sou · H6B314 · 2018-02-28 00:00:00 — Polisledningen har dock inte i några interna rikt- linjer kommunicerat eller givit resurser angående just bidragsbrott. I det följande redovisar vi några idéer kring det brottsförebyg- gande arbetet som anställda vid har lyft fram till utredningen. De är alltså inte att se som förslag från vår sida utan exempel på hur det fortsatta arbetet med dessa frågor skulle kunna se ut. •Det bör gå att med bibehållen service i våra bidragssystem arbeta brottsförebyggande på ett mer effektivt sätt. bör vara drivande och leda det gemensamma arbetet. Varje ut- betalande myndighet har själv expertkunskapen och såväl anmä- larnas som erfarenheter behöver tas tillvara för att minska de felaktiga utbetalningarna. •Polismyndigheten bör starta och leda en myndighetssamverkan för det brottsförebyggande arbetet. Detta bör ske parallellt med de samverkansformer som finns för utredningsverksamheten. •En obligatorisk riskanalys bör göras tillsammans med Polismyn- digheten när förslag till nya ersättningsformer tas fram. Syftet är att öka förmågan att förebygga nya typer av brottsliga angrepp eller felaktiga utbetalningar. •Utbetalande myndigheter bör upplysa om skyldigheter likväl som rättigheter på ett tydligare sätt redan i början av ansöknings- förfarandet. En jämförelse kan göras med det informationsblock som användaren av BankID måste godkänna innan tjänsten kan användas. På liknande sätt ska det inte gå att fortsätta sin ansökan eller lämna in den elektroniskt utan att ha aktivt kryssat i att man tagit del av och förstått informationen. Motsvarande för- farande bör användas för ansökningar som sker vid ett personligt sammanträffande. Förmånstagaren bör kunna välja vilket språk man vill ha informationen på eller, för den icke-läskunnige, få den uppläst på sitt språk. •Samtliga utbetalningar bör samköras. Förslag: Ändringarna i bidragsbrottslagen och lagen om under- rättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssyste- men ska träda i kraft . Bedömning: Det finns inget behov av övergångsbestämmelser. Skälen för vårt förslag och vår bedömning Våra förslag till ändrad lagstiftning bör träda i kraft . Tidpunkten är främst beroende av den tid som krävs för remissbehandling, fortsatt beredning inom , in- hämtande av Lagrådets yttrande och riksdagsbehandling. Utifrån dessa förutsättningar bedömer vi att förslagen kan träda i kraft . Huvudregeln är att ändrade regler om preskription inte ska gälla för brott som begåtts innan de nya reglerna trätt i kraft (se 12 § lagen (1964:163) om införande av , BrP). Enligt gäl- lande rätt är det emellertid möjligt att besluta att nya bestämmelser om preskription även ska gälla för redan begångna brott som inte hunnit preskriberas. I några fall har lagstiftaren utnyttjat den möjlighet som finns att ändra regeln genom vanlig lag. Preskriptionsbestämmelser i brotts- balken har getts retroaktiv verkan bl.a. i fråga om vissa sexualbrott mot barn samt vissa andra allvarliga brott. Regeringen har då ut- tryckt att möjligheten att göra avsteg från huvudregeln i 12 § BrP bör tillämpas med återhållsamhet samt att det bör finnas goda skäl för att frångå den.1 De ändrade preskriptionsregler som vi föreslår motiverar enligt vår mening inte ett avsteg från huvudregeln. Det innebär att de nya bestämmelserna alltså inte ska gälla brott som begåtts före ikraft- trädandet. Inte heller de övriga författningsändringar som vi före- slår motiverar övergångsbestämmelser. 