrätten hålla huvud- förhandling även om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. I paragrafen anges bl.a. att mål, som avser brott på vilket fängelse kan följa, i tingsrätt och hovrätt mot unga tilltalade som utgångspunkt ska sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 10.2. De enda innehållsmässiga ändringarna i paragrafen finns i första och andra stycket, där det numera anges att bestämmelserna ska tillämpas på tilltalade som inte har fyllt . angavs som övre gräns för bestämmelsernas tillämpningsområden. Ändringarna i övrigt är redaktionella. Rätten får döma till ungdomsvård endast om det i målet finns ett yttrande av nämnden med det innehåll som avses i 11 §. I paragrafen anges krav på utredningen om den tilltalades personliga förhållanden i vissa fall. Våra överväganden i denna del finns i av- snitt 10.2. Paragrafen har ändrats genom att andra meningen har utgått. Det stadgas alltså inte längre ett krav – i denna paragraf – på att det som utgångspunkt krävs ett yttrande från rätten ska få döma en tilltalad under till fängelse . När det gäller lagöverträdare i åldersgruppen 15–framgår det av 11 § att utgångspunkten är att ett yttrande från socialnämnden ska inhämtas redan innan åklagaren fattar beslut i åtalsfrågan. I vissa i den paragrafen angivna fall ska sådant yttrande inhämtas redan i samband med att den misstänkte delges skälig misstanke. Mål mot den som inte har fyllt ska alltid behandlas skyndsamt. Om det väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , ska de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. Den förlängda tidsfrist som anges i 45 kap. 14 § andra stycket andra meningen ska dock inte tillämpas. Om rätten begär ett yttrande från socialnämnden enligt 28 §, ska nämnden yttra sig inom sådan tid att rätten kan hålla huvudförhandling enligt reglerna i andra stycket. Om ärendets beskaffenhet motiverar det, får yttrandet med rättens medgivande lämnas . I paragrafen finns bestämmelser om krav på skyndsam handläggning av mål mot unga lagöverträdare. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 10.2. Den innehållsmässiga ändringen i paragrafen finns i första stycket, där det numera anges att bestämmelsen ska tillämpas på tilltalade som inte har fyllt . angavs som övre gräns för be- stämmelsens tillämpningsområde. I mål mot den som inte har fyllt ska, om det inte möter synnerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen. I övrigt gäller 30 kap. 7 § . I paragrafen anges att domar mot unga lagöverträdare som utgångs- punkt ska avkunnas muntligen efter avslutad huvudförhandling. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 10.2. Den innehållsmässiga ändringen i paragrafen består i att det nu- mera anges att bestämmelsen ska tillämpas på tilltalade som inte har fyllt . angavs som övre gräns för bestämmelsens tillämpningsområde. Ändringen i övrigt är redaktionell. Experterna och har avgett följande särskilda yttrande. Av kommittédirektiven framgår att utredningen ska överväga och föreslå ändringar beträffande den straffrättsliga särbehandlingen av unga lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Detta i syfte att denna grupp ska behandlas som vuxna lagöverträdare. Vidare ska utred- ningen analysera vad de föreslagna ändringarna kan få för konse- kvenser för de allra yngsta lagöverträdarna i åldern 15–. De skäl som anges i direktiven för de föreslagna ändringarna är att det står klart för regeringen att det krävs insatser mot organiserad brottslighet och annan kriminalitet förenad med gängbildning. Orga- niserad brottslighet i gängmiljö förekommer även bland yngre lag- överträdare och det kan ifrågasättas om det är en rimlig ordning att personer i ålderskategorin 18–särbehandlas. Det gäller särskilt personer som tidigare dömts för flera eller allvarliga brott. Utredaren ska ta del av och beakta relevant kunskap och forskning på området. Finns det några sakliga skäl att föreslå de ändringar som efterfrågas i direktiven? Utredningen har i bland annat avsnitt 4 lämnat en redogörelse avse- ende bakgrunden till och skälen för den nuvarande särregleringen för personer . Dessa skäl kvarstår alltjämt. Vad gäller mog- nadsprocessen hos unga människor har även färsk forskning be- kräftat att unga människor inte fullt ut är kapabla att be- döma konsekvenserna av sitt handlande, avsnitt 6.3. Det finns såle- des ingenting i den medicinska eller kriminologiska forskningen som talar för en ändrad lagstiftning, i vart fall inte en ändring som sänker åldersgränsen för en särreglering. Det förtjänar även att framhållas att det finns en uppenbar risk att man förstärker unga lagöverträdares kriminella identitet genom att döma dem till vuxenpåföljder och dessutom låta dem avtjäna straff till- sammans med betydligt äldre och mer erfarna dömda. Det riskerar att leda till ökad risk för återfall i brott. I enlighet med direktiven har utredningen tagit del av statistik från Brå. Av denna framgår, avsnitt 6, att brottsligheten i de aktuella åldersgrupperna har gått ner. Det saknas således skäl att ta bort sär- regleringen med anledning av att brottsligheten ökat i dessa grupper. Brott som begås av ungdomar utgörs till mycket stor del av mängd- brott såsom stölder, misshandelsbrott och narkotikabrott