sou · H6B384 · 2018-12-20 00:00:00 — Utredaren ska därför kartlägga i vilken utsträckning biobaserade plaster med låg nedbrytbarhet i naturlig miljö bidrar till miljöproblem genom att de är vanligt förekommande i nedskräpningen. I det här kapitlet beskriver utredningen vilka olika konventionella plaster som förekommer i nedskräpningen. Därefter redogör vi för den forskning som finns om plaster som marknadsförs med prefixet ”bio” eller som ”nedbrytbara” och deras bidrag till nedskräpningen. En frågeställning vi vill besvara är om dessa plaster kan vara miss- ledande för konsumenter när det gäller hur plasten ska hanteras efter användning. Kan misstolkning av begreppen riskera att till och med öka benägenhet för allmänheten att slänga plast i miljön? Nedbrytbart plastavfall kan även störa återvinningen och bör därför inte sorteras tillsammans med annan plast som ska material- återvinnas. Den delen av problematiken med nedbrytbar plast kommer utredningen studera närmare och redogöra för i sitt slut- betänkande. I uppdraget ingår även att se över förutsättningarna för att övergå från fossil- till biobaserad råvara för att tillverka plast, samt kartlägga Olika plasters bidrag till nedskräpningen vilka för- och nackdelar biobaserad plast har utifrån energi- och miljöaspekter, inklusive i avfallshantering och materialåtervinning. Även detta kommer vi redogöra för i slutbetänkandet. 4.1Olika plasttyper i svenska nedskräpningen I kapiel 2 redogör utredningen för vanliga plastprodukter i ned- skräpningen. Den svenska statistiken som vi baserat resultaten på redovisas som antalet skräpföremål, såsom förpackningar, engångs- artiklar, plastbärkassar och förlorade fiskeredskap. Mätningar av skräp görs såväl på land som på stränder och havsbottnar. En slutsats som kan dras från analys av statistiken är att förekomsten av olika plastprodukter i nedskräpningen i mångt och mycket speglar män- niskors konsumtion och olika aktiviteter i miljön. Flertalet mätmetoder redovisar antal skräpföremål och inte skräp utifrån vikt eller vilka sorters plaster det handlar om. Därför har vi med stöd av litteraturen och experter undersökt vilka tänkbara plaster som förekommer mest i nedskräpningen. Marknadsdata från den europeiska plastindustrin redovisar de vanliga plasterna i EU (PlasticsEurope, 2017). Den visar även i vilka produkter de olika plasterna främst används. Marknadsdata över plastefterfrågan uppdelat på olika polymerer redovisas i Tabell 4.1. Olika plasters bidrag till nedskräpningen Tabell 4.1 Efterfrågan på olika plaster i EU28, och 2016 Andel (%) Polyeten (PE), Inkluderar olika grupper: av lågdensitetspolyeten (LDPE) och linjär lågdensitetspolyeten (LLDPE), drygt av högdensitetspolyeten (HDPE) och mellandensitetspolyeten (MDPE) Polypropen (PP) Polyvinylklorid (PVC) Polyuretan (PUR) Polyetentereftalat (PET) Polystyren (PS) och expanderad polystyren (EPS) Inkluderar exempelvis plasterna ABS, PMMA och PTFE. Källa: PlasticsEurope, 2017. Avrundat till heltal procent. Marknadsdata över användningen av olika polymerer kan sedan jämföras med de plastföremål som anträffas i miljön. På så sätt går det att identifiera de vanligaste plasttyperna i nedskräpningen. Resultatet av denna jämförelse redovisas i Tabell 4.2, vilken även inkluderar exempel på möjliga additiv i de olika föremålen. Plaster som hamnar i den nedskräpningen är oftast de som finns i applikationer som lätt kastas eller tappas i miljön (t.ex. förpackningar och fiskeredskap). Polyeten (PE), polypropen (PP) och polyetentereftalat (PET) är vanliga i olika typer av förpack- ningar för industrin och konsumenter och är därför även vanliga i nedskräpningen (Lachmann et al., 2017). Plastbärkassar utgörs i regel av lågdensitetspolyeten (LDPE). Engångsartiklar består främst av polystyren (PS) men även PP. Även expanderad polystyren (EPS eller frigolit) påträffas ofta i miljön. EPS används för bland annat engångsmuggar, bojar och andra flytkroppar samt isolering. Fiske- redskap, såsom rep och