sou · H6B32 · 2018-01-18 00:00:00 — Så torde exempelvis ett fall av misshandel som utgör ett led i övergrepp i rättssak eller våld eller hot mot tjänsteman inte kunna bedömas mildare i det sammanhanget än om det hade bedömts som ett självständigt brott. En strängare syn på våld och hot ansågs därför böra få genomslag också vid straffmätningen av andra allvarliga våldsbrott, såvida det inte döms för våld mot tjänsteman i brottskonkurrens med misshandelsbrottet.20 3.5Brott mot frihet och frid Den som lyfter vapen mot någon annan eller annars hotar med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms enligt 4 kap. 5 § för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt döms för grovt olaga hot till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspel- 2016/17:108 s. 51 f. 2016/17:108 s. 46. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. ning på ett våldskapital eller annars har varit av allvarligt slag, eller om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. För straffbarhet krävs att hotet är allvarligt menat men det är tillräckligt att hotet är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig rädsla för att hotet ska verkställas. Det krävs alltså inte att den hotade verkligen blir rädd men med den valda utformningen av bestämmelsen utesluts sådana fall då det för den hotade varit uppenbart att hotet inte kunde vara allvarligt menat från det straffbara området. delades bestämmelsen in i två grader genom att det infördes en straffskala för grova fall av olaga hot. Före lagändringen var straffskalan för olaga hot böter eller fängelse i högst . Ändringen motiverades med att samhället allmänt sett ansågs böra reagera strängare än dittills mot angrepp på den personliga integriteten. Det anfördes att svåra fall av olaga hot ibland kunde utvecklas till psykisk terror och medföra svårt lidande och att det för sådan brottslighet borde kunna dömas till ett mycket strängt straff. I fråga om förhållandet mellan grova fall av olaga hot och hot mot tjänsteman innebar förslaget att brotten fick samma maximistraff. Det framhölls att det i lagstiftningsärendet hade framförts krav på skärpta straff för våld och hot mot tjänsteman och det underströks att ändringen i 4 kap. 5 § inte skulle innebära någon ändring av den grundläggande utgångspunkten att det finns anledning att se särskilt allvarligt på sådana hot mot tjänstemän som avses i den särskilda straffbestämmelsen om detta brott. Att den nya lagstiftningen skulle lämna utrymme för att straffvärdemässigt jämställa vissa speciella fall av olaga hot med allvarliga hot mot tjänsteman ansågs inte utesluta att det generellt sett finns anledning till en högre straffnivå vid hot mot tjänsteman än vid olaga hot. Det framhölls i denna del att böter inte ingick i straffskalan vid hot mot tjänsteman, om inte brottet i det enskilda fallet var att anse som ringa, medan att däremot böter fanns i straffskalan vid normalgraden av olaga hot. Vidare ansågs att de ändringar som föreslogs inte skulle föranleda några ändrade lösningar i förhållande till vad som tillämpades i fråga om konkurrens mellan hot mot tjänsteman och olaga hot.21 Vid lagändringen fick de grova fallen av 1992/93:141 s. 30 f. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. olaga hot en egen brottsbenämning som kvalifikationskriterierna gjordes tydligare.22 Bestämmelsen ändrades på så sätt att minimistraffet för grovt olaga hot höjds till fängelse . Höjningen av minimistraffet för grovt olaga hot var inte avsedd att påverka gränsdragningen mellan den brottstypen och olaga hot av normalgraden utan syftade till att generellt höja straffnivån för alla gärningar som är att bedöma som grovt olaga hot. Som en följd av höjningen ökade emellertid det tillgängliga utrymmet för straffmätning inom den lägre graden av brottet. Genom höjningen från av minimistraffet för grovt olaga hot ökade således den praktiskt tillämpliga straffskalan för normalgradsbrottet.23 Bestämmelsen om ofredande fick en ny lydelse genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 januari 2018.24 Den som fysiskt antastar någon eller utsätter någon för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande döms, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt, enligt 4 kap. 7 § för ofredande till böter eller fängelse i högst . Det straffbara handlandet består i att utsätta någon för ett hänsynslöst agerande. Lagtexten innehåller en exemplifierande uppräkning av handlingssätt som kan utgöra ett hänsynslöst agerande. Det första exemplet fysiskt antastar motsvarar