sou · H6B35 · 2018-02-05 00:00:00 — Särskilda skäl kan anses föreligga om beslutet inte har fått laga kraft eller om det bedöms som fördel- aktigt att kvitta eller att avtala om en avbetalningsplan. Återkravs- fordringar ska preskriberas från förfallodagen, i stället som gäller , med möjlighet till förlängning av pre- skriptionstiden. Våra förslag i dessa delar kan förväntas leda till en effektivisering av hanteringen av återkravsfordringar vid Försäkrings- kassan på följande sätt. Som nämnts i avsnitt 9.6.2 kan, om våra förslag genomförs, frivillig betalning förväntas ske i fler fall än tidigare, och fler avtal om avbetalningsplan kan förväntas komma till stånd. som kräver en relativt liten arbetsinsats för handläggarna vid För- säkringskassans fordringshantering. Övriga ärenden kommer att lämnas till för indrivning, såvida kvittning inte kan ske. Arbetsinsatsen i denna fas kommer att påverkas av För- säkringskassans förutsättningar (resursmässigt och it-mässigt) att identifiera de fall där kvittning är möjligt och att göra betalnings- utredningar i samband med bedömning av om kvittning kan ske eller om en avbetalningsplan bör godtas. Någon betalningsutredning kommer dock inte att behöva göras i andra fall än då kvittning eller avbetalningsplan aktualiseras och antalet betalningsutredningar kom- mer således att minska. Ärenden kommer inte att läggas på avbruten indrivning och bevakning i samma utsträckning. Gäldenärerna kom- mer, på grund av det snabbare verkställighetsförfarandet och den kortare preskriptionstiden, att bli skuldfria snabbare och antalet återkrav som fordringshanteringen handlägger kommer således att minska. I stället kommer resurser att frigöras så att fler av de åter- krav som finns i fordringsstocken kommer att kunna hanteras. Andelen återkrav i åtgärd kommer att öka. För kan detta förväntas innebära att nuvarande behov av att tillskjuta ökade resurser till fordringshanteringen kommer att minska (se vidare avsnitt 6.12.5). Utifrån att Försäk- ringskassan kan förväntas komma att lämna cirka 20 000 fordringar (15 000 fler än ) för indrivning hos , kan det minskade resursbehovet beräknas som kostnaden för att handlägga dessa fordringar. Kostnaden per ärende beräknas av fordringshantering i genomsnitt till , vilket motsvarar 24,7 minuters arbete som det i genomsnitt tar att göra en betalningsutredning. De nya återkravsfordringar som lämnas för indrivning kommer, med vårt förslag, i allmänhet därefter att ligga kvar hos Krono- fogdemyndigheten för indrivning fram till dess att de preskriberas. , och i fråga om vissa åtgärder , övertar borgenärsansvaret. kommer inte att be- höva vidta några fler åtgärder beträffande dessa fordringar. De allra flesta allmänna mål handläggs hos Kronofogden till dess gäldenären betalar, fordran sätts ned eller skulden preskriberas. Enskilda mål som inte blir fullt betalda eller återkallade handläggs också utan tidsbegränsning av men varje nytt hand- läggningsår tillkommer en ny grundavgift. betalas får Kronofogden förelägga sökanden att betala grundavgiften. Betalas inte avgiften inom den föreskrivna tiden får Kronofogden avsluta målet. En kostnadsbesparing om per fordran som lämnas för indrivning framstår mot denna bakgrund i vart fall inte som ett för högt belopp. Antalet fordringar som kommer att lämnas för indriv- ning uppskattas, som nämnts, till 20 000. Det minskade resurs- behovet för fordringshantering skulle utifrån detta sätt att räkna motsvara cirka 7 årsarbetskrafter eller . Konsekvenser av de alternativa lösningar som vi har övervägt Nämnas kan att den alternativa lösning som vi har övervägt, dvs. att skulle få väcka talan om återkrav i förvalt- ningsdomstol (se avsnitt 9.5.1), i likhet med vårt förslag skulle innebära att inte längre skulle behöva ansöka om betalningsföreläggande eller väcka talan i tingsrätt för att få till stånd en exekutionstitel. Emellertid skulle myndigheten behöva väcka talan i förvaltningsrätt. Med nämnda lösning skulle