sou · H6B329 · 2018-04-10 00:00:00 — Rekommendationerna är tydliga med att reell kompetens utgör en egen behörighetsgrund vid sidan av den formella behörig- heten. Den som bedömts ha grundläggande behörighet till högskole- utbildning på grundnivå och/eller till specifik utbildning på grundval av reell kompetens är behörig på samma sätt som den som är behörig på formella meriter. I rekommendationerna diskuteras frågan om åldersgräns för när någon ska anses ha uppnått tillräcklig reell kompetens för att vara aktuell för en valideringsprocess. En riktlinje i rekommendationerna är att bör ha gått efter avslutat ungdomsgymnasium 19 (2003) Rekommendationer för arbetet med att validera reell kompetens inom högskolan. Rekommendationerna har i mindre delar reviderats av 2009 och 2012. Erkännande av tidigare lärande för att det ska finnas förutsättningar för att reell kompetens har utvecklats. Information till sökande om bedömning av reell kompetens för behörighet I samband med en ansökan till en utbildning prövas behörigheten. Rekommendationerna anger att om inga handlingar finns som styrker behörigheten ska den sökande få meddelande om att denna inte är uppfylld och möjlighet att komplettera ansökan. Med- delandet bör innehålla information om att både formella meriter och reell kompetens kan ligga till grund för behörighet. Meddelandet bör också ge anvisningar om hur den sökande ska gå tillväga för att hans eller hennes reella kompetens ska kunna prövas. Även kompetens som inte är styrkt skriftligen ska beaktas så långt det är möjligt. En behörighetsbedömning ska också kunna göras utanför en antagningsomgång då frågan om behörighet är viktig för en sökandes fortsatta studier. Så långt det är möjligt ska den sökande kunna få ett förhandsbesked (om behörighet). Av detta ska framgå för vilken utbildning och vilken/vilka terminer det gäller och beskedet ska bifogas vid en ansökan. Rekommendationerna innehåller utförliga anvisningar för hur bedömningen av den reella kompetensen ska göras. Den sökande ska alltid ges tillfälle att skriftligen utförligt beskriva sin reella kompetens, hur den förvärvats och på vilket sätt den ger förutsättningar att tillgodogöra sig den sökta utbildningen. Högskolorna ska även tillhandahålla information om hur man ansöker om förhandsbesked, vad som ska bifogas, hur länge ett för- handsbesked är giltigt, hur processen går till och vilka möjligheter till hjälp och rådgivning som finns. Ett generöst förhållningssätt till tillgodoräknande I rekommendationerna framhålls att rätten till tillgodoräknande är viktig för det livslånga lärandet och att högskolan ska främja ett generöst förhållningssätt till tillgodoräknande. I föreskrifter och arbetsordningar ska högskolan ge exempel på de metoder som används i prövningen för tillgodoräknande av reell kompetens. Erkännande av tidigare lärande I examensbeviset ska tillgodoräknandet dokumenteras med tydlig koppling till den utbildning eller yrkeserfarenhet som tillgodoräk- nandet grundar sig på. Rekommendationerna anger också att läro- sätena bör samverka vid bedömningar och så långt det är möjligt hjälpa varandra att bedöma ansökningar om tillgodoräknande av reell kompetens om kompetens saknas för att göra prövningen vid det lärosäte där den sökande ansökt om tillgodoräknande. Tydlig dokumentation av behörighets- och tillgodoräknandebeslut För att effektivisera arbetet och garantera rättssäkerheten för den sökande anger rekommendationerna att besluten och grunderna för dessa bör vara öppet och tydligt dokumenterade. Av dokumenta- tionen ska framgå vad prövningen gäller, vilken kompetens den sökande har, hur kompetens som inte kunnat styrkas skriftligen erkänts och vad prövningen resulterade i. Lärosätena ska normalt godta varandras bedömningar Ett beslut om behörighet från ett lärosäte har inte nationell giltighet. Om en sökande bedömts behörig till grundläggande högskoleutbild- ning ska dock denna bedömning enligt rekommendationerna godtas av andra högskolor. Om