nät, utgörs främst av polyamid (nylon). Tyngre plastprodukter, exempelvis olika byggprodukter och rör, tenderar att hamna nära platsen där de förloras snarare än i den miljön. Dessa utgörs ofta av polyvinylklorid (PVC) och polyuretan (PUR) vilka därför sannolikt är mindre vanliga i den nedskräpningen. Materialegenskap, densitet och syftet med plastprodukten påverkar spridningen och var plasten hamnar i miljön. Olika plasters bidrag till nedskräpningen med låg densitet (t.ex. PE och PP) kommer sannolikt flyta vilket innebär att de är mer vanliga på stränder och i ytvatten. Material med högre densitet (PVC, PET, PUR och PS) återfinns oftare i sediment och på havsbotten (Lachmann et al., 2017). Men egenskaper hos plastskräp kan förändras i miljön. Plastmaterial med hög densitet kan hamna på stränder på grund av dess materialegenskaper, exempelvis EPS. Omvänt riskerar material med låg densitet sjunka till botten som en följd av nedbrytning av plasten eller ackumulering av organismer på plastens yta (fouling på engelska). En kategori i skräpstatistiken är ”Övrig plast”. Som visas i Tabell 4.1utgörs av plasten i EU av sex olika plasttyper. Om PVC och PUR exkluderas med anledning av argumenten ovan utgörs denna skräpkategori troligen främst av PE följt av PP, PET och PS/EPS. Olika plasters bidrag till nedskräpningen Vanliga polymerer i nedskräpningen Förpackning industri/handel PE, PP, EPS (t.ex. CaCO3 och talk) Vita mjölkflaskor – vitt pigment som TiO2 samt CaCO3, PET flaskor kan om de inte är transpa- Främst LDPE, ibland HDPE Främst polyamid, ev. PET >80% PE, PP, PET, PS, EPS (t.ex. CaCO3 och talk), Källa: , 2018; Lachmann et al., 2017; PlasticsEurope, 2017. 4.2Bionedbrytbara plaster – attityder och beteende kring nedskräpning En oro som ofta lyfts fram i debatten är att produkter som mark- nadsförs som nedbrytbara riskerar att leda till en ökad nedskräpning i miljön. Anledningen till det är att ord som ”nedbrytbar”, ”bioned- brytbara” eller ”komposterbar” skulle kunna ge felaktiga signaler till konsumenten. En märkning utan närmare tydlig förklaring kan missuppfattas och tolkas som att produkten bryts ner i miljön och därmed inte orsakar någon skada för miljön. Flera studier visar att attityder när det gäller den miljön påverkas av kön, ålder, utbildningsnivå och kulturell bakgrund (, 2015). Det finns dock få studier som tittat på attityder kopplat till marint skräp och de faktorer som bidrar till ett ned- Olika plasters bidrag till nedskräpningen skräpande beteende hos allmänheten (Wyles et al., 2014). En anled- ning är troligtvis att det är få personer som vill medge att de slänger skräp i naturen och det är därför svårt att få in tillförlitliga svar. Det finns modeller som tagits fram i syfte att försöka förstå hur människor tar beslut när det gäller sitt beteende i miljörelaterade frågor. Analyser som genomförts med hjälp av en modell visar att ju lägre uppfattningen är om ansvar och förmåga att ta itu med ett problem, desto mindre sannolikt är det för en person är att vidta åtgärder (Klöckner, 2013). Det skulle kunna innebära att tillhanda- hållandet av en teknologisk lösning för skräp (såsom nedbrytbarhet) kan minska allmänhetens uppfattning om personligt ansvar att hantera sitt plastavfall på rätt sätt. () genomför en medborgarundersökning där kommunernas invånare får tycka till om sin kommun och dess verksamheter. Inom ramen för under- sökningen mäter även SCB, i samarbete med stiftelsen (), invånarnas attityd till nedskräpning i kommunen och varför de väljer att skräpa ner eller inte. Detta görs för att kommunerna ska kunna utforma åtgärder på rätt sätt. I SCB:s medborgarundersökning 2011–2013 anger över hälften att den främsta orsaken till att skräp lämnats eller slängts på marken är på grund av att det är komposterbart (troligtvis främst frukt) (SCB, 2014). Förutom att en produkt är komposterbar anges avsaknad av soptunna eller att soptunnan är full samt att det redan är nedskräpat som orsak till nedskräpning (SCB, 