Försäk- ringskassan även fortsatt behöva betala ansökningsavgift vid an- sökan om verkställighet hos . Återkravs- fordringar skulle handläggas som enskilda mål hos Kronofogde- myndigheten och lösningen skulle inte innebära några särskilda kostnadsbesparingar för fordringshanteringen. Om nuvarande ordning behålls kommer nämnda kostnads- besparingar inte komma till stånd och kommer att behöva överväga resurstillskott till fordringshanteringen om den ska bli välfungerande och ändamålsenlig. När det gäller de alternativ vi har övervägt i fråga om utform- ningen av vårt förslag att återkravsbeslut ska få verkställas (se avsnitt 9.5.1) har flera av dem stor påverkan på hur effektivt ford- ringshanteringen skulle kunna bedrivas. Om förslaget inte skulle omfatta återkrav enligt andra författningar än socialförsäkrings- balken eller ränta och avgifter skulle detta vara administrativt be- tungande för fordringshanteringen. Om återkrav inte skulle hand- läggas som allmänna mål och lämnas för indrivning inom en tidsfrist samt preskriptionstiden förkortas, skulle de effektiviseringar av ford- ringshanteringen vi beskrivit ovan i stort sett utebli. Vi har också övervägt om de nya bestämmelserna ska vara till- lämpliga även på beslut om återkrav som har meddelats före ikraft- trädandet. Detta skulle innebära att den kortare preskriptionstiden skulle gälla för dessa återkrav och att preskription skulle inträda för en stor antalsmässig och beloppsmässig del av fordringsstocken () vid ikraftträdandet. I fråga om de fordringar som preskriberats skulle behöva besluta om avskriv- ning. De fordringar som inte preskriberats skulle Försäkrings- kassan behöva delge med gäldenären, i syfte att laga kraft skulle kunna inträda och verkställighet därefter kunna sökas. Denna han- tering av äldre fordringsanspråk skulle innebära en avsevärd admi- nistrativ börda för . Ökade kostnader för delgivning Vårt förslag innebär att beslut om återkrav måste delges för att bli verkställbara, något som i allmänhet inte gör . beslut om återkrav uppgick till cirka 8 000. Detta kan jämföras med beslut om åter- krav som uppgick till cirka 130 000. Såväl beslut som kan förväntas öka i antal om vårt förslag gällande beloppsgräns för återkrav genomförs (se avsnitt 9.6.2). Som redovisats i det föregående avsnittet bedömer vi att Försäkrings- kassans kostnad för att börja delge återkravsbeslut kan uppskattas till . Under förutsättning att Pensions- myndighetens kostnader för delgivning är ungefär desamma i för- hållande till antal beslut som , kan Pensions- myndighetens kostnader uppskattas till . Uppmärksammas kan i sammanhanget att betalar en viss summa till för att kassan handhar fordringshanteringen avseende åter- krav. Som nämnts kan våra förslag förväntas leda till att Försäkrings- kassans hantering av återkravsfordringar blir mer effektiv, vilket ligger i intresse. Konsekvenser av de alternativa lösningar som vi har övervägt Varken de alternativa lösningar som vi har övervägt i fråga om ut- formningen av vårt förslag att återkravsbeslut ska få verkställas (se av- snitt 9.5.1) eller den nuvarande ordningen innebär att återkravsford- ringar måste delges, och därmed inte heller några kostnader för det. Vi föreslår att kostnadsökningar om ska finansieras genom en omfördelning av medel i statens budget, från anslaget 2:1 under utgifts- område 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsätt- ning till förvaltningsanslag. Färre ansökningar om betalningsföreläggande och fler ansökningar om indrivning ansökningar om betalningsföreläggande, i fråga om sina och återkrav, har – 2016 till antalet varierat mellan 2 500 och 4 900 . Vårt förslag innebär att inte längre kommer att ansöka om betalningsföreläggande hos gällande åter- krav. För innebär detta en besparing mot- svarande handläggningskostnaden för dessa mål. Antalet ansökningar om indrivning med som sökande beräknas å andra sidan att öka med cirka 15 000 mål och uppemot lika många nya