sou · H6B311 · 2018-02-28 00:00:00 — Samarbetskommunerna menar därutöver att det finns behov av ett från nationell nivå verksamhetsnära stöd för att driva på en utveckling av den interna samverkan inom kommunen, exempelvis genom att möjliggöra för kommuner att upphandla externt processtöd. De efterlyser stöd för kompetensutveckling i form av bättre systemkun- skap, det vill säga kunskap om olika verksamheters/aktörers upp- drag, mandat och ansvar respektive samverkanskompetens i form av att förstå förutsättningar för och att ha kompetens för att utveckla och bedriva samverkan. Detta också som ett sätt att överbrygga olika myndighetskulturer och synsätt. Det finns belägg för betydelsen av dylik kunskap, som även bekräftades i Dua:s lärprojekt om fram- gångsfaktorer för samverkan kring unga40. Slutligen efterlyser kommunerna en bättre samordning på natio- nell nivå av regelverk, bidragsgivning, tillfälliga satsningar, kunskaps- stöd med mera som påverkar förutsättningarna för samverkan på lokal nivå. och myndigheter kritiseras för att inte ha ett helhetsperspektiv. Kommuner upplever att statens många olika initiativ är okoordinerade, i vissa fall även i konflikt med varandra, och att de får lägga tid på att hantera bristande nationell samord- ning vilket försvårar deras möjligheter att utveckla verksamheterna utifrån individernas behov. 38Socialstyrelsen (2013). Samverka för barns bästa – en vägledning om barns behov av insatser från flera aktörer. 39Socialdepartementet (2017). Barnets och ungdomens reform – förslag för en hållbar framtid, Slutrapport från den nationella samordnaren för den sociala barn och ungdomsvården. 40Dua har inom sitt lärprojekt för samverkan framför allt mellan kommun och Arbetsför- medling identifierat framgångsfaktorer för samverkan såsom vikten av att ett tydligt syfte, att det prioriteras av alla led, systemkunskap men också personliga egenskaper som prestige- löshet, engagemang och ett lösningsfokuserat förhållningssätt. Även den interna styrningen och kommunikationens betydelse lyfts fram. (SOU 2018:12 Uppdrag: Samverkan 2018. Många utmaningar återstår). Samverkan och samordnat stöd 8.5Samverkan med det civila samhället och folkbildningen En viktig grund för offentliga aktörers samverkan med folkbildning- en och det civila samhällets organisationer är en grundförståelse för organisationernas villkor, vilket har varit ett återkommande tema i Samordnarens dialog med dessa aktörer. I detta avsnitt beskrivs några av grunderna och förutsättningar för samverkan. Relationerna mel- lan det offentliga och både folkbildningen och det civila samhällets organisationer finns i många former som innefattar olika typer av finansiering, samarbeten och dialog. I Samordnarens direktiv lyfts att det civila samhällets organisationer kan spela en viktig roll för unga som varken arbetar eller studerar, och att Samordnaren bland annat ska stödja kommunernas samver- kan med organisationer inom det civila samhället. Det är inte sällan så att en och samma verksamhet eller organisation har flera roller och bedriver olika verksamheter med aktiviteter för unga, från att vara utbildningsanordnare till att erbjuda arbetsmarknadsåtgärder och fritidsaktiviteter, och spelar på så sätt mycket viktiga roller för ungas etablering i samhället. Flera av de frågor som Samordnaren mött i sina dialoger med dessa organisationer kopplar till politiken för det civila samhället, med de sex principerna om självständighet och oberoende, dialog, kvalitet, långsiktighet, öppenhet och insyn samt mångfald.41 Inom politiken betonas bland annat betydelsen av dialog mellan offentliga sektorn och det civila samhällets organisationer. Framgångsfakto- rer för att utveckla detta är en tydlig politisk vilja samt att politiker och offentliga tjänstepersoner har kunskap om civilsamhällesorga- nisationernas villkor och förutsättningar. Behovet av förstärkt sam- verkanskompetens bland offentliga tjänstepersoner gäller inte minst, enligt Samordnaren, i