någon bedömts ha behörighet till grund- läggande högskoleutbildning och särskild behörighet för viss utbild- ning gäller att bedömningen normalt ska godtas av andra högskolor för behörighet till utbildning med likartat innehåll. Inte heller tillgodoräknandebeslut har nationell giltighet. Rekom- mendationerna anger dock att ett tillgodoräknande för examen vid en högskola normalt ska godtas av andra högskolor förutsatt att examensinnehållet inte väsentligt skiljer sig åt. 3.4.3Uppföljning av utvecklingen av bedömning av reell kompetens gjorde () en uppföljning av lärosätenas arbete med bedömning av reell kompetens. En arbetsgrupp gavs i uppdrag att följa upp hur Erkännande av tidigare lärande regelverk och rekommendationer tillämpades på universitet och hög- skolor. I uppdraget ingick också att undersöka vilka ekonomiska konsekvenser reformen fått för lärosätena. Vidare ingick att följa upp utvecklingen av beslutsprocesser för bedömning av reell kompetens och hur sådana beslut dokumenterades. Uppdraget genomfördes med hjälp av en enkät ställd till samtliga lärosäten, genom studiebesök och genom att ta del av studier och utredningar som berörde frågan om reell kompetens. Mycket hade skett men hinder kvarstod I arbetsgruppens rapport20 konstaterades att det visserligen skett mycket i arbetet med reell kompetens men att flera av de hinder för en framgångsrik etablering av arbetet som identifierats i SUHF:s valideringsprojekt fortfarande fanns kvar. Av enkätsvaren framgick att nära nog samtliga universitet och hög- skolor tillhandahöll information om vad bedömning av reell kom- petens är, hur ansökningsförfarandet går till och hur beslutsprocessen ser ut. Informationen var relativt enhetlig med avseende på bedöm- ning av reell kompetens för behörighet men mer varierad vad gällde tillgodoräknande respektive förhandsbesked. Majoriteten av läro- sätena lämnade få eller inga förhandsbesked och det lämnades sällan information om möjlighet till förhandsbesked. Lärosätena följde med några få undantag. Resultatet av enkäten visade också att ett ökat samarbete mellan lärosätena vid bedömningar inte kommit till stånd. Merparten av bedömningarna gjordes lokalt vid de enskilda högskolorna. Av enkät- svaren framgick också att intresset att få sin reella kompetens be- dömd hade ökat men att få blev behöriga. Det tydligaste budskapet från lärosätena var att arbetet med bedöm- ning av reell kompetens både hade medfört en ökad arbetsbelastning och tagit allt större resurser i anspråk. 20 (2004) Validering av reell kompetens 2004 – hur har det gått? Erkännande av tidigare lärande att det tar tid att utarbeta fungerande modeller och att informera om och sprida kunskap om arbetet med bedömning av reell kompetens. I likhet med den föregående rapporten framhölls att det största hindret var avsaknaden av positiva ekonomiska incitament. För att lägga grunden till ett väl fungerande och långsiktigt arbete med validering av reell kompetens menade arbetsgruppen att förändringar i resurstilldelningssystemet borde övervägas. I rapporten framhölls att flera undersökningar och uppföljningar visat att vali- dering medför avsevärda kostnader. De särskilda medel som till- delats för utvecklingsarbetet hade varit betydelsefulla och avgörande för att arbetet skulle kunna påbörjas. När tillfälliga ekonomiska resurser upphör, förändras emellertid förutsättningarna för att nå goda resultat. 