sou · H6B358 · 2018-06-29 00:00:00 — När det gäller att redovisa andel av alla fordon som är tillgänglighets- anpassade väljer utredningen att redovisa den sammanfattande vari- abeln (ramp/lift, audiovisuellt utrop och rullstolsplats). Källa: Svensk Kollektivtrafik. Anpassning av stationer och hållplatser i det prioriterade nätet Som framgår ovan är anpassning av anslutningspunkter ett priorite- rat område för genomförande av funktionshinderspolitiken. ökade takten i anpassningen av stationer något, medan den var samma för busshållplatser. Totalt ligger anpassningstakten ungefär enligt planen, aningen efter för järnvägsstationerna och något före när det gäller busshållplatserna.22 22Trafikanalys, Rapport 2018:8 Uppföljning av de transportpolitiska målen, s. 65. 5.4.1Mätning av kollektivtrafikens användbarhet för personer med funktionsnedsättning Tillsammans med , Transportstyrelsen och Sjöfartsver- ket har Trafikanalys tagit fram en metod för mätning av användbar- heten i kollektivtrafiken för personer med funktionsnedsättning. Mätningar har skett 2013–2015. Den modell som används mäter an- vändbarheten i kollektivtrafikresor under hela resan – från det initiala planeringsstadiet, på påstigningsstation, över färd med olika trafik- slag, till avstigning på avslutande station. Analysmetoden utgörs av en indexmodell bestående av ett totalindex för användbarhet, vilket antar ett värde mellan 0 och 100. Totalindex är baserad på delindex för olika resemoment för ordinarie kollektivtrafik samt ett samman- taget delindex för långväga kollektivtrafik. Analysmetoden medger möjlighet till nedbrutna index på undergrupper som funktionsned- sättningar, trafikslag och län. Trafikslagen som är representerade utgörs av buss, pendeltåg, tunnelbana, spårvagn, lokalbana, färja, lång- väga kollektivtrafik och flyg. Modellen innehåller ett antal rese- moment, bl.a. byte av trafikslag, hållplatsens användbarhet och om- bord- och avstigning. Resultatet av genomförda mätningar24 Mätningen visar ett totalindex på 48 av maximalt 100 (full användbarhet), där resultaten för alla trafikslag, orter, resmoment och funktionsnedsättningar är sammanvägda. Resultatet har varierat mellan 43 och 48 under de år som mätningarna gjordes men skillna- derna är så små att de inte är statistiskt säkerställda. Totalindex sam- manfaller i stort med delindex för regional kollektivtrafik, eftersom det regionala resandet står för merparten av resor i kollektivtrafiken. är delindex för regional kollektivtrafik 48 och för långväga kollektivtrafik 69. 23Uppgifterna i textavsnittet är hämtade från Trafikanalys, PM 2013:5 Modell för kontinuerlig uppföljning av kollektivtrafikens användbarhet för personer med funktionsnedsättning. 24Uppgifterna i denna del är hämtade från Trafikanalys, Kollektivtrafikens användbarhet för personer med funktionsnedsättning – mätningar 2013–2015, Rapport 2016:8. Högst användbarhet inom den regionala kollektivtrafiken visar tunnelbana med ett index på 67, följt av pendeltåg på 64. Färja och buss har värden på 42 respektive 41. till de orter som ingår i mätningen har högst an- vändbarhet med ett index på 58. Den mindre landsbygdsort som har studerats får ett index på 26, klart lägre än övriga orter. En bidragande orsak kan vara att endast ett trafikslag, buss, har mätts på orten. Det resmoment som får högst index är Planering av resa som ges värdet 92. Lägst har Avstigning med 13. En trolig förklaring är att användbarheten vid avstigning från buss är mycket lågt, genom t.ex. högt avstånd mellan mark och fordon. till de olika funktionsnedsättningarna har gruppen Mag-/tarm- sjukdom högst användbarhet med ett index på 66. Viktiga aspekter för denna grupp är tydlig skyltning till offentliga toaletter, förekomst av utrop och skyltning om avgångstider. Lägst användbarhet har grup- perna Synnedsättning/blindhet och Rörelsenedsättning som hamnar på 31 respektive 35 . För övriga är värdena: ADHD 54, Dyslexi 50, Hörselnedsättning 