sou · H6B354 · 2018-06-20 00:00:00 — Syftet med kravet är att öka för- mågan att hantera alla typer av olyckor men särskilt samtidiga eller större och mer komplexa olyckor. Med övergripande ledning av räddningstjänsten avses ledning på en nivå över insatsledningen av räddningsinsatser. Exempel på uppgifter för övergripande ledning är att besluta om vilka uppgifter som ankommer på räddningstjänst- organisationen, följa upp räddningsinsatser samt besluta om resurs- prioritering mellan olika räddningsinsatser. Den övergripande ledningen ska ständigt upprätthållas. Det inne- bär att det ska finnas ledningspersonal som dygnet runt kan bevaka räddningstjänstverksamheten. I den övergripande ledningen ingår att fatta beslut av olika slag och det måste alltså finnas befattningshavare som har mandat att fatta de beslut som krävs. Många beslut, som till exempel om resurstilldelning och -prioritering, måste kunna fattas . Andra beslut som inte är lika tidskritiska kan fattas med en mindre fördröjning av befattningshavare som har beredskap. Avsikten är att samverkan mellan kommuner ska ske för att upp- fylla kravet. Det finns dock inte något formellt hinder mot att en kommun själv uppfyller kravet, även om det svårligen kan ske då det inte är kostnadseffektivt för enskilda kommuner att ständigt upp- rätthålla en övergripande ledning. Det är kommunen som bestäm- mer hur kravet ska uppfyllas. Samverkan kan enligt kommunallagen (2017:725) ske genom kommunalförbund, gemensamma nämnder eller avtal mellan kommuner. I andra styckets andra mening anges att när kommuner samverkar för att upprätthålla den övergripande ledningen ska ledningen utövas gemensamt. Det innebär att alla ledningsbeslut ska fattas utifrån att ge ett så bra skydd mot olyckor som möjligt i hela området för de samverkande kommunerna utan hänsyn till kommungränser. Det innebär också att ledningen måste vara gemensam på hög nivå, med till exempel en gemensam räddningschef i beredskap. Det hindrar emellertid inte att en räddningschef, när samverkan för gemensam ledning sker genom avtal mellan kommuner, själv övertar ledningen av räddningstjänsten i sin kommun i något avseende eftersom den delen då lyfts ut ur den gemensamma delen av ledningssystemet. Vilken bemanning som krävs för att uppfylla kravet varierar bland annat på hur många och vilka kommuner som samverkar för att upp- fylla kravet. Det måste finnas en förmåga att faktiskt utöva övergri- pande ledning. En gemensam ledningscentral som är bemannad dyg- net runt med en gemensam räddningschef i beredskap kan uppfylla kravet. Det kan också vara tillräckligt att kommuner samverkar om ett räddningstjänstbefäl som är tillgänglig till exempel sam- lokaliserad med SOS Alarm med en gemensam räddningschef i bered- skap. Däremot är det inte tillräckligt med endast en räddningschef i beredskap som är tillgänglig per telefon. I tredje stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet re- geringen bestämmer att meddela föreskrifter om ledningssystemet samt märkning av personalens arbetskläder, fordon och annan utrust- ning. Föreskrifter om ledningssystem är tänkta att kunna komplet- tera en doktrin för ledning av räddningstjänsten med författning. Det kan till exempel avse grunderna för hur en ledningsorganisation ska byggas upp liksom benämningar och roller för olika befattnings- havare. Närmare föreskrifter rörande kravet på en ständigt upprätt- hållen övergripande ledning är också avsedda att kunna meddelas med stöd av bemyndigandet. Det är däremot inte avsett att föreskrifter ska meddelas rörande vilka tekniska system för ledning som kommunerna ska använda. Räddningsledningen ska besluta om att avsluta en räddningsinsats. Beslutet ska redovisas i skriftlig form. Den som fattat beslutet ska, om det är möjligt, underrätta ägaren eller nyttjanderättshavaren till den egendom som berörts av räddningsinsatsen om behovet av bevakning, restvärdeskydd, sanering och återställning. Om det behövs bevakning med hänsyn till