sou · H5B3115 · 2018-01-10 00:00:00 — Ett centralt begrepp i riktlinjerna är konsekvensanalys (s.k. due diligence). Det är den process som ett företag genomför för att identifiera, förhindra, begränsa och ansvara för negativ påverkan. Den bör utgöra en del av riskhanteringssystemen och beslutsfatt- andet inom företaget. Typen och omfattningen av en due diligence kan variera företag emellan. Utöver riktlinjerna finns ett flertal rapporteringsverktyg och standarder som kan bidra till och underlätta en hållbar utveckling. Några av de mest centrala av dessa är: •Global Reporting Initiative (GRI) är en oberoende organisation med ett uttalat syfte att främja användandet av hållbarhetsrap- portering hos företag. GRI är ett av de vanligaste ram- verken för hållbarhetsrapportering, som även används som under- lag för att förstå hur företaget arbetar med hållbarhetsfrågor. Standard, bedömning och validering •Integrerad Rapportering (IR) är ett globalt initiativ som syftar till att företagen rapporterar om sitt hållbarhetsarbete i själva års- redovisningen och inte i separata hållbarhetsrapporter. Genom IR tydliggörs sambanden mellan samtliga komponenter som bidrar till företagens framgångar, vilket ska underlätta det stra- tegiska arbetet och beslutsfattandet i organisationen. •Carbon (CDP) är en oberoende, internationell organisation som arbetar för dialog kring företags klimatpåverkan och strategier för att föra denna kunskap vidare till investerare. •ISO 14001 är en frivillig internationell standard för miljöled- ningssystem. Standarden hjälper företag att identifiera och systematiskt minska sin påverkan på miljön på ett kostnads- effektivt sätt, t.ex. för att minska användningen av energi, råvaror eller avfall. •ISO 26000 är en frivillig internationell standard för socialt ansvarstagande, som bl.a. SIS () har varit med om att utveckla. Standarden anger vad företag eller organisationer kan göra för att bidra till en hållbar framtid och tar bl.a. upp miljö, mänskliga rättigheter, konsumentfrågor, anti-korruption och affärsetik. Från svensk horisont kan nämnas Svensk kod för bolagsstyrning som är ett led i näringslivets självreglering för att förbättra styr- ningen i börsnoterade bolag. trädde en reviderad version i kraft som bl.a. betonar den affärsmässiga betydelsen av hållbarhet, om att säkerställa att bolag sköts hållbart, ansvarsfullt och effektivt. Därutöver uppmuntras näringslivet att analysera Agenda 2030 och dess mål för hållbar utveckling och arbeta mot några av de mest relevanta frågorna utifrån sin egen verksamhet. Rent konkret kan arbetet handla om följande. •att fastställa en värdegrund som utgångspunkt för sitt hållbar- hetsarbete, som genomsyrar företagets affärskultur, •att ha en uppförandekod och policyåtagande på högsta nivå, som bl.a. inkluderar att man avser respektera internationella Standard, bedömning och validering riktlinjer för hållbart företagande, inklusive organisationsfri- heten och rätten att teckna kollektivavtal, • att arbeta strategiskt, fastställa mål och följa upp sitt arbete. •att kartlägga och ha kontroll över risker och förbättringsmöjlig- heter i sin värdekedja och ha gjort bedömningar av var ansvaret ligger för riskerna och var företaget kan påverka i positiv rikt- ning, •att ha rutiner i företaget för att identifiera och hantera risker och möjligheter utifrån verksamhetens storlek, karaktär och sammanhang, inklusive konsekvensanalys (eng. due diligence), •att söka nya affärsmodeller som bidrar till att minska negativ påverkan och bidrar till en hållbar utveckling, •att identifiera affärsmöjligheter och utveckla produkter och tjänster som bidrar till lösningar på sociala och miljömässiga utmaningar, •att samarbeta med andra bolag och organisationer om hållbar- hetsutmaningar och möjligheter. •att vara transparent och rapportera kring risker och möjligheter samt påverkan på samhället, såväl positiv som negativ, •att föra dialog med de viktigaste intressenterna, •att införa riktlinjer och