1 Se prop. 1994/95:2, prop. 2004/05:45 och prop. 2009/10:50, s. 30–31. En utredning ska enligt kommittéförordningen (1998:1474) redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i olika avseenden. För vår del ska vi särskilt beräkna och redovisa förslagens samhällsekonomiska konsekvenser. För de förslag som innebär kostnadsökningar eller intäktsminskningar för det offent- liga ska en finansiering föreslås. För samtliga förslag som lämnas ska utredaren göra en analys av hur de samhällsekonomiska kost- naderna för statliga myndigheter, kommuner, arbetslöshetskassor och domstolar förhåller sig till den effekt som förväntas uppnås. Vi ska vidare göra en analys av vilka konsekvenser som förslagen får för dem som erhåller ekonomiska förmåner från de aktuella väl- färdssystemen. Om förslagen innebär en inskränkning av den kom- munala självstyrelsen, ska utredaren utforma dessa så att de inte går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till deras ändamål. Även om rätten till ekonomiska förmåner är densamma för kvinnor och män kan beviljandet av förmånerna vara ojämnt fördelat mellan könen. Vi ska mot denna bakgrund analysera förslagens effekter för jämställdheten. 10.1.1Samhällsekonomiska konsekvenser och konsekvenser för enskilda Välfärdssystemen har en central roll i det svenska samhället för att värna den sociala tryggheten för enskilda. Huvuddelen av statens och en inte obetydlig del av kommunernas utgifter består av olika ersättningar, bidrag och andra förmåner som betalas ut till enskilda individer eller hushåll. Välfärdssystemen är med andra ord omfat- tande och finansieras av skattemedel. En förutsättning för att väl- färdssystemen ska uppfattas som trovärdiga och rättvisa är att skatte- medlen används för det medlen är avsedda för, dvs. att rätt mot- tagare får ett korrekt beslut med rätt belopp. Brottslighet som riktar sig mot trygghetssystemen riskerar att urholka legitimiteten och orsakar dessutom ekonomiska förluster för det allmänna. Våra förslag om en mer effektiv straffrättslig lagstiftning kom- mer i förlängningen att bidra till att förtroendet för systemen ökar. Tillsammans med en mer ändamålsenlig underrättelseskyldighet som ger större möjligheter att utbyta information om misstänkta fel- aktigheter ger vi myndigheter, kommuner och arbetslöshetskassor bättre verktyg att arbeta för att brottsligheten mot välfärdssyste- men ska minska. Det i sin tur leder till vissa samhällsekonomiska besparingar. Av våra förslag är det främst ändringen av det subjektiva rekvisi- tet i det vårdslösa brottet som kommer att innebära en direkt kon- sekvens för dem som erhåller ekonomiska förmåner från välfärds- systemen. Förändringen innebär att det ställs något högre krav än på den enskilde att förvissa sig om att han eller hon lämnar korrekta uppgifter och frågar den berörda myndigheten, arbetslös- hetskassan eller kommunen om det är något som han eller hon inte förstår eller som verkar oklart. När vi på det sättet betonar den enskildes ansvar för att lämna korrekta och fullständiga uppgifter gynnar det både den enskilde förmånstagaren, som i högre utsträck- ning får ett korrekt beslut och därmed undviker ett eventuellt åter- krav och anmälan om misstänkt bidragsbrott, men även välfärds- systemet i stort. 10.1.2Kostnader för myndigheter och kommuner Utökad underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen Vi föreslår att även kommunerna ska bli skyldiga att lämna under- rättelser enligt lagen. Detta är en ny uppgift för kommunerna, som bara tar emot underrättelser. tillämpas finan- sieringsprincipen mellan staten och kommunsektorn. Principen inne- bär att kommuner och landsting ska kompenseras för statligt be- slutade åtgärder som direkt tar sikte på den kommunala verksamhe- ten. Principen gäller när , regeringen eller en myndighet fattar bindande beslut om ändrade regler för verksamhet. En analys av om ett förslag påverkar kommunernas verksamhet och om det får effekt på deras ekonomi måste dock alltid göras. I ett inledande skede kan det bli fråga om vissa kostnader för utbildning och att ta fram rutiner för hur uppgifterna ska lämnas. I den delen torde det myndighetsgemensamma nätverket mot fel- aktiga utbetalningar, där såväl en rad kommuner som Kommuner och Landsting ingår, kunna bistå med information och exempel på hur de andra aktörerna organiserat sitt arbete. Som kartläggningen visat är uppgifterna om hur många underrättelser som skickas osäkra och vi kan därför inte närmare upp- skatta hur många underrättelser det kan bli fråga om för kommuner- nas del. Att tidigare erfarenheter