relation till det civila samhällets aktörer. Det är tydligt att relationen mellan det civila samhällets organisa- tioner och den offentliga sektorn skiljer sig åt mellan olika delar av 2009/10:55 En politik för det civila samhället. Samverkan och samordnat stöd Medan en del civilsamhällesaktörer upplever relationen som välutvecklad både när det gäller att diskutera samhällsproblem och möjliga lösningar för att genomföra verksamhet på uppdrag av det offentliga, eller i samverkan, beskriver andra den som problematisk eller obefintlig. Ett uttryck för det är att en del civilsamhällesorgani- sationer vittnar om att de uppfattas som en konkurrent till offent- liga verksamheter, i andra fall som ett komplement. En delförklaring finns i regionala och lokala politiska beslut om vilken roll de ser att det civila samhällets organisationer ska ha i re- lation till kommunen. Samordnaren har både varit i kommuner där inriktningen främst är att det offentliga ensamt ska stå för utföran- det av välfärdsproduktionen, till skillnad från exempelvis Skåne- regionen som tillhör dem som i störst utsträckning gjort överens- kommelser med det civila samhället och agerar tillsammans med dem. Samordnaren har också mött kommuner som har svårigheter att få till den interna samverkan mellan olika förvaltningar eller med inte upplever sig redo eller ha kapacitet att ut- veckla samverkan med aktörer inom det civila samhället. Saknas en tydlig politisk inriktning så saknas ofta också tydliga system för att bygga upp bra samarbeten. De organisationer Samordnaren har mött har en blandning av finansieringskällor. En del aktörer har som tydlig strategi att kom- binera långsiktig grundfinansiering med mer tillfällig projekt- och uppdragsverksamhet och lyckas på så sätt skapa mer stabila förut- sättningar. Det är också vanligt att bedriva ett eller flera projekt med finansiering från EFS, Arvsfonden och MUCF, eller privata donationer. Samordnaren har bland annat sett flera exempel på till- fälliga projekt och initiativ som inte ges långsiktiga förutsättningar att utvecklas. och Furuboda är större organisationer som har en blandad verksamhet där exempelvis såväl gymnasieutbildning eller folkhögskoleutbildning som projekt med finansiering från olika bidragsgivare ingår. Det finns exempel på andra aktörer, såsom Com- municare42, som haft svårt att knyta till sig mer långsiktig finansier- ing och i stället har haft en hög grad av beroende av tillfälliga pro- jektmedel. Det innebär, enligt Samordnaren, osäkerhet och en stor ryckighet och föränderlighet i verksamheten och som i vissa fall lett 42 är en organisation, med bas i , som drev projekt för att hjälpa unga människor ut i arbetslivet och att starta företag. Samverkan och samordnat stöd till att fullt fungerande verksamheter har behövt avvecklas. En dimen- sion av detta handlar om att större och mer väletablerade aktörer kan ha större förutsättningar att bedriva och utveckla sin verksamhet. Samordnaren har mött flera aktörer från det civila samhället som uttrycker en oro för att medel och initiativ från nationellt håll rik- tas mot samverkan mellan offentliga aktörer – exempelvis genom Dua, och satsningen på en väg in-verksamheter och uppsökande verksam- heter för unga som varken arbetar eller studerar genom MUCF. Att flera utvecklingsinitiativ riktas mot offentliga verksamheter är naturligt eftersom det huvudsakliga ansvaret för välfärden ligger där. Vidare visar tidigare erfarenheter att trots att civilsamhälles- organisationer kan lyckas skapa bättre verksamheter än det offent- liga så saknas oftare förutsättningar att åstadkomma varaktig för- ändring och implementering av arbetssätt (se kapitel 7). Dock finns här, enligt Samordnaren, en stor risk att innovationskraften hos det civila samhällets organisationer inte tas till vara fullt ut. Samordnaren har även haft dialog med aktörer som utvecklat nya samarbetsformer på lokal nivå. Detta kan bland annat handla om att det civila samhällets organisationer har