sou · H6B369 · 2018-08-29 00:00:00 — Ärendena som har betraktats som hedersrelaterade och granskats närmare innehåller allt från vaga upp- gifter som tyder på en hederskontext till konkreta uppgifter som tydligt talar för att ett brott har varit direkt motiverat av heder. Såväl den initiala bedömning av om ärendena är hedersrelaterade som den efterföljande granskningen har främst skett genom att ta del av förhören med målsägandena, misstänkta gärningsmän och vittnen samt i några fall genom att gå igenom innehållet i sms, e-post och chattar. Även utredningar från som ingår i för- undersökningsprotokollen har i förekommande fall gåtts igenom. Däremot har teknisk bevisning, beslag och liknande material inte beaktats då detta säger mycket lite om ett ärende i hedersavseende. Även åtalen och domarna har gåtts igenom i samtliga ärenden. Att landets åklagare och domare till synes har ansett fler av ärendena vara hedersrelaterade än vad sekretariatet gjort (46 ärenden jämfört med 37) kan bero på att de uppmanats att redovisa så många ärenden som möjligt. Vidare är gränsen för om ett ärende kan be- traktas som hedersrelaterat flytande vilket hänger ihop med att heders- relaterad brottslighet är ett komplext fenomen. efter att denna mot faderns vilja umgåtts med sin jämnåriga kusin av samma kön har för under- sökningens ändamål bedömts som icke-hedersrelaterat. Det kan konstateras att hedersmotiv varken har åberopats av åklagarna eller beaktats av domstolarna i något av dessa ärenden. 6Att endast granska ärenden som väldigt tydligt är hedersrelaterade skulle nämligen kunna ge en felaktig bild av hur hedersrelaterade ärenden överlag behandlas. Hanteringen av hedersfrågan i förundersökningarna av de hedersrelaterade ärenden har polisen ställt frågor som kan belysa ett hedersmotiv De 37 ärenden som har granskats närmare rör brottslighet av varierande slag.7 Det handlar bl.a. om ofredande, olaga hot, misshandel, olaga frihetsberövande, människorov, grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, äktenskapstvång, sexuellt ofredande, utpressning, rån, övergrepp i rättssak och mord samt i vissa fall försök till sådana brott (i de fall detta är straffbelagt). Misstankarna rör inte bara brotts- lighet av normalgraden utan i förekommande fall även t.ex. ringa eller grova varianter av de angivna brotten. Samtliga förundersökningar har varit åklagarledda.8 I huvuddelen av ärendena (32 av 37) har polisen aktivt vidtagit utredningsåtgärder genom att ställa sådana frågor som kan belysa om brottsligheten varit hedersrelaterad. Det rör sig främst om frågor om målsägandens livssituation och familjeförhållanden.9 I vissa fall har frågorna uttryckligen varit inriktade på om det förekommer heders- tänkande inom familjen eller om motivet för brottet är relaterat till heder. Att frågor vilka uttryckligen rör hedersbegreppet inte har förekommit i samtliga granskade ärenden bör ses i ljuset av rekom- mendationen i att undvika begreppet heder (se avsnitt 4.5.1). Det bör därför inte ses som en brist i polisens hantering av hedersfrågan att frågorna i de flesta av förhören inte uttryckligen handlar om heder. 7Ärendena är –2017. 8I våld framgår det att förundersökningen i hedersrelaterade ärenden ska ledas av en åklagare, (2006), Heders- relaterad våld – , s. 21. Det innebär att det är åklagaren som fattar beslut om vilka åtgärder som ska genomföras. Innan en förundersökning inletts har polisen dock rätt att hålla förhör och genomföra andra utredningsinsatser av betydelse för utredningen. Det är också polisen som till stor del styr över att de insatser som åklagaren ger direktiv om blir genom- förda. Åklagarens direktiv bygger dels på information från anmälan och de inledande utred- ningsinsatser som polisen genomfört, dels på resultaten från de fortsatta utredningsinsatserna. Utredningsarbetet är alltså till stor del ett samspel mellan polis och åklagare. Se Brå (2012), Polisens utredningar av hedersrelaterat våld, s. 33. Sekretariatets undersökning ger alltså en bild av både och arbete. 