tas tillvara liksom att underrättel- serna skickas via befintliga elektroniska säkerhetslösningar innebär att kostnaderna kan hållas nere väsentligt. Efter det inledande skedet blir underrättelserna en del av den löpande handläggningen. Vår slutsats blir därför sammantaget att detta inte kommer att medföra kostnader för kommunerna. Vårt förslag innebär också att tillämpningsområdet för lagen om underrättelseskyldighet utökas till att omfatta sådana ekonomiska förmåner som avser en enskild person men som inte betalas ut till den enskilde. Det kan därmed bli fråga om en viss ökning av antalet underrättelser. I vilken utsträckning är svårt att uppskatta med tanke på den stora osäkerhet som råder kring hur många som skickas och tas emot . Tillgängliga siffror visar dock att underrättelse- skyldigheten generellt används i låg utsträckning. Förslaget torde därför inte innebära annat än en försumbar kostnadsökning för att skicka och ta emot underrättelser. När lagstiftningen infördes fram- förde regeringen att de begränsade merkostnader som den i viss mån ökade arbetsbördan hos myndigheterna kunde innebära kunde täckas inom de ordinarie resurserna. Regeringen menade att mer- kostnaderna dessutom skulle kompenseras av att kontrollarbetet underlättades och att de felaktiga utbetalningarna för de utbetalande myndigheterna minskade. Vi menar att den uppfattningen fortfarande har fog för sig. I den bedömningen väger vi också in att uppgifts- lämnandet framöver kommer att bli mer effektivt genom att befint- liga elektroniska säkerhetslösningar används i större utsträckning än . Utvidgat tillämpningsområde för bidragsbrottslagen och den övriga straffrättsliga regleringen Våra förslag innebär dels att bidragsbrottslagen ska omfatta fler ekonomiska förmåner än , dels en rad andra förändringar av den straffrättsliga regleringen. Det rör sig om en viss utvidgning av det straffbara området för vårdslöst bidragsbrott, en förlängd preskrip- tionstid för vårdslösa och ringa bidragsbrott samt förändringar och förtydliganden av vilka omständigheter som ska beaktas vid bedöm- ningen av om ett bidragsbrott är grovt respektive mindre allvarligt. I fråga om det utvidgade tillämpningsområdet menar vi att det inte kommer att leda till någon ökning av kostnaderna eftersom förslaget i princip innebär att gärningar som bestraffas som bedrägeri i stället kommer att bedömas enligt bidragsbrottslagen. Den utvidgning av det straffbara området som vi föreslår kan antas leda till anmälningar och lagföring av nya fall och således en viss ökning av ärenden till polis och åklagare samt måltillströmningen till domstolarna. Detta kan dock inte anses medföra annat än en marginell ökning av arbetsbelastningen för utredare, polis, åklagare och domstolar. Detsamma torde gälla för Kriminalvården. När det gäller den förlängda preskriptionstiden har vi föreslagit att bestämmelserna inte bör få retroaktiv verkan. Ändringarna kom- mer därmed inte att leda till några ökade kostnader för de anmäl- ande aktörerna och rättsväsendet förrän när förflutit efter ikraftträdandet. Ändringarna kommer sannolikt att leda till att fler sådana brott utreds och lagförs. Arbetsbördan för de anmälande aktö- rerna, polis, åklagare och domstolar kommer därför att öka i viss ut- sträckning. Det torde emellertid endast vara fråga om sådana kost- nadsökningar som bör kunna finansieras inom ramen för befintliga resurser. I det sammanhanget bör också noteras att det kan komma att resultera i en ökning av intäkterna i form av betalade bötes- belopp till följd av fler lagföringar. De förändringar vi föreslagit i övrigt torde inte innebära några kostnadsökningar. 