processer för hur personer kan slå larm (visselblåsa) internt om missförhållanden. har i sin strategi för Corporate Social Responsi- bility (CSR) –2014 definierat hållbart företagande som företagens ansvar för den egna verksamhetens påverkan på sam- hället, och lyfte bl.a. fram företagens sociala och miljömässiga ansvar. Inom ramen för detta antogs ett direktiv med ändringar i EU:s redovisningsdirektiv beträffande rapport- eringen av icke-finansiell information och mångfaldspolicy (som nämnts ovan kap. 3.3). Enligt direktivet måste stora företag som är Standard, bedömning och validering företag av allmänt intresse med minst 500 anställda avkrävas en håll- barhetsrapport. Den ska innehålla upplysningar om miljö, sociala förhållanden, personal, respekt för mänskliga rättigheter och mot- verkande av korruption. Direktivet föreskriver också att stora börs- noterade företag ska upplysa om mångfaldspolicyn för styrelsen. Upplysningarna ska omfatta en beskrivning av mångfaldspolicyn när det gäller aspekter som t.ex. ålder, kön, utbildning och yrkes- bakgrund. I har rapporteringskravet riktats mot fler företag än vad direktivet kräver. Samhällsnyttan av rapportering från en vidare krets av företag bedöms vara stor. I hållbarhetsfrågor finns flera starka intressenter, t.ex. investerare, konsumenter och miljöorga- nisationer. De ges genom hållbarhetsrapporteringen möjlighet att fatta informerade beslut om vilka företag de vill investera i, låna ut pengar till eller handla med. Den nya lagstiftningen började tillämpas för det räkenskapsår som inleddes närmast efter . Det innebär för de flesta företagen att rapportering enligt de nya kraven kommer att ske . 5.2Standarder, principer och ramverk för gröna obligationer En viktig del i utvecklingen av marknaden för gröna obligationer är de globala frivilliga branschstandarder som växt fram. Standarderna har utvecklats kontinuerligt och innehåller riktlinjer för processer, förslag på hållbara investeringar, validering och rapportering. Det är inte förrän de som det i vissa länder införts nationella regelverk eller riktlinjer för gröna obligationer. Fram till dess har utvecklingen varit helt marknadsdriven. Andelen obliga- tioner som emitteras under nationella regelverk har ökat efter det att lanserade sitt program . Den kinesiska marknaden för gröna obligationer stod för av den globala marknaden och blev därmed den största enskilda marknaden. De nationella regelverken är i regel kompatibla med de internationella branschstandarderna men det förekommer vissa avvikelser. Standard, bedömning och validering I och EU finns det inga krav på märkning, information eller innehåll när det gäller vilka obligationer som får kalla sig gröna. Marknadsaktörerna förlitar sig i stället på globala bransch- standarder som Principerna för gröna obligationer (– GBP) och Climate Bonds Standard (CBS) när de emit- terar och investerar i gröna obligationer. Inom EU pågår det emellertid ett arbete med att ta fram förslag på åtgärder som märkning och standard för gröna obligationer i den expertgrupp som tillsatt (on – HLEG). Som nämnts ovan förväntas den slutliga rapporten . Det ska tydliggöras att det är GBP som anses vara den övergrip- ande globala standarden för gröna obligationer. I princip alla gröna obligationer emitteras efter dessa principer. CBS är mer nischat och ligger till grund för Climate Bonds Initiatives (CBI) certifierings- process för gröna obligationer. I CBS ställs därför mer detaljerade krav till skillnad mot för GBP som bygger på frivilliga principer. CBS är kompatibel med GBP och det föreligger ingen konflikt mellan standarderna. Den stora skillnaden ligger i att CBI tagit fram en tillhörande taxonomi till CBS med detaljerade kriterier för vad som anses vara miljö- och klimatmässigt hållbart. Sådana detaljerade kriterier saknas i GBP. Per har ingen svensk obligation certifierats enligt CBS, emellertid har alla emitterats enligt GBP. Per definition är det svårt att inte emittera enligt GBP