sou · H5B3111 · 2018-01-12 00:00:00 — Om verksamheterna inte genomför de förbättringar som myndigheten föreslår ska myndigheten anmäla detta till välfärdsdepartementet som innehar möjligheten att till- fälligt eller permanent utfärda verksamhetsförbud (7 §). För att kunna utforma verkningsfulla insatser för de barn som vårdas inom barn- och ungdomspsykiatrin är en förutsättning att ha god kunskap om gruppen, både vad gäller vårdbehov och livsvillkor men också vad gäller insatser i hälso- och sjukvården. I det följande redo- visas viss statistik som berör barn i öppen psykiatrisk vård, heldygns- vård och sluten psykiatrisk tvångsvård, med fokus på användningen av tvångsåtgärder. I kapitel 6 diskuterar utredningen orsaker till att tvångsåtgärder enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, tillämpas i högre utsträckning vid vård av flickor än vid vård av pojkar. 5.2Barn och unga i fanns det närmare 2,3 miljoner barn i och av dessa var 1 108 369 flickor och 1 182 237 pojkar.1 Antalet barn som föds varierar över åren och därför skiljer sig också storleken på barn- kullarna åt. finns störst antal barn i åldrarna 5–, vilket beror på att födelsetalen avstannade något för att sedan öka på nytt.2 Antalet pojkar i respektive ålderskategori är något större än anta- let flickor vilket beror på att det föds något fler pojkar . Skill- naden var som störst bland 15–19-åringarna där antalet pojkar var 19 572 fler än flickorna (271 022 pojkar och 251 450 flickor).3 2Statistiska Centralbyrån, SCB (2016), s. 11. förväntas folkmängden i öka med över en miljon personer. Antalet barn beräknas öka med , dvs. med omkring 435 000 individer.4 Detta ställer krav på att kommuner och landsting/regioner utvecklar och organiserar sina verksamheter efter gruppens behov av vård och stöd. Även fort- sättningsvis kommer det att finnas skillnader i storlek mellan ålders- grupperna vilket också ställer krav på ett flexibelt vårdutbud som är anpassat efter olika ålderskategorier. 5.3Förekomsten av psykisk ohälsa bland barn De allra flesta barn och unga i uppskattar sitt hälsotillstånd som gott och är i allmänhet nöjda med sin tillvaro. Emellertid har nedstämdhet, oro och sömnsvårigheter blivit allt vanligare bland barn . Andelen barn som uppger att de har haft minst två psykiska och/eller somatiska besvär mer än en gång har ökat, särskilt bland de äldre barnen. Mer än varannan flicka och var tredje pojke som är hade denna typ av besvär /2014. var siffrorna 29 res- pektive 15 procent.5 som flickor rapporterar att de mår sämre än pojkar är det dubbelt så vanligt att unga män, i åldrarna 15– , begår självmord.6 Att drabbas av psykisk ohälsa är vanligare bland barn och unga som tillhör en riskgrupp. Nästan ett av fem barn växer upp i en familj där den ena eller båda föräldrarna får eller har fått vård för missbruk och/eller psykisk ohälsa. För barnet kan detta få allvarliga kon- sekvenser för hälsa, skolgång och framtida arbetsliv. Bland de barn som har en förälder som har vårdats för psykisk ohälsa eller psykisk sjukdom är det två till så vanligt att barnet kommer att behöva psykiatrisk vård under livet.7 Det finns inget klart svar på varför den självrapporterade psykiska ohälsan bland barn ökar men ökningen tycks ha skett i samtliga grup- per och inte bara bland de barn som är särskilt utsatta. Detta talar för att det kan ha skett förändringar i miljöer där unga vistas eller för- 4Statistiska Centralbyrån, SCB (2016), s. 4–5. 5Folkhälsomyndigheten (2014), s. 27. 