10.1.3Inskränkningar av den kommunala självstyrelsen Den kommunala självstyrelsen är en grundlagsfäst del av vårt demo- kratiska system. En inskränkning av den kommunala självstyrelsen bör inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ända- mål som har föranlett inskränkningen. Vårt förslag att kommunerna ska omfattas av lagen om under- rättelseskyldighet fullt ut innebär att kommunerna blir skyldiga att skicka underrättelser under de förutsättningar som anges i lagen. Förslaget innebär därmed en inskränkning av den kommunala själv- styrelsen. Mot bakgrund av syftet med lagen om underrättelseskyl- dighet och att det även ligger i kommunernas intresse att förhindra felaktiga utbetalningar samt inskränkningens begränsade omfattning bedömer vi att denna är såväl proportionerlig som godtagbar. 10.1.4Konsekvenser för jämställdheten mellan män och kvinnor Av statistik från (Brå) framgår att an- delen kvinnor som lagförts för bidragsbrott är hög jämfört med exempelvis andelen kvinnor som lagförts för brott mot . Könsfördelningen för lagförda bidragsbrott är kvinnor och män, jämfört för samt- liga brott mot och för brotts- balksbedrägerier. När det gäller grovt bidragsbrott är skillnaden ännu större jämfört med den andra brottsligheten, kvinnor och män gällande grovt bidragsbrott, och kvinnor och män när det gäller brottsbalksbedrägerier. Även om könsfördelningen är mer jämn mellan män och kvinnor när det gäller bidragsbrott än för annan jämförd brottslighet är det totalt sett fler män än kvinnor som lagförs för bidragsbrott (se Brå rapport 2016:9, s. 49). Utbetalningar från välfärdssystemen är en del av inkomsten för både kvinnor och män i olika skeden av livet. När bidragsbrotts- lagen infördes redovisade regeringen i sin konsekvensanalys att det är fler kvinnor än män som får del av utbetalningar från välfärds- systemen och även om ersättningsnivåerna genomsnittligt är högre för män utgör transfereringar en större andel av kvinnors inkoms- ter jämfört med mäns. Mot denna bakgrund ansåg regeringen att kvinnor är mer beroende än män av väl fungerande välfärdssystem. Kvinnor skulle således drabbas hårdare av framtvingade sänkningar av ersättningsnivåer till följd av en utbredd brottslighet. I det ljuset ansåg regeringen att ett värnande av välfärdssystemen genom skärpt lagstiftning innebär att kvinnors möjligheter till ekonomisk själv- ständighet främjas (se prop. 2006/07:80, s. 93). Enligt vår uppfattning gäller dessa uttalanden fortfarande. Våra förslag bedöms inte påverka jämställdheten mellan kvinnor och män negativt. Tvärtom värnas välfärdssystemen i än högre grad med ett ökat straffrättsligt skydd, effektivare lagstiftning och förlängd preskriptionstid för mindre allvarliga brott. Utöver vad som redovisats bedömer vi att utredningens förslag inte får några sådana konsekvenser som enligt 14 och 15 §§ kommitté- förordningen (1998:1474) ska anges särskilt. 11.1Förslaget till lag om ändring i bidragsbrottslagen (2007:612) Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Genom paragrafens andra stycke, som är nytt, utvidgas lagens tillämpningsområde. I paragrafens andra stycke anges att lagen också gäller sådant ekonomiskt stöd som beslutas av , Arbetsförmed- lingen eller kommunen och som avser viss enskild person men inte betalas ut till den enskilde. Till skillnad från ekonomiska förmåner enligt paragrafens första stycke, dvs. beslut om ersättning, bidrag, pensioner och lån för personligt ändamål avses med begreppet eko- nomiskt stöd även sådant stöd som medför en kostnad för det allmänna men inte betalas ut direkt till dem som stödet avser. Dessa stödformer är som regel knutna till viss verksamhet och betalas ut till t.ex. en arbetsgivare eller krediteras dennes skattekonto (jfr. 2006/07:80 s. 64 och 94). Exempel på detta är ekonomiskt stöd för anställning av viss enskild person som Arbetsförmedlingen beslu- tar om eller beslut om tandvårdsstöd. Bestämmel- sen omfattar även och kommunens beslut om assistansersättning när utbetalning sker till annan än brukaren. Vidare anges i andra stycket att det är ekonomiska stöd som avser viss enskild person som omfattas av tillämpningsområdet. Stödet ska följaktligen kunna knytas till en enskild person, såsom exempelvis vid en subventionerad anställning. Bestämmelsen är däremot inte tillämplig på stöd som betalas ut för att främja närings- eller