eftersom de innehåller frivilliga principer och riktlinjer. Utredningen har emellertid fått uppfattning om att emittenter är måna om att följa alla rekommen- dationer. I de fall emittenten väljer att inte följa någon av prin- ciperna förklarar de i regel orsaken till det i materialet till sitt ram- verk för emission av gröna obligationer. Grunden till dagens globala branschstandarder ligger i det ramverk tog fram i samarbete med inför sin första emis- sion 2008. ramverk låg som förebild och fungerade som en slags standard för marknaden för gröna obligationer tills Standard, bedömning och validering dess att GBP lanserades 2014. GBP var då och är än i skrivande stund i stort sett baserad på ramverk. I ramverket beskrivs (i) inom vilka områden emissionslikviden får investeras, (ii) processen och kriterier för att identifiera och välja ut projekt godkända för finansiering med kapital från de gröna obligationerna, (iii) rutiner för förvaltning av emissionslikviden och (iv) rutiner för rapportering. Dessa fyra pelare kvarstår än i dagens GBP. För att säkerställa ramverkets miljö- och klimatmässiga hållbar- het lät man det granskas av (), som är ett oberoende och icke vinstdrivande forskningscenter vid . gransk- ning resulterade i det allra första s.k. andrahandsutlåtandet. Utlåt- andet publicerades offentligt för ökad transparens. Fördelen med ett ramverk som beskriver process och rutiner är att det kan användas för flera emissioner när det väl är på plats. Emittenten behöver alltså inte ta fram och få verifierat ett nytt ramverk för varje enskild emis- sion, utan emitterar i linje med det som redan är framtaget . Enligt ramverket ska investeringar göras med hänsyn till Världs- bankens allmänna policy gällande hållbar utveckling och socialt ansvarstagande. Anskaffat kapital placeras på ett separat konto och öronmärks för hållbara investeringar. Enligt ramverket ska det ske regelbunden rapportering om hur kapitalet använts. Den generella principen för ramverket är att anskaffat kapital ska investeras i mer hållbar tillväxt, reducering av miljöpåverkan och anpassning till följd av klimatförändringar. I ramverket finns också mer specifika, men inte uteslutande, exempel på lämpliga investeringsområden: Exempel i ramverket på projekt för minskad klimatpåverkan: •Byggandet av sol och vindkraft. •Finansiering av ny teknologi som väsentligt minskar utsläppet av växthusgaser. •Effektivisering av kraftverk och kraftöverföring. •Effektivisering av transportlösningar, t.ex. bränsleskifte och kollektivtrafik. •Avfallshantering i syfte att minska metanutsläpp. Standard, bedömning och validering •Nybyggnation av energieffektiva byggnader. •Koldioxidsänkor genom plantering av skog och förhindrande av avskogning. Exempel på projekt för anpassning till följd av klimatförändringar: •Skydd mot översvämning, t.ex. återplantering av skog och skötsel av våtmarker. •Effektivisering och ökad stresstålighet av jordbruk (saktar ner avskogningstakten). •Hållbar skogsskötsel i syfte att förhindra avskogning. Första steget mot en bredare överenskommelse mellan flera mark- nadsaktörer och en global standard togs vid en konferens som arrangerade . Deltog gjorde investerare, emittenter och emissionsinstitut som var aktiva på mark- naden för gröna obligationer. Syftet med konferensen var att identi- fiera de egenskaper hos gröna obligationer som ansågs vara nöd- vändiga för att säkra marknadens integritet samt ansågs skulle främja dess utveckling framöver. Deltagarna kom fram till att emit- tenter vid emission av gröna obligationer bör tillgodose marknaden med information kring följande punkter: •emittentens kriterier och definition av potentiellt gångbara pro- jekt för finansiering via gröna obligationer, •processen för att välja ut godkända hållbara projekt enligt punkten ovan, •öronmärkning av medlen till de godkända hållbara projekten, •analys av förväntat miljö- och klimatmässig nytta och uppfölj- ande rapportering, •transparens gällande emissionsprocessen