2015). har reglerat marknadsföringen av plast- produkter vilket innebär att för att en plast ska kunna märkas och marknadsföras som ”komposterbar” eller ”marin nedbrytbar” måste kraven i vissa standarder vara uppfyllda. En anledning är att för- hindra att konsumenter vilseleds och att komma åt nedskräpningen. Användningen av dessa och liknande begrepp på plast är enligt lagstiftaren missledande om inte påståendena inkluderar en tydlig varning som detaljerat beskriver vilka miljö- och tidsförhållanden som krävs för att påståendena ska kunna uppfyllas. Utöver vårdslöst beteende och brist på soptunnor visar konsu- mentundersökningar att osäkerheten kring vad som räknas som skräp kan vara ett viktigt skäl för attityder kring nedskräpning. Vad som dock kommer fram är att det finns en större benägenhet att kasta produkter i miljön som inte ses som skräp. Det är dock, som Olika plasters bidrag till nedskräpningen nämnts, få som erkänner att de kastar skräp i miljön varför under- sökningar kring detta är svåra att genomföra. För att säkerställa sanningshalten av resultaten från enkäter och intervjuer bör därför resultaten kombineras med plockanalyser. En skotsk studie som gått igenom nedskräpningsbeteenden och olika anti-skräpprogram visar att människor är mer villiga att kasta bionedbrytbara produkter och små föremål, eftersom dessa inte nödvändigtvis betraktas som ”skräp” (Keep Beautiful, 2007). I fokusgrupper i ansåg de flesta deltagarna att det är acceptabelt att kasta bionedbrytbara föremål (särskilt mat) i miljön eftersom de ses som ofarliga. Några tyckte även att de skulle vara bra för miljön genom att gynna djurlivet. En enkätstudie, inom ramen för samma skotska studie, visar att av de som besvarade enkäten ansåg att det var förståeligt att kasta skräp om föremålet är bionedbrytbart eller kan ruttna bort. Resultaten från stämmer väl överens med forskning från . En studie bland ungdomar och unga vuxna (16–) visar på en större sannolikhet för nedskräpning när den aktuella produkten är biologiskt nedbrytbar. Forskningen visar att konsu- menter som hör till gruppen ”minst benägna att skräpa ner” är villiga att slänga bionedbrytbara produkter i miljön. Dessa konsumenter har generell hög miljömedvetenhet och får dåligt samvete när de slänger skräp. De anstränger sig även mer än andra för att hantera avfallet på korrekt sett (Keep Beautiful, 2009). Studien går inte närmare in på specifika bionedbrytbara produkter, sannolikt är det främst matrester det handlar om. Men en parallell kan dras till andra produkter som är märkta som biologiskt nedbrytbara. Utan närmare information är det inte osannolikt att sådana kan öka benägenheten hos allmänheten att slänga produkten i miljön — även bland konsumenter som annars anstränger sig för att hantera sitt avfall på rätt sätt. Helt enkelt för att de inte anser att det är ”skräp” det är fråga om. Studier som gjorts om attityder kring nedskräpning med cigarett- fimpar visar att vissa konsumenter tror att cigarettfimpar skiljer sig från annat skräp bland annat för att de tros vara bionedbrytbara (, 2008). Rökare som inte ser cigarettfimpar som skräp är över 3,5 gånger mer benägna att medge att de kastar fimpar på marken än andra rökare. verkar rökare mer benägna generellt att skräpa ner jämfört Olika plasters bidrag till nedskräpningen med andra konsumenter även vad gäller andra skräpkategorier (et al., 2012; Keep Beautiful, 2009). fastslår i sin plaststrategi (EU-kommis- sionen, 2018a) vikten av att se till att konsumenterna får tydlig och korrekt information samt att bionedbrytbar plast inte får ses som en lösning på nedskräpningen. Genom att klargöra vilken plast som kan märkas ”komposterbar” eller ”bionedbrytbar” och hur den ska hanteras efter användning kan detta uppnås enligt kommissionen. Därför avser kommissionen bland annat föreslå harmoniserade regler för definition och märkning av komposterbar och bioned- brytbar plast. Biobaserade plaster lanserades genom kemisk modifiering av