9Till exempel frågor till målsägande, gärningsmän och vittnen om möjligheterna för målsägan- den att göra fria val i fråga om kläder, utbildning, fritidsintresse, umgänge med det motsatta könet, val av partner etc. samt konsekvenser för det fall målsäganden inte beter sig som för- väntat. Det varierar i vilken omfattning man i de 32 ärendena har ställt frågor som kan belysa om brottsligheten har varit hedersrelaterad. Det rör sig om alltifrån någon eller några enstaka frågor i vissa ärenden till omfattande kartläggningar av målsägandens livs- och familjesituation i andra. I somliga av ärendena finns det således en gedigen utredning som får uppfattas som ägnad att belysa huruvida brottsligheten är hedersrelaterad, trots att frågorna inte uttryckligen rör hederstänkande eller hedersmotiv. I några av de ärenden i vilken hedersfrågan endast är knapphändigt utredd kunde dock ytterligare frågor ha ställts om t.ex. målsägandens livs- och familjesituation. Även fler uttryckliga frågor om motivet eller orsaken till brottslig- heten kunde ha ställts i ärendena eftersom detta är intressant ur straffvärdesynpunkt och motivet mycket väl kan utredas utan ett direkt användande av begreppet heder. I en minoritet av ärendena (5 av 37) har det inte ställts några frågor om målsägandens livssituation eller familjeförhållanden. Även i dessa ärenden har det dock funnits fog för att ställa sådana frågor som hade kunnat klargöra om en hederssituation varit för handen. Det ska framhållas att de granskade förhören ofta är nedskrivna som sammanfattningar av vilka förhörsledarens frågor inte framgår. Det kan därför inte uteslutas att fler frågor i själva verket har ställts än vad som framgår av förundersökningsprotokollet. Följaktligen kan sekretariatets redovisning av ärendena inte ses som helt tillför- litlig varför det är svårt att dra några säkra slutsatser om Polis- och Åklagarmyndigheternas handläggning av hedersfrågan under förunder- sökningarna. Avslutningsvis kan det tilläggas att polisen har inhämtat hand- lingar avseende målsägandens kontakter med sociala myndigheter i några enstaka ärenden. Troligen har det funnits fog för att försöka inhämta sådana handlingar (p.g.a. sekretess är det inte alltid möjligt att få tillgång till dessa) i fler ärenden än vad som skett. Sådan infor- mation kan nämligen bidra till att ge en helhetsbild av målsägandens situation ur ett hedersperspektiv.10 10Brå (2012), s. 38. Åklagarnas och domstolarnas förhållningssätt till hedersfrågan Åklagarna har åberopat ett hedersmotiv i i vart fall en tredjedel av de granskade ärendena I 14 av de ärenden som har granskats närmare framgår det av åtalet eller domen (eller av båda) att någon av parterna i brottmålet har åberopat att brottsligheten är hedersrelaterad. I huvuddelen av ärendena (13 av 14) är det åklagaren som har åberopat detta förhållande och i det kvarvarande fallet (1) är det målsäganden. På vilket sätt hedersaspekten har åberopats varierar. Exempel ur åtalen är: ”Den misstänktes motiv har varit att bevara eller åter- upprätta familjens heder” och ”Gärningsmännens motiv till gärning- arna har varit att återupprätta familjernas heder”. I några stämnings- ansökningar har omständigheten beskrivits utförligare: ”Motivet till gärningen har varit att förebygga att målsäganden drar skam över familjen samt att beröva målsäganden möjligheten att fritt välja part- ner” och ”Motivet till gärningarna har varit att återupprätta heder. Gärningarna har ingått i ett led för att förebygga att N.N. drog skam över familjen/släkten samt beröva deras möjligheter att fritt utforma sina liv och göra självständiga val.” I andra åtal har hedersaspekten beskrivits med tyngdpunkt i inskränkningarna i målsägandens självbestämmanderätt utan att hedersbegreppet uttryckligen omnämnts: ”Motivet till gärningen har varit att beröva målsäganden möjlighet att fritt utforma sitt liv och göra självständiga val” och ”N.N. begick gärningarna med avsikt att kontrollera och begränsa dottern varvid de allvarligt angripit hennes trygghet till person.” I dessa mål framgår det dock uttryck- ligen av domen att åklagaren har påstått att brottsligheten är heders- relaterad. Även andra formuleringar som får anses ta sikte på ett heders- motiv förekommer i åtalen och i något mål framgår det inte av åtalet utan endast av domen att åklagaren har lyft fram ett hedersmotiv som försvårande. Enligt sekretariatet är det inte en helt enkel fråga att bedöma om hedersmotiv borde ha åberopats i fler fall. Eftersom det bland de granskade ärendena finns ytterligare fall i vilka heders- aspekten framgår med viss tydlighet (antingen i förundersökningen eller i domens redovisning av utredningen i målet) kan det möjligen ha funnits fog för åklagarna att åberopa hedersmotiv som en för- svårande omständighet i ytterligare några fall. Så kan dock ha skett utan att det framgår av vare sig åtalet eller domen, vilket berörs nedan. Domstolarna har funnit ett hedersmotiv styrkt i 14 av de hedersrelaterade ärendena och därefter beaktat denna omständighet vid straffvärdebedömningen i 9 av fallen Mål i vilka det framgår att ett hedersmotiv har åberopats av målen (11 av 14) i vilka det framgår att åklagaren eller målsäganden har åberopat ett hedersmotiv får domstolarna anses ha tagit ställning till om brottsligheten är hedersrelaterad. Frågan om brottsligheten varit hedersrelaterad har således lämnats obesvarad i resterande (3) mål, vilket kan ses som en brist i domstolarnas han- tering av hedersfrågan.11 Av de mål i vilka domstolarna uttryckligen har tagit ställning till om brottsligheten är hedersrelaterad har det i huvuddelen av målen (9 av 11) funnits styrkt att så är fallet. Av de mål i vilka det har bedömts som styrkt att det är fråga om hedersrelaterad brottslighet har domstolarna i huvuddelen av fallen (7 av 9) uttryckligen beaktad denna omständighet vid bedömningen i påföljdsfrågan. Men i de resterande (2) målen har domstolarna inte resonerat kring hedersmotivets betydelse i detta hänseende, vilket i i vart fall ett av målen kan ses som en brist i hanteringen av heders- frågan.12 11Det kan härvid uppmärksammats att åklagaren i ett av dessa tre mål förutom hedersmotivet även har åberopat att ett motiv för brottet har varit att kränka målsäganden p.g.a. ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, vilket omfattas av 29 kap. 2 § 7 . Inte heller detta påstående, vilket alltså omfattas av en särskild straffskärpningsgrund, bemöttes uttryckligen av tingsrätten. 12I den ena av dessa två domar dömdes två personer för bl.a. äktenskapsbrott varvid på- följderna bestämdes till fängelse i utan att det angavs om det hade haft någon inverkan på straffvärdet att brottsligheten varit hedersrelaterad. Det andra målet rörde ett åtal för mord vilket funnits styrkt. I påföljdsfrågan har domstolen inte nämnt hedersfrågan utan endast hän- fört sig till sådana försvårande omständigheter som enligt förarbetena utgör skäl att bestämma påföljden till livstids fängelse (vilket också blev utgången i målet) vid just mord. Eftersom domstolen redan efter detta tillvägagångssätt har bedömt att påföljden skulle bestämmas till livstids fängelse framstår det som förklarligt att domstolen inte resonerat särskilt kring heders- motivets betydelse. När det så gäller de mål i vilka domstolarna i påföljdsdelen har uttalat sig om hedersmotivet framträder något varierande förhåll- ningssätt. I 3 av domarna framgår det att hedersmotivet har fått genomslag i straffskärpande riktning men utan att domstolarna hän- fört sig till ett visst lagrum i 29 kap. . I 2 av domarna har omständigheten uttryckligen beaktats inom ramen för 29 kap. 1 § andra stycket första meningen , dvs. att den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft, ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet. I resterande 2 domar har tingsrätterna i stället hänfört sig till de sär- skilda