sou · H6B359 · 2018-06-29 00:00:00 — Det anses vara svårt att åstadkomma helt permanenta lösningar för efterbehandling av sulfidhaltigt gruvavfall, som inte kräver ytterligare kontroll och åtgärder . Gruvavfall från järnmalmsgruvor är för det mesta mindre problematiskt ur miljösynpunkt. Det finns dock järnmalmer med svavelinnehåll, exempelvis en stor del av malmerna i Bergslagen.6 Efterbehandlingen av gruvverksamhet syftar till att minska risken för skada eller olägenhet . Områden där gruvdrift sker eller planeras kan ha olika egenskaper och därför kan olika lösningar bli aktuella. 4.2.1Olika metoder för efterbehandling Metoder för efterbehandling av gruvavfall kan delas in i aktiva och passiva metoder, där täckning av avfallet är exempel på en passiv metod. I eftersträvas i det långsiktiga perspektivet passiva efterbehandlingsmetoder. 3Ofta från sulfidmalmer men även andra fyndigheter innehåller sulfidmineral som återfinns i gruvavfallen. 4Oxidation eller oxidering är en kemisk reaktion vid vilken ett ämne avger en eller flera elektroner. En oxidation sker till exempel när zinkmetall bildar zinkjon. 5Vittring är inom geologi en exogen kraft, som mekaniskt och kemiskt bryter ner bergarter till mindre partiklar. Man brukar skilja på två former av vittring, mekanisk vittring och kemisk vittring. Mekanisk vittring är en form av vittring där en bergart bryts ned i mindre delar av yttre mekaniska krafter. Vid kemisk vittring bryts en bergart ned genom kemiska reaktioner, främst genom att den utsätts för mer eller mindre aggressiva processer av luft och vatten. 6Riksrevisionen (2015) s 26. Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet Bästa tillgängliga teknik för att hantera potentiellt syrabildande gruvavfall (ofta sulfidhaltigt gruvavfall) är i första hand att förhindra att surt lakvatten uppkommer.7 Om inte det går ska inverkan av uppkommet surt vatten hållas under kontroll eller lakvattnet behandlas innan det släpps ut till mottagande yt- eller grundvatten. För gruvdrift som generar potentiellt vittrande gruvavfall (i huvudsak sulfidhaltiga avfall) krävs åtgärder som förhindrar eller begränsar vittring och oxidation vilket framförallt sker genom att minska tillgången på syre. Om det inte finns syre begränsas oxidationen och därför är den vanligaste metoden för att minska vittring att täcka gruvavfallet med fast material i olika kombinationer med vatten. Passiva täckningsmetoder som torrtäckning, vattenöverdämning och förhöjd grundvattenyta bygger på principen att syre transporteras långsammare i vatten än i luft. Genom att skapa en barriär av stillastående vatten förhindras syre att tränga ner i gruvavfallet. Vilken metod som väljs avgörs utifrån gruvavfallets egenskaper och lokala förutsättningar. Aktiva metoder för efterbehandling används i många fall parallellt med passiva metoder för att ta hand om redan uppkomna föroreningsutflöden, men utgör sällan, enligt och , en långsiktig helhetslösning på egen hand. För efterbehandling av gruvavfallsanläggningar är torrtäckning med morän8 den mest använda metoden i . En enkel torrtäckning bestående av ospecificerad morän kan användas för gruvavfall som inte vittrar, men för gruvavfall som innehåller t. ex. sulfidmineral krävs en så kallad kvalificerad torrtäckning. Med kvalificerad torrtäckning fås en spärr mot syre när vatten fyller porerna i ett fast material. Metoden kan användas både på gråbergsupplag och sandmagasin och metoden är oftast möjlig att använda om det finns lämpliga moränkvaliteter tillgängliga från material som tagits bort innan gruvdriften och deponeringen påbörjats eller från 7European Commission, 2009. Reference Document on Best Available Techniques for Management of Tailings and in Mining Activities (BREF MTWR). 8Morän är en jordart bildad av en glaciär eller inlandsis, genom en osorterad avlagring av bergmaterial direkt från glaciäris. Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet Alternativt kan moränens kvalitet förbättras med tillsats av exempelvis bentonit. Sandmagasin och gråbergsupplag som innehåller potentiellt syrabildande avfall som enligt Ramböll och Ecoloops terminologi benämns övrigt gråberg, täcks med mellan 1,5 m och 2,1 m moränmaterial, varav 0,3 till 0,5 m består av packad morän som syrebarriär, som i sin tur täcks med 1,2 till 1,8 m skyddsskikt av morän.9 Områden där enkel täckning räcker är upplag med miljögråberg, som enligt Ramböll och Ecoloops terminologi utgör ej potentiellt syrabildande gruvavfall, och sandmagasin med ej reaktivt material. En enkel täckning består vanligtvis av ett mellan 0,3 och moränskikt som läggs på dessa ytor efter avjämning. Figur 4.1 Illustration av enkel och kvalificerad täckning Källa: Ramböll och Ecoloop (2018). Metoden vattenöverdämning går ut på att skapa ett stillastående skikt med vatten direkt över gruvavfallet genom att påföra ett tunnare skikt morän eller annat material i kombination med vattenöverdämning. Vanligtvis används metoden för anrikningssand som deponerats i en 9Ramböll och Ecoloop (2018). Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet naturlig sjö eller i en konstruerad damm, eller för gråberg som deponeras i dagbrott som sedan vattenfylls. En metod som kombinerar teknik från torrtäckning och vattenöverdämning är förhöjd grundvattenyta. Gruvavfallet täcks först med en enkel täckning av morän, varefter vattenflöden omläggs och fördäms för att skapa en förhöjd grundvattenyta så att gruvavfallet och täckningen blir permanent vattenmättade. En variant på kvalificerad täckning planeras vid sandmagasinet i Aitik, där ett skyddsskikt läggs på sandmagasinytan för att bibehålla en hög grundvattennivå som skapar ett våtmarksområde och syrefria förhållanden. Ett skyddsskikt kommer att läggas på dessa ytor.10 Aktiva metoder för efterbehandling av sulfidhaltigt gruvavfall kännetecknas av att energi och kemikalier tillsätts. avser dessa metoder att hantera vittrande avfall eller att ta hand om redan uppkomna metallhaltiga och sura lakvatten. Aktiv efterbehandling kräver löpande övervakning, kontroll och underhåll. 4.2.2Kontroll och tillsyn av efterbehandlingen Olika former av kontrollprogram och tillsynsåtgärder behövs för att säkerställa att genomförd efterbehandling uppfyller kraven. Här skiljer och på dels utförandekontroll, dels funktionskontroll eller efterkontroll. Utförandekontroll görs i anslutning till att olika moment av efterbehandlingen genomförs och syftar till att kontrollera att åtgärden uppfyller de fysiska krav och dimensioner som angivits i samband med tillståndet. Funktionskontroll, eller efterkontroll, är en utvidgad kontroll som syftar till att följa upp efterbehandlingens funktion med av- 10Ramböll och Ecoloop (2018). Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet seende på till exempel täckningens funktion och metalläckage. Funktionskontrollen bör minst pågå tills stabila förhållanden uppnås, vilket kan ta . Genomförda efterbehandlingar kräver oftast korrigerande åtgärder. Det kan röra sig om kompletterande åtgärder för att främja vegetation, erosionsstabiliserande åtgärder eller eventuellt ytterligare utredningar och uppföljning.11 och beräknade enhetskostnader för täckning generade gruvdriften i gråberg (varav från icke-järnmalmsgruvor) och anrikningssand (varav från icke-järnmalmsgruvor). Den totala mängden avfall i utvinningsindustrin (B05-09) uppgick till cirka 139 miljoner ton.12 Enligt Ramböll och Ecoloop (2018) utgör täckning av gråbergsupplag och sandmagasin huvuddelen av kostnaderna för efterbehandling. Sluttäckning av sandmagasin och gråbergsupplag står för drygt än av den totala efterbehandlingskostnaden (beräknat av verksamhetsutövarna) och dessa anläggningar täcker av den sammanlagda ytan som gruvorna har. I tabell 4.1 framgår storleken på befintliga dagbrott, gråbergsdeponier och sandmagasin. En stor andel av dessa ytor har material som är reaktivt och kommer att täckas med kvalificerad täckning. Vid efterbehandling av gråbergsupplag styrs kostnaderna dels av om gråberget är syrabildande eller ej, dels av om gråberget måste flyttas och om gråbergsupplaget måste modelleras (jämnas till) innan efterbehandling. 