6www.folkhalsomyndigheten.se/suicidprevention/statistik-om-suicid/ 7www.anhoriga.se/stod-och-kunskap/fakta-om-anhorig/fakta-om-barn-som-anhoriga/ ändringar på samhällelig nivå som har påverkat utvecklingen av den psykiska ohälsan i negativ riktning.8 Att allt fler barn och ungdomar rapporterar psykiska besvär såsom oro, ångest, eller sömnsvårigheter är allvarligt då det ökar riskerna för självmordsförsök, skador och olyckor liksom för senare psykisk sjukdom.9 Det finns också ett sam- band mellan tidiga självrapporterade psykiska besvär och framtida problem med försörjning, familjebildning och försämrade möjligheter att etablera sig i samhället. Förekomsten av symtom på psykisk ohäl- sa kan också leda till en lägre utbildnings- nivå i vuxen ålder och ökar riskerna för att längre fram i livet behöva psykiatrisk sjukhusvård.10 5.4Vilka är de barn som är i behov av insatser från barn- och ungdomspsykiatrin? De barn som kommer i kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin är en heterogen grupp med olika bakgrund och livsvillkor. Gemensamt för gruppen är dock att den består av individer som under kortare eller i livet är i behov av särskilt stöd, vård och be- handling från hälso- och sjukvården och/eller andra samhällsaktörer. Anledningen till att ett barn blir föremål för insatser inom barn- och ungdomspsykiatrin är inte sällan en kombination av medicinska och psykosociala faktorer. Många av de barn och ungdomar som uppvisar tecken på psykisk ohälsa har också problem av social karaktär. Mellan av alla barn och ungdomar i söker barnpsykiatrisk konsultation under uppväxten.11 En del av dessa barn kan ges en tydlig diagnos baserad på symptom enligt operationella definitioner i internationella klassifikationer medan andra har mindre tydliga tillstånd och söker hjälp på grund av t.ex. relationsproblem eller psykosomatiska besvär. Det kan handla om mindre barn vars föräldrar sviktar i omsorgen om barnet eller om ungdomar som uppvisar riskbeteenden i form av aggressivitet, miss- 8Socialstyrelsen (2013b), s. 8. 9Socialstyrelsen (2013b), s. 8. 10Socialstyrelsen (2013b), s. 8. 11Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén (SOU 2005:81), s. 244. bruk, skolfrånvaro, koncentrationssvårigheter eller andra former av socialt nedbrytande beteende.12 En mindre del av de barn som kommer i kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin har en mer omfattande och komplicerad proble- matik. Det rör sig i huvudsak om barn som uppvisar symtom på en så allvarlig psykisk ohälsa att de behöver vårdas inom den psykiatriska slutenvården13 på en barn- och ungdomspsykiatrisk klinik och om barn som motsätter sig frivillig vård och som vårdas med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT. Inom barn- och ungdomspsykiatrin finns också en grupp barn som är i behov av insatser från flera huvudmän. De barn som är placerade på hem för vård och boende (HVB) eller inom den statliga institutionsvården (SiS) har inte sällan någon form av psykisk ohälsa eller psykiatrisk problematik i kombination med andra svårigheter.14 5.5Hur är vården inom barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) organiserad? Landstingens ansvar för hälso- och sjukvård regleras i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL. Enligt 8 kap. 1 § HSL ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta i . Med hälso- och sjukvård avses enligt 2 kap. 1 § HSL bl.a. åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och be- handla sjukdomar och skador. Kraven på god hälso- och sjukvård innebär enligt 5 kap. 1 § HSL bl.a. att vården ska vara av god kvali- tet, att den ska ha en god hygienisk standard samt att den ska till- godose patientens behov av trygghet i vården. HSL är en målinriktad ramlag som ger långtgående möjligheter för landsting och kommuner att själva organisera den vård och omsorg som ges. Skälet till detta är bl.a. att huvudmännen, med utgångspunkt i den kommunala självstyrelsen, ska ha en viss frihet att utforma 12Nationell psykiatrisamordning (SOU 2006:100), s. 355. 13I följande kapitel används begreppet slutenvård, också kallat heldygnsvård, för att beteck- na frivillig vård enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, och psykiatrisk tvångsvård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, då begreppet slutenvård används i (PAR). 14Utredningen om tvångsvård för barn och unga (SOU 2015:71), s. 800 ff. insatserna utifrån lokala- och regionala behov och förutsättningar. Vården är därför organiserad på olika sätt över landet. 