sou · H6B323 · 2018-03-28 00:00:00 — 23 § Om en bidragsmottagare är återbetalningsskyldig enligt 22 §, ska respektive Författarfonden besluta att helt eller delvis kräva tillbaka bidraget, inklusive ränta enligt räntelagen (1975:635). Om det finns särskilda skäl, får och Författarfonden besluta att efterge återkrav helt eller delvis. 24 § och Författarfonden får meddela de före- skrifter som behövs för verkställigheten av denna förordning. 25 § Beslut enligt denna förordning får inte överklagas. Denna förordning träder i kraft . Genom förordningen upphör förordning (1976:528) om bidrag till konstnärer, förordning (1983:190) om pensionsgrundande konstnärsbidrag m.m. och förordning (1989:500) om vissa sär- skilda insatser på kulturområdet. Äldre föreskrifter gäller fort- farande i fråga om bidrag som beviljats före ikraftträdandet. 2Uppdraget och dess genomförande Enligt direktiven (dir. 2016:93) ska en särskild utredare göra en översyn av de statliga insatserna och villkoren för professionellt verksamma konstnärer. Utredaren ska bedöma hur de statliga in- satserna bidrar till att nå de kulturpolitiska målen och föreslå even- tuella förändringar av insatserna för att anpassa dem till nuvarande förutsättningar och behov. Direktiven återges i bilaga 1. Direktiven kan sammanfattas i fyra teman som också varit sty- rande för hur arbetet har bedrivits: –En uppdaterad nulägesbild: Utredningen ska kartlägga och be- skriva konstnärernas förutsättningar att verka professionellt. Utifrån relevanta samhällsförändringar ska definitionen av be- greppet professionell konstnär analyseras. Ett särskilt delupp- drag avser en samlad kartläggning av digitaliseringens konse- kvenser för konstnärligt yrkesutövande. –En modern, jämlik och flexibel stödordning: Utredningen ska – med utgångspunkt i relevanta samhällsförändringar – analysera de befintliga statliga ersättnings- och stödsystemen för konst- närer och vid behov föreslå förändringar i systemen som kan underlätta konstnärernas förutsättningar att vara verksamma. Översynen ska beakta hur de statliga ersättnings- och stöd- systemen och socialförsäkringssystemen förhåller sig till varandra. Uppdraget och dess genomförande –Förutsättningar för konstnärlig yrkesverksamhet i hela landet: Utred- ningen ska analysera hur införandet av kultursamverkansmodellen har påverkat förutsättningarna att verka som professionell konst- när och föreslå eventuella förändringar för att förbättra möjlighet- erna att verka som professionell konstnär i hela landet. –Ett internationellt perspektiv: Utredningen ska i analyser och förslag sätta konstnärernas villkor och den svenska konstnärs- politiken i ett nordiskt och europeiskt perspektiv och, i den ut- sträckning det är relevant, i ett bredare internationellt pers- pektiv. Om möjligt ska goda exempel lyftas fram. Under utredningsarbetets dialoger med myndigheter och intres- senter på det konstnärspolitiska området har diskussionerna utgått från dessa fyra teman. De har också varit styrande för hur utred- ningens bedömningar och förslag har utformats. Utredningen har arbetat öppet och transparent utifrån en kom- munikationsplan med utgångspunkt i de värderingarna. Målet har varit att alla som vill ska kunna ta del av utredningens uppdrag och få en tydlig inblick i utredningens arbete med möjlighet att föra fram idéer och inspel. Med dessa utgångspunkter har utredningen haft ett stort antal externa möten, varit aktiv i sociala medier, anordnat och deltagit i seminarier och konferenser, anlitat konsulter för specifika del- uppdrag samt bjudit in externa krönikörer till utredningens egen webbplats. Det interna utredningsarbetet har pågått parallellt, med bearbetning av insamlat material och med produktionen av texter till detta betänkande. 