särskild kompetens eller har utvecklat arbetssätt som det offentliga saknar. stads- mission har utvecklat OneEighty, en verksamhet på nätet för att bygga relationer med unga som inte kommer hemifrån, så kallade hemmasittare, där även visst stöd ges till föräldrar. Den metod som utvecklats och används inom verksamheten har köpts in av kom- muner och enskilda skolhuvudmän. När avtal inte har förnyats har dock verksamheten avvecklats av . En trend har varit utvecklingen av idéburet offentligt partnerskap (IOP).43 Denna modell används i de fall det saknas en marknad där det finns en juridisk skyldighet att upphandla verksamheten. I kapi- tel 7 beskrivs hur gått samman med sex civilsamhälles- organisationer för att bedriva ett uppsökande arbete för unga som varken arbetar eller studerar 20–. Det finns också exempel på IOP mellan myndigheter och civilsamhällesorganisationer som pro- jektet Kick Off by som vänder sig till nyanlända kvinnor med motivationshöjande, samhällsorienterande och kompe- tensstärkande syfte i samarbete med Arbetsförmedlingen. 43 Forum – Idéburna organisationer med social inriktning (2016). Idéburet offentligt partner- skap – var finns de? Samverkan och samordnat stöd Det finns också flera exempel på hur större civilsamhällesorga- nisationer tagit initiativ för att utveckla nya sätt att organisera arbe- tet för att hantera olika samhällsutmaningar som går utöver enskilda metoder. Både och är exempel på det. Frys- huset arbetar med Social Impact Bonds, en social investeringsmodell där icke-offentliga aktörer kan investera i sociala insatser, och där offentliga aktörer betalar tillbaka grundinvesteringen utifrån de upp- nådda resultaten. har använt Social Impact bonds i projekten in och På lika villkor där så kallade kunskaps- allianser varit en del. Alliansen har inneburit att i samverkan arbeta för gemensamt mål. I detta arbete har bland annat Accenture, , , och medverkat. Det kan också tilläggas att en del av de initiativ som tas inte har någon tydlig koppling till den offentliga sektorn. Ett exempel på det är den samverkansplattform som Forum, , , och Svenska Röda korset tagit för att verka för ett mer inkluderande , där utveckling av eta- bleringsprocessen för nyanlända är ett första steg.44 I Samordnarens direktiv lyfts bland annat ett behov av att stödja kommunernas samverkan med folkbildningen och att erfarenheter från folkhögskolan behöver uppmärksammas och spridas till fler kommuner. Folkbildningen består av folkhögskolor och studieför- bund, och är viktiga för unga som varken arbetar eller studerar på olika sätt. I finns det elva studieförbund och 154 folkhög- skolor. Studieförbunden och knappt tre fjärdedelar av folkhögsko- lorna drivs av aktörer från det civila samhället. Återkommande i Samordnarens dialog med folkbildningsaktö- rer är vikten av att se till deras särskilda kvaliteter, eller särart, för att kunna stärka deras arbete och samarbetet med dem. Det handlar bland annat om folkbildningens frihet, frivillighet och särskilda peda- gogik i relation till det formella utbildningssystemet.45 Folkhög- 44Forum, , Rädda barnen, och Svenska Röda korset tagit för att verka för ett mer inkluderande (2017) Vi växlar upp vårt samarbete för ett öppnare och mer inkluderande . 2013/14:172 Allas kunskap – allas bildning. Samverkan och samordnat stöd skolan har en viktig roll både som anordnare av allmänna och sär- skilda kurser och i särskilda initiativ kopplade till arbetsmarknads- politiken (se kapitel 7). Betydelsen av en god samverkan har bland annat lyfts när det gäller uppdrag från offentliga aktörer, rekrytering av deltagare, för styrning och kompetensutveckling, mellan och inom folkbildnings- aktörer. Både folkhögskolor och studieförbund har lyft sin kompe- tens att genomföra projekt på operativ nivå. finns det variationer i benägenheten och kapaciteten att genomföra projekt som bland annat synliggjorts i användningen av socialfondsmedel. Användningen av sådana medel har varierat starkt mellan