straffskärpningsgrunderna i 29 kap. 2 § brottsbalken.13 I båda dessa mål beaktade emellertid hovrätten hedersmotivet inom ramen för 29 kap. 1 § andra stycket första meningen . Bland ärendena förekommer det dessutom ett mål i vilket det av domen framgår att det anförts (dock inte av vem) att den aktuella familjen har levt i en hederskultur utan att det enligt tingsrätten gjorts gällande att hederskulturen varit ett motiv till gärningen. I domen har det som ett led i bedömningen av målsägandenas upp- gifter ansetts bekräftat att familjen har levt i en hederskontext. I övrigt har domstolen inte beaktat hedersfrågan. Vidare finns det bland de granskade ärendena 6 mål i vilka dom- stolarna får anses ha tagit ställning till om brottsligheten har varit hedersrelaterad (även om frågan i vissa fall har beskrivits i andra termer) utan att det framgår om det är någon av parterna som har åberopat denna omständighet. Det kan dock inte uteslutas att det är någon av parterna som har uppmärksammat förhållandet sakfram- ställnings- eller pläderingsvis men att domstolarna i sin domskriv- ning inte har redogjort för detta.14 Ett hedersmotiv har bedömts som 13I ett av målen resonerade tingsrätten på följande sätt: ”Att motivet för brottet varit heders- relaterat kommer inte särskilt till uttryck i någon av de punkter som i 29 kap. 2 § anges som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet. Ett sådant motiv kan dock sägas innebära att gärningsmannen utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig samt att brottet föregåtts av särskild planering. Brotten mot N.N., liksom mot N.N., är tydligt av sådan beskaffenhet. Att N.N:s brott varit hedersrelaterade är därmed att anse som försvårande.” 14Åtalen har dock inte innehållit några uppgifter om heder eller liknande, vilket i och för sig inte heller är ett krav för att domstolen ska kunna beakta förekomsten av ett hedersmotiv. styrkt i huvuddelen av dessa mål (4 av 6). Av de mål i vilka brotts- ligheten har bedömts som hedersrelaterad har domstolarna i 2 av domarna uttryckligen beaktat hedersfrågan i påföljdsdelen. I den ena av dessa 2 domar beaktades det vid straffvärdebedömningen att de tilltalade hade angripit målsäganden ”av kulturella skäl genom att han inte följt hemlandets konventioner när det gäller relationer mellan kvinnor och män”. I den andra domen ansågs det utrett att de i målet aktuella hoten mot målsägandena uttalats med anledning av hur dessa två kvinnor ”valt att leva sina liv” och att hoten mot en av målsägandena ”uttalats i syfte att kringskära hennes frihet och på- verka hennes beslut om bl.a. giftermål och sociala umgänge”. Där- efter beaktades det vid bedömningen av straffvärdet att särskilt hoten som den tilltalade hade riktat mot en av målsägandena var av allvarligt slag och uttalades i syfte att kringskära hennes frihet. Av utredningen i båda målen framgår det att brottsligheten varit heders- relaterad och det får anses att det är just den omständigheten som domstolarna förhåller sig till genom de här redovisade skrivningarna (om än i andra termer än heder). Inte i någon av de 2 domarna gjordes någon hänvisning till ett visst lagrum i 29 kap. . I de kvarvarande 2 målen har domstolarna endast tagit ställning till frågan om heder som ett led i bevisvärderingen men inte be- handlat denna i samband med påföljdsfrågan, vilket eventuellt beror på hur parterna närmare har utformat sin talan. Sammanfattning av domstolarnas förhållningssätt Domstolarna har således i 18 av de 37 målen tagit ställning till om brottsligheten har varit hedersrelaterad och i 9 av de 14 mål i vilka denna omständigheten funnits styrkt uttryckligen tagit hänsyn till hedersmotivet vid bedömningen av straffvärdet. Även om det inte alltid sägs, framgår det att hedersmotivet har påverkat straffvärdet i höjande riktning i samtliga av dessa 9 fall. Hur mycket går dock inte att utläsa. Påföljderna i målen har bestämts till allt ifrån böter till livstids fängelse, inklusive