2.2.1Externa möten med myndigheter och intressenter Enligt direktiven ska uppdraget utföras i nära dialog med berörda myndigheter och intressenter. Utredningen har därför genomfört ett stort antal möten. I tabell 2.1 redovisas vilka myndigheter och intressenter utredningen träffat. Uppdraget och dess genomförande Den absoluta merparten av möten har förberetts med skriftliga frågor. Efter mötena har minnesanteckningar tagits fram och stämts av med den externa parten, innan anteckningarna publicerats på utredningens webbplats samt spridits via sociala mediet twitter under användaren @konstnarspolu. Vid mötena har utredningen också bjudit in alla som önskar att inkomma med skriftliga syn- 1Arbetsförmedlingen Kultur Media kallas i fortsättningen av betänkandet. 2Statens kallas i fortsättningen av betänkandet. 3Sveriges kommuner och landsting kallas SKL i fortsättningen av betänkandet. 4Vid utredningens möte med centrumbildningarna deltog , Dans- centrum, Författarcentrum, Konsthantverkscentrum, Konstnärscentrum, Musikcentrum, Teatercentrum och Översättarcentrum. Därefter har flera centrumbildningar inkommit med skriftliga svar på utredningens frågor. 5Sveriges författarfond kallas Författarfonden i fortsättningen av betänkandet. 6Möte i med kulturråd placerade vid utlandsmyndigheter. 7Myndigheten för kulturanalys kallas Kulturanalys i fortsättningen av betänkandet. 8Statens Konstråd kallas i fortsättningen av betänkandet. 9Statens Kulturråd kallas i fortsättningen av betänkandet. Uppdraget och dess genomförande punkter och inspel. Flera intressenter har hörsammat den möjlig- heten. 2.2.2Konsultuppdrag i avgränsade frågor Utredningen har i tre fall lämnat uppdrag till externa konsulter. Det har i varje fall handlat om avgränsade uppdrag inom direk- tivens ramar: –Digitaliseringens konsekvenser för konstnärligt yrkesutövande. En kartläggning för den konstnärspolitiska utredningen. Pratik Vithlani, vd och partner . –Kulturskapares villkor och kulturpolitiken – internationella exempel. En kartläggning för den konstnärspolitiska utredningen. –Socialförsäkringssystemens konsekvenser för konstnärernas villkor. De tre rapporterna har publicerats på utredningens webbplats. Alla tre rapporterna och de inspel som gjorts med anledning av dem har bidragit med viktiga underlag för utredningens bedömningar och förslag. 2.2.3Seminarier för fördjupade samtal Utredningen har arrangerat och deltagit i flera seminarier. De tre konsultrapporterna har var och en behandlats vid särskilda seminarier, de båda första under Almedalsveckan i och den sista vid ett seminarium anordnat av utredningen i . Vid seminariet om digitaliseringens konsekvenser för konstnärernas villkor i deltog en panel med Pratik Vithlani, rapportförfattare, , vd , , förbundsdirektör , , konstnärlig ledare teater och , journalist, moderator. Uppdraget och dess genomförande Seminarium om digitaliseringens konsekvenser för konstnärernas villkor, , . Foto: /Kultur i . Utredningen deltog även i det nya kulturpolitiska konventet och Kultur 2018 i . Vid det tillfället redogjorde den särskilda utredaren för utredningens kartläggning och slutsatser. En panel bestående av , riksdagsledamot, , biträdande kultur- chef och , författare kommenterade slutsatserna under ledning av , journalist. Utredningen har även redovisat sitt arbetsläge vid ett seminarium i anordnat av ordföranden och vice ordföranden i kulturutskott. Uppdraget och dess genomförande 2.2.4Krönikor för att bredda bilden av konstnären För att ge utrymme för fler röster om konstnärspolitiken har utredningens möten och seminarier kompletterats med krönikor på utredningens webbplats.10 Totalt har sex krönikor publicerats. De är skrivna av följande personer: –, författare och kritiker. –, vd . –Kudzai Chimbaira, skådespelare och teaterregissör.11 –, dansare. –, konsthantverkare. –, vd , musiker och låtskrivare. Enligt webbstatistiken ledde krönikorna till att fler tog del av utredningens arbete. Utredningen har haft värdefull hjälp av den statistik som samlat in inom ramen för sitt uppdrag att analysera konstnärernas förutsättningar för det konstnärliga skapandet. Myndigheten ska analysera och sprida kunskap om konstnärernas ekonomiska och sociala villkor. En första kartläggning genomfördes –2011 och presenterades i flera rapporter.12 En uppföljande inkomstunderökning har därefter genomförts baserad på uppgifter från 2014.13 Den rapporten, kallad Inkomstundersökningen 2014 i fortsättningen av betänkandet, presenterades , när utredningen just inlett sitt arbete. Undersökningen bygger på registerdata baserade på konst- närsgruppens personnummer, i åldersspannet 20–, hämtade 11Kudzai Chimbaira avled . 