ofredanden genom handgripligt antastande enligt paragrafens tidigare lydelse. Exempel på fysiska antastanden kan vara att lägga krokben för någon, knuffa någon, rycka eller slita i personens kläder eller att tillfälligt hålla fast personen. Det andra exemplet avser ofredande genom störande kontakter. Formen för kontakterna saknar betydelse. Det kan alltså vara fråga om såväl direkta kontakter vid fysiska sammanträffanden som kontakter via internet eller något annat sätt att kommunicera. Kontakterna kan vara störande på grund av sitt antal eller på grund av när och hur de sker. Av betydelse är också vad kontakterna inneburit. Om det är fråga om nedsättande eller kränkande budskap kan 2015/16:113 s. 43 ff. och s. 70 f. 2016/17 :108 s. 52 f. 2016/17:222. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. ett mindre antal kontakter eller meddelanden utgöra ett ofredande, jämfört med till innehållet harmlösa eller innehållslösa kontakter. Slutligen kan ofredande begås genom annat hänsynslöst agerande. Ett sådant agerande kan ske såväl genom direkta angrepp på sinnena som genom angrepp via internet eller andra kommunikationsformer. För att agerandet ska vara straffbart krävs att det kan beskrivas och upplevas som hänsynslöst. Exempel på sådana hänsynslösa ageranden kan vara att allvarligt skrämma eller störa någon genom till exempel höga ljud eller pyroteknik, att filma någon på ett påträngande sätt eller att filma en naken person så att denne märker det. Även mer subtila kontakter som till exempel att någon följer efter någon annan eller återkommande står utanför någons bostad omfattas, förutsatt att förföljandet uppfattas av den som förföljs och har viss varaktighet eller frekvens. Den tidigare praxis som finns kring ofredande genom hänsynslöst beteende bör i stor utsträckning kunna vara vägledande för vad som utgör ett hänsynslöst agerande. I viss begränsad utsträckning bör även enstaka yttranden på grund av sitt innehåll kunna anses ge uttryck för ett hänsynslöst agerande. Förutom framförande av falska dödsbud kan det vara fråga om yttranden som ligger nära hot eller som annars allvarligt kränker människovärdet eller rubbar tryggheten och tilliten till andra människor eller på annat sätt ger uttryck för hat mot någon. Exempel på sådana yttranden kan, under förutsättning att gärningen också är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt, vara att med emfas uppmana någon att ta livet av sig eller att framföra grova och detaljerade kränkningar av sexualiserad eller våldsam natur. Det straffbara handlandet består i att utsätta någon annan för ett hänsynslöst agerande. Kriminaliseringen förutsätter att det är en identifierad persons frid som har blivit kränkt. För att utgöra ett straffbart ofredande krävs vidare att gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. Med det avses att det är tillräckligt att gärningen typiskt sett är sådan att någons frid kränks. Det förutsätts inte för straffansvar att någon fridskränkning uppkommit i det enskilda fallet. Genom en sådan avgränsning till typiska effekter, undantas gärningar som kan vara ovälkomna, otrevliga eller obehagliga men som den enskilde rimligen ska kunna tåla. Bedömningen av om gärningen varit ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt ska göras utifrån de faktiska förhållandena i det Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. enskilda fallet och med hänsyn till den enskilda målsäganden. Av betydelse blir då förutom angreppet som sådant även omständigheterna kring det. Det innebär till exempel att ett agerande som sker inom ramen för en hetsig och ömsesidig meningsskiljaktighet inte behöver omfattas av straffansvar medan motsvarande agerande om det sker opåkallat och överraskande i större utsträckning kan vara fridskränkande. Det bör även beaktas om agerandet riktar sig mot en särskilt sårbar person – till exempel en person som är utsatt för trakasserier och mobbning – eller till någon som befinner sig i en beroendeställning, till exempel ett barn till den som gör uttalandet. Även den omständigheten att agerandet sker inför publik på ett sätt som kan sägas förvärra kränkningen bör beaktas. En straffbar handling förutsätter att agerandet har utgjort ett angrepp på den privata sfär som varje människa kan sägas ha rätt att hålla fredad. Brottet fullbordas när denna sfär överträds. Angrepp på den fysiska sfären är straffbara även om den angripne inte uppfattar angreppet på grund av exempelvis sömn eller medvetslöshet. För andra ageranden krävs att den utsatte uppfattar