för- eningsverksamhet. De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.1.2. Paragrafen reglerar det grova bidragsbrottet. Första stycket ändras så att maxstraffet skärps till fängelse. Vidare görs ett tillägg i andra stycket punkten 3 som innebär att vid bedömningen av om ett bidragsbrott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har ingått i en brottslighet som rört bety- dande belopp. Bestämmelsen förtydligar att det är möjligt att be- döma en gärning som grovt brott om den samlade brottsligheten avser ett betydande belopp. Med betydande belopp avses här om- kring fem prisbasbelopp, liksom vid motsvarande gränsdragningar gällande andra förmögenhetsbrott. De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.1.6–8.1.7. Paragrafen reglerar vårdslöst bidragsbrott. Ändringen i första stycket innebär att den som i väsentlig mån är oaktsam och begår en sådan gärning som avses i 2 § döms för vårdslöst bidragsbrott. Bestämmelsen understryker förmånstagarens ansvar för att alla relevanta uppgifter lämnas och att dessa är korrekta samt vikten av att förmånstagaren frågar ansvarig myndighet, kommun eller arbetslöshetskassa om det är något som han eller hon inte förstår eller som ter sig oklart. Vilka handlingar som närmare ska omfattas av begreppet att någon i väsentlig mån är oaktsam får avgöras utifrån omständig- heterna i det enskilda fallet. Det blir ytterst en fråga för rättstillämp- ningen. Ett exempel på vad som kan utgöra straffbar oaktsamhet kan vara om det finns en ruta på ansökningsblanketten där förmåns- tagaren ska fylla i om en viss omständighet föreligger eller inte och personen kryssar i rutan, eller avstår från det, utan att förstå vilken information det är som faktiskt efterfrågas. Ett annat exempel på oaktsamhet kan vara om den enskilde ansöker om eller tar emot dubbla ersättningar som har samma syfte, t.ex. sjuk- och arbets- löshetsersättning som båda ska ersätta utebliven inkomst. I regel bör en förmånstagare i dessa fall anses vara i väsentlig mån oaktsam. För att gärningen ska vara straffbar krävs att domstolen bedömer att oakt- samheten i det enskilda fallet verkligen är klandervärd. I bedömningen av vad som typiskt sett är klandervärt bör frågan ställas dels om förmånstagaren kunde ha vidtagit någon åtgärd för att försäkra sig om att de uppgifter som han eller hon lämnat är korrekta, t.ex. genom att kontakta myndigheten, kommunen eller arbetslöshetskassan, dels om han eller hon också borde ha gjort det i den aktuella situationen. Om oaktsamheten har bedömts som grov bör det påverka straff- värdet i skärpande riktning. De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.1.8. Ändringen i andra stycket innebär ett tillägg till bestämmelsen om straffrihet vid mindre allvarliga gärningar. Bestämmelsen förtydligar att risken för ekonomisk skada är en av flera omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om en gärning enligt bestämmelsen är mindre allvarlig. Om det finns en regelmässig kontroll av utbetal- ningarna hos den utbetalande myndigheten, kommunen eller arbets- löshetskassan kan det innebära att risken för ekonomisk skada är liten. Vid bedömningen av om en kontroll kan anses regelmässig bör beaktas om kontrollen är återkommande och i hög grad auto- matiserad så att tillräckligt många ärenden ska kunna granskas helt eller delvis maskinellt. I dessa fall bör kontrollen kunna anses till- räckligt täckande för att i sig själv utgöra ett skydd för förmånen, även om kontrollen inte är heltäckande. Om en sådan kontroll ut- förs av den aktuella förmånen kan en vårdslös gärning anses mindre allvarlig, såvida inte beloppets storlek eller övriga omständigheter talar emot. Ett större belopp talar normalt sett emot att se gär- ningen som mindre allvarlig. Genom ändringen blir det tydligt att en sammanvägd bedöm- ning av beloppet, risken för ekonomisk skada och övriga omstän- digheter ska göras. De rättssubjekt som ska riskera att drabbas av skadan är utbetalaren, dvs. staten, kommunen eller arbetslöshets- kassan. I bedömningen av risken för ekonomisk