gäldenärer. handläggs återkravs- fordringar som enskilda mål hos . Enligt vårt förslag ska de handläggas som allmänna mål. Detta innebär att kommer att få ansvar för vissa borgenärs- uppgifter i fråga om dessa totalt cirka 20 000 nya mål . Detta kan t.ex. jämföras med ansökningar om indriv- ning av underhållsstöd som uppgick till cirka 440 000 fördelat på cirka 28 000 gäldenärer. var Centrala studiestöds- nämndens ansökningar i allmänna mål cirka 130 000 fördelat på cirka 95 000 gäldenärer och ansökningarna i mål om tv-avgifter var cirka 285 000 fördelat på cirka 96 000 gäldenärer (se avsnitt 7.2.4). Vår bedömning är att det ytterligare antal ansökningar om verkställighet med som sökande som vårt förslag kommer att medföra inte kommer att vara särskilt betungande för Kronofogde- myndigheten. Sammantaget kan nu nämnda besparingar och kostnadsökningar hos antas uppväga varandra. Kostnader för förändringar i it-stödet har vidare upplyst att våra förslag innebär att det kommer att behöva inrättas minst ett nytt s.k. medelslag i it-stöd för att hantera den nya måltypen hos myndigheten. Med medelslag avses olika typer av statliga och kommunala fordringar som har ett fördefinierat regelverk i myndig- hetens it-stöd. Att inrätta ett medelslag kostar . Återkrav som har beslutats enligt bestämmelserna i socialförsäk- ringsbalken kan antas kunna utgöra ett meddelsslag, trots att beslut fattas av två olika myndigheter, eftersom det är som kommer att ansöka om indrivning även såvitt avser återkrav beslutade av . Återkrav som har beslutats enligt bestäm- melser i andra författningar utgör egna medelslag i den mån regel- verket för dem skiljer sig från bestämmelserna i socialförsäkrings- balken. Så är fallet i fråga om återkrav enligt lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd liksom enligt förordningen (2017:819) om er- sättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. När det gäller återkrav enligt förordningen (2014:67) om bidrag till arbets- givare för köp av arbetsplatsnära stöd för återgång i arbete och förordningen (2017:117) om bidrag till företagshälsovården för köp av medicinsk service bör dessa kunna behandlas som ett medelslag eftersom reglerna är likalydande. Det skulle därmed bli fråga om fyra nya medelslag. Således kan vid ett genomförande av våra förlag, kostnader be- räknas uppkomma hos för inrättandet av fyra nya medelslag à vardera, sammanlagt en en- gångskostnad om . Konsekvenser av de alternativa lösningar som vi har övervägt Som nämnts har vi som en alternativ lösning övervägt att Försäkrings- kassan skulle få väcka talan om återkrav i förvaltningsdomstol (se avsnitt 9.5.1). En sådan ordning skulle innebära samma konsekvenser som vårt framlagda förslag såvitt avser besparingar på grund av att inte längre skulle ansöka om betalningsföreläg- gande. Några kostnadsökningar för skulle med dessa alternativa lösningar inte uppkomma. Om nuvarande ord- ning behålls kommer varken de nämnda besparingarna eller kost- nadsökningarna uppkomma. När det gäller de alternativ vi har övervägt i fråga om utform- ningen av vårt förslag att återkravsbeslut ska få verkställas (se av- snitt 9.5.1) har flera av dem stor påverkan på Kronofogdemyndighe- tens handläggning. Om förslaget inte skulle omfatta återkrav enligt andra författningar än socialförsäkringsbalken eller ränta och avgifter skulle ansökan om betalningsföreläggande behöva göras beträffande dessa delar. Om återkrav inte skulle handläggas som allmänna mål och lämnas för indrivning inom en tidsfrist, samt omfattas av före- trädesrätt vid löneutmätning och möjligheten till avräkning mot återbetalning av skatt, skulle inte ha borge- närsansvar och detta skulle innebära en i viss mån förenklad handläggning för myndigheten jämfört med vårt förslag. Vi har också övervägt om de nya bestämmelserna ska vara tillämpliga även på beslut om återkrav som har meddelats före ikraft- trädandet. Detta skulle innebära att den kortare preskriptionstiden