5.5.2Barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) Barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) är en specialistverksamhet inom hälso- och sjukvården för barn som behöver psykiatrisk vård. Inom barn- och ungdomspsykiatrin bedrivs såväl öppen psykiatrisk vård som psykiatrisk slutenvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, samt sluten psykiatrisk tvångsvård, enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, för- kortad LPT. Till barn- och ungdomspsykiatrins öppenvård vänder sig barn som mår dåligt psykiskt och/eller är i behov av extra stöd. Inom den psykiatriska öppenvården kan barn få hjälp med problem som t.ex. berör bråk och konflikter i familjen, koncentrationssvårigheter, ångest, depression eller ätstörningar samt utredning av neuro- psykiatriska tillstånd. Den vanligaste behandlingsformen inom barn- och ungdomspsykiatrin är olika sorters samtal men om det behövs kan barn också behandlas med läkemedel.15 Barn- och ungdoms- psykiatriska mottagningar finns i hela landet, främst i form av så kal- lade öppna mottagningar dit man kommer på förbokade besök, men också i form av akutmottagningar dit barn eller deras föräldrar kan vända sig om barnet behöver direkt eller omedelbar hjälp.16 I de flesta landsting och regioner krävs ingen remiss för att komma till barn- och ungdomspsykiatrins öppenvårds- eller akutmottagningar. På flera håll i landet finns också en vårdform som kallas mellan- vård. Mellanvårdsmottagningarna samarbetar i allmänhet med de lok- ala öppenvårdsmottagningarna inom barn- och ungdomspsykiatrin när mer intensiv behandling behövs. Mellanvården arbetar ofta på öppenvårdens uppdrag med utåtriktat arbete, till exempel med spe- cialanpassade behandlingsinsatser i barnets hem- eller närmiljö.17 15www.1177.se//Tema/Barn-och-foraldrar/Barn-i-varden/Barn--och- ungdomspsykiatrin-BUP/om-barn-och-ungdomspsykiatrin-bup/ 16www.1177.se//Tema/Barn-och-foraldrar/Barn-i-varden/Barn--och- ungdomspsykiatrin-BUP/om-barn-och-ungdomspsykiatrin-bup/ 17www.bup.se/sv/Hitta-Mottagning/Mellanvard/ Barn- och ungdomspsykiatrins slutenvård tar emot patienter som behöver omfattande och avancerad omvårdnad till följd av psykiat- riska besvär och/eller tillstånd. Det kan vara barn som riskerar att skada sig själva eller fara väldigt illa om de inte får hjälp under struk- turerade former. En del av denna vård bedrivs som psykiatrisk tvångsvård. Psykiatrisk tvångsvård av barn och ungdomar får endast ges om de förutsättningar som anges i 3 § LPT är uppfyllda, dvs. att patienten lider av en allvarlig psykisk störning och på grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning för kvali- ficerad psykiatrisk dygnetruntvård. För att psykiatrisk tvångsvård ska komma ifråga krävs därutöver att patienten motsätter sig frivillig vård eller att det till följd av patientens psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med patientens samtycke. Inom ramen för uppdraget har utredningen begärt in uppgifter från om barn i psykiatrisk öppenvård, slutenvård och sluten psykiatrisk tvångsvård. Statistiken gäller för respektive 2016 och rör barn . Statistiken som berör tvångsvård och tvångsåtgärder baserar sig på de barn som vårdats enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård, förkortad LPT, och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV. Statistiken vad gäller vård enligt LPT och vård enligt LRV redovisas gemensamt då dessa vårdformer inte har isolerats från varandra i den statistik som utredningen har begärt in från Social- styrelsen. Såväl den öppna som den slutna hälso- och sjukvården har en lag- stadgad uppgiftsskyldighet till , med undantag för primärvården. Inrapporteringen till patientregistret gäl- ler enbart vård given av läkare och har rapporterats in månatligen.18 I inrapporteringen till patientregistret ingår flera upp- 18 Förordning (2001:707) om patientregister hos . Från