3.5Hur gick det sedan? kompetens vid bedömning av behörighet och tillgodoräknande21 var resultatet av ett uppdrag att följa och stödja lärosätenas arbete med bedömning av reell kompetens som myndig- heten fick regleringsbrev. I uppdraget ingick också att lyfta goda exempel och att ur dessa ta fram kvalitetssäkrade metoder för bedömning av reell kompetens. Rapporten bygger bland annat på svaren på en enkät som skickades till lärosätena. Utifrån analyserna av enkätsvaren och de processer lärosätena redogjort för samt genom- gång av information på lärosätenas hemsidor bedömde Högskole- verket att det saknades heltäckande lösningar för att bedöma reell kompetens. Reell kompetens för behörighet En majoritet av lärosätena hade riktlinjer och rutiner för bedömning av reell kompetens för både grundläggande och särskild behörighet. I allmänhet saknades dock tydliga bedömningskriterier. Bedöm- ningarna gjordes ofta av antagningshandläggare, men vid några läro- 21 (2009) Reell kompetens vid bedömning av behörighet och tillgodoräknande. Erkännande av tidigare lärande säten fanns även antagningsråd bestående av flera personer med ansvar att bedöma reell kompetens. Prövningen gjordes i första hand utifrån den dokumentation den sökande bifogat och det var ovanligt med prov eller tester vid bedömningarna. Av enkätsvaren framgick också att många lärosäten prövade reell kompetens innan eventuellt undantag från behörighetskrav gjordes. Detta menade stämde väl överens med såväl högskoleförordningen som . indikerade enkätsvaren att det var vanligare att sökande beviljades undantag än att de bedömdes behöriga på grundval av reell kompetens. De flesta lärosätena uppgav att det fanns möjlighet för sökande att få sin behörighet prövad mellan antagningsomgångarna och där- igenom få ett förhandsbesked. Även om en majoritet av lärosätena på så sätt följde kring förhandsbesked om behörighet så fanns en viss restriktivitet och vid en del läro- säten gavs förhandsbesked i mån av tid och resurser. Information om möjligheten till förhandsbesked saknades ofta på lärosätenas hemsidor. En överväldigande majoritet av lärosätena uppgav även att de följde om att lärosätena ska godta varandras behörighetsbedömningar. I redovisningen av enkätsvaren lyftes också meritvärdesproble- matiken, det vill säga att behöriga genom reell kompetens saknade ett meritvärde att konkurrera med och därmed riskerade att inte bli antagna till utbildningar med högt söktryck. Reell kompetens för tillgodoräknande Något mindre än hälften av lärosätena uppgav i enkätsvaren att de hade riktlinjer och rutiner för handläggning av bedömningar av reell kompetens för tillgodoräknande. saknades riktlinjer för läro- sätet som helhet men fanns på institutionsnivå. Många lärosäten upp- gav att sådana bedömningar var relativt ovanliga vilket bidragit till att riktlinjer och metoder inte tagits fram. Det saknades samlade metoder och arbetssätt vid prövningarna, både mellan och inom lärosäten. Även det faktum att rätten att besluta om tillgodoräk- nande kan delegeras lyftes som orsak till olika tillämpningar inom ett lärosäte. Erkännande av tidigare lärande Enligt enkätsvaren godtog lärosätena oftast varandras bedömningar i samband med tillgodoräknande. Prövningar för behörighet och tillgodoräknande gjordes vanligen skilda från varandra även i de fall processerna skulle kunna ha samordnats. Som skäl angav lärosätena att det fanns en skillnad i processerna mellan att bedömas ha förut- sättningar att klara en viss kurs och att ha kunskaper motsvarande kursens mål. konstaterade att lärosätena samarbetade även vad gällde bedömning av reell kompetens för tillgodoräknande. I första hand rörde det sig om ett informellt samarbete men mer utvecklade samarbeten fanns inom exempelvis de nationella projekten (se avsnitt 3.6.1) och , särskild lärarutbildning. Svårigheter i arbetet med bedömning av reell kompetens Resursfrågan framkom i enkäten som ett av de viktigaste problemen för lärosätenas arbete med bedömning av reell kompetens. Läro- sätena såg bedömning av reell kompetens som mycket tids- och resurskrävande. Att bedömningen kostar pengar och att högskolan förlorar ersättning för studentprestationer vid tillgodoräknande fram- hölls som en bidragande faktor till att intresset för att arbeta med bedömning av reell kompetens för tillgodoräknande var lågt. En annan synpunkt var att antalet ansökningar om bedömning av reell kompetens var lågt och att det arbete som lades ner inte stod i proportion till resultatet. Bedömning av yrkeserfarenhet i för- hållande till formell utbildning