skada ligger att risken ska vara liten för att falla utanför det straffbara området. De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.1.9. Paragrafen, som reglerar anmälningsskyldigheten i bidragsbrotts- lagen, ändras så att anmälan vid misstanke om bidragsbrott inte längre ska göras antingen till eller Polismyn- digheten utan endast till . De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.1.10. Paragrafen, som är ny, innebär att en särskild preskriptionsbestäm- melse införs för ringa bidragsbrott och för vårdslöst bidragsbrott. Preskriptionstiden uppgår till . De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.1.11. 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:206) om underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen I paragrafen anges de ekonomiska förmåner som omfattas av lagens tillämpningsområde. I första stycket läggs pensioner till i uppräkningen av ekonomiska förmåner. I andra stycket anges att lagen också gäller sådant ekonomiskt stöd som beslutas av , Arbetsförmedlingen eller kommunen och som avser viss enskild person men som inte betalas ut till den enskilde. Ändringarnas innebörd redovisas i kommen- taren till 1 § bidragsbrottslagen. De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.2.1. Paragrafen reglerar vilka aktörer som åläggs en underrättelseskyl- dighet. Denna krets utvidgas genom att kommunerna läggs till i be- stämmelsen. Genom att en underrättelseskyldighet införs bryts den sekretess som gäller för enligt 26 kap. 1 § offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400). De närmare övervägandena finns i avsnitt 8.2.1. Altermark, och , : ”Det handlar om miljarder”, En metodanalys av hur assistansfusket bedöms av svenska myndig- heter, vid , 2017. , , Grov oaktsamhet i bidragsbrottslagens mening? JT 2014/15 s. 130–135. , m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl. Iustus förlag, 2013. , m.fl., , En kommentar, Zeteo . Borgeke, m.fl., Studier rörande påföljdspraxis m.m., 5 uppl, , 2013. , m.fl., Trafikbrottslagen, En kommentar, Zeteo . , , Brotten i näringsverksamhet, 3 uppl. Juridik, 2013. , och , , Skatt och skattebrott, Zeteo . Jareborg, , Straffrättens gärningslära, , 1995. NJA II 1971 s. 499. Proposition 1994/95:2 Ökat skydd för barn. Ytterligare åtgärder mot sexuella övergrepp m.m. Proposition 1994/95:23 Ett effektivare brottmålsförfarande. Proposition 1998/99:32 EU-bedrägerier och korruption. Proposition 2004/05:45 En ny sexualbrottslagstiftning. Proposition 2006/07:80 Bidragsbrottslag. Proposition 2007/08:48 Underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetal- ningar från välfärdssystemen. Proposition 2009/10:50 Avskaffande av preskription för vissa allvar- liga brott. Proposition 2016/17:58 Uppgifter på individnivå i arbetsgivardekla- rationen. betänkande 2016/17:SkU21. betänkande 2016/17: SkU21. Riksdagsskrivelse 2016/17:122. SOU 2006:48 Bidragsbrott. SOU 2007:45 Utökat elektroniskt informationsutbyte mellan myn- digheter. SOU 2008:74 Rätt och riktigt – Åtgärder mot felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. SOU 2008:100 Bidragsspärr. SOU 2011:3 Administrativa sanktionsavgifter på trygghetsområdet. SOU 2013:38 Vad bör straffas? SOU 2014:16 Det ska vara lätt att göra rätt – Åtgärder mot felaktiga utbetalningar inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. SOU 2015:76 Ett tandvårdsstöd för alla – Fler och starkare patienter. SOU 2016:60 Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning. SOU 2017:37 Kvalificerad välfärdsbrottslighet – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra. Dir. 2005:51 Straffrättsliga åtgärder mot oegentligheter rörande ersätt- ningar och bidrag. Dir. 2015:96 Organiserad och systematisk ekonomisk brottslighet mot välfärden. Dir. 2016:60 En delegation mot överutnyttjande av och felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. Dir. 2016:61 Utvärdering av bidragsbrottslagen. NJA 1982 s. 525. NJA 2007 s. 973. NJA 2012 s. 886. NJA 2013 s. 369. , dom i mål B 1994-09. , dom i mål B 2319-11.