gäller att personuppgifter som rör patienter som behandlats av annan hälso- och sjukvårdspersonal än läkare inom den psykiatriska öppenvården ska få behandlas i . gifter om patienten, däribland ålder, kön, diagnos, vårdform samt an- tal genomförda tvångsåtgärder. rapporteras de vårdtillfällen som innehåller vård enligt LPT in i en separat del av patientregistret. Detta gör det möjligt att se om det inrapporterade vårdtillfället består av frivillig vård enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, eller av tvångs- vård enligt LPT.19 Det finns vissa brister i kvaliteten på de uppgifter som berör tvångsvården i patientregistret. Förutom brister i själva inrappor- teringen är underlaget, till följd av att antalet barn i tvångsvården är förhållandevis få, särskilt känsligt för bortfall. Detta innebär också att varje enskild patient och/eller åtgärd har stor påverkan på sta- tistiken. bedömer att statistiken successivt har för- bättrats även om det fortfarande kan finnas en under- skattning av antalet patienter i tvångsvården. Detsamma gäller för antalet tvångsåtgärder, där underrapporteringen bedöms vara större.20 Vad gäller uppgifterna som berör tvångsvården i sin helhet är dessa, enligt , föremål för samma typer av brister i t.ex. kvalitet som övriga uppgifter i patientregistret.21 Uppgifterna är preliminära vilket innebär att de kan komma att skilja sig något från uppgifterna i statistikdatabas kring psykiatrisk tvångsvård och tvångsåtgärder. Statistiken i denna sam- manställning avser antalet patienter som avslutats och skiljer sig också av det skälet från statistik- databas där siffrorna utgår från antal patienter som fått vård enligt en vald vårdform under ett vårdtillfälle som varat minst under ett givet år. har antalet rapporterade patienter och anta- let rapporterade tvångsåtgärder enligt LPT ökat. Detta ska dock inte tolkas som en reell ökning utan beror, enligt , på en förbättrad inrapportering till patientregistret från vårdgivarna. Av detta skäl lämpar sig inte uppgifterna i patientregistret för att visa på trender eller för att göra komparativa jämförelser.22 Bristen på till- förlitliga data har medfört att utredningen har valt att 19www.socialstyrelsen.se/register/halsodataregister/patientregistret/historik 20www.socialstyrelsen.se/statistik/statistikefteramne/psykiatrisktvangsvard 21www.socialstyrelsen.se/statistik/statistikefteramne/psykiatrisktvangsvard 22www.socialstyrelsen.se/statistik/statistikefteramne/psykiatrisktvangsvard endast undantagsvis redovisa serier vad gäller tvångsvårdens och tvångsåtgärdernas utveckling . 5.7Barn i psykiatrisk öppenvård, slutenvård och psykiatrisk tvångsvård 5.7.1Barn i psykiatrisk öppenvård De allra flesta barn har inte någon kontakt med den barn- och ung- domspsykiatriska vården. gjordes 181 606 besök hos en läkare i någon form av psykiatrisk öppenvårdsverksamhet, varav 96 627 besök () gjordes av pojkar och 84 977 besök () av flickor.23 I jämförelse med 2015 är detta är en ökning med 11 105 besök, 5 240 besök för pojkar och 5 949 besök för flickor (se diagram 5.1). 9 av 10 besök gjordes på en barn- och ungdomspsykiatrisk öppen- vårdsmottagning medan 1 av 10 besök gjordes i annan typ av verk- samhet, t.ex. inom vuxenpsykiatrin. 23 De vårdtillfällen där kön inte har redovisats till medräknas ej. Antalet barn som hade kontakt med den specialiserade psykiatriska öppenvården ökade något jämfört med . Ökningen följer den trend som kan ses inom hälso- och sjukvården generellt dvs. att antalet unika patienter i öppenvården tenderar att bli fler . var det totalt 63 274 unika patienter som besökte en läkare i den specialiserade öppenvården. Av dessa var 36 381 pojkar, () och 26 893 flickor (). Detta är en ökning med 2 640 unika patienter, 889 pojkar och 1 751 flickor (se diagram 5.2). De vanligaste huvuddiagnoserna vid besök hos en läkare i den psykiatriska öppenvården för pojkar och flickor var adhd, med 27 958 klassificerade diagnoser, följt av okända och