skulle gälla för dessa återkrav och att preskription skulle inträda vid ikraftträdandet för en stor antalsmässig och beloppsmässig del av fordringsstocken (). För skulle det innebära att den förväntade ökningen av antalet verk- ställighetsansökningar, till följd av våra förslag, skulle vara betydligt större, vilket skulle innebära en administrativ börda för myndig- heten. Vi föreslår att den engångskostnad om som bedöms uppkomma för ska finansieras genom en omfördelning av medel i statens budget, från anslaget 2:1 under utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning till förvaltningsanslag. Ett borgenärsansvar för återkrav inklusive ansvar för att ansöka om preskriptionsförlängning och betalningssäkring berörs av våra förslag på så sätt att verket har vissa borgenärsuppgifter gällande fordringar som handläggs som allmänna mål hos , inklusive att ansöka hos förvalt- ningsrätt om preskriptionsförlängning eller om betalningssäkring. Våra förslag bedöms som nämnts att leda till cirka 20 000 nya allmänna mål hos avseende åter- kravsfordringar. Eftersom dessa fordringar avser privatpersoner som krävs på återbetalning av förmåner så kommer i regel inte att vidta några s.k. offensiva borgenärsåtgärder (t.ex. ansöka om konkurs). kan antas kunna hantera den mindre mängd nya överklagade utmätningar som det kan bli fråga om. Invändningar mot verkställighet (enligt 3 kap. 21 § utsökningsbalken) kommer även fortsatt att hanteras av . Det kan antas att gäldenärerna har även andra skulder i allmänna mål, där är behörig företrädare för staten. Endast i de fall där det inte finns andra allmänna mål än återkrav, kommer förslagen att medföra en utökad arbetsbörda för . De eventuella kostnadsökningar som våra förslag kommer att innebära för kan antas rymmas inom befintliga anslag. Konsekvenser av de alternativa lösningar som vi har övervägt När det gäller de alternativ vi har övervägt (se avsnitt 9.5.1) skulle flera av dem ha påverkan på handläggning. Om åter- krav inte skulle handläggas som allmänna mål och omfattas av bestämmelserna om preskriptionsförlängning eller bestämmelserna om betalningssäkring, skulle inte ha borgenärsansvar och detta skulle innebära en i viss mån förenklad handläggning för verket jämfört med vårt förslag. 9.5.8Övriga konsekvenser för staten samt för landsting och kommuner Våra förslag kommer inte att medföra några särskilda konsekvenser för andra statliga myndigheter än de ovan nämnda eller för lands- ting och kommuner. Ett effektivare verkställighetsförfarande utan att rättssäkerheten eftersätts och en minskad risk för överskuldsättning Våra förslag innebär att återkrav inte längre ska prövas av allmän domstol. Enskilda som har fått ett beslut om återkrav från Försäk- ringskassan eller kommer, liksom , att kunna överklaga beslutet till förvaltningsrätt. Beslutet kan bli före- mål för prövning i tre instanser. Att återkrav inte kommer att prövas i allmän domstol anser vi huvudsakligen vara till fördel för den enskilde. Dagens ordning, som innebär att återkrav kan bli föremål för prövning i båda domstolsslagen, innebär att enskilda kan tvingas utstå två långdragna och kostsamma rättsprocesser. Det måste också anses vara till fördel för den enskilde att snabbare få besked om vad som gäller. Vid fordringshanteringen hos kommer det att finnas samma möjligheter som att avtala om avbetalningsplan. I fler fall än tidigare kommer dock återkravsfordringarna att lämnas till för indrivning. När indrivning har be- gärts hos , och gäldenären har beretts till- fälle att betala inom men inte har gjort det, får den enskilde en s.k. betalningsanmärkning. Detta är till nackdel för en enskild som inte har någon sådan anmärkning. Det är dock inte helt osannolikt att en del av de enskilda redan har en sådan anmärkning, bl.a. mot bakgrund av att det skickas t.ex. cirka 440 000 ansökningar om indrivning avseende underhållsstöd, cirka 130 000 avseende studiestöd och cirka 300 000 avseende tv-avgift. Till