naturliga material. Initialt handlade det enbart om komposterbara (nedbrytbara) plaster. Tanken var att de skulle utgöra ett miljövänligt alternativ till deponi genom en plast som kunde mineraliseras i en industriell kompostprocess. introducerades biobaserade plaster (s.k. drop-in-plaster) produ- cerade av förnybara råvaror (sockerrör, majs och spannmål) med ambitionen att efterlikna konventionellt beständiga fossilbaserade plaster. Dagens utveckling av biobaserade plaster fokuserar också på beständiga plaster, men råvaran tas i större utsträckning till exempel från biomassa från skogs- och jordbruket. Förutom stärkelse och cellulosa kan även olja från växtriket (soja, palm eller växtarten jatrofa) användas för att tillverka plast. Bio- baserad plast domineras fortsatt av socker och stärkelse, främst från sockerrör respektive majs. Biobaserade plaster kan alltså i större eller mindre utsträckning vara antingen bionedbrytbara i industriell kompost eller beständiga. Biobaserade plaster behöver följaktligen inte alls vara nedbrytbara — snarare går utvecklingen allt mer mot att designa plaster för appli- kationer som kräver slitstarka material som ska hålla . Exempel på beständiga plaster är bio-polyeten (bio-PE), bio-polypropen (bio-PP) och bio-polyvinylklorid (bio-PVC) som används på lik- nande sätt som konventionell fossilbaserad PE, PP och PVC. Olika plasters bidrag till nedskräpningen med samma namn är identiska och kan återvinnas tillsammans oav- sett vilken råvara som används. innebär det att eftersom vanlig PE är svårnedbrytbar i miljön gäller det också för bio-PE. Som nämns i inledningen av detta kapitel kommer vi gå in djupare på området biobaserad plast och förutsättningarna för att övergå till förnybar råvara i vårt slutbetänkande. 4.3.1Attityder kring biobaserad plast Ur en nedskräpningssynpunkt spelar det ingen roll om råvaran är fossil- eller biobaserad. Ett biobaserat plastskräp är ett lika stort miljöproblem som om plasten skulle vara producerad av fossilt kol. Det kan finnas en risk att plast som marknadsförs som ”bio- baserad” eller ”förnybar” kan misstolkas av konsumenten som miljö- vänlig i betydelsen att den inte orsakar något problem om den hamnar i miljön. utförde tillsammans med marknadsundersökningsföretaget en enkätundersökning med syfte att kartlägga kunskapsluckor och sprida information kring skräp och återvinning (KfS, 2017). Bland annat fick konsumenterna29 svara sant eller falskt på påståendet ”Det gör inget om biobaserad plast, från exempelvis majs eller sockerrör, hamnar i naturen för den plasten är nedbrytbar.” Sammanställningen av svaren visar att fyra av tio () konsumenter tror att biobaserad plast kan brytas ner i naturen. genomförde HSR en informationsinsats inom ramen för regeringsuppdrag rörande information om plastbärkassar. Mot bakgrund av detta gav HSR Novus i uppdrag att intervjua svenska allmänheten med syfte att kartlägga inställning, kunskap och beteende kring användning av plastbärkassar. Totalt 1 084 intervjuer genomfördes inom målgruppen 18–(HSR, 2017). På (det falska) påståendet ”Förnybara plastkassar bryts ner mycket snabbare än de gamla konventionella” svarar att de vet att det stämmer. av de tillfrågade uppger att de tror att det stämmer. 29Målgruppen var svenska allmänheten 18–. Totalt genomfördes 1 018 intervjuer –. Olika plasters bidrag till nedskräpningen 4.3.2Andelen biobaserad plast på marknaden och i nedskräpningen Det förs ingen svensk statistik över plastskräp i miljön utifrån om plasten är baserad på förnybar eller fossil råvara. Utredningen har inte heller kunnat identifiera några internationella studier som gör denna uppdelning. Det är rimligt att anta att användningen av biobaserade plaster och dess andel på marknaden även återspeglas i det plastskräp som hamnar i miljön. har en generell strävan att bli ett av världens första fossilfria välfärdsländer. Inte bara i sker en utveckling där biobaserade plaster tar en allt större del av marknaden. Mängden biobaserad