11Naturvårdsverket och geologiska undersökning (2017a) s. 182. 12www.scb.se/hitta-statistik/statistik-efter-amne/miljo/avfall/avfall-uppkommet-och-behandlat/ SOU 2018:59Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet gråbergsupplag (m2) sandmagasin (m2) Svartliden**** 1 200 000** 600 000** Källa: Ramböll och Ecoloop (2018). Anm.: *) Potentiellt syrabildande avfall, **) Uppskattat, ***) Gråberg borttaget, ****) Preliminära siffror. Ramböll och Ecoloop har också undersökt vilka enhetskostnader som verksamhetsutövarna räknar med i sina kostnadsberäkningar. Enhetskostnaden kan delas upp i två delkomponenter införskaffande av materialet och utförandet av täckningen. Materialkraven som ställs vid en kvalificerad täckning tillsammans med höga krav på utförande bidrar till att den kvalificerade täckningen är dyrare per ytenhet jämfört med en enkel täckning. Det behövs mer och bättre material till tätskiktet och konstruktionen byggs i flera och mer komplicerade etapper. Enhetskostnaden för att efterbehandla icke syrabildande miljögråbergsupplag är omkring 15–/kvadratmeter, se tabell 4.2. Själva täckningen står för cirka hälften av denna kostnad medan den andra häften utgörs av modellering av upplagsytan, växtetablering etc. Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet Efterbehandlingskostnaden per kvadratmeter i Kankberg är , trots enkel täckning. Här utgör markundersökning, bortskaffning av gråberg och markberedning av kostnaden. Enhetskostnaden för kvalificerad täckning av gråbergsupplag beräknas till 75–/kvadratmeter. För Aitik, , Maurliden Östra och utgör täckningen av den totala efterbehandlingskostnaden. För industriområdet vid anrikningsverket i utgör rivning av industribyggnaderna 43procent av kostnaden. För Maurliden Västra med en efterbehandlingskostnad på /kvadratmeter, utgörs av kostnaden av att flytta gråberg. Området täcks därefter med en enkel täckning. av gråbergsupplag och sandmagasin (kr/m2) (kr/m2) Källa: Ramböll och Ecoloop (2018). Anm.: *) Potentiellt syrabildande avfall. Metoder och kostnader för efterbehandling av gruvverksamhet 4.4Kostnader för genomförda efterbehandlingar I den utvärdering av utförd efterbehandling som och genomfört13 eftersöktes också information om kostnader för olika efterbehandlingsåtgärder. Informationen om kostnader är dock, enligt myndigheterna, begränsad eller saknas i det tillgängliga underlaget. I tabell 4.2 framgår de faktiska kostnaderna per kvadratmeter för efterbehandling av anrikningssand för olika objekt som myndigheterna redovisar i rapporten. Kostnaderna anges i aktuellt penningvärde åtgärderna genomfördes. Myndigheterna noterar att kostnaderna varierar stort mellan objekten, vilket också är naturligt med tanke på objektens olika förutsättningar. Underlaget bedöms som för begränsat för att ge en fullständig kostnadsbild eller trend för olika metoder, speciellt som skillnader i kostnader också beror på lokala förhållanden. Tabell 4.3 Kostnader för genomförda efterbehandlingar Kostnad kr/m2 Källa: och geologiska undersökning (2017b) s. 27, Hanæus och (2010) s. 29. 13Naturvårdsverket och geologiska undersökning (2017b). I detta avsnitt redovisar utredningen en beskrivning av det nuvarande systemet med säkerheter för efterbehandling av gruvverksamhet (gruvavfallsfinansieringssystemet). Gruvavfallsfinansieringssystemet består av fyra hörnpelare: 1.Syftet med säkerhetssystemet och målsättningen med efterbehandlingen. Syftet med systemet är styrande för hur systemet konstrueras och vilka säkerhetsmarginaler som önskas. För att kunna beräkna säkerheternas storlek krävs även att målsättningen med efterbehandlingen fastställs. Här inkluderas den tekniska och naturvetenskapliga beskrivningen av som ska åstadkommas och en precisering av vilka åtgärder som ska vidtas. Detta dokumenteras i avfalls- och efterbehandlingsplaner. Här kopplas den tekniska och naturvetenskapliga beskrivningen ihop med den ekonomiska beräkningen av vad åtgärderna kommer att kosta att genomföra. Säkerhetens form är av avgörande betydelse för om den kan påkallas och omvandlas till kontanta medel om det skulle behövas. 