angreppet. Angreppet behöver dock inte uppfattas när det företas utan det kan ske . För dessa fall krävs för straffansvar att gärningsmannens uppsåt täcker att den utsatte uppfattar angreppet.25 Genom en lagändring höjdes straffmaximum från sex månaders till fängelse. I propositionen anfördes att omfattande och systematiska trakasserier, till exempel vid mobbning eller annat psykiskt våld, kunde utgöra sådana beteenden som bedöms som ofredande, och att en gärning som bedöms som ofredande kan rymma långvariga hänsynslösa beteenden som har ett straffvärde som i extremfall kan överstiga sex månaders straffmaximum. Som exempel nämndes mycket omfattande och utdragen telefonterror mot en tidigare partner. Ett annat fall var brott med politisk bakgrund, och det uttalades att långvarigt trakasserande med rasistiskt motiv kan ha ett högt straffvärde också om gärningarna i sig inte kan hänföras under något annat straffbud än ofredande.26 2016/17:222 s. 98 ff. 1992/93:141 s. 32. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Den som förstör eller skadar egendom, fast eller lös, till men för annans rätt därtill, döms enligt 12 kap. 1 § för skadegörelse till fängelse i högst . Om brottet med hänsyn till skadans obetydlighet och övriga omständigheter vid brottet är att anse som ringa, döms enligt 12 kap. 2 § för ringa skadegörelse till böter eller fängelse . Om skadegörelsebrottet är att anse som grovt döms enligt 12 kap. 3 § för grov skadegörelse till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har medfört betydande fara för någons liv eller hälsa, om skadan drabbat sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller annars är synnerligen kännbar eller om gärningen varit av särskilt hänsynslös art. Den ekonomiska skadan är en av flera omständigheter som tillmäts betydelse vid bedömningen av om skadegörelse är av normalgraden eller grov. Värdet bör i regel överstiga ett prisbasbelopp för att ha någon betydelse för rubriceringen.27 Skadegörelse som drabbar allmänheten i form av skador på till exempel järnvägsspår, signalsystem, telefonledningar och vägbanor anses normalt som grov skadegörelse, om gärningen inte är att anse som sabotage och därför bestraffas enligt 13 kap 4 § . Om en gärning har varit av särskilt hänsynslös art kan den bedömas som grov, även om skadan inte kan sägas ha varit betydande. Det kan exempelvis vara fråga om en person som i uppenbart trakasserande syfte förstör ett värdefullt föremål som är förknippat med ett särskilt affektionsvärde.28 Det ska även beaktas om gärningen har medfört betydande fara för någons liv eller hälsa. I rättsfallet NJA 1980 s. 191 hade brand anlagts i en lastbil, värd . Någon risk för ytterligare spridning av branden förelåg inte. Gärningen bedömdes inte som mordbrand utan som grov skadegörelse. 2016/17:131 s. 55. 2016/17:131 s. 68. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Paragraferna överensstämmer i stort sett med bestämmelserna i 24:1–3 strafflagen lydelse. Straffet för skadegörelse enligt 12 kap. 1 § skärptes dock från högst till högst ett år.29 Bestämmelserna i 12 kap. 1–2 samt 3 §§ ändrades . Straffskalan för grov skadegörelse anpassades till övriga centrala förmögenhetsbrott. Vidare utmönstrades böter ur straffskalan för skadegörelse av normalgraden som maximistraffet höjdes till fängelse . Den tidigare brottsbeteckningen åverkan för den ringa graden ersattes med ringa skadegörelse. Även straffskalan för brottet justerades på så sätt att den numera innefattar även fängelse . I övrigt moderniseras paragrafen språkligt.30 När det gäller ringa skadegörelse finns det en särskild åtalsregel i 12 kap. 6 § . Av denna följer att brottet, när endast enskilds rätt förnärmas, får åtalas av åklagare endast om åtal av särskilda skäl är påkallat ur allmän synpunkt. Åtalsbegränsningen avser således enbart brott mot enskilds rätt. Brott som kränker statens eller någon kommuns rätt eller något annat offentligt intresse lyder under allmänt åtal. Brotten mot allmänheten i 13 kap. straffbeläggs på grund av sin särskilda farlighet på ett tidigare stadium än vad som i regel är fallet med brotten mot enskilda. För att ett brott mot enskild ska föreligga måste det i allmänhet vara klart både mot vem angreppet riktas och huruvida det avser den angripnes person eller egendom. Genom en handling som hör till brottsgruppen allmänfarliga brott framkallas i allmänhet fara som inte endast hotar enstaka människor eller föremål utan en mera obestämd och vidsträckt krets av objekt. Nedan följer en genomgång av vissa av de straffbestämmelser som gäller allmänfarliga brott. 