plast i nedskräpningen kommer därför att öka med den ökade användning framöver. representerar biobaserade plaster cirka en procent av de plast som produceras globalt (European bioplastics, 2018). Detta kan ge en indikation om storleksordningen av andelen biobaserad plast i nedskräpningen. Enligt marknadsdata som sammanställts av European bioplastics30 förutses den globala produktionskapaciteten för biobaserade plaster öka på medellång sikt, från 2016 till 2021. av produk- tionskapaciteten i hela världen var biobaserad, beständig (icke- nedbrytbar) plast. Den andelen kommer enligt European bioplastics öka till . växer även pro- duktionskapaciteten för biologiskt nedbrytbar biobaserad plast, såsom PLA, PHA och stärkelseblandningar. En ökning från 2016 till nästan spås till 2021. Exempelvis sker en uppstart av den första i . Som beskrivs i kapiel 3 kräver en bionedbrytbar plast i regel industri- ell kompostering för att fullständigt brytas ner. Det innebär att även nedbrytbara biobaserade plaster bidrar till nedskräpningen om de hamnar i miljön. Förpackningar är det största tillämpningsområdet för såväl bio- baserade som konventionella plaster och utgör av den globala marknaden. Att förpackningar står för en stor del av plastkonsumtionen återspeglas även i dem information om vilka plastprodukter som är vanligt förekommande i nedskräpningen. 30En europeisk förening som representerar olika aktörer som hanterar biobaserade plaster. Olika plasters bidrag till nedskräpningen Det finns lite information om kopplingen mellan nedskräpnings- beteende och plast som är nedbrytbar. Därför ser utredningen ett behov av mer forskning på området. Men vi kan konstatera att de studier som utredningen identifierat pekar åt samma håll – att pro- dukter som marknadsförs som nedbrytbara riskerar att öka ned- skräpningen. Det verkar vara en lägre tröskel för allmänheten att kasta föremål i miljön som betraktas som ”nedbrytbar”, ”bioned- brytbara” eller ”komposterbara”. Främsta anledningen till det är att konsumenter missförstår vad begreppen innebär. Den kategori konsumenter som generellt slänger saker i naturen bryr sig sannolikt inte om det är nedbrytbart eller inte. Men viss forskning indikerar att bionedbrytbar plast riskerar skapa nya konsumentgrupper som (i god tro) skräpar ner. Dessa konsumenter uppger att de inte slänger skräp i naturen men tror att bionedbrytbara produkter inte gör någon miljöskada. Vissa anser till och med att bionedbrytbara produkter kan gynna miljön. Den nedskräpning det handlar om i dessa fall återspeglar alltså i mångt och mycket vad som anses vara ”skräp” av den som slänger. Även om vi inte kunnat identifiera några studier som visar att plast baserad på förnybar råvara leder till ökad nedskräpning visar två konsumentundersökningar att begreppet ”förnybar plast” kan förvirra konsumenten. Främst handlar det om att konsu- menten tror att biobaserade plaster även är nedbrytbara och att det därför inte spelar någon roll om plasten hamnar i miljön. Ett ansvar som företagen har är därför att bättre informera sina kunder om innebörden av att en produkt är en ”bioplast”, ”bioba- serad”, ”bionedbrytbar” eller ”komposterbar”. Detta gäller främst hur plasten ska hanteras efter användning. Här ser utredningen en viktig skillnad mellan biobaserad plast som är identisk med sin fossilbaserade motsvarighet (s.k. drop-in-plaster) och nedbrytbar plast som kan vara antingen fossil- eller biobaserad eller både och. Drop-in-plaster kan hanteras som vanligt plastavfall och där fungerar märkning och marknadsföring främst som good will för företagen. Flera dagligvarukedjor märker exempelvis sina bioba- serade plastpåsar med ”grön”, ”green” och liknande vilket riskerar att ge konsumenten fel signal. Förvisso informerar vissa handlare att Olika plasters bidrag till nedskräpningen påsen ska ”sorteras som plast” och att den är ”återvin- ningsbar”. Vi anser att utgångspunkten ska vara att all plast ska sorteras som plast av konsumenten. Ur