icke specificerade orsaker till sjuklighet, med 12 647 klassificerade diagnoser, samt all- männa psykiatriska undersökningar som ej klassificeras annorstädes, med 10 011 klassificerade diagnoser (se diagram 5.3). Den vanligaste huvuddiagnosen var adhd som har ökat något såväl bland pojkar som bland flickor (se diagram 5.4 och 5.5). De vanligaste huvuddiagnoserna bland pojkar i den psykiatriska öppenvården var adhd, med 19 474 klassificerade diagnoser, följt av okända och icke specificerade orsaker till sjuklighet, med 6 614 klassi- ficerade diagnoser och aktivitets- och uppmärksamhetsstörning, med 6 026 klassificerade diagnoser (se diagram 5.4). Den huvuddiagnos som har ökat mest bland pojkar är adhd. ökade antalet klassificerade adhd-diagnoser bland pojkar med 1 912 stycken. De vanligaste huvuddiagnoserna vid läkarbesök i den psykiatriska öppenvården bland flickor var adhd, med 8 484 klassificerade dia- gnoser, följt av okända och icke-specificerade orsaker till sjuklighet, med 6 033 klassificerade diagnoser, samt medelsvår depressiv episod, med 5 709 klassificerade diagnoser (se diagram 5.5). Även för flickor är adhd den huvuddiagnos som har ökat mest inom den psykiatriska öppenvården . 5.7.2Barn i psykiatrisk slutenvård Nästan nio av tio barn som vårdades i den psykiatriska slutenvården vårdades frivilligt enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL. genomfördes 7 928 vårdtill- fällen i den psykiatriska slutenvården, varav 4 341 tillfällen () rörde pojkar och 3 478 tillfällen () rörde flickor (se diagram 5.6).24 Pojkarna hade något fler vårdtillfällen än flickorna, vilket innebär att pojkarna varit inskrivna i slutenvården mer än en gång . 24 De vårdtillfällen där kön inte har redovisats till medräknas ej. Då en och samma patient kan vara inneliggande i den psykiatriska slutenvården mer än en gång är antalet vårdtillfällen större än antalet patienter. var det totalt 2 597 unika patienter som vårdades i den psykiatriska slutenvården. Av dessa var 860 pojkar () och 1 737 flickor () (se dia- gram 5.7). Antalet patienter i slutenvården förändrades endast mar- ginellt . 5.7.3Barn i sluten psykiatrisk tvångsvård Endast en mindre andel av de patienter som vårdades i den psykiatriska slutenvården , , vårdades med tvång enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT. Andelen pojkar i slutenvården som vårdats med tvång var och motsvarande siffra för flickor var 11 pro- cent. Detta är en skillnad från närmast föregående år då andelen flickor som vårdades med tvång i den slutna psykiatriska tvångs- vården var större än andelen pojkar (se diagram 5.8). vårdades 302 barn i den slutna psykiatriska tvångsvården. Av dessa var 108 pojkar () och 194 flickor (). Detta är en ökning med 62 individer, pojkar stod för huvuddelen av ökningen. (se diagram 5.9). Den genomsnittliga vårdtiden i psykiatrisk tvångsvård 2016 var , för pojkar och för flickor. Antalet vård- dygn har i genomsnitt ökat med . De genomsnittliga vårdtiderna har ökat såväl bland pojkar som bland flickor, dock mest för flickorna som i snitt vårdades nära längre 2016. (se diagram 5.10). Den vanligaste huvuddiagnosen vid vårdtillfällen i den slutna psykiat- riska tvångsvården för flickor och pojkar sammantaget var anorexia nervosa, med 41 vårdtillfällen, följt av autism i barndomen och post- traumatiskt stressyndrom (PTSD), med 27 vårdtillfällen per diagnos, samt blandade ångest- och depressionstillstånd, med 24 vårdtillfällen (se diagram 5.11).25 25 De vårdtillfällen där huvuddiagnos inte har redovisats till med- räknas ej. Bland pojkar var ospecificerad icke-organisk psykos samt autism i barndomen de vanligaste huvuddiagnoserna vid vårdtillfällen inne- hållande tvångsvård, med 12 vårdtillfällen per diagnos, följt av akut och övergående psykos (ospecificerad), med 9 vårdtillfällen, samt medelsvår depressiv episod, med 8 vårdtillfällen (se diagram 5.12). För flickor var den vanligaste huvuddiagnosen vid vårdtillfällen inne- hållande tvångsvård anorexia nervosa, med 41 vårdtillfällen, följt av blandade ångest- och depressionstillstånd och posttraumatiskt stress- syndrom (PTSD) med 22 vårdtillfällen per diagnos samt aspergers syndrom med 18 vårdtillfällen (se diagram 5.13). Som framgår av diagram 5.12 och 5.13 vårdas pojkar och flickor inom den slutna psykiatriska tvångsvården i stor utsträckning för olika psykiatriska sjukdomar/tillstånd. Medan det är vanligare att pojkar vårdas för t.ex. psykossjukdomar och autism är det vanligare bland flickor att vårdas för ätstörningsproblematik och depressions- och ångesttillstånd. 