4.Beslutsprocess för säkerhetens storlek och form. Här sker en interaktion mellan tillståndsmyndigheten, verksamhetsutövaren, tillsynsmyndigheterna och andra aktörer. Den fortsatta framställningen i betänkandets analys och förslag följer dessa fyra områden. Inom varje område beskrivs (om det är relevant) den nuvarande regleringen och hur regelverket tillämpas. Den nuvarande regleringen återfinnes i följande rättsakter: –där de aktuella bestämmelserna om säkerheter för efterbehandlingskostnader för gruvavfall framgår. Propositionen Ett utvidgat miljöansvar (prop. 2006/07:95), som innehåller förarbetena till de senaste ändringarna i bestämmelserna om säkerheter är av särskilt intresse i detta sammanhang. –och rådets direktiv /21/EG (utvinningsavfallsdirektivet) av om hantering av avfall från utvinningsindustrin och om ändringar av direktiv /35/EG. –Förordningen (2013:319) om utvinningsavfall (utvinningsavfallsförordningen) som kompletterar bestämmelserna i för utvinningsindustrin. EU-direktiv är genomfört i svensk rätt genom bl.a. denna förordning. Utredningen bedömer att det framför allt är artikel 14 i utvinningsavfallsdirektivet som är relevant för den föreliggande beskrivningen liksom artikel 1.1g och artikel 2 i Kommissionens beslut /335/- EG av om tekniska riktlinjer för upprättande av den finansiella säkerheten i enlighet med och rådets direktiv /21/EG om hantering av avfall från utvinningsindustrin. Den översiktliga beskrivningen av tillämpningen av regelverket hos de olika tillstånds- och tillsynsmyndigheterna bygger på genomgångar av dokumentation i några relevanta ärenden1 och på intervjuer med företrädare för de olika tillstånds- och tillsynsmyndigheterna (Mark- och miljödomstolen i samt Länsstyrelserna i och ). Utöver detta så har intervjuer genomförts med , SGU samt med företrädare för gruvindustrin. Utredningen har också uppdragit åt konsultföretagen att sammanställa de av gruvbolagen uppskattade kostnaderna för de gruvområden som finns i drift . Detta har skett genom en genomgång av tillgängliga efterbehandlingsplaner. Av denna sammanställningen kan vissa slutsatser dras kring hur verksamhetsutövarna tolkar regelverket i praktiken.2 1I bilaga 2 ges en kortfattad beskrivning, baserat på ett aktuellt ärende av en prövning av storleken på en säkerhet. 2Ramböll och Ecoloop (2018). och målsättningen med efterbehandlingen Det är två bestämmelser i som är relevanta för de säkerheter som ställs för hantering av utvinningsavfall och efterbehandling: dels 16 kap. 3 § där det finns en allmän möjlighet att kräva säkerhet för alla typer av verksamheter (inte bara gruvverksamhet), dels 15 kap. 35 § där en skyldighet att ställa säkerhet när det är fråga om deponering av avfall framgår. När det gäller deponering av avfall har bestämmelserna i succesivt skärpts som en följd av skärpta krav inom EU-lagstift- ningen. Av 15 kap. 35 § framgår att ett tillstånd till en verksamhet som omfattar deponering av avfall endast får ges om verksamhetsutövaren ställer säkerhet eller vidtar någon annan lämplig åtgärd i syfte att säkerställa att resurser finns avsatta för att ta om hand avfallet. krav på att en verksamhetsutövare ska ställa säkerhet för kostnaderna för att avhjälpa en miljöskada finns i 16 kap 3 § . Där framgår det att: –Tillstånd får göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för det avhjälpande av en miljöskada och de andra återställningsåtgärder som verksamheten kan föranleda. –En säkerhet ska godtas om den visas vara betryggande för sitt ändamål. –Säkerheten får ställas efter hand enligt en plan som vid varje tid tillgodoser det aktuella behovet av säkerhet. –Säkerheten ska prövas av tillståndsmyndigheten. Av författningskommentarerna3 framgår att huvudsyftet med kraven på att ställa säkerheter är att skydda samhället från risken att behöva svara för kostnader för efterbehandling. 