detta kommer alla andra ansökningar från myndigheter och näringsidkare, totalt cirka 4,4 miljoner mål . Detta ska också ställas mot att den nuvarande ordningen innebär att många åter- kravsfordringar blir liggande hos utan åtgärd i , varvid ränta ackumuleras och skulden växer. Vårt förslag är att en återkravsfordran ska lämnas för indrivning inom , om inte särskilda skäl talar emot, i kombination med en förkortad preskriptionstid. Dröjsmålsräntan för återkrav som inte betalas utgörs av referens- räntan med ett tillägg av . är referensräntan extremt låg – minus – vilket innebär att dröjsmålräntan endast är . En återkravsfordran om (vilket är den genomsnittliga återkravsskulden per gäldenär), som får ligga utan åtgärd skulle, om den nu gällande räntan tillämpas , ändå växa till , dvs. En skuld om skulle växa till . Vid mera normala räntelägen växer en skuld betydligt snabbare än så. nuvarande bedömning är att reproräntan, som styr referensräntan, på lång sikt kan väntas ligga på mellan . Det innebär en dröjsmålsränta på mellan . Vid dessa räntesatser dubbleras en skuld på ungefär åtta respektive . När alla andra rimliga åtgärder har vidtagits – dvs. påminnelse och inkassokrav, med upplysning om att det går att avtala med kassan om en avbetalningsplan, samt kvittning i de fall det är möjligt och lämpligt – är det, enligt vår bedömning, bättre för den enskilde att fordran lämnas för indrivning än att den läggs på avbruten indrivning så att ränta ackumuleras och fordran växer. Så är särskilt fallet med hänsyn till att detta kombineras med en kortare preskriptionstid. Vår bedömning är att en sådan ordning, i förhållande till dagens, kommer att bidra till att i högre grad minska enskildas överskuldsättning. Våra förslag kan sammanfattningsvis förväntas leda till ett väsent- ligt effektivare verkställighetsförfarande – vilket kan antas bidra till att minska risken för överskuldsättning för enskilda – utan att viktiga rättssäkerhetskrav för enskilda eftersätts, eftersom möjlighet att överklaga återkravsbeslutet finns kvar. Konsekvenser av de alternativa lösningar som vi har övervägt Även de andra lösningar som vi har övervägt i stället för vårt förslag att återkravsbeslut ska bli verkställbara (se avsnitt 9.5.1) skulle innebära att återkrav endast prövas i allmän förvaltningsdomstol och inte i allmän domstol. Rättssäkerheten för enskilda skulle stärkas i förhållande till den nuvarande ordningen om det, så som vi övervägt, för verkställighet av ett återkrav skulle krävas att betalnings- skyldigheten prövades i förvaltningsdomstol på ansökan av Försäk- ringskassan eller . Emellertid skulle ingen av de övervägda alternativa lösningarna leda till ett nämnvärt effektivare verkställighetsförfarande eller mins- kad risk för överskuldsättning för enskilda. Dessa vinster kommer inte heller uppnås om den nuvarande ordningen behålls. När det gäller de alternativ vi har övervägt i fråga om utform- ningen av vårt förslag att återkravsbeslut ska få verkställas (se av- snitt 9.5.1) har flera av dem stor påverkan på enskilda. Om återkrav inte skulle handläggas som allmänna mål och lämnas för indrivning inom en tidsfrist samt omfattas av företrädesrätt vid löneutmätning och möjligheten till avräkning mot återbetalning av skatt, som preskriptionstiden skulle förkortas, skulle risken för överskuld- sättning inte motverkas i samma utsträckning som enligt våra för- slag. Såväl alternativet att verkställighet skulle får ske före laga kraft i vissa fall som alternativet att den nuvarande längre preskriptions- tiden skulle behållas, skulle innebära en försämrad rättssäkerhet för enskilda jämfört med våra förslag (se avsnitt 9.5.9). Vi har också övervägt om de nya bestämmelserna ska vara tillämpliga även på beslut om återkrav som har meddelats före ikraftträdandet. Detta skulle innebära att den kortare preskriptions- tiden skulle gälla för dessa återkrav och att preskription skulle inträda vid ikraftträdandet för en stor antalsmässig och belopps- mässig del av fordringsstocken (). Många enskildas återkravsskulder skulle då i ett slag preskriberas. 