återvinningssynpunkt behövs därför inte en märkning om återvinningsbarhet. Men så länge som konsumenterna är osäkra på vad som räknas som en plastförpackning är det viktigt att informera om detta för att underlätta källsorteringen. Även om det ur en nedskräpningssynpunkt inte spelar någon roll om plastprodukten är bio- eller fossilbaserad finns det andra miljöskäl att välja en biobaserad plast framför en fossilbaserad. Konsumenten får genom märkning vad produkten är tillverkad av vägledning för att kunna göra informerade val. Det är då mycket viktigt att märkningen av ”gröna” eller biobaserade produkter kombineras med tydlig information hur avfallet ska hanteras för att undvika att konsumenten misstolkar budskapet och tror att plasten inte gör någon skada om den hamnar i miljön. För att vägleda konsumenten rätt kan det vara bättre att informera om den specifika uppnådda miljönyttan, som minskade utsläpp av koldioxid, än att märka produkten med ”grön” eller ”biobaserad”. När det gäller nedbrytbara plaster (bio- och/eller fossilbaserade) är dock märkning av hur produktavfallet ska hanteras centralt ur en återvinningssynpunkt. Utredningen ser att det är en pedagogisk utmaning att upplysa konsumenter om att en nedbrytbar produkt kräver specifika förhållanden för att brytas ner fullständigt. Det bör vara lätt för konsumenter att göra rätt val. Därför anser vi att nedbrytbara plaster enbart bör användas för specifika applikationer där funktionen nedbrytbarhet verkligen gör stor nytta (se kap 3). På detta sätt bedömer vi att risken kan minimeras för att nedbrytbar plast på grund av missförstånd från allmänhetens sida kastas som skräp i miljön. Användningar det handlar om är främst inom det medicinska området och för mat- och trädgårdsavfall. Det är i dessa fall att föredra begreppen ”nedbrytbar i kroppen” respektive ”komposter- bar” framför enbart nedbrytbar eller bionedbrytbar. För dessa specifika användningsområden välkomnar utredningen ambition om att inom plaststrategin införa harmoniserade regler för definition och märkning av komposterbar och bionedbrytbar plast. I arbetet med att införa nya EU-regler bör vara pådrivande. Accinelli C., Sacca M. L., Mencarelli M., Vicari A. (2012). Deterio- ration of bioplastic bags in the environment and assess- ment of a new recycling alternative. Chemosphere 89(2): 136- 143. . ., , , Lexén J., ., ., Frid L. (2013). Biopåse för matavfall. (2015). Plastics and Environmental Sustainability. ARCADIS (2013). study to support the of an initial quantitative headline reduction target – SFRA0025. European Commission DG Environment. Project number BE113.000668. M., . (1997). /, Microbial ecology: fundamentals and applications. , CA: /Cummings Publishing Com- pany; 19974. Balestri E., Menicagli V., Vallerini F., Lardicci C. (2017). Bio- degradable plastic bags on the seafloor: A future threat for seagrass meadows? Sci Total Environ. 2017 ; 605-606:755- 763. doi: 10.1016/j.scitotenv.2017.06.249. K. A., Galgani, F., , R. C., Barlaz, M. (2009). Accumulation and fragmentation of plastic debris in global environments. R. Soc. B 2009 364, 1985-1998. (1994). The starch based thermoplastics. Recycle '94 – , , , 1994. P., ., Yamashita F. (2010). Biodegradable mulch films for strawberry production. 10.1016/j.polymertesting.2010.02.007. Blidberg E., . (2017). Plug the tap. A pilot study on potential sources in urban areas, TemaNord 2017:501 , . Bonhomme S., Cuer A., Delort A. M., Lemaire J., Sancelme M., . (2003). Environmental biodegradation of polyethylene. Polym Degrad Stab 2003;81;441-452. (2012). Webbplats om optisk sortering. anlaggningar/sobacken/optisksortering.4.59ac75d1100153061a8 00017639.html. (2012). Report Topic PLA and PHA Biodegradation in the . Depart- ment of Resources Recycling and Recovery. 5, 2012. (2008). No Butts: Smoking-Related . ENCAMS, Wigan, UK: 2008. Cappitelli F., Principi P., Sorlini C. (2006). Biodeterioration of modern materials in contemporary collections: can biotechnology help?