risken för nya olyckor men sker inte bevakning, får räddningsledningen utföra bevakningen på ägarens eller nyttjanderättshavarens bekostnad. ska lämna den hjälp som behövs. Se kommentaren nedan under 9 §. En räddningsinsats ska ledas av en räddningsledare som utses av den myndig- het som ansvarar för räddningstjänsten. Räddningsledaren ska fatta de beslut som ankommer på räddningsledningen. I 7 och 9 §§ finns bestämmelser om avslutande av statlig räddnings- insats respektive räddningsledaren vid statlig räddningstjänst. Änd- ringarna är sammantaget endast en författningsteknisk förändring utan nytt materiellt innehåll för statlig räddningstjänst. Överväganden finns i avsnitt 6.8. Den statliga myndighet regeringen bestämmer får ta över ansvaret för rädd- ningstjänsten i en eller flera kommuner som berörs av en räddningsinsats, om denna är särskilt omfattande eller det annars finns synnerliga skäl. Myndigheten ska vid ett sådant övertagande utse en räddningsansvarig. Det som står i denna lag om räddningschefen ska i stället gälla den räddnings- ansvariga. I fråga om sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärntek- nisk anläggning får regeringen föreskriva eller i särskilda fall besluta att en länsstyrelse ska ta över ansvaret för saneringen inom flera län eller att någon annan statlig myndighet ska ta över ansvaret inom ett eller flera län. Paragrafen innehåller bemyndigande för regeringen att före- skriva eller i särskilda fall besluta om övertagande av och sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning. Materiella förändringar sker i fråga om övertagande av i nuvarande första stycket som delas upp i två stycken. Närmare överväganden finns i avsnitt 10.3. Enligt första stycket får den statliga myndighet regeringen bestäm- mer överta en eller flera kommuners räddningstjänst. Övertagande får ske när det är fråga om särskilt omfattande räddningsinsatser eller när det annars föreligger synnerliga skäl. Synnerliga skäl som kan före- ligga är om det är fråga om en mycket komplicerad räddningsinsats som kommunen inte kan hantera eller när räddningsinsatser behöver samordnas mellan flera kommuner och kommunerna själva inte klarar av detta. Om en kommun själv begär att räddningstjänsten ska över- tas talar det för att förutsättningar för övertagande föreligger. I att övertagande får ske innebär att det inte finns en skyldighet för utsedd eller utsedda myndigheter att besluta om ett övertagande. I första hand bör kommunerna också få stöd för att själva klara av räddnings- insatser utan att övertagande behöver ske. Övertagande får ske av de kommuners räddningstjänst som är be- rörda av den eller de räddningsinsatser som föranleder ett övertagande. En kommun är berörd när räddningsinsatsen avser en olycka där det uppkommer skador eller finns överhängande fara för att skador sker i kommunen. En kommun är också berörd av räddningsinsatsen när kommunen har en sådan nära samverkan med den kommun där olyckan sker att de helt eller delvis har ett gemensamt ledningssystem. Alla kommuner som samverkar för att uppfylla kravet på övergripande ledning i 3 kap. 16 c § LSO är normalt sett berörda när det sker en särskilt omfattande olycka i en av kommunerna. En kommun som i annat fall, till exempel efter begäran enligt 6 kap. 7 § LSO, bidrar med resurser till räddningsinsatsen kan däremot inte anses så berörd att räddningstjänsten i den kommunen kan övertas. Ett övertagande ska avse hela räddningstjänsten i den eller de aktuella kommunerna. Även om räddningstjänsten övertas av en statlig myndighet utgör det allt- jämt och är i bland annat ersättningshän- seende att anse som en del i den övertagna kommunens räddnings- tjänst. Av andra stycket framgår att när ett övertagande skett ankommer det på den statliga myndigheten att utse en räddningsansvarig. Den som är räddningsansvarig går in i räddningschefens ställe med det ansvar och de befogenheter som vanligen gäller räddningschefen en- ligt denna lag. Den räddningsansvariga får bland annat utse rädd- ningsledare men kan, liksom räddningschefen, utse sig själv till rädd- ningsledare. Den räddningsansvariga får också utöva och delegera de befogenheter som tillkommer räddningsledningen. Av bestämmelsen följer också att de behörighetskrav som gäller räddningschefen även ska gälla den räddningsansvariga. Kommunen ska ha tillsyn över att enskilda följer denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om hur tillsynen ska planeras och utföras. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka myndigheter som utövar tillsyn enligt LSO. Innehållet ändras och fördelas på tre para- grafer: 1, 1 a och 1 b §§. Överväganden finns i avsnitt 5.6 och 10.2. I första stycket regleras att kommunen liksom tidigare utövar till- syn över enskildas efterlevnad av lagen (se prop. 2002/03:119 s. 118). Det rör framför allt de skyldigheter som finns i 2 kap. LSO. Kom- munens tillsyn omfattar även myndigheter när de uppträder i egen- skap av ett privaträttsligt subjekt, till exempel som fastighetsägare. I andra stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet reger- ingen bestämmer att meddela föreskrifter om planering och utföran- de av tillsyn. Avsikten är att föreskrifter ska meddelas om formerna för tillsynshandläggningen och dess planerande. Däremot är avsikten att det fortfarande ska ankomma på kommunen att be- sluta till exempel hur ofta tillsyn ska ske. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska på nationell nivå främja att denna lag följs. Myndigheten ska samordna kommunernas verksamheter och stödja kom- munerna med råd och information. Myndigheten ska ha tillsyn över att kommunerna följer denna lag och före- skrifter som meddelats i anslutning till lagen. I paragrafen, som är ny, anges vilka uppgifter MSB ska ha som riktar sig mot främst kommuner, men även i viss mån enskilda. Övervägan- den finns i avsnitt 10.2. MSB ska enligt första stycket på nationell nivå främja efterlevnaden av lagen. Det innebär att MSB ska vidta olika åtgärder på ett generellt plan. Det kan vara fråga om att ge ut allmänna råd och vägledningar, genomföra informationskampanjer eller utveckla stödsystem som kommunerna kan använda. Enligt andra stycket ska MSB utföra uppgifter som riktar sig mer direkt mot kommunerna. Dels samordna kommunerna, dels stödja dem med råd och information. Vad gäller samordning så kan den på de områden där MSB har fått föreskriftsrätt bli tvingande för kom- munerna. På andra områden har MSB att på andra sätt verka för fri- villig samordning där det bedöms lämpligt. MSB ska också stödja kommunerna direkt med råd och information. Det kan till exempel vara om en kommun vill få råd om hur en vägledning förhåller sig till deras konkreta verksamhet i något avseende. Råd och information kan också i viss utsträckning ges i samband med tillsyn. Enligt tredje stycket ska MSB utföra tillsyn av kommunerna. Det är en granskande verksamhet för att kontrollera att kommunerna följer LSO och anslutande föreskrifter. Den myndighet som regeringen bestämmer ska ha den centrala tillsynen över statlig räddningstjänst. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska i andra fall utöva tillsyn över att statliga myndigheter följer denna lag och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen. Paragrafen är ny och reglerar tillsyn över statliga myndigheter. I första stycket regleras tillsynen över statlig räddningstjänst. Ingen materiell förändring är avsedd. I andra stycket anges att MSB har tillsyn över statliga myndig- heters skyldigheter enligt LSO och anslutande föreskrifter när det inte är fråga om statlig räddningstjänst. Kommunen har rätt att få tillträde till byggnader, lokaler och andra anlägg- ningar för tillsyn. Kommunen har också rätt att få de upplysningar och hand- lingar som behövs för tillsynen. Kommunen får meddela de förelägganden och förbud som behövs i en- skilda fall för att denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen ska efterlevas. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Om någon inte vidtar en åtgärd som denne är skyldig att vidta enligt föreläggande, får kommunen vidta åtgärden på dennes bekostnad. Paragrafen innehåller befogenheter som är avsedda att utövas vid tillsyn över enskilda. Den förtydligas så att det klargörs att dessa befogenheter, som beträffande första stycket dessutom är straffsanktionerade, en- dast avser kommunens tillsyn över enskilda. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.6. Statliga tillsynsmyndigheter har rätt att av den som tillsynen avser få de upp- lysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Om en kommun inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag eller före- skrifter som meddelats i anslutning till lagen får Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap förelägga kommunen att åtgärda bristerna. Ett sådant föreläggande får förenas med vite om ett tidigare föreläggande inte har följts eller det annars finns särskilda skäl. Paragrafen är ny. Den innehåller regler om förfarandebefogenheter och ingripande från statliga tillsynsmyndigheter. Överväganden finns i avsnitt 10.2.5 och 10.2.6. Av första stycket framgår att de statliga tillsynsmyndigheterna har rätt att få de upplysningar och handlingar behövs för tillsynen. I andra stycket anges att MSB får förelägga en kommun att av- hjälpa brister i kommunens utförande av sina skyldigheter enligt LSO. Ett sådant föreläggande måste konkret ange i vilket avseende kom- munen brister i sina skyldigheter och hur det kan åtgärdas. Kommu- nen har alltid möjlighet att själv välja hur den ska uppfylla sina skyl- digheter och kan göra det på annat sätt, så länge bristerna åtgärdas. I tredje stycket anges att ett föreläggande enligt andra stycket får förenas med vite. Avsikten är att detta endast i undantagsfall ska till- gripas. Det krävs att kommunen inte följt ett föreläggande enligt andra stycket eller det annars föreligger särskilda skäl. Särskilda skäl kan före- ligga när det av någon särskild anledning kan förväntas att kommunen inte kommer att följa ett föreläggande som inte förenas med vite. För ett vitesföreläggande gäller reglerna i lagen (1985:206) om viten. Kommunen får föreskriva att en avgift ska betalas för tillsyn som föranletts av bestämmelserna i 2 kap. 2 §. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att kommunen får ta ut avgift för tillsynsbesök vid tillsyn enligt 2 kap. 2 §. Bestämmelsen ändras på så sätt att avgiften ska få tas ut för tillsyn i stället för till- synsbesök. Överväganden finns i avsnitt 5.7. När det behövs, är var och en som under kalenderåret fyller lägst arton och högst skyldig att medverka i räddningstjänst, i den mån hans eller hennes kunskaper, hälsa och kroppskrafter tillåter det. Tjänsteplikten fullgörs på begäran av räddningsledningen. Bland dem som är tjänstepliktiga enligt första stycket och som är bo- satta i kommunen får en nämnd som avses i 3 kap. 11 § ta ut lämpliga per- soner för att ingå i kommunens räddningsvärn. I första hand ska frivilliga tas ut. Den som tagits ut är skyldig att delta i övning med räddningsvärnet under högst . Paragrafen innehåller ändringen att det ankommer på räddningsled- ningen, inte räddningsledaren, att utöva befogenheten i paragrafen. Se kommentarerna till 3 kap. 16 och 16 a §§. Om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön inte lämpligen kan hindras på något annat sätt, får räddningsledningen vid en räddnings- insats bereda sig och medverkande personal tillträde till annans fastighet, avspärra eller utrymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt göra andra ingrepp i annans rätt, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som vållas genom ingreppet och omständigheterna i övrigt. Sådana ingrepp får också göras av en nämnd som avses i 3 kap. 11 § eller, i fråga om statlig räddningstjänst, av den myn- dighet som ansvarar för räddningstjänsten. Om en statlig myndighet i en- lighet med vad som sägs i 4 kap. 10 § första stycket har tagit över ansvaret för den kommunala räddningstjänsten, får ingrepp göras av den myndig- heten i stället för av den kommunala nämnden. Vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen får, under de förutsätt- ningar som anges i första stycket eller om det är nödvändigt för att göra det möjligt att åter använda den förorenade egendomen, den myndighet som ansvarar för saneringen göra sådana ingrepp i annans rätt som anges i första stycket. Förbud eller föreläggande som avses i 7 kap. 5 § lagen (1980:424) om åt- gärder mot förorening från fartyg får meddelas med stöd av denna paragraf bara om Transportstyrelsens beslut inte kan avvaktas. Se kommentaren ovan under 1 §. En statlig myndighet eller en kommun är skyldig att med personal och egen- dom delta i en räddningsinsats på begäran av räddningsledningen och vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen på anmodan av den myndighet som ansvarar för saneringen. En sådan skyldighet föreligger dock endast om myndigheten eller kommunen har lämpliga resurser och ett deltagande inte allvarligt hindrar dess vanliga verksamhet. Se kommentaren ovan under 1 §. Den som på grund av tjänsteplikt eller frivilligt med räddningsledningens samtycke har medverkat i räddningstjänst enligt denna lag eller i övning i sådan tjänst har rätt till skälig ersättning för kostnader för resa och uppe- hälle samt för arbete och tidsspillan enligt bestämmelser som meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Rätten till ersättning omfattar också skada på kläder och andra personliga tillhörig- heter. Första stycket gäller inte den som har fått ersättning av någon annan eller på grund av tjänst eller annars genom avtal har rätt till ersättning för medverkan i räddningstjänst. Se kommentaren ovan under 6 kap. 1 §. Ett beslut av räddningsledningen om fullgörande av tjänsteplikt enligt 6 kap. 1 § eller om ingrepp i annans rätt enligt 6 kap. 2 § får överklagas hos läns- styrelsen. I övrigt får räddningsledningens beslut enligt denna lag eller före- skrifter som meddelats med stöd av lagen inte överklagas. Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får, om det har fattats av en nämnd eller av någon som handlat på en kommuns vägnar, överklagas hos . beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Se kommentaren ovan under 6 kap. 1 §. En statlig tillsynsmyndighets beslut får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Detsamma gäller en statlig myndighets beslut enligt 6 kap. 2 och 5 §§ eller 7 kap. Beslut av statlig myndighet enligt 7 kap. 1 § får dock inte överklagas. Om en kommun överklagar ett beslut enligt 5 kap. 2 a § eller 7 kap. 2 eller 3 §§, ska Myndigheten för samhällsskydd och beredskap vara kommunens motpart sedan handlingarna i ärendet har överlämnats till domstolen. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av vissa beslut av statliga myndigheter. Överväganden finns i avsnitt 10.2.5. Genom gällande lydelse av första stycket har kommunen rätt att överklaga ett föreläggande som MSB utfärdat mot kommunen. Stycket ändras inte. För att den myndighet som först fattat ett beslut ska vara motpart i allmän förvaltningsdomstol måste det, när klaganden inte är en en- skild part, finns ett särskilt stadgande om detta. Genom införandet av en hänvisning till 5 kap. 2 a § införs detta i fråga om överklagande av MSB:s beslut att meddela en kommun föreläggande. Det medför att MSB blir motpart till kommunen i processen. 13.2Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor 1 och 2 §§ upphävs De innehåller bestämmelser beträffande skriftlig redogörelse enligt 2 kap. 3 § LSO som utmönstras. De handlingsprogram som avses i 3 kap. 3 och 8 §§ lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska innehålla uppgifter om samverkan med andra kommuner och med statliga myndigheter och enskilda. I de handlingsprogram som avses i 3 kap. 8 § samma lag ska en kommun i förekommande fall lämna uppgift om hamnar och deras gränser i vatten. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får meddela närmare före- skrifter om vad de handlingsprogram som avses i 3 kap. 3 och 8 §§ samma lag ska innehålla och hur de ska struktureras. Paragrafens första och andra stycket har ändrats redaktionellt och det tredje stycket är nytt. MSB bemyndigas i tredje stycket att när- mare föreskriva hur kommunens handlingsprogram ska se ut och vad de ska innehålla för att de ska bli nationellt likformiga och jämför- bara. Med närmare föreskrifter avses verkställighetsföreskrifter en- ligt 8 kap. 7 § första stycket 1 RF. Överväganden finns i avsnitt 4.5. När en kommun antar eller ändrar ett handlingsprogram ska detta sändas till , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap samt de kom- muner och andra berörda aktörer med vilka samverkan inom förebyggande arbete eller räddningstjänst sker. Paragrafen innehåller en skyldighet om kommunicering av hand- lingsprogram. En följdändring införs i bestämmelsen på grund av att kommunerna själva ska besluta hur ett handlingsprogram ska antas. Den innehåller bestämmelser beträffande regeringens möjlighet att enligt 3 kap. 3 och 8 §§ LSO besluta om änd- ring i kommunernas handlingsprogram som tas bort. Överväganden finns i avsnitt 10.2.5. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska sammanställa de redogörel- ser av olycksundersökningar som kommunerna sänder till myndigheten enligt 3 kap. 10 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Myndigheten får meddela föreskrifter om vad redogörelserna ska innehålla samt hur de ska sändas till myndigheten. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser rörande nationell sam- manställning av olycksundersökningar enligt 3 kap. 10 § LSO. Över- väganden finns i avsnitt 10.7. I första stycket anges myndighetens uppgift i detta avseende som meddelas med stöd av regeringens restkompetens. I att redogörelser för undersökningarna ska sammanställas ligger minst att de hållas ordnade men det förutsätts att även bearbetning kommer ske enligt vad myndigheten närmare bestämmer. Bestämmelsen är en special- reglering i förhållande till MSB:s bredare uppdrag i 11 § i MSB:s in- struktion att se till att erfarenheter tas till vara från inträffade olyckor och kriser. MSB får genom bestämmelsen i andra stycket ett bemyndigande att bestämma närmare hur redogörelserna ska se ut och hur de ska sändas till myndigheten. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får meddela föreskrifter om kom- munens ledningssystem för räddningstjänst samt om märkning av personalens arbetsklädsel, fordon och annan utrustning. Paragrafen är ny och innehåller ett bemyndigande för MSB att med- dela föreskrifter om ledningssystemet samt märkning av personalens arbetskläder, fordon och annan utrustning. Se kommentaren till 3 kap. 16 b § LSO. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får i enlighet med 3 kap. 16 c § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor besluta vilken kommun som ska an- svara för ledning av en räddningsinsats när den berör flera kommuner och de berörda kommunernas räddningsledningar inte skyndsamt fattat beslut om detta. Paragrafen är ny. Den innehåller en bestämmelse om att MSB är den myndighet som ska fatta beslut enligt 3 kap. 16 c § andra stycket LSO. Se kommentaren till den paragrafen. Behörig att vara räddningschef eller räddningsledare i räddnings- tjänst är den som genomgått särskild utbildning hos Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap eller hos . Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får meddela föreskrifter om vilken utbildning som ska krävas för sådan behörighet. Paragrafen innehåller bestämmelser om behörighet för rädd- ningsledare i . Paragrafen ändras på så sätt att den även ska gälla räddningschefen. Se avsnitt 8.2.6 för närmare överväganden. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får ta över ansvaret för kom- munal räddningstjänst enligt 4 kap. 10 § lagen (2003:778) skydd mot olyckor.