olika folk- högskolor och mellan olika studieförbund. Flera aktörer vittnar om en ökad förväntan på landets folkhög- skolor att möta behov hos unga som det formella utbildnings- systemet inte har lyckats svara upp mot, inte sällan genom särskilda uppdrag från nationell nivå. Antalet resurssvaga deltagare med stora behov beskrivs öka. Representanter för folkhögskolorna lyf- ter också fram en särskilt god förmåga att möta dessa individers behov. En viktig grund i folkhögskolepedagogiken är mötet mellan deltagare från olika bakgrunder och med skilda förutsättningar. finns de som betonar att en allt större andel deltagare med omfattande behov gör att detta möte undergrävs. Balansen mellan vad de kallar ett socialpedagogiskt perspektiv och bildningspedagogiskt perspektiv riskerar att snedvridas. Mot den bakgrunden menar en del att ett centralt vägval för framtiden är om folkhögskolan ska ha en tydligare inriktning för att stötta resurssvaga eller om satsningar mot dessa grupper även behöver motsvaras av utbildningsplatser för resursstarka för att värna folkbildningens grunder. En anslutande fråga handlar om finansieringen av folkhögsko- lornas arbete. Flera har efterfrågat en stärkt grundfinansiering just för att värna folkbildningens grunder framför enskilda uppdrag och satsningar. I anslutning till det har en del lyft att en ökad andel resurssvaga deltagare ställer delvis nya krav på personalens kompe- tens, där folkhögskolorna anställt fler socialpedagoger under de se- naste åren men där det även behövs förstärkning av resurser som kuratorer. Folkhögskolorna får sällan del av de kompetensutveck- lingssatsningar som görs för att stärka förmågan att möta olika grup- per inom gymnasieskolan. Här har regeringen gjort en del satsningar för att stärka just grundfinansieringen (se kapitel 7). Samverkan och samordnat stöd Samordnaren har också tagit del av förslag som handlar om att skapa en särskild anslagspost inom statens stöd till folkbildningen som ska handla om systematisk utveckling av samverkan. Detta med inrikt- ning mot att skapa en kedja av aktiviteter mellan föreningar, studie- förbund och folkhögskolor som ska stärka motivationen och nätver- ken för unga arbetslösa, och få dem att närma sig studier. Modellen är utvecklad från arbetet för nyanländas etablering i inom pro- jektet Nätverk – Aktivitet – Delaktighet (NAD). En del aktörer vittnar om brist på erkännande av folkhögskolan som god utbildningsform jämfört med formella utbildningssystemet på nationell, regional och lokal nivå. Ett exempel på bristande er- kännande, enligt Samordnaren, är att folkhögskolorna förvisso har rätt att ge behörighet till vidare utbildning på högskola eller yrkes- högskola, men att övergången till studier på gymnasienivå är betyd- ligt mer oklar. En grundförutsättning är att omkring tre fjärdedelar av folkhög- skolorna drivs av civilsamhällesorganisationer och en fjärdedel av landstingen. De ekonomiska förutsättningarna varierar dem emellan. Samordnaren har bland annat mött Furuboda som arbetar med en kombination av statsbidrag för folkhögskoleplatser, studiemotive- rande folkhögskolekurser, uppdrag från kommuner och projekt- medel från olika finansiärer. Mixen av finansieringskällor bidrar till stabilitet, men ställer också höga krav på administration. kan noteras att det finns många gemensamma intressen mellan rörelseägda och offentligägda folkhögskolor. Detta tar sig särskilt tydligt uttryck i att paraplyorganisationerna Rörelsefolkhögskolor- nas intresseorganisation () och Offentligägda folkhögskolors intresseorganisation (OFI) tillsammans startat webbplatsen folkhögskolor tillsammans med på SKL och Folkhögskolornas serviceorganisation. Samordnaren har bland annat besökt där flera initiativ har tagits för att skapa ett sammanhållet arbete med folkbildningen i centrum för att kompetensutveckla personal och för att stärka ungas etablering i stu- dier och arbete. Studieförbunden önskar en tydligare roll i arbetet kring unga som varken