12Konstnärsnämnden (2009). (2010). Konst- närernas inkomster ur ett jämställdhetsperspektiv. (2011). Konstnärernas inkomster, arbetsmarknad och försörjningsmönster. 13Konstnärsnämnden (2016). Konstnärernas demografi, inkomster och sociala villkor. Uppdraget och dess genomförande Underlaget består av cirka 29 000 personer.14 Genom att använda en hel popu- lation av konstnärer, och inte ett urval, slipper man laborera med urvals- och bortfallsanalyser, som det kan bli svårare att få fram uppgifter om t.ex. inkomster från det konstnärliga arbetet i förhållande till andra typer av inkomster. Vidare är det ett för- hållandevis stort tidsavstånd mellan de insamlade uppgifterna och de redovisade resultaten. Utredningen har därför kompletterat statistiken i Inkomst- undersökningen 2014, dels med nya analyser genomförda av baserade på samma urval men med inkomstuppgifter , dels med lönestatistik från scenkonst- området som visar på inkomster från enbart den konstnärliga verk- samheten. Även på andra områden har utredningen haft tillgång till statistiska uppgifter med bäring på utredningens uppdrag. Dessa uppgifter, tillsammans med källan, redovisas i samband med att de används i kommande kapitel. Efter detta inledande kapitel innehåller betänkandet ett kapitel 3 med en genomgång av de motiv som formulerats för politiska insatser till stöd för konstnärerna och deras arbete och ett kapitel 4 med en analys av konstnärsbegreppet. I kapitel 5 redovisas faktorer som förändrat samhället i stort och som av allt att döma kommer att vara viktiga även fortsättningsvis. Samhällsföränd- ringarnas konsekvenser för konstnärerna och deras förutsättningar att verka professionellt beskrivs i kapitel 6. Kapitel 7 omfattar en redogörelse av konstnärernas bakgrund, utbildning, inkomster och trygghet. I kapitel 8 redovisas de nuvarande insatserna för konst- närer, såväl statliga som andra. Utredningens bedömningar och förslag med anledning av analyserna i föregående kapitel presen- teras i kapitel 9. Det avslutande kapitel 10 innehåller en konse- kvensanalys. Utredningens direktiv återges i bilaga 1. 14 Enligt inkomstundersökningen 2014 finns det cirka 35 000 yrkesverksamma konstnärer i , varav 29 000 alltså ingår i undersökningen. När det gäller det totala antalet konst- närer har andra analyser kommit fram till både högre och lägre antal. 3 Konstnärerna i samhället En avsikt med detta kapitel är att försöka spåra motiv som formu- lerats för politiska insatser till stöd för konstnärerna och deras arbete, med utgångspunkt i att det råder ett ömsesidigt beroende mellan samhället och konstnärerna. Å ena sidan kan man konstatera att konsten inte föds i ett vakuum, utan i samhället. Det kan tyckas självklart, men konstnären är inte bara en del av, utan beroende av ett sammanhang, konstnärligt och samhälleligt. Å andra sidan ser vi att det också har formulerats ett beroende från samhällets sida, av konsten. Konsten gör något i samhället och det har ett samhälleligt värde. 