46, Ångest/oro 37, Utvecklingsstör- ning 36 och Astma/allergi 35. Slutsatser från studien är bl.a. att det inte finns någon indikation om att något trafikslag har ett väsentligt högre värde för användbar- het än något annat. Däremot kan man se att de olika orterna påvisar regionala skillnader där den mindre landsbygdsorten har betydligt lägre värde på användbarheten än övriga orter. När det gäller res- moment ligger Planering signifikant högre än Avstigning. Planering är ett förberedande resmoment och opåverkat av oförutsedda hän- delser, vilket skulle kunna förklara den höga användbarheten jämfört med resmomenten i själva resan. Studien visar också på en låg använd- barhet för vissa grupper, bl.a. Synnedsättning/Blindhet. Det indikerar att det fortfarande finns brister i anpassningar i den fysiska miljön, t.ex. avsaknad av taktila markeringar, kontrastering eller verbala utrop samt bristande framkomlighet. 5.4.2Upplevda brister i resekedjan När utredningen har träffat representanter från intresseorganisatio- ner i olika sammanhang, se under avsnitt 20.1.7 Forum för samråd, har en genomgående synpunkt varit att en överflyttning från taxi och särskilt anordnade transporter till kollektivtrafik ställer höga krav på fungerande logistik och infrastruktur. upplever resenärerna glapp i resekedjan genom att nödvändig infrastruktur, t.ex. hissar och ramper, visserligen kan finnas på plats men ibland är ur funktion p.g.a. snö eller andra omständigheter. Det kan således vara så att till- gänglighetsanpassade fordon och anslutningspunkter finns på plats men att funktionalitet brister. Resenärsgrupperna menar att statisti- ken som ingår i därmed kan vara missvisande. Dessa brister gör att systemet inte är tillräckligt tillförlitligt, vilket är en förut- sättning för att kollektivtrafik ska vara ett reellt alternativ på individ- nivå. Dessa osäkerhetsmoment kan innebära att resenären i slutändan bedömer att det är för svårt och osäkert att företa den planerade resan i kollektivtrafik. I valet mellan färdtjänst och kollektivtrafik är avgörande omstän- digheter just om resenären upplever trygghet och säkerhet i samband med resan samt allmän lokalkännedom. För gruppen med synned- sättning/blindhet nämns särskilt perrongernas utformning, taktila stråk, hållsplatsutrop och plattformsväggar. Vid trötthet eller osäker- het kring de faktiska möjligheterna att genomföra en resa med kollek- tivtrafik, blir valet ofta färdtjänst. När det gäller stationsledsagning är utredningens bild att det oftast fungerar bra men det har vid utredningens möten med rese- närsorganisationer och andra även lyfts fram vissa aspekter som fun- gerar mindre bra. En sådan brist är att stationsledsagaren inte har någon rätt att gå ombord på tåget för att bistå resenären med t.ex. bärhjälp eller att hitta rätt plats. Om tåget står stilla på avreseper- rongen brukar ofta ledsagaren göra det ändå, eftersom den servicen är vad resenären förväntar sig. Tågbolagets ombordpersonal har ingen skyldighet att bistå med t.ex. bärhjälp. Mer om stationsledsagning i avsnitt 6.3.1. Stationsledsagning i praktiken. I detta kapitel avser utredningen att redogöra dels för stationsled- sagningssystemet, dels för resenärsenkäter som olika intresseorgani- sationer har låtit göra. Syftet är att belysa resenärsperspektivet utifrån ett brett perspektiv. Mer om detta finns även i kapitel 6, Resenärs- perspektiv. Rätten till stationsledsagning regleras av ett antal olika EU-förord- ningar avseende buss, båt, tåg och flyg. Syftet med EU:s lagstiftning i dessa delar är att garantera ett harmoniserat minimiskydd för alla passagerare inom alla transportsätt, i syfte att underlätta rörlighet och främja användningen av kollektivtrafik. De krav på stationsledsag- ning som ställs upp i förordningarna innebär att trafikbolagen samt ansvariga för stationer, terminaler och hamnar är skyldiga att tillhanda- hålla viss ledsagning för personer med funktionsnedsättning. Ledsagning som begrepp