2006/07:95, s. 135. Den ekonomiska säkerheten ska prövas av tillståndsmyndigheten och ska godtas om den visas vara betryggande för sitt ändamål. Det finns inga närmare bestämmelser i om vad som ska avses med en betryggande säkerhet. Av förarbetena framgår dock att för att en säkerhet ska kunna anses vara betryggande bör säkerheten bedömas med utgångspunkt i kostnaderna för efterbehandlingen och huvudsyftet med säkerheterna. Det bör således vara sannolikt att säkerheten kan uppfylla det syftet. Emellertid så framhålls också att: Det är visserligen svårt att finna säkerheter som inte är kostsamma för verksamhetsutövaren och ger full säkerhet för samhället. Ambitionen bör därför vara att till en rimlig kostnad för verksamhetsutövaren minimera risken [utredningens kursivering] för att samhället får bära avhjälpandekostnaden. Av artikel 14 i utvinningsavfallsdirektivet framgår att innan verksamhet som omfattar uppsamling eller deponering av utvinningsavfall i en avfallsanläggning inleds, ska den behöriga myndigheten kräva en finansiell säkerhet eller motsvarande. Medlemsstaterna ska fastställa förfaranden så att alla skyldigheter enligt det tillstånd som utfärdats i enlighet med direktivet har uppfyllts, inbegripet bestämmelser om åtgärder efter stängning. Förfarandet ska också tillse att det alltid finns tillräckliga medel tillgängliga för att rehabilitera det område som påverkats av avfallsanläggningen, i enlighet med vad som beskrivs i den avfallshanteringsplan som utarbetats i enlighet vad som krävs i direktivet. Vid ansökan om tillstånd för gruvverksamhet enligt ska en verksamhetsutövare informera tillståndsmyndigheten om inne- hållet i den avfallshanteringsplan som krävs enligt utvinningsavfallsförordningen.4 Av denna förordning framgår också att den som driver en verksamhet som ger upphov till utvinningsavfall eller driver en utvinningsavfallsanläggning ska ha en avfallshanteringsplan.5 En avfallshanteringsplan ska beskriva hur man i en verksamhet ”vidtar avfallsförebyggande åtgärder, återvinner, bortskaffar eller på annat sätt fysiskt hanterar utvinningsavfall6 [utredningens kursivering] samt hanterar faror för och konsekvenser av olyckor så att en hållbar utveckling främjas”.7 Bestämmelserna om avfallshanteringsplan gäller således bara utvinningsavfall och de utvinningsavfallsanläggningar (avfallsmagasin och avfallsupplag) som en verksamhetsutövare har. Avfallshanteringsplanen kan sägas vara en teknisk beskrivning av hur verksamhetsutövaren avser att genomföra efterbehandlingen av avfallsanläggningarna och utvinningsavfallet. Det finns emellertid inga bestämmelser om att efterbehandlingen av den övriga gruvverksamheten ska dokumenteras på motsvarande sätt. och har genomfört en analys av avfallshanteringsplaner för nitton olika gruvverksamheter och enligt myndigheterna används avfallshanteringsplanerna inte i tillräcklig utsträckning av verksamhetsutövare och tillsynsmyndigheter. Myndigheterna pekar också på ytterligare brister och problem: –Informationen är begränsad i förhållande till lagstiftningens krav om karakterisering, förebyggande och åtgärder för återvinning samt för stängning och återställning. Karakterisering av avfallet och kunskap om avfallets egenskaper behövs för att kunna bedöma vilka åtgärder som kan bli aktuella. 464 § utvinningsavfallsförordningen. 523 § utvinningsavfallsförordningen. 6Enligt 4 § utvinningsavfallsförordningen är utvinningsavfall avfall som har uppkommit som en direkt följd av prospektering, utvinning eller bearbetning eller som en direkt följd av lagring av utvunnet material innan bearbetning av materialet har avslutats. 712 § utvinningsavfallsförordningen. 