5.7.4Vårdtillfällen i psykiatrisk tvångsvård på andra kliniker än inom barn- och ungdomspsykiatrin Alla barn som vårdas i den slutna psykiatriska tvångsvården vårdas inte inom barn- och ungdomspsykiatrin. vårdades av barnen i den slutna psykiatriska tvångsvården på en barn- och ungdomspsykiatrisk avdelning. Resterande vår- dades på avdelningar som inte tillhör barn- och ungdomspsykiatrin, t.ex. inom vuxenpsykiatrin, på barnmedicinsk avdelning eller inom missbruks- och beroendevården. Av de 57 barn som vårdades på en annan klinik än inom barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) var 22 pojkar och 35 flickor. Vad gäller pojkarna genomfördes 30 vård- tillfällen, , på en annan avdelning än inom barn- och ung- domspsykiatrin och för flickorna var motsvarande siffra 50 vård- tillfällen, (se diagram 5.14). 5.8Tvångsåtgärder i psykiatrisk tvångsvård Enligt 18–24 §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, för- kortad LPT och 8 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, för- kortad LRV, finns möjligheter för vårdpersonalen att, under sär- skilda förutsättningar, vidta vissa tvångsåtgärder mot de patienter som vårdas i den slutna psykiatriska tvångsvården. var läkemedelstillförsel under fastspänning eller fast- hållande den vanligaste åtgärden såväl bland flickor som bland pojkar räknat i åtgärder per unik individ. utfördes åtgärden på 13 pojkar och vid 31 flickor. Den näst vanligaste tvångsåtgärden var fastspänning med bälte eller liknande anordning, där 10 pojkar och 30 flickor blev föremål för åtgärden, följt av avskilj- ning som utfördes på 7 pojkar och 21 flickor (se diagram 5.15). Antalet tvångsåtgärder är större än antalet unika patienter då varje unik patient kan bli föremål för fler än en tvångsåtgärd vid varje en- skilt vårdtillfälle. Av de tvångsåtgärder som rapporterats in till patientregistret var läkemedelstillförsel under fastspän- ning eller fasthållande den vanligaste tvångsåtgärden räknat i antal åtgärder, med 294 åtgärder . Därefter följde fastspänning med bälte eller liknande anordning som genomfördes vid 228 till- fällen, och avskiljning som förekom 153 gånger (se diagram 5.16). För pojkar var läkemedelstillförsel under fastspänning eller fast- hållande den vanligaste tvångsåtgärden (51 åtgärder), följt av avskilj- ning (29 åtgärder) och fastspänning (28 åtgärder). För flickor var läkemedelstillförsel under fastspänning eller fasthållande vanligast (243 åtgärder), följt av fastspänning (200 åtgärder) och avskiljning (124 åtgärder). De minst vanligt förekommande åtgärderna , såväl bland flickor som bland pojkar, var beslagtagande av egendom som inte rapporterats in till vid något till- fälle samt inskränkningar i elektronisk kommunikation med fem inrapporterade åtgärder, samtliga inskränkningar berörde flickor. Övriga tvångsåtgärder, t.ex. kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesikt- ning, redovisas inte i statistik kring tvångsvård och tvångsåtgärder. Antalet tvångsåtgärdstillfällen räknat på totalt antal utförda tvångsåtgärder i den slutna psykiatriska tvångsvården var betydligt fler bland flickorna än bland pojkarna. Flickor blev föremål för 572 åtgärder, , medan motsvarande siffra för pojkar var 108 åtgärder, (se diagram 5.16). Utifrån uppgifterna i är det endast möjligt att beräkna fördelningen mellan pojkar respektive flickor vad gäller en specifik tvångsåtgärd.