återfinns bl.a. i 9 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) där det stadgas att ledsagarservice är en av flera insatser för personer i LSS:s person- krets. Den enskilde ansöker om insatsen. Ingen avgift kan tas ut. Personer som beviljats bostad med särskild service får vanligtvis sitt behov av ledsagning till aktiviteter utanför bostaden tillgodosett genom den personal som är knuten till bostaden. Om behovet inte tillgodoses fullt ut på detta sätt kan den enskilde beviljas ledsagnings- insats efter särskilt beslut.1 1Socialstyrelsen, Ledsagning enligt LSS och SoL. Kartläggning av kommunernas insatser 2010, s. 9. Ledsagning kan också beviljas inom ramen för socialtjänstlagen (2001:453) (SoL). Där kan ledsagning ingå som del i ett beslut om hemtjänst, boendestöd eller beviljas som en enskild insats. Insatsen ledsagning syftar till att bryta isolering och öka möjligheten till akti- viteter utom hemmet. Insatsen kan avgiftsbeläggas. Därutöver förekommer begrepp som medresenär eller medföljare inom färdtjänsten. Begreppet är inte definierat i lag men vanligt före- kommande i huvudmännens lokala eller regionala reglementen för färdtjänsten. Det som åsyftas är vanligen en resenär som reser i säll- skap med den som har blivit beviljad färdtjänst. Det är oftast fråga om någon anhörig, även minderåriga barn, eller en vän, bekant eller vårdare.2 I detta avsnitt avses dock inte ledsagning enligt LSS, SoL eller resor som medresenärer företar tillsammans med färdtjänstberättigade, utan den ledsagning som grundar sig på EU:s passagerarförordningar. Nedan kommer utredningen att redogöra för de olika aktörernas skyldigheter kopplat till respektive färdsätt. Likheter mellan tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar Förordningarna har stora inbördes likheter. Exempelvis innehåller alla tre förordningarna likartade bestämmelser om rätt till ersättning och information vid förseningar och inställda avgångar. En central del i förordningarna är de rättigheter som tillkommer personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet. Dessutom innehåller förordningarna skyldigheter för medlemsstaterna att tillhandahålla sanktioner vid överträdelser av förordningarnas bestämmelser och att utse tillsynsorgan. Förordningarna utgör tvingande minimireg- leringar till resenärernas förmån, dvs. rättigheterna får inte begränsas eller åsidosättas genom avtal (artikel 6 i respektive förordning). 2Svenska , 2012, , s. 12. Flygpassagerarförordningen3 syftar till att fastställa regler för skydd och assistans åt personer med funktionsnedsättningar och personer med nedsatt rörlighet i samband med flygresor, både för att skydda dem mot diskriminering och se till att de får assistans. Bestämmel- serna är tillämpliga på personer med funktionsnedsättning och per- soner med nedsatt rörlighet som nyttjar eller avser att nyttja kom- mersiellt passagerarflyg. I artikel 7 finns särskilda bestämmelser som rör rätt till assistans på flygplatser, vilket föreligger om anmälan har gjorts senast 48 tim- mar i förväg. Om någon anmälan inte har gjorts åligger det ändå flyg- platsen att göra alla rimliga ansträngningar för att tillhandahålla den assistans som krävs för att personen i fråga ska komma ombord på planet till den bokade flygningen och genomföra flygresan (arti- kel 7.3). Den assistans som måste erbjudas framgår av bilaga I och omfattar t.ex. –att förflytta sig från incheckningsdisken till flygplanet och genom- gå emigrations-, tull- och säkerhetsförfaranden, –att gå ombord på flygplanet med hjälp av hissar, rullstolar eller annan assistans som i förekommande fall kan behövas, –förflytta sig från flygplanets dörr till sina platser, och –förvara och hämta sitt bagage på flyget. Resenärer får ta med sig två rörelsehjälpmedel per person, under för- utsättning att de ryms i planet. Även assistanshundar får tas med (bilaga II). Flygbolaget får även kräva att ledsagare medföljer under resan (artikel 4.2). För att genomföra assistansen ställs det krav på inrättande av särskilda ankomst- och avresepunkter för assistans på flygplatserna samt hur dessa ska vara markerade och vilken informa- tion som tillhandahålls på platsen (artikel 5). 3Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2006 av om rättig- heter i samband med flygresor för personer med funktionshinder och personer med nedsatt rörlighet. Det finns ytterligare en EU-förordning4 som avser flygpassage- rares rättigheter och som innehåller bestämmelser om kompensation vid nekad påstigning eller kraftiga förseningar. Enligt artikel ska bl.a. personer med nedsatt funktionsförmåga ges förtur. Vid nekad om- bordstigning, inställd flygning eller försening oberoende ska bl.a. personer med nedsatt funktionsförmåga ha rätt till lagstadgad ser- vice möjligt. Busspassagerarförordningen5 anger att tillämpningsområdet omfat- tar linjetrafik för icke specificerade passagerarkategorier med påstig- nings- eller avstigningsplats inom en medlemsstats territorium när transportsträckan enligt tidtabell är (artikel 2.1). Förordningens tredje kapitel rymmer bestämmelser om rättig- heter för personer med funktionsnedsättning. Transportörerna och terminaloperatörerna ska, i samråd med organisationer som före- träder personer med funktionsnedsättning, fastställa icke-diskrimi- nerande villkor för tillgänglighet som gäller vid transport av perso- ner med funktionsnedsättning. De ska också lämna information om villkoren i en form som lämpar sig för denna resenärskategori (arti- kel 11). Transportörer, resebyråer och researrangörer får inte, med vissa angivna undantag, vägra att tillhandahålla bokning eller biljett eller neka en person att stiga ombord på en buss med hänvisning till personens funktionsnedsättning (artiklarna 9 och 10). Undantag får göras endast om det krävs för att uppfylla gällande säkerhetskrav eller om bussens eller infrastrukturens utformning omöjliggör resa. Medlemsstaterna ska utse bussterminaler där särskild assistans ska tillhandahållas av transportörer och terminaloperatörer utan kost- nad (artiklarna 12 och 13.1). Förordningen påverkar dock inte befint- lig lagstiftning om tekniska krav på bussar, hållplatser eller termi- naler (artikel 2.7). Det innebär att förordningen i sig inte uppställer krav på tillgänglighetsanpassning, utan hänvisar i stället till den natio- nella lagstiftningen i den delen. 4Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av om fast- ställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombord- stigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91. 5Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 181/2011 av om passage- rares rättigheter vid busstransport. De närmare förutsättningarna och villkoren för assistansen anges i artikel 14, bl.a. ska behovet av assistans ha meddelats senast 36 tim- mar i förväg. Även om en sådan underrättelse inte har skett, ska trans- portören, terminaloperatören, resebyrån och researrangören i rimlig utsträckning lämna den assistans som behövs för att personen ska kunna resa. Transportörerna ska dessutom tillhandahålla kostnadsfri assistans ombord på bussarna (artikel 13.2). Transportörerna och, vid behov, terminaloperatörerna är också skyldiga att inrätta ett förfar- ande för utbildning av sin personal om funktionshinder och funktions- nedsättningar (artikel 16). Fartygspassagerarförordningen6 tillämpas, som huvudregel, på pas- sagerartransporter till sjöss och på inre vattenvägar där ombordstig- ningshamnen är belägen inom en medlemsstats territorium. Förord- ningen tillämpas även om landstigningshamnen är belägen inom en medlemsstats territorium och transporten genomförs av en transpor- tör som är etablerad inom unionen. Vidare är förordningen med vissa undantag tillämplig på kryssningar där ombordstigningshamnen är belägen inom en medlemsstats territorium (artikel 2). Med kryss- ning avses en transport i nöjes- eller rekreationssyfte som innefattar bl.a. mer än två övernattningar