arbetar eller studerar.46 den har lyft fram flera förslag på hur studieförbundens arbete kan 46 Studieförbunden (2016). För en bättre etablering av unga och asylsökande på arbetsmarknaden. Samverkan och samordnat stöd utvecklas kring unga som varken arbetar eller studerar. De har bland annat föreslagit att Arbetsförmedlingen ska få i uppdrag att i samverkan med studieförbunden genomföra kompetenskartlägg- ning och validering av ungas kunskaper, att medel avsätts för att skapa studiemotiverande verksamhet inom studieförbunden samt att en försöksverksamhet för uppsökande verksamhet i studieförbun- dens regi bör prövas i kommuner med hög ungdomsarbetslöshet.47 Studieförbunden möter målgruppen i sina cirkelverksam- heter och i sina arrangemang. Arbete med självkänsla, motivation, tro på den egna förmågan och att synliggöra kompetenser och förmågor är något som ofta lyfts fram som framgångsfaktorer i studieförbun- dens verksamheter. De arbetar med unga vilket ger öppningar för förebyggande arbete . Vidare lyfts förmågan till snabb mobilisering och en infrastruktur att nå stora delar av landet som en styrka som skulle kunna användas mer. Ett exempel på det var då de erbjöd asyl- sökande eller nyanlända samhällsorientering samt anordnade fritids- aktiviteter och möten mellan nyanlända och majoritetsbefolkningen. Precis som för folkhögskolorna finns en diskussion om behoven av att stärka de generella bidragen framför uppdrags- och projektverk- samhet. Vissa upplever också hur den kommunala finansieringen av studieförbundsverksamheten minskar och att den i en del fall vill- koras allt mer för att komplettera det lokala utbudet av aktiviteter. 8.6Samverkan med privata arbetsgivare Arbetsgivarna är centrala samverkansaktörer i stödet till unga som varken arbetar eller studerar för att fler ska kunna etablera sig i sam- hället. I Samordnarens uppdrag har ingått att stödja kommunernas samverkan med näringslivet och att verka för erfarenhetsutbyte mel- lan berörda aktörer. Samordnaren har valt att ha en särskild dialog med privata arbetsgivare i syfte att förstå både vad som hindrar och underlättar framgångsrik samverkan mellan dem och det offentliga i att anställa personer som står långt ifrån arbetsmarknaden. När samverkan mellan företagen och andra aktörer är fram- gångsrik i arbetet med att ta emot personer långt ifrån arbetsmark- 47 Studieförbunden (2017). Studieförbunden, de unga, arbetsmarknaden och framtiden. Samverkan och samordnat stöd naden gynnas den av välkända faktorer som Samordnaren mer ut- förligt beskrev i sitt delbetänkande. För det första är det centralt att alla relevanta parter deltar i dialogen kring praktik eller anställ- ning. Särskilt viktiga att ha med förutom Arbetsförmedlingen och kommunerna är såväl företagen själva som fackförbunden och unga själva. Arbetsförmedlingen i har exempelvis sett tydliga skillnader i resultat när arbetsgivarna har varit med i arbetet genom att betydligt fler arbetslösa har gått vidare till anställning.48 Det krävs ett kontinuerligt arbete med att bygga förtroende mellan parterna och en viktig förutsättning för framgång är att alla parter har ett lösningsorienterat förhållningssätt samt intresse och förståelse för varandras behov och kontext. Samarbetet gynnas också av att det är enkelt, tydligt och långsiktigt. Försvårande omständigheter kan exempelvis vara många olika stödformer, tidsgränser, gränser för vem som får ta del av en insats och samhällets attityder till användning av stödformer. Behoven och utmaningarna varierar mellan olika företag. Små företag kan ha svårig- heter med regelverk och liknande samt den administration det kräver. Företag som finns i hela kan ha svårigheter att samarbeta med kommuner eller Arbetsförmedlingskontor som endast ansvarar för sitt geografiska område. Det lokala arbetet varierar också i hur väl det fungerar och det finns, såsom en företagsrepresentant uttryckte det, nästan lika många varianter på samarbeten som kommuner. Till- fälliga