8Naturvårdsverket och geologiska undersökning (2017a). –Planerna utgör i vissa fall inte ett stöd i det löpande efterbehandlingsarbetet och detta riskerar att försvaga betydelsen av avfallshanteringsplanerna. Myndigheterna lyfter dock fram att det finns verksamhetsutövare som använder avfallshanteringsplanen som det verktyg det är avsett att vara. –Verksamhetsutövarnas uppdateringar av avfallshanteringsplanen brister. Enligt tillsynsmyndigheterna (länsstyrelserna) är det dock inte riktigt klart vilka förändringar det är som ska föranleda en uppdatering av planen. Bristen på effektiva sanktionsmöjligheter för tillsynsmyndigheten kan ha bidragit till att kravet på uppdatering av planerna inte har fått avsedd effekt . Sammantaget ser myndigheterna behov av att förbättra användningen av avfallshanteringsplanerna och åstadkomma en mer pålitlig tillsyn och egenkontroll. En förutsättning för detta är att planerna innehåller rätt uppgifter, uppdateras regelbundet och följs av verksamhetsutövarna. och Ecoloop AB9 har på utredningens uppdrag gjort en analys av verksamhetsutövarnas redovisning i efterbehandlingsplanerna. I detta sammanhang används begreppet efterbehandlingsplan för att beskriva efterbehandlingen av hela gruvverksamheten. Dessa efterbehandlingsplaner är alltså en bredare beskrivning av efterbehandlingen än den redovisning som krävs enligt utvinningsavfallsförordningen. Analysen visar att efterbehandlingsplanerna är strukturerade på liknande sätt. Generellt har efterbehandlingsbehovet delats i olika poster enligt nedan: 6.Övrigt (eller reaktivt) gråbergsupplag 9Ramböll och Ecoloop (2018). 12.Utredningar och projektering/projektstyrning mm Vilka poster som behandlas i respektive efterbehandlingsplan beror delvis på den specifika gruvverksamheten. Exempelvis finns inte dagbrott vid varje gruvverksamhet. Vissa poster beaktas alltid som exempelvis efterbehandling av sandmagasin, gråbergsupplag och industriområde medan posterna nr 9–12 inte alltid är inräknade. Dessa avvikelser kan bero på att de inte är relevanta, är inräknade under andra poster eller bedöms tillhöra en annan del av verksamheten (ingår inte i efterbehandling). Det är, Enligt Ramböll och Ecoloop generellt svårt att bedöma om projektledning, eventuellt marksaneringsbehov, eller kontrollprogram finns inräknade i slutsumman. De beräknade kostnaderna och därmed säkerhetens storlek beror bland annat på vilka metoder som ska användas för att stänga avfallsanläggningarna och återställa marken till tillfredsställande skick. För att vidta rätt åtgärder behöver bl. a. den framtida markanvändningen av området tydliggöras. Vad gäller avfallshanteringsplanerna finns bestämmelser i utvinningsavfallsförordningen om att den framtida användningen av det område som påverkats av avfallsanläggningarna ska redovisas.10 Vid och analys11 av avfallshanteringsplaner (se nedan) har det dock framkommit att förväntad framtida markanvändning i flera fall inte är helt klarlagt. Länsstyrelser och har i flera ärenden yttrat sig med invändningar mot att företagets beskrivningar inte är tillräckliga för att göra en bedömning av om efterbehandlingen kommer att bli tillfredställande. 1025 § utvinningsavfallsförordningen. 11Naturvårdsverket och geologiska undersökning (2017a). Ramböll och Ecoloop12 pekar på att kostnadsbilden för efterbehandling av gruvor kan förändras om efterbehandlingsmetoden och/- eller åtgärdsmålen förändras och skärps. Detta skulle kunna ske om strängare miljökrav ställs som exempelvis leder till att dyrare täckningsmetoder behövs. Ett exempel på där en annan efterbehandlingsmetod än den av gruvbolagen föreslagna har använts, är Svärtträskgruvan. Gruvan har varit nedlagd och staten tog över ansvaret för efterbehandling efter att gruvbolaget gått i konkurs. I fallet Svärtträsk har en komplicerad konstruktion, bestående av flera tätskikt, använts vid efterbehandlingen. Den totala kostnaden per kvadratmeter för att täcka gråbergsupplaget beräknas bli cirka 7 gånger högre än den genomsnittliga kvadratmeterkostnaden för kvalificerad täckning som gruvindustrin räknar med.