ombord på fartyget. Vissa passagerar- transporter undantas från förordningens tillämpningsområde, t.ex. sådana som sker med fartyg certifierade för högst tolv personer och andra utflykts- och sightseeingturer än kryssningar (artikel 2.2). Kapitel två reglerar rättigheter för personer med funktionsned- sättning (eller nedsatt rörlighet). Transportörer, resebyråer och rese- arrangörer får inte vägra att godkänna en bokning, utfärda en biljett eller tillåta ombordstigning med hänvisning till en persons funk- tionsnedsättning (artikel 7). Vissa undantag medges dock med hänvis- ning till säkerhetskrav eller fartygets eller infrastrukturens utform- ning (artikel 8.1). Transportören, resebyrån eller researrangören ska i sådana undantagsfall göra alla rimliga ansträngningar för att erbjuda ett godtagbart transportalternativ (artikel 8.2). 6Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1177/2010 av om passagerares rättigheter vid resor till sjöss och på inre vattenvägar. Transportörerna och terminaloperatörerna är vidare skyldiga att, i samarbete med organisationer som företräder personer med funk- tionsnedsättning, fastställa icke-diskriminerande villkor för tillgäng- lighet för befordran av personer med funktionsnedsättning (artikel 9) och ge kostnadsfri assistans till denna kategori av resenärer i hamnar och ombord på fartyg. Assistansens omfattning följer av bilagorna 2 och 3 till förordningen (artikel 10). En resenär måste dock uppfylla vissa krav för att ha rätt till assistans, bl.a. måste transportören eller terminaloperatören underrättas om behovet av assistans i förväg (artikel 11). Även om detta inte har skett, ska transportören och terminaloperatören göra alla rimliga ansträngningar för att rese- nären får den assistans som han eller hon behöver. Transportörerna, och i förekommande fall även terminaloperatö- rerna, är vidare skyldiga att inrätta ett utbildningsförfarande om funk- tionsnedsättningar och funktionshinder för sin personal (artikel 14). Transportörer och terminaloperatörer ansvarar för förlust av och skada på rörelsehjälpmedel, om förlusten eller skadan beror på fel eller försumlighet från deras respektive sida (artikel 15). Tågpassagerarförordningen7 är tillämplig på alla tågresor och järn- vägstjänster inom EU. I kapitel fem finns särskilda bestämmelser som rör personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet. Dessa får som huvudregel inte nekas att boka eller köpa biljetter på grund av funktionsnedsättningen (eller den nedsatta rörligheten). Inte heller får det krävas att de åtföljs av en annan person. Det finns dock möjlighet att göra undantag, om det är nödvändigt för att upp- fylla sådana icke-diskriminerande regler för befordran av personer med funktionsnedsättning som järnvägsföretag och stationsförvaltare enligt förordningen är skyldiga att fastställa. Reglerna ska tas fram i samarbete med organisationer som företräder personer med funktions- nedsättning (artikel 19). Järnvägsföretag, biljettutfärdare och rese- arrangörer ska på begäran informera personer med funktionsnedsätt- ning om tillgänglighet m.m. (artikel 20). 7Europaparlamentets och rådets förordning (1371/2007/EG) om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. Vidare ska stationsförvaltare och järnvägsföretag tillhandahålla kostnadsfri assistans så att personer med funktionsnedsättning kan stiga på och av tåg samt byta till anslutande tåg (artiklarna 22 och 23). Järnvägsföretagen ska dessutom lämna assistans ombord på tågen. Av artikel 23 framgår att kravet innebär att varje rimlig ansträngning görs för att erbjuda assistans till en person med funktionsnedsätt- ning för att ge tillgång till samma tjänster ombord på tåget som övriga passagerare, om personens funktionsnedsättning hindrar honom eller henne från att oberoende och tryggt använda dessa tjänster. De närmare förutsättningarna och villkoren för assistansen anges i artikel 24, bl.a. att behovet av assistans ska ha meddelats i