3.2Konstnärer i äldre tid Den ursprungliga betydelsen av ordet konst, efter tyskans kunst, är kunnande eller skicklighet. Det område vi avser med ordet konst förtydligas först , med inrättan- det av kungliga akademier och den filosofiska diskussionen där är det centrala namnet. Ändå ser vi att det sedan urminnes tider har funnits individer som i ett socialt sammanhang har skapat betydelsefulla och starkt meningsbärande konstnärliga verk. Ett litet antal av dessa verk, utförda i bestående tekniker, har överlevt in till vår tid. Den skicklighet i utförandet som dessa verk vittnar om gör det rimligt att anta att upphovsmännen varit erkända och värderats för sitt konstnärliga arbete. Från antiken känner vi namnen på skulptörer som och Polykleitos och målare som Polygnotos och Apelles. inleder raden av betydande skalder, de flesta i allra högsta grad levande ännu som t.ex. , och , Catullus, med flera. betecknades ett kvalificerat utfört hantverk som konststycke och utfördes ofta av en grupp individer inom ramen för en mästares verkstad och med mästaren som ensam upphovsman. Kyrkan var den stora beställaren och skråväsendet reglerade detta konstnärliga utövande ända in i renässansen. Under renässansen strävade de främsta konstnärerna efter att fri- göra sig från de skrån de intill dess tvingats tillhöra, och därmed från de begränsningar den tillhörigheten inneburit i frihetsgrad och social status. Mötet med ett gryende vetenskapligt synsätt började göra avtryck i konsten. Ramarna för det konstnärliga arbetet sattes i allt väsentligt av beställarna som var hämtade ur samhällets högsta skikt vid sidan av kyrkan. Musikaliska upphovsmän, bildkonstnärer och författare hämtades också ofta ur kyrkans egna led och konst- en var en viktig förmedlare av det kristna budskapet. Under 1600- talet rörde sig konstnärer av alla slag mellan olika hov och städer i och en liten grupp blev förmögna på sin konst och upp- nådde hög social status. blev också betoningen av konstnären och originaliteten en viktig utgångspunkt. Konstnärernas friare ställning var kopplad till framväxten av nya grupper och institutioner i samhället som stärkte konstnärernas marknadsförutsättningar. Men det var först – 1800 som den genialiska konstnären träder fram, ibland ensam, fattig och i vissa fall även missförstådd av sin samtid, och då inte minst av akademierna som fungerade som sin tids grindvakt. 3.4Konsten får nya välgörare fick konsten nya välgörare och finansiärer i och med industrialismen, den ökande handeln, städernas framväxt, och det framväxande borgerskapet. Lagstadgad folkskola infördes i och läskunnigheten blev alltmer allmän. Nya företeelser som tidningen, allmänna teatrar, stora nationalmuseer med konstbildande samlingar, konstsalonger, konserthus, opera, grammofonen gjorde entré. Allt detta anpassades främst efter den borgerliga publiken där kulturen och konsten fick bidra med so- ciala arenor. svarade också konsten mot ett behov av bearbetning av den stora samhällsomställning som det europeiska samhället genomgick, en utveckling som ökade behovet av konst- närer.1 skapades viktiga arenor för konsten. Planskiss från på Kungliga respektive Kungliga Dramatiska teatern i . Foto: kommun/Flickr2 Kvinnor fick nu en alltmer betydelsefull roll som publik, läsare, deltagare, informella organisatörer, upphovspersoner och utövare inom de olika konstgenrerna. I bildades 1832 med syfte att upparbeta allmänhetens smak och på samma gång hjälpa konstnärerna genom att skapa en avsätt- ning för deras arbeten. Föreningen anordnade ”sammanträden av 1”Till sin kärna är den borgerliga kulturen inställd på universalism och expansion. Det borgaren uppfattar som det goda, det sanna, det sköna – det ska också gälla som gott, sant och skönt för alla andra människor. Sådan är ideologin. Och de borgerliga föreställningarna om renhet, om ett välordnat landskap, om ett reglerat arbetsliv, om vetenskapens nytta och vad konstens uppgift ska vara, har ju faktiskt spritt sig långt in i andra samhällsskikt. På det sättet går det att tala om ett ”förborgerligande” av samhället.” Prof. intervjuad i Populär historia, nr 6/96. 