upplevdes som svårt eftersom det saknades tydliga och enkla kriterier för bedömning. Bestämmelserna i högskoleförordningen upplevdes som otydliga. Lärosätena tyckte det var problematiskt att hålla isär begreppen reell kompetens, motsvarandebedömning och undantag vid behörig- hetsbedömningarna. Kunskaperna på lärosätena om högskoleförord- ningens bestämmelser beskrevs som låga och intresset var ofta svagt. Ytterligare en aspekt som lyftes av flera lärosäten var rättvise- och rättssäkerhetsaspekten. Lärosätena menade att det givet de olika förkunskaper och erfarenheter olika sökande åberopar var mycket svårt att garantera likvärdiga bedömningar. Erkännande av tidigare lärande Lärosätena såg också möjligheter Universitet och högskolor såg även möjligheter i arbetet med be- dömning av reell kompetens. Flera högskolor menade att arbetet var ett sätt att bredda studentgruppen och motverka snedrekryteringen till högskolan. Lärosätena framhöll också de samhällsekonomiska vinsterna med prövning av reell kompetens för behörighet och till- godoräknande i form av kortare vägar till högskolan för bland annat invandrare och sökande från studieovana miljöer. Även vinsterna för den enskilde genom förkortad studietid lyftes fram. Några lärosäten menade också att bedömning av reell kompetens kunde medföra vinster för högskolan i form av ökad rekrytering och ett bättre utnyttjande av utbildningsplatser. Arbetet kunde även höja kvaliteten på utbildningen, genom mer utvecklade lärandemål för kurser och utbildningar och en utveckling av kursplanerna. Även pedagogiska överväganden kring hur man möter studenter med olika erfarenheter och hur dessa erfarenheter kan vara berikande för andra studenter med mer traditionell bakgrund lyftes fram som kvalitets- höjande faktorer. utmynnade i ett antal rekommendationer till lärosätena. Dessa tog sin utgångspunkt i verkets uppfattning att bedömningar av reell kompetens måste uppfattas som legitima, rätt- visa, rättssäkra och pålitliga. För att säkerställa detta var det nöd- vändigt att högskolorna skapade en organisatorisk struktur med klart definierad ansvarsfördelning och tydliga rutiner för uppföljning, utvärdering och kvalitetskontroll. I ett kvalitetssäkringssystem för bedömning av reell kompetens måste enligt vissa komponenter ingå: Erkännande av tidigare lärande Hela ansvaret för att beskriva sin kompetens kunde inte läggas på den sökande. Vägledning var viktig i bedömnings- processen och förslag lämnades på hur en sådan kunde orga- niseras. Skäl till att få ansökte om att få sin reella kompetens bedömd var att lärosätenas information var bristfällig och att de inte nådde ut med informationen i tillräckligt stor utsträckning. Informationen till presumtiva sökande borde därför bli mer ut- förlig och lärosätena borde försöka hitta nya sätt att nå ut med informationen. Lärosätena rekommenderades att avsätta till- räckliga resurser för att säkerställa en hög kvalitet i bedömningarna av reell kompetens. Att kunna definiera det som ska bedömas utgör första steget i en bedömningsprocess. För att kunna gå vidare med en bedömning behövdes tydliga bedömningskriterier. Läro- sätena rekommenderades att samarbeta kring att ta fram beskriv- ningar för faktiska förkunskapskrav. Lärosätena rekommenderades att ta fram ett dokument för kvalitetssäkring som skulle innehålla en beskriv- ning av organisation av och ansvarsfördelning inom processerna för bedömning av reell kompetens. Dokumentet borde också om- fatta strategier för förankring, genomförande och uppföljning samt uppgifter om de nationella och lokala regelverk som styr arbetet med bedömning av reell kompetens. För att säkra kvaliteten och tillförlitligheten i bedömningarna rekommenderades lärosätena att säkerställa att bedömningarna gjordes av en grupp med de kvalifikationer och kompetenser som behövdes för att kunna göra bedömningar. I enkäten ställde också frågor om hur lärosätena tänkte sig det fortsatta arbetet med reell kompetens och vad som behövdes för