och rutiner för att säkerställa att emittenten följer sitt ramverk. Standard, bedömning och validering 5.2.2Principerna för gröna obligationer Bedömning: Efter att ha beaktat alla ovan nämnda aktörers synpunkter är det utredningens sammantagna bedömning att det finns ett övervägande stöd för GBP. GBP anses fungera väl och fyller sitt syfte i att standardisera processer och rutiner för emission av gröna obligationer. Den generella uppfattningen är att marknaden för gröna obligationer fortfarande befinner sig i en utvecklingsfas där det är viktigt med den flexibilitet som GBP kan erbjuda. När behov till justering har uppkommit har GBP uppdaterats följaktligen. publicerade 13 banker1 ett dokument med frivilliga principer och riktlinjer för emission av gröna obligationer, de s.k. Principerna för gröna obligationer (– GBP). Troligtvis är GBP ett resultat av slutsatserna från Världs- bankens konferens , se stycket ovan. Arbetet med att ta fram dokumentet hade letts av , , and och Chase. Syftet med principerna var att underlätta för emittenter att emittera gröna obligationer och informera om vilken information marknaden förväntar sig för att kunna avgöra obligationens håll- barhet. Gemensamma principer underlättar dessutom jämförbarhet och utvärdering av tillgångsslaget. En vanlig missuppfattning är att ICMA står bakom GBP. ICMA agerar kansli för GBP och har ingen bestämmandemakt gällande dess utformning. Det är medlemmarna i GBP och i slut- ändan den exekutiva kommitté som medlemmarna röstar fram som beslutar om ändringar i GBP. GBP är i skrivande stund ett femsidigt dokument (exklusive försättsblad) som senast reviderats . I samband med publiceringen av den senaste versionen av GBP publicerades även helt nya principer för sociala och s.k. hållbara obligationer vilka finansierar både klimat och sociala projekt. De nya principerna gör att Principerna för gröna obligationer renodlas för investeringar 1 , , and , JPMorgan Chase, BNP , , , , , , , och . Standard, bedömning och validering med miljö- och klimatmässig nytta. Förutom den officiella engelska versionen finns principerna översatta till 15 andra språk2, inkl. svenska. Med en bred uppslutning från marknadens aktörer har GBP kommit att bli den globala standarden för gröna obligationer. Lokala regler eller ramverk för emission av gröna obligationer är på de flesta punkter i linje med GBP. går de lokala regelverken ut på att kodifiera och göra frivilliga principer i GBP obligatoriska, t.ex. med krav om öronmärkning av emissionslikviden eller fre- kvens och innehåll i ex-post rapportering. Utvärdering av Principerna för gröna obligationer Utredningen har i sitt arbete träffat ett stort antal aktörer och intressenter för att diskutera frågor kring marknaden för gröna obli- gationer (se möteslista i 2 kap.). Därtill har utredningen haft tillgång till en expertgrupp med vilken den har diskuterat bl.a. GBP. Efter att ha beaktat alla ovan nämnda aktörers synpunkter är det utredningens sammantagna bedömning att det finns ett överväg- ande stöd för GBP. GBP anses fungera väl och fyller sitt syfte i att standardisera processer och rutiner för emission av gröna obliga- tioner. Den generella uppfattningen är att marknaden för gröna obligationer fortfarande befinner sig i en utvecklingsfas där det är viktigt med den flexibilitet som GBP kan erbjuda. När behov till justering har uppkommit har GBP uppdaterats följaktligen. Vidare verkar det trots GBP:s frivilliga natur inte föreligga några problem gällande gröna obligationers hållbarhet eller s.k. green- washing, åtminstone inte gällande den svenska marknaden och svenska emittenter. Internationellt finns det emellertid exempel på obligationer vars klimatmässiga hållbarhet skulle kunna diskuteras sett ur t.ex. ett tvågradersscenario. Dessa har i regel uppmärksam- mats och diskuterats i relevanta forum samt uteslutits ur index för gröna obligationer. Det finns också de som menar att det är önskvärt med en stan- dardiserad definition av gröna