projekt nämns också som försvårande då det behövs kontinui- tet och långsiktighet. En av huvudslutsatserna av Samordnarens dialog med företag är att det för företagen på en övergripande nivå ofta är liknade arbets- sätt som krävs för att ta emot personer som står långt ifrån arbets- marknaden, oavsett målgrupp. Företagens samlade efterfrågan när det gäller samverkan och externt stöd för att anställa personer långt ifrån arbetsmarknaden kan därför sammanfattas enligt följande. För det första behöver företagen, oavsett om det gäller kontak- ter med kommuner eller statliga aktörer en väg in, liksom en konti- nuitet i kontakterna. Ett förslag som kommit upp är exempelvis att Arbetsförmedlingen för stora företag borde skapa motsvarande en 48 Samordnaren för unga som varken arbetar eller studerar (2017). Minnesanteckningar från workshopen Hur skulle samarbete kring personer som står långt ifrån arbetsmarknaden kunna se ut? Komm2017/00129. Samverkan och samordnat stöd För det andra behöver mottagandet av en person som står långt ifrån arbetsmarknaden förberedas. Det behö- ver finnas en snabbhet och systematik vid matchning av individ och företag. Individen behöver få information om praktikplatsen/jobbet och om vilka premisser som gäller. På motsvarande sätt behöver det finnas en tydlighet om vad som förväntas av arbetsgivaren. Vidare behöver arbetsgivaren bakgrundsinformation om individen samt in- formation om hur den kan möta individens behov. Arbetsgivaren behöver även stöd i att utbilda mentorer/handledare för att ta emot personer med varierande behov. För det tredje finns det behov från arbetsgivaren av ett konti- nuerligt stöd. De har behov av ett bollplank för att hantera både praktiska frågor och utmaningar som kan uppstå under praktiken, anställningen. Det behöver även finnas framförhållning så att andra åtaganden som individen kan ha, exempelvis utbildning, fungerar med arbetsgivarens vardag. För det fjärde efterlyses mer generellt en erfarenhetsbank re- spektive bättre kunskapsöverföring av gjorda erfarenheter mellan företag men också kring samverkansmodeller. Slutligen behöver, såsom tidigare nämnts, regelverk vara enkelt, tydligt och långsiktigt om vad företag kan och får göra. I en av Samordnarens dialoger uttrycktes att företagen måste arbeta med att våga pröva. Det finns ofta ett motstånd i att anställa den första personen. Det är därför viktigt att fånga upp nya företag och att hjälp/stötta dem över tröskeln. I dialogen uttryckte några av företagen ett intresse för att pröva att lokalt utveckla samarbetsmodeller kopplade till kommuners kom- petensbehov och som gäller alla företag och alla målgrupper och där vissa gemensamma särdrag skulle kunna utgöra en ram för samver- kan. Det bygger på just erfarenheten som flera av företagen har av att det ofta är ungefär samma arbetssätt som krävs för att ta emot personer som står långt ifrån arbetsmarknaden, oavsett målgrupp. Två exempel på modeller för lokal samverkan som Samordnaren kommit i kontakt med är samarbetet i mellan Arbetsför- Samverkan och samordnat stöd medlingen, och samt i mellan kommu- nen, Arbetsförmedlingen och ICA.49 Det pågår ett utvecklingsarbete när det gäller sam- verkansmodeller, bland annat inom ramen för regeringens arbete med att skapa enklare vägar till jobb. har haft i uppdrag att främja nya modeller eller vidareutveckla modeller som syftar till att öka arbetsgivares benägenhet att anställa nyanlända och personer som varit utan arbete en längre tid.50 –2020 gör regeringen en satsning för att framgångsrika initiativ ska kunna skalas upp, och för att ytterligare aktörer som ska kunna erbjudas stöd.51 Dua har inom ramen för sitt uppdrag när det gäller nyanlända till jobb skapat så kallade lokala jobbspår. Kommuner har kunnat söka bidrag för att fördjupa och bredda samarbetet med företag för fler nyanlända i arbete 2018–2019. Dua har också bedrivit ett särskilt lärprojekt i vilket fyra företag ingått och som avsett framgångsrik kompetensförsörjning.