att utveckla detta. Flera lärosäten uppgav att mer eko- nomiska resurser var en förutsättning för att arbetet skulle fortsätta Erkännande av tidigare lärande Bristen på resurser ansågs påverka både bedömnings- processen och framtagandet av metoder för bedömning. Många lärosäten upplevde även att det saknades riktlinjer och rutiner och efterlyste sådana både från och sida. Andra önskemål var mer samarbete mellan lärosätena och ett nationellt för- hållningssätt till reell kompetens. Några lärosäten förordade bättre tekniskt stöd, till exempel i form av ett virtuellt nationellt system där bedömningarna kunde göras tillgängliga i en sökbar databas. Flera lärosäten framhöll också att tydligare information om reell kom- petens till sökande var en viktig faktor. I departementspromemorian Validering med mervärde (Ds 2016:24) lämnades förslag och bedömningar som syftade till att förtydliga vissa delar av regelverket om validering och att tydliggöra roll- och ansvarsfördelning mellan olika aktörer. Målsättningen var att öka tillgången till validering såväl inom utbildningssystemet som i arbets- livet. Fler personer behövde få möjlighet att få sin kompetens kart- lagd, bedömd och erkänd. Vad gäller validering inom högskolan konstaterades i prome- att verksamheten inte fungerade tillfredsställande. En del av de problem i arbetet med att bedöma reell kompetens som redovisades i återgavs. Till dessa hörde att bedöm- ningarna hade låg prioritet och att lärosätena ansåg det vara svårt att bedöma reell kompetens. Vidare framhölls att det saknades samlade metoder och arbetssätt. I promemorian drogs slutsatsen att Hög- skoleverkets beskrivning av situationen i stor utsträckning fort- farande var giltig . Promemorian tog också upp problemet med avsaknaden av statistik om omfattningen av lärosätenas arbete med bedömning av reell kompetens. Samlad uppföljning av hur många som bedömts behöriga med reell kompetens som behörighetsgrund saknades och i högskolornas redovisning av tillgodoräknanden gick det inte att skilja sådana som baserades på reell kompetens från tillgodoräknanden grundade på tidigare studier. Det konstaterades att det fanns ett utvecklingsbehov för att åstadkomma samlad och kvalitetssäkrad statistik. I promemorian gjordes därför bedömningen att Univer- Erkännande av tidigare lärande sitetskanslersämbetet borde ges i uppdrag att i samarbete med Universitets- och högskolerådet lämna förslag på hur en förbättrad statistisk uppföljning av universitets och högskolors bedömning av reell kompetens för behörighet och tillgodoräknande kan utformas. I övrigt lämnades inga nya förslag avseende validering inom hög- skolan, utan promemorian hänvisade till det utvecklingsarbete som inletts (se avsnitt 3.7). 3.6Validering inom särskilda utbildningssatsningar Högskolornas arbete med validering har även utvecklats genom särskilda utbildningssatsningar där validering av tidigare lärande för behörighet och/eller för tillgodoräknande har ingått som en viktig beståndsdel. Samtliga särskilda satsningar återfinns inom lärarutbild- ningsområdet och vanligen har de reglerats med särskilda förord- ningar. Nedan beskrivs två av dessa utbildningssatsningar som fort- farande pågår och som särskilt fokuserat på att utveckla arbetet med validering för tillgodoräknande. 3.6.1Vidareutbildning av lärare () Vidareutbildning av lärare som saknar lärarexamen ()22 är ett nationellt projekt som inleddes . Syftet med , som förlängts till 2030, är att säkra kvaliteten i undervisningen genom att göra det möjligt för yrkesverksamma lärare som saknar yrkesexamen att komplettera sin utbildning till en lärarexamen. är inte den första satsningen med detta syfte. Till tidigare liknande satsningar hör Särskild lärarutbildning, , II och III, och även Komplet- terande lärarutbildning, KUT. Inom förekommer validering både för behörighet och för tillgodoräknande. Den långvariga satsningen har inneburit att kom- petens om validering och bedömning av kunskaper och färdigheter som