9.5.10Övriga konsekvenser av våra förslag Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Vi bedömer att vårt förslag kan bidra till att förebygga brottslighet. Som har redogjorts för (i avsnitt 6.9.3) motiverades bidrags- brottslagens införande bl.a. med att den skulle få en påverkan på människors värderingar. Regeringen anförde i lagens förarbeten bl.a. att om det finns en utbredd uppfattning om att det är accepterat att välfärdssystemen kan utnyttjas även i situationer när man inte är berättigad till det, kan detta medföra en risk för att människor handlar i enlighet därmed. Regeringen betonade att det anförda i kombination med den brottslighet som förekommer mot välfärds- systemen visar att det finns ett behov av att påverka allmänhetens inställning till vikten av lojalitet mot välfärdssystemen och att det inte får uppfattas som acceptabelt att begå brott mot eller på annat sätt missbruka välfärdssystemen (prop. 2006/07:80 s. 40). Ett mycket litet antal av de felaktiga utbetalningarna leder till reaktioner från samhället i form av åtal eller strafföreläggande. Den enda återstående samhälleliga reaktionen blir i de fall som en felaktig utbetalning väl upptäcks, att det felaktigt utbetalda beloppet krävs åter. Att det återkrävda beloppet verkligen drivs in är av vikt för regelefterlevnaden. Vi bedömer också att vårt förslag kommer att ge bättre förut- sättningar för brottsförebyggande och brottsbekämpande arbete. Det kan i detta sammanhang noteras att , som en av flera myndigheter i det s.k. , har framfört till regeringen att beslut om återkrav bör vara exe- kutionstitel. Detta framfördes som ett myndighetsgemensamt för- slag om förändringar i lagstiftningen i syfte att förbättra brottsbe- kämpningen inom ramen för den myndighetsgemensamma sats- ningen mot den organiserade brottsligheten7. I remissvar över förslag ställde sig vidare Åklagar- myndigheten, och posi- tiva till förslaget att förvaltningsmyndigheters beslut skulle bli verkställbara med hänvisning till förbättrade möjligheter till brotts- bekämpning. Våra förslag om betalningssäkring och möjlighet till förlängning av preskriptionstiden är också viktiga för att ge så bra förutsättningar som möjligt för det brottsbekämpande arbetet. 7 Sammanställning av förslag till ändrad lagstiftning i den myndighetsgemensamma satsningen mot grov organiserad brottslighet, skrivelse till regeringen , dnr A 175.214/2016. Konsekvenser för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags Vi föreslår att statens fordringar avseende återkrav inom socialför- säkringen ska få företrädesrätt vid löneutmätning, på samma sätt som många andra statliga fordringar som handläggs enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m., indrivningslagen. Detta förslag kan sägas vara till nackdel för andra fordringsägare, däribland små och stora företag, vid löneutmätning hos en viss gäldenär. Typiskt sett kan svårigheter att få betalt för enstaka fordringar vara mer problematiskt för små företag än för stora företag. Det kan dock inte antas påverka små företags villkor i förhållande till större i någon betydande omfattning. Våra förslag berör vidare vissa små företag som får ersättning från system som ingår i socialförsäkringen, och därmed kan bli föremål för återkrav. Ett exempel är ersättning till vårdgivare för utförd tandvård (statligt tandvårdsstöd). Som nämnts tidigare kan våra förslag förväntas få konsekvensen att fler återbetalningsskyldiga blir föremål för indrivning hos Krono- fogdemyndigheten, vilket kan innebära att den återbetalningsskyl- dige får en s.k. betalningsanmärkning. Å andra sidan bedömer vi, som också framhållits tidigare, att våra förslag kan förväntas, i högre grad än dagens ordning, bidra till att minska enskildas överskuld- sättning. Dessa båda aspekter kan få betydelse för små företag likaväl som för stora företag.