av mindre allvarligt slag. Endast en mycket liten andel av de unga som döms har gjort sig skyldiga till sådan allvarlig organiserad och gängrelaterad brottslighet som nämns i de skäl som regeringen anger. Att genom- föra en generell straffskärpning på ett sådant sätt som framgår av direktiven träffar således en stor del unga som har kopplingar till varken organiserad brottslighet eller annan allvarlig gängrelaterad brottslighet. Det innebär att kostnaden för ändringen blir väsentligt mycket högre än vad som är motiverat. Hur bör man göra för att komma åt de i direktiven angivna problemen? Det ifrågasätts i och för sig inte att det finns unga personer som är inblandade i organiserad brottslighet och annan kriminalitet som är förenad med gängbildning. Det kan finnas sakliga skäl som talar för att dessa ska dömas strängare än vad som är fallet . Detta uppnås dock inte bäst genom att alla unga som döms ådöms strängare straff. I stället bör det införas en bestämmelse som ger domstolarna möj- lighet att döma ut straff på samma villkor som gäller för lagöverträ- dare som fyllt i de fall åklagare kan visa att den åtalade gjort sig skyldig till allvarlig upprepad brottslighet som är kopplad till organi- serad brottslighet eller annan kriminalitet förenad med gängbild- ning. Det bör dock även fortsättningsvis föreligga ett absolut hinder mot att döma lagöverträdare under till livstids fängelse. Genom den föreslagna regleringen undviker man att genomföra en generell och kostsam straffskärpning för alla i ålderskategorin 18– . Därutöver slipper man de problem som uppstår beträffande gruppen 15–. Det blir då aktuellt med varken en förhöjd tröskel- effekt från 17–eller en brantare lutning med strängare straff för alla 16- och 17-åringar. Skärpta regler för lagöverträdare 18–20 år En särskild utredare ska överväga och föreslå ändringar beträffande den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Syftet är att åstadkomma att påföljdsbestämningen för denna åldersgrupp ska motsvara den som gäller för andra myndiga lagöverträdare. I uppdraget ingår därför att lämna förslag som inne- bär att den åldersgruppen behandlas som andra myndiga lagöverträ- dare vid straffmätningen och när det gäller val av påföljd. Vidare ingår det i uppdraget att analysera vad en sådan ordning kan få för konse- kvenser för lagöverträdare i åldern 15–och mot den bakgrun- den överväga olika modeller för hur straffmätningen för lagöverträ- dare i den åldersgruppen skulle kunna ske. Uppdraget ska redovisas . Unga särbehandlas i straffsystemet Unga lagöverträdare har särbehandlats i straffrättsligt hänseende. Detta gäller särskilt åldersgruppen 15–, men också lagöverträdare i åldern 18–. Särbehandlingen görs både vid straff- mätningen och när det gäller val av påföljd. Ett skäl som brukar fram- hållas för denna ordning är att unga typiskt sett inte anses ha nått sådan mognad och ansvarsförmåga att de bör behandlas som vuxna. De har också ansetts särskilt känsliga för de konsekvenser som straff- rättsliga ingripanden kan leda till. Vidare är unga lagöverträdare före- mål för insatser som främjar rehabilitering, och innehållet i ungdoms- påföljderna syftar till att motverka de riskfaktorer som kan leda till fortsatt brottslighet. Vid straffmätningen innebär särbehandlingen att om någon har be- gått ett brott innan han eller hon fyllt så ska dennes ungdom beaktas särskilt i mildrande riktning. Det kallas ibland för ungdoms- reduktion. I doktrin och praxis har det utvecklats riktlinjer för hur den bör göras. Straffnedsättningen blir generellt större för den som för brottet var väsentligt än för den som nästan uppnått denna ålder. I princip blir det fråga om allt större straffnedsättning ju yngre lagöverträdaren är. Även om reduktionen inte bör ske helt schematiskt utan också differentieras utifrån t.ex. straffets längd (se NJA 2000 s. 421) tillämpas ofta – som en allmän utgångspunkt i praxis – kvotdelar av straffvärdet enligt en fallande skala utifrån ålder. Enligt den ordningen reduceras straffvärdet för t.ex. en person som var till 1/5, en 18-åring till 1/2 och en 20- åring till 3/4 av det värde som gällt för en vuxen lagöverträdare. När det gäller hur ungdomsreduktionen bör tillämpas vid bötesbrott har Riksåklagaren tagit fram nya riktlinjer (RåR 2017:1). Den som begått ett brott innan han eller hon fyllt får inte dömas till livstids fängelse. I sådana fall gäller som huvudregel att det inte får dömas till svårare straff än fängelse . Under vissa för- utsättningar får dock fängelse i högst dömas ut. Vid påföljdsvalet gäller delvis olika regler för åldersgrupperna 15– 17år respektive 18–. För lagöverträdare som var för lagföringen bestäms påföljden normalt till någon av de särskilda ungdomspåföljderna eller till böter. De särskilda ungdoms- påföljderna är ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård. Fängelse får väljas som påföljd för den som begått brott endast om det finns synnerliga skäl. Om domstolen anser att det finns sådana skäl ska påföljden i stället för fängelse bestämmas till sluten ungdomsvård , om inte särskilda skäl talar mot det. Lagöverträdare som fyllt 18 men inte för lag- föringen kan dömas till samma slag av påföljder som andra myndiga lagöverträdare.