obligationer eller kodifierade krav om att emittenten ska efterleva t.ex. de fyra pelarna i GBP. Standard, bedömning och validering hade minskat osäkerheten och transaktionskostnaderna på mark- naden och skulle kunna bidra till dess utveckling. Utredningens uppfattning är att reglering ska ske om det före- ligger ett marknadsmisslyckande. till standarder och processer ser inte utredningen att det i skrivande stund föreligger något sådant misslyckande som skulle motivera en reglering på nationell nivå. Utredningen anser därför att marknadens självreglering för när- varande är adekvat. Att införa en nationell reglering skulle kunna bidra till en oönskad fragmentering av den globala marknaden för gröna obligationer. Det finns också en risk i att en reglering skulle kunna hindra den utveckling som sker på marknaden . Även om utredningen anser GBP som tillräckliga måste frågan om reglering kontra självreglering ständigt utvärderas allt- eftersom marknaden utvecklas. Om någon form av reglering anses motiverat borde sådan ske åtminstone på EU-nivå för att minska risken för fragmentering. I detta sammanhang kan också nämnas att ett arbete pågår med att ta fram en ISO-standard för gröna obli- gationer. En sådan standard skulle vara applicerbar globalt vilket skulle vara önskvärt när det gäller ett sådant globalt fenomen som gröna obligationer. Nedan följer en kort redogörelse för de åsikter utredningens kontakter fört fram gällande marknadens funktion under GBP. Just egenskapen att principerna snabbt kan anpassas till nya för- hållanden framhålls som positivt. Speciellt för att marknaden är så pass ny och fortfarande under utveckling. Ett exempel på det är att GBP anpassades för att underlätta för statlig emission av gröna obligationer. Det gjordes efter de erfarenheter som dragits från den polska och franska statens emissioner så sent som resp. . Den snabba anpassningsförmågan anses vara viktig på just hållbarhetsområdet som anses utvecklas snabbt. Överlag anses inte avsaknaden av tydliga hållbarhetskriterier i GBP vara något problem. Främst eftersom uppfattningen om vad som är miljö- och klimatmässigt hållbart regelbundet ändras i takt med nya forskningsresultat eller andra upptäckter. Flera anser där- för att lagstadgade kriterier skulle kunna ligga till hinder för mark- nadens utveckling och hindra innovation. Utmaningen med att skapa förtroende och försäkra marknaden om de gröna obligationernas hållbarhet anses tas om hand av andra- handsutlåtanden som utfärdas av externa tredjeparter. Standard, bedömning och validering emittenter fram till hade anlitat externa tredjeparter för att granska deras ramverk och emissioner ur bl.a. hållbarhetsaspekten. Uppfattningen är att detta system fungerar väl och att eventuella problem gällande gröna obligationers hållbarhet är begränsade. Ryktesrisken att emittera icke-hållbara gröna obli- gationer anses bidra till att reducera problemet. Det finns också de som ser ett problem i avsaknaden av kriterier och att det inte görs någon koppling mellan klimatnyttan av gröna obligationer och vetenskapligt belagda teorier om vad som är håll- bart. Emittenten borde enligt dem visa på att de gröna obligation- erna inte bara bidrar till t.ex. lägre utsläpp av växthusgaser, utan också att de verkligen är hållbara sett ur t.ex. ett tvågradersscenario. Utredningen har i samtal med fått information om att EIB undersöker frågan om att på EU-nivå ta fram kriterier för vad som ska anses vara hållbart gällande gröna obligationer. Det är utredningens uppfattning att ta fram kriterier för vad som är hållbart kan verka hämmande för innovation och mark- nadens utveckling. Marknaden för gröna obligationer är relativt ny och utvecklas ständigt. Även kunskap om vad som är hållbart ändras kontinuerligt. EU är en större marknad än men ändå en begränsad sådan globalt sett. Regionala kriterier för vad som är hållbart riskerar fragmentering av den globala marknaden. I detta avseende har emellertid EU inlett ett samarbete