förvärvats i yrkesverksamhet har byggts upp på de lärosäten som 22 regleras i förordningen (2011:689) om vissa behörighetsgivande examina för legitima- tion som lärare och förskollärare och om högskoleutbildningar för vidareutbildning av lärare och förskollärare som saknar lärar- eller förskollärarexamen samt i förordningen (2013:831) med ändringar i den nämnda förordningen. Erkännande av tidigare lärande medverkar i projektet. Gemensamma metoder och bedömnings- kriterier har tagits fram. Resurstilldelningen till dessa utbildningar är högre än till den reguljära lärarutbildningen, vilket möjliggör be- dömnings- och valideringsarbetet, individanpassning, utveckling av särskilda kurser m.m.23 Åtta lärosäten har i uppdrag att ge utbildningen inom : , , , , , , och . Det nationella sam- ordningsansvaret för ligger på . Förordningen har satsningen pågått ändrats och den senaste ändringen möjliggjorde för obehöriga för- skollärare med mångårig yrkeserfarenhet att genomgå vidareutbild- ningen. En förskollärarexamen omfattar 210 högskolepoäng. För obehöriga förskollärare med minst åtta års arbete i anställning som förskollärare finns möjlighet att inom validera kun- skaper och färdigheter som utvecklats genom tidigare utbildning och i yrkesverksamhet inför antagning till kompletteringsstudier om 30 högskolepoäng inom den utbildningsvetenskapliga kärnan. Den som antas till vidareutbildningen måste kunna styrka att han eller hon har utvecklat de kunskaper och färdigheter som krävs inom det förskolepedagogiska ämnesområdet, motsvarande 120 högskolepoäng. Valideringen av den sökandes tidigare förvärvade kunskaper och färdigheter görs mot bedömningskriterier som utarbetats utifrån examensmålen för förskollärarexamen. Den sökandes kunskaper och färdigheter kan baseras på tidigare högskoleutbildning, annan utbild- ning eller yrkesverksamhet som förskollärare. Cirka 100 obehöriga förskollärare med lång yrkeserfarenhet har antagits till denna vidare- utbildning per år.24 För erfarna ämneslärare utan tillräcklig ämnesutbildning för att vara behöriga lärare ges möjlighet att genom validering visa att man uppfyller ämneskraven i undervisningsämnet. Lärosäten inom har utvecklat en metod för att synliggöra och säkerställa kunskaper och kompetens inom ämnesdidaktik inklusive metodik motsvarande 30 högskolepoäng. En ”valideringskurs” med detta innehåll erbjuds som ett alternativ till att läsa ytterligare 30 högskolepoäng inom 23Ds 2016:24, s. 156. 24Vidareutbildning av lärare (2016) Validering av förskolepedagogiskt område. Erkännande av tidigare lärande har totalt drygt 90 studenter påbörjat valideringskursen och drygt 50 studenter har avslutat den. Majori- teten av validanderna klarade valideringen under den termin som arbetet påbörjades.25 Inom ramen för Lärarlyftet II som pågår kan legiti- merade lärare få fortbildning för att bli behöriga i alla de skolformer, årskurser och ämnen som de undervisar i. har deltagare i Lärarlyftet erbjudits möjlighet att få sina kunskaper och färdigheter validerade för tillgodoräknande. fick i särskilt uppdrag från regeringen att tillsammans med andra lärosäten utveckla nationella former för kartläggning och likvärdig bedömning vid sådan validering.26 Utvecklingsarbetet bedrevs med särskilda medel –2015. Lärarlyftet är en satsning som bland annat vänder sig till lärare som vill utöka sin legitimation med fler behörigheter eller erhålla en speciallärarexamen. För att delta i en kurs i Lärarlyftet måste den sökande ha en behörighetsgivande lärarexamen och redan undervisa i ett ämne som han eller hon saknar behörighet i. Det krävs också att den sökande är anställd av en kommun eller friskola och att arbets- givaren godkänt deltagandet. Lärarlyftet bedrivs i uppdragsutbild- ningsform på uppdrag av Statens skolverk.27 Valideringen inom Lärarlyftet innebär en kartläggning och bedöm- ning av den sökandes kunskaper och färdigheter i förhållande till lärandemålen för den eller de kurser som han eller hon är antagen till.