2https://flic.kr/p/dgsjFe konstälskande och bildade personer till öfverläggningar i alla artist- iska ämnen”, arrangerade utställningar med både yngre och äldre konst och köpte verk av levande inhemska konstnärer som lottades ut bland föreningens medlemmar. Verksamheten vidgades till hela landet 1887 genom en sammanslagning av regionala konstförening- ar som hunnit skapas och gavs då namnet . bildades och var öppen för alla slags skribenter. Föreningen kom bland annat att driva på i frågor om upphovsrätt och statliga stipendier till författare.3 , som hade till uppgift att värna teateranställdas intressen, bildades . Den offentliga finansieringen av kulturen var ännu begränsad, i stället bars kulturlivet till stor del upp av förmögna privatpersoner och mecenater. Flera av dessa välgörare såg också investeringar i de fria konsterna som ett sätt att stärka sin sociala status i det övre samhällsskiktet. De stora europeiska huvudstäderna, som , och blev viktiga centralorter för ett internationellt konstnärligt avant-garde som samlades över konstgränser och där riktningar som realism och naturalism utvecklade en ny samhälls- kritik påverkad av omgivande sociala rörelser. 3.5Kultur och bildning blir viktiga Som ett led i de stora sociala samhällsförändringar som efter hand leder till det demokratiska välfärdssamhällets framväxt , blev kultur och bildning för bredare grupper i samhället en angelägen fråga, inte minst genom initiativ från arbetarrörelsen, och folkbildningens aktörer. I ström- made landsbygdens befolkning in till städerna och nya arbetstill- fällen. Föreningen bildades för att nå ut med tea- tern till en ny publik. föddes folkhemmet som ett begrepp som samlade nationen i en orolig tid. Förhoppningen att konsten ska bli allas egendom uttrycktes av den socialdemokratiske ecklesiastikministern , stödd på en rörelse som började med viktiga opinionsbildare som 3 Det var först som bildas genom en sammanslagning av Fackförfattarnas organisation , , och . och skriften Skönhet för alla och som bars vidare av , bland annat genom . I denna rörelse fanns tanken på konsten som fostrare och dess förmåga att förbättra individen. Kulturen gavs en vidare förståelse, nära kopplad till demokratiseringen av samhället. Detta var en pe- riod då också amatörkulturen blomstrade, ofta inom ramen för folkbildningens olika grenar. som strävandena riktade sig till bredare samhällsgrupper rådde ännu borgerlighetens kulturideal som måttstock för god konst. I arbetarrörelsens första kultur- program, kallad Demokratisk kulturpolitik (1938), motiverades en bred politisk ansats utifrån ett individperspektiv: Det räcker inte med att dugliggöra sig för livets praktiska uppgifter. Människan vill också tillfredsställa sin skönhetslängtan, sin konstnär- liga åtrå, sitt behov av det som övergår tidens och rummets gränser. Hon vill lösas och hjälpas ur det vardagliga, det trista och grå. Konst- verket, boken, scenens skapelser, tonerna och de eviga budskapen ut- fylla, ge mening och lyftning åt hennes liv.4 inrättades och i denna anda och ytterligare andra nationella, regionala och kommunala kulturinstitutioner lades till, med am- bitionen att fler skulle få möjlighet att möta konsten i alla dess olika uttryck. Det var en utveckling som också innebar att konstnä- rer fick nya arbetsmöjligheter genom offentligt finansiering. bildades för att ge en samlad röst till landets bildkonstnärer. KRO drev bland annat frågan om 1-procentregeln och erbjöds att besätta platser i de statliga organ som inrättades på bildkonstområdet. fattade 1954 beslut om att ersättning skulle utgå till upphovsmän för utlån av deras verk på offentliga bibliotek. Året därefter inrättades , med uppgift att fördela dessa medel till svenska för- fattare, översättare, tecknare och fotografer. 4 , (2014). Kulturpolitik, s. 146. citerar (1970). Målen för den statliga kulturpolitiken, som menar att kulturpolitiken har tre ambitioner : att vara individorienterad, samhällsanpassande och samhällsförändrande. 