frivårds- och ungdomspåföljder. Det ska framhållas att åtalen i 2 mål har ogillats helt varför det i dessa domar inte funnits anledning att bedöma i vilken utsträckning förekomsten av ett hedersmotiv hade påverkat straffvärdet. Till grund för domstolarnas bedömning att brottsligheten har varit hedersrelaterad har nästintill uteslutande legat förhören med dels de inblandade, dels familj och släkt samt övriga vittnen. I 2 av målen har åklagaren åberopat förhör med en sakkunnig i hedersfrågor för att styrka att brottsligheten har varit hedersrelaterad. Även målsäganden har åberopat sådana förhör i 1 av målen. Undersökningen bör inte uppfattas på så sätt att åklagarna borde ha åberopat ett hedersmotiv i alla ärenden som sekretariatet fått del av, eller än mindre att domstolarna borde ha beaktat ett sådant motiv vid samtliga straffvärdebedömningar. Till att börja med bör inte alla 46 ärenden som inhämtats betraktas som hedersrelaterade. Dess- utom innehåller vissa av de 37 ärenden vilka sekretariatet har betraktat som hedersrelaterade endast mycket vaga uppgifter som tyder på att ärendet kan vara hedersrelaterat utan att så behöver vara fallet. I vissa av ärendena har motivet vidare inte gått att knyta till just heder trots att hederskontexten framgått så pass tydligt att sekretariatet för undersökningens ändamål har betraktat ärendet som hedersrelaterat.15 Mot denna bakgrund framstår det som adekvat att ett heders- motiv inte har åberopats i samtliga ärenden. För att hedersmotivet ska beaktas vid bedömningen i påföljdsdelen krävs dessutom att både åtalet och motivet har bedömts som styrkt, vilket inte har varit fallet i alla mål. Det kan dock övervägas om åklagarna borde ha åberopat heders- motiv som en försvårande omständighet i ytterligare några av de granskade ärenden. Vad gäller domstolarnas förhållningssätt till brott med hedersmotiv får det anses som en brist i hanteringen av heders- frågan att domstolarna i några av de mål där ett sådant motiv har åberopats inte har tagit ställning till om denna omständighet är styrkt. Det framstår även som bristfälligt att domstolarna i några av de mål i vilka ett hedersmotiv faktiskt har funnits styrkt inte har följt upp frågan vid bedömningen i påföljdsdelen och resonerat kring omstän- dighetens betydelse för straffvärdebedömningen. 15Eftersom gärningarna i dessa fall inte har motiverats av heder uppfyller brottsligheten i strikt mening inte definitionen av hedersrelaterad brottslighet men ärendena har likväl ingått bland de 37 fall som har granskats närmare. Vad gäller hanteringen av hedersfrågan under förundersökningarna har sekretariatet gjort bedömningen att polis och åklagare i vissa av de granskade ärendena kunde ha undersökt hedersfrågan grundligare. En generell reflektion är att direkta frågor om motivet eller orsaken till brottsligheten borde kunna ha ställts i fler ärenden eftersom detta är intressant för bl.a. straffvärdet och frågan går att utreda utan ett direkt användande av begreppet heder (vilket avråder ifrån, se avsnitt 4.5.1). Slutsatserna i denna undersökning bygger dock endast på det material som framgår av förundersök- ningsprotokollen. Eftersom förhörsutsagorna ofta redovisas utan att förhörsledarens frågor framgår är det ibland svårt att få en korrekt bild av vilka frågor som verkligen har ställts. En undersökning om tillämpningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa En del av utredningens uppdrag har varit att genomföra en fördjupad granskning av såväl domar som av anmälda brott som inte lett till åtal eller som lett till åtal för andra brott, i syfte att analysera tillämp- ningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseled- ande till tvångsäktenskapsresa, inklusive de osjälvständiga brottsform- erna av äktenskapstvång. Granskningen redovisas i denna bilaga. Materialet som ligger till grund för undersökningen har inhämtats från domstolar, landets åklagarkamrar och polisen.1 Samtliga för- undersökningar har varit åklagarledda. Granskningen har skett genom att ta del av domar, avskrivningsbeslut samt förundersökningsproto- koll. Ärendena är fördelade över hela landet. 