29Brottsbalken, en kommentar på internet, kommentaren till 12 kap. 1–3 §§ samt prop. 2002/03:138 s. 19 ff. 2016/17:131 s. 70 ff. och 76 ff. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Om någon förstör eller skadar egendom, som har avsevärd betydelse för rikets försvar, folkförsörjning, rättsskipning eller förvaltning eller för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet i riket, eller genom annan åtgärd, som inte innefattar endast undanhållande av arbetskraft eller uppmaning därtill, allvarligt stör eller hindrar användningen av sådan egendom, döms enligt 13 kap. 4 § för sabotage till fängelse i högst . Detsamma gäller, om någon annars, genom skadegörelse eller annan åtgärd som sagts, allvarligt stör eller hindrar den allmänna samfärdseln eller användningen av telegraf, telefon, radio eller dylikt allmänt hjälpmedel eller av anläggning för allmänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft. Om brottet är att anse som grovt, döms enligt 13 kap. 5 § för grovt sabotage till fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om därigenom framkallats fara för rikets säkerhet, för flera människoliv eller för egendom av särskild betydenhet. Bestämmelsen om grovt sabotage ändrades då straffskalan för det tidsbestämda straffet ändrades genom att straffmaximum höjdes från till arton år.31 I subjektivt hänseende fordras uppsåt i förhållande till alla förutsättningarna för ansvar, således även uppsåt att allvarligt störa eller hindra den verksamheten i fråga där sådant hinder eller störande förutsätts för ansvar. För att grovt sabotage ska föreligga krävs det att uppsåtet omfattar den omständighet som gör brottet till grovt. Bestämmelserna om sabotage och grovt sabotage motsvarar, med undantag för vissa redaktionella jämkningar, 19 kap. 4 § strafflagen lydelse.32 Till skillnad från vad som är fallet enligt de föregående paragraferna i kapitlet beskrivs sabotagegärningen inte som åstadkommande av en primäreffekt, varigenom en viss närmare angiven fara framkallas. I stället beskrivs gärningen som antingen ett förstörande eller skadande av egendom som har avsevärd betydelse för viss verksamhet eller som ett hindrande eller allvarligt 2008/09:118 s. 28 ff. 32NJA II 1949 s. 8. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. störande av viss verksamhet. Av verksamhetens karaktär följer emellertid att dessa gärningar innebär fara för de viktiga intressen som verksamheten avser att tjäna. Detta är också ett skäl till att dessa gärningar har upptagits till ett sabotagebrott i 13 kap. i stället för att bestraffas som skadegörelse eller grov skadegörelse enligt 12 kap. . I den mån sabotage utförs genom skadegörelse kan detta vara en försvårande omständighet vid sabotagebrottet.33 Som sabotageobjekt nämns i första meningen egendom som har avsevärd betydelse för rikets försvar, folkförsörjning, rättskipning eller förvaltning eller för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet i riket. Under denna typ av egendom faller befästningsanläggningar, kaserner, förråd av större betydelse, för folkförsörjningen viktiga fabriker och gruvor, statliga och kommunala myndigheters lokaler, polis- och brandstationer m.m. Även enstaka föremål kan vara av sådan vikt som avses men i regel avses emellertid inte lösa föremål som vapen, kanoner, bilar etc. Ett fartyg kan däremot vara av den betydelse som fordras för sabotageansvar. I andra meningen beskrivs sabotageobjektet genom att där talas om åtgärd beträffande den allmänna samfärdseln eller beträffande telegraf, telefon, radio e.d. allmänt hjälpmedel. Därutöver nämns anläggning för allmänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft. Under den allmänna samfärdseln ingår trafiken på vägar, järnvägar och spårvägar, vid busslinjer och hamnanläggningar, reguljär båt- och flygtrafik m.m. Det fordras inte att trafiken drivs av stat eller kommun, men det krävs däremot att trafiken tjänar den allmänna samfärdseln. Skadegörelse eller annan åtgärd Det är inte nödvändigt att skadegörelse äger rum utan sabotaget kan ske genom vilken åtgärd som helst. En sjöled kan saboteras genom släckande av fyr, tändande av falsk fyr eller flyttning av 33 , en kommentar på internet, kommentaren till 13 kap. 4 §. SOU 2018:2 Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. sjömärken.34 Brottet skadegörelse i 12 kap. är subsidiärt i förhållande till sabotage. Om skadegörelse sker på egendom som har avsevärd betydelse för rikets försvar, folkförsörjning, rättskipning eller