3.61960-talet: början till en samlad kulturpolitik En ny epok inleddes i svensk kulturpolitik med det informella grupparbete som påbörjades under ledning av ecklesiastikmi- nister och som gavs namnet Kulturrådet6. I denna rådgivande grupp ingick namnkunniga konstnärer från olika konst- områden. Edenmans efterträdare formaliserade Kultur- rådets arbete genom att tillsätta en utredning med samma namn och som under en följd av år kom att lämna ett antal för kultur- politiken viktiga betänkanden. Bakgrunden till detta arbete var den livliga riksdagsdebatt som engagerade samtliga partier.7 Den centrala frågan gällde behovet att sammanföra en tidigare splittrad politik till en mer genomtänkt helhet, motsvarande det förändringsarbete som skedde inom andra politikområden. infördes de statliga konstnärsbelöningarna (senare kallade inkomstgarantier) till personer som genom konstnärlig verksamhet gjort mycket betydande insatser inom svenskt kulturliv. Belöningarna var utformade så att mottagaren garanterades en viss inkomst, ett bidrag som räknades av mot andra inkomster.8 I utredningen betänkande Ny kulturpolitik slogs det fast att ”[e]tt övergripande mål för kulturpolitiken bör vara att den skall medverka till att skapa en bättre samhällsmiljö. De konstnär- liga uttrycksformerna kan tillsammans med massmedierna belysa samhällets sätt att fungera och därmed behovet av förändringar. Skapande verksamhet i enkla kollektiva former kan ge nya kontakt- 5Ragnar Edenman deltog redan i arbetet med det socialdemokratiska kulturprogrammet Människan och nutiden (1952) som innebar att kulturen inbegreps i ”demokratiserings- arbetet” och sågs som en central del av samhället. 6Namnet har i en historisk sekvens fått tre olika betydelser: först betecknar det den informella, rådgivande grupp som knöt till sig, sedan den utredning som tillsattes av och slutligen den myndighet som inrättades 1975, . 7I debatterades även frågan vilken kultursyn som skulle råda inom en statlig poli- tik. Riksdagsman föreslog att det borde ske ”en övergång från den s.k. finkulturen till en enhetskultur – icke en borgarkultur, icke en arbetarkultur, utan helt enkelt en enhetskultur.” (citat från Klockar (2014). Formeringen av en modern kategori, s. 111 akad. 8Inkomstgarantin avskaffades av den borgerliga regeringen , vilket innebär att inga nya garantier längre utfärdas och att de medel som frigörs när en mottagare avlider, går över till att finansiera långtidsstipendier. och uttrycksmöjligheter i samspelet mellan människor. Kulturpoli- tiken bör bidra till att forma ett nytt och vidare välfärdsbegrepp”. Utredningen låg till grund kulturproposition.10 Här formas det som, med smärre justeringar, ska gälla för svensk kultur- politik . Nyckelbegrepp i propositionen var yttrandefrihet, decentralisering, jämlikhet, konstnärlig förnyelse och vård av kulturarvet. I propositionen läggs fram förslag till mål för hela det kulturpolitiska området.11 I ett brett poli- tiskt samförstånd beslutade sedan att de kulturpolitiska målen skulle vara –att medverka till att skydda yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för att denna frihet skall kunna utnyttjas, –att ge människor möjligheter till egen skapande aktivitet och främja kontakt mellan människor, –att motverka kommersialismens negativa verkningar inom kultur- området,12 –att främja en decentralisering av verksamhet och beslutsfunk- tioner inom kulturområdet, –att i ökad utsträckning utformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov, –att möjliggöra konstnärlig och kulturell förnyelse, –att garantera att äldre tiders kultur tas till vara och levandegörs samt –att främja ett utbyte av erfarenheter och idéer inom kultur- området över språk- och nationsgränserna. 9SOU 1972:66 och SOU 1972:67. 11I Klockare avhandling beskrivs processen bakom den nya idén att formulera mål för kulturpolitiken. Tanken var att det övergripande målet skulle härledas ur eller överens- stämma med de övergripande målen för samhällets utveckling och de delmål som formu- lerades under detta mål skulle genom en successiv konkretisering formuleras som förut- sättningar att nå det övergripande målet, i en mål-medelkedja. (Klockare , s. 137). Här ser vi begynnelsen på en mål- och resultatstyrning inom kulturpolitiken som börjat tillämpas brett inom den statliga politiken och som förknippats med principerna för .