1Domarna har sökts fram i juridiska databaser. När det gäller anmälda brott som inte lett till åtal har undersökningen genomförts på så sätt att centralt har tagit fram statistik ur ärendehanteringssystemet Cåbra (äktenskapstvång och vilseledande till tvångs- äktenskapsresa har egna brottskoder vilket gör dem enkelt sökbara). Däremot har det inte varit möjligt att få statistik på anmälda brott gällande äktenskapstvång eller vilseledande till tvångsäktenskapsresa som lett till åtal för andra brott. gällande äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa Sedan brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäkten- skapsresa infördes och fram till och med har 234 fall anmälts.2 Fram till har enbart tre fall lett till fällande dom4. finns det därutöver två friande domar.5 Åtal har emellertid väckts i ytterligare minst två fall6 och flera förundersökningar pågår. 1.Hovrätten över och dom (mål B 1903-16)7 Hovrätten dömde två föräldrar för brott mot deras myndiga dotter och hennes pojkvän. Fadern dömdes för äktenskapstvång och olaga hot riktat mot dottern. Äktenskapstvånget bestod i att fadern, genom att utnyttja dotterns utsatta belägenhet i , förmått henne att ingå äktenskap som blev giltigt i . Bevisningen bestod av dotterns uppgifter som fick stöd av en bröllopsfilm, vittnesmål och ett antal sms-meddelanden. Fadern dömdes till fängelse. 2.Västmanlands tingsrätts dom (mål B 3440-17)8 Föräldrarna till en 19-årig dotter dömdes för äktenskapstvång riktat mot henne. Tingsrätten fann det bevisat att dottern hade tvingats att gifta sig med sin kusin i irakiska och konstaterade att hon 2Statistik från Brå visar att inga fall anmäldes 2014, 48 fall anmäldes 2015, 82 fall 2016 och 3Detta är utredningens brytpunkt, enbart domar som meddelats och åtal som väckts innan detta datum har granskats. 4Hovrätten över och dom i mål B 1903-16, tingsrätts dom i mål B 3440-17 (överklagat till , mål B 10163- 17) och tingsrätts dom i mål B 79-18. 5Östersunds tingsrätts dom i mål B 627-17 (överklagat till Hovrätten för Nedre , mål B 1382-17) och tingsrätts dom i mål B 5001-17 (överklagat till , mål B 2955-18). 6Se tingsrätts mål B 1161-16 gällande försök till äktenskapstvång alternativt vilseledande till tvångsäktenskapsresa samt tingsrätts mål B 763-16 gällande äkten- skapstvång (huvudförhandling ägde rum och dom meddelades ). 7Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd i målet. 8Båda föräldrarna överklagade, mamman har därefter återkallat sitt överklagande (mål B 10163-17). hade förmåtts att ingå äktenskapet genom olaga tvång i form av misshandel och utnyttjande av den utsatta belägenhet som hon be- fann sig i. Pappan dömdes till fängelse och , och mamman till fängelse . Anledningen till att dottern tvingades till äktenskap var att hon tidigare hade haft en pojkvän, och att för- äldrarna ville återupprätta ”familjens heder”. Efter bröllopet läm- nades dottern i och hennes pass togs om hand av en släkting. Målsägandens uppgifter fick i målet stöd av den skriftliga bevisningen i form av konversationer återfunna i beslagtagna mobil- telefoner. 3.Östersunds tingsrätts dom (mål B 627-17)9 Tre personer (bl.a. bror och svägerska till målsäganden) åtalades för äktenskapstvång genom att ha tvingat en 15-årig asylsökande flicka in i äktenskap. Tingsrätten fann det visserligen utrett att flickan hade ingått en äktenskapsliknande förbindelse men ogillade ändå åtalet på grund av att det inte var bevisat att de tilltalade hade utnyttjat måls- ägandens utsatta belägenhet för att förmå henne att ingå äktenskapet. 4.Västmanlands tingsrätts dom (mål B 79-18) Föräldrarna till en pojke () dömdes för stämpling till äkten- skapstvång genom att ha utnyttjat pojkens utsatta belägenhet och därtill förmått honom att ingå äktenskap eller äktenskapsliknande förbindelse i .