med som får anses ha potential, se vidare avsnitt 5.9.2. Definition av gröna obligationer i GBP Definition av grön obligation I GBP definieras en grön obligation som: Gröna obligationer är någon typ av obligationsinstrument där likviden uteslutande används för att, helt eller delvis, finansiera eller refinansi- era nya och/eller befintliga kvalificerade gröna projekt, och som upp- fyller kraven i de fyra centrala grundpelarna i principerna för gröna obligationer (GBP).3 3 Hämtat ur den svenska översättningen av GBP och av utred- ningen avstämt mot den officiella engelska versionen av GBP. Standard, bedömning och validering Viss otydlighet uppstår i.o.m. att GBP i definitionen väljer att nämna just gröna projekt. Ett projekt är enligt Svenska Akademins Ordlista utgåva 14 () ett ”planerat arbete av större om- fattning”. Enligt har det engelska ordet project en liknande betydelse nämligen ”a piece of planned work or an activity that is finished over a period of time and intended to achieve a particular purpose”. Ett exempel på problematiken med att begränsa definitionen till just projekt är byggandet av en grön fastighet. Planeringen och byggandet av fastigheten kan tolkas in under definitionen av ett projekt. När byggnaden är klar borde den snarare definieras som en tillgång än ett projekt. Det går därmed att argumentera för att en obligation, vars syfte att återfinansiera en befintlig grön byggnad, inte skulle kunna klassificeras som en grön obligation enligt definitionen i GBP. I praktiken har denna formulering av definitionen inte orsakat några begränsningar. Både projekt och tillgångar har finansierats via gröna obligationer utan några problem. För tydlighets skull borde emellertid definitionen utökas till att benämna både gröna projekt och tillgångar. CBS är tydligare på denna punkt och tar genom- gående upp att det är både projekt och tillgångar som kan finansi- eras via de certifierade gröna obligationerna. Möjlighet till refinansiering är viktig En viktig punkt i definitionen är möjligheten till att refinansiera befintliga projekt via gröna obligationer. En förekommande miss- uppfattning är att gröna obligationer endast skulle kunna finansiera nya projekt. Det finns även de som menar att så borde vara fallet för att investeringarna ska tillföra något i omställningen till en håll- bar ekonomi, s.k. additionalitet. Argumentet är att om det handlar om refinansiering bevaras status quo och ingen förbättring sker. Det enda som sker är att obligationen byter namn till grön obligation. Marknadens potential skulle kraftigt begränsas om det fanns krav om att gröna obligationer endast skulle kunna finansiera nya projekt. Om grundidén är att gröna obligationer ska kunna möjlig- göra en omallokering från mindre hållbara tillgångar till mer håll- bara tillgångar måste en marknad byggas upp för att möjliggöra Standard, bedömning och validering Om en tillräckligt stor omallokering sker borde resultatet vara billigare finansiering för de hållbara tillgångar som finansierats via gröna obligationer. Då får företagen incitament att bygga håll- bara tillgångar vilket kommer att ske på bekostnad av icke-hållbara tillgångar. Om gröna obligationer skulle begränsas till att finansiera endast nya projekt skulle marknaden troligtvis haft betydande svårig- heter att byggas upp, med risk för att den aldrig någonsin skulle tillkomma. En begränsning till att finansiera endast nya projekt skulle även leda till vissa märkliga konsekvenser. Ett exempel skulle kunna vara byggandet av en ny vindkraftspark finansierat via en grön obliga- tion. När den initiala gröna obligationen förfaller och ska refinansieras skulle ett sådant krav på finansiering av endast nya projekt innebära att vindkraftsparken inte skulle kunna refinansieras med en ny grön obligation. Konsekvensen skulle bli att allt som byggs med hjälp av finansiering via gröna obligationer skulle behöva återgå till att refinansieras via traditio- nella obligationer när de gröna förfaller.