förvaltning eller för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet i riket krävs inte att gärningen innefattar hindrande eller allvarligt störande av egendomens användning. Skadegörelsen måste dock vara av avsevärd betydelse för att medföra det stränga straff som är stadgat för sabotage. De andra åtgärder som kan föranleda ansvar enligt paragrafen kan vara vilken åtgärd som helst men får inte enbart bestå i undanhållande av arbetskraft eller uppmaning därtill. Blockader, strejker och lockouter är alltså sett inte straffbara som sabotage. Exempel på åtgärder som dock omfattas kan vara dels en radioanläggning som saboteras genom förstörande av apparater eller genom störande av radioutsändning, och dels kan en sjöled saboteras genom släckande av fyr, tändande av falsk fyr eller flyttning av sjömärken. För denna typ av ”andra åtgärder” krävs att åtgärden allvarligt stör eller hindrar den verksamheten i fråga. Att göra skada på inredningen i en järnvägsvagn är inte tillräckligt och inte heller att störa enstaka mindre betydelsefulla telefonsamtal eller radioutsändningar.35 I NJA 1958 C 333 dömdes en person för sabotage då denne, i syfte att hämnas att elektriciteten till honom hade stängts av, fällt en tall över en högspänningsledning så att bygden (340 abonnenter, däribland 50 småindustrier) blev strömlös omkring . I RH 2006:14 ansågs sabotage föreligga då den tilltalade i utpressningssyfte hade hotat att detonera fyra sprängladdningar som placerats i en oljehamn. På grund av hotet var det nödvändigt att stänga av eller omdirigera såväl båtsom tåg- och biltrafik, vilket orsakat allvarliga störningar och hinder i den allmänna samfärdseln. Ett exempel på ett äldre hovrättsfall som inte bedömdes utgöra sabotage avsåg orsakande av skador på en huggmaskin i en sulfitfabrik, som kostade (motsvarar ) att reparera och som medförde driftstopp under omkring . Gärningen ansågs inte utgöra sabotage utan i stället grov skadegörelse. Fabriken ansågs visserligen vara viktig 1948:80 s. 112. 35Brottsbalken, en kommentar på internet, kommentaren till 13 kap. 4 §. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. för folkförsörjningen men skadegörelsen ansågs inte vara av så avsevärd betydelse att sabotagebestämmelsen var tillämplig.36 3.7.3Kapning samt sjö- eller luftfartssabotage antogs i en konvention för bekämpande av brott mot den civila luftfartens säkerhet som innebar att handlingar av vissa slag skulle straffbeläggas.37 De flesta av de gärningar som konventionen avsåg var redan belagda med straff enligt då gällande rätt, till exempel genom bestämmelserna angående sabotage i 13 kap. 4 § . För att skulle kunna tillträda konventionen krävdes dock vissa lagändringar – bland annat infördes en bestämmelse om straff för luftfartssabotage i . För att kunna ratificera 1988 antaget tilläggsprotokoll till Montrealkonvention samt konventionen om brott mot sjöfartens säkerhet med tilläggsprotokoll, som antogs i , krävdes ytterligare lagändringar.38 Bestämmelserna i 13 kap. 5 a § om kapning av luftfartyg och luftfartssabotage ändrades då så att de även skulle omfatta gärningar enligt de nya överenskommelserna. Brottsbeteckningarna ändrades vidare till kapning respektive sjö- eller luftfartssabotage. genomfördes ändringar i paragrafen till följd av de nämnda internationella åtagandena. Vidare infördes en ny 5 b §. vidgades straffansvaret ytterligare. I 5 a § regleras nu våldshandlingar riktade mot flygplan, fartyg i civil yrkesmässig sjöfart, bussar, tunga lastbilar, tåg, spårvagnar, tunnelbanetåg och havsplattformar. I 5 b § straffbeläggs våldshandlingar riktade mot flygplatser som är öppna för internationell trafik. 36Se SvJT 1958 rf. 37Se NJA II 1971 s. 747. 38Se NJA II 1973 s. 691. Nuvarande ordning – brott mot allmän verksamhet m.m. Den som genom olaga tvång bemäktigar sig eller ingriper i manövreringen av ett luftfartyg, vissa fartyg alternativt en buss, tung lastbil eller ett antal uppräknade maskindrivna spårfordon, som används i viss verksamhet, döms enligt 13 kap. 5 a § första stycket för kapning till fängelse i högst . Samma sak gäller den som genom olaga tvång bemäktigar sig en plattform i havet som är avsedd för vissa angivna verksamheter. Om brottet bedöms som grovt är straffskalan fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om fara framkallats för flera människoliv eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Med begreppet ”bemäktiga sig” avses detsamma som att överta kontrollen. Ingripande i manövreringen kan ske exempelvis genom att föraren tvingas