förväg. Även om detta inte har skett, måste järnvägsföretaget och sta- tionsförvaltaren i rimlig utsträckning lämna den assistans som behövs för att personen i fråga ska kunna resa. Stationer, plattformar, rullande materiel samt andra inrättningar ska anpassas så att de är tillgängliga för personer med funktionsnedsättning i enlighet med de tekniska specifikationerna för driftskompatibilitet (TSD) för personer med ned- satt rörlighet (artikel 21). pågår ett arbete inom med att revidera tågpassagerarförordningen8. Enligt artikel 22 i tågpassagerarförordningen ska stationsförvaltaren vid avresa från, tågbyte vid eller ankomst till en bemannad järnvägs- station lämna personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rör- lighet kostnadsfri assistans, så att de kan stiga på avgående tåg, byta till anslutande tåg eller stiga av ett ankommande tåg till vilket de köpt biljett. Här kan konstateras att det svenska systemet med en avreglerad marknad och ett antal olika ansvariga aktörer skiljer sig från övriga EU-länder där det statliga ägandet till stora delar består. Innebörden av begreppen ”stationsförvaltare” och ”bemannad järnvägsstation” är oklar. Förordningen kan därför vara svår att tillämpa på svenska förhållanden. Det innebär bl.a. att det är tveksamt om , såvitt 8Förslag till och rådets förordning om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer COM (2017) 548. För en sammanfattning av förslaget och hur det förhåller sig till svensk lagstiftning, se Faktapromemoria 2017/18:FPM14 Ändringar i tåg- passagerarförordningen. utredning förstår, har några stationer som kan anses vara bemannade, dvs. har tillgång till fast personal. När det gäller definitionen av stations- förvaltare saknas det vägledning för vilken typ av organisation som avses.9 Mot bakgrund av ovanstående kan utredningen inte dra någon annan slutsats än att systemet med stationsledsagning synes vila på fri- villighetens grund. Lagen (2014:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar Lagen (2014:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar innehåller bl.a. bestämmel- ser om sanktioner och tillsyn. I förordningen (2014:1463) med kom- pletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerar- förordningar har och Transportstyrelsen fått i upp- gift att utöva tillsyn över passagerarförordningarna. Lagen (2015:953) om kollektivtrafikresenärers rättigheter gäller lagen (2015:953) om kollektivtrafikrese- närers rättigheter. Lagen innehåller bestämmelser om reseinforma- tion, ersättning och prisavdrag vid förseningar och frånträdande av avtal om köp av periodbiljett vid resor i kollektivtrafik med tåg, spår- vagn, tunnelbanetåg, buss och personbil. Resor som inte sker med kollektivtrafik omfattas inte av lagen. I lagen görs undantag från vissa bestämmelser i tågpassagerarför- ordningen som reglerar bl.a. viss reseinformation och ersättning vid förseningar. Det innebär att dessa artiklar i tågpassagerarförordningen inte ska tillämpas på kortare inrikes trafiktjänster. Undantagen gäller alltså lokala och regionala trafiktjänster som har en sträckning som är kortare än . Vid tågresor med sådana trafiktjänster ska i stället lagens bestämmelser om reseinformation och ersättning vid förse- ningar tillämpas. Undantag görs inte vad gäller ledsagning, dvs. ledsag- ning ska erbjudas oavsett tågsträckningens längd. 92013/14: RFR5 s. 87. Av busspassagerarförordningen följer att förordningen ska til- lämpas om trafiktjänsten har en sträckning som är eller längre. Lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter stadgar dock att vad gäller bussresor ska tillämpningen av vissa för resenärerna centrala bestämmelser i busspassagerarförordningen, bl.a. bestämmelser om information och ersättning vid förseningar, utsträckas till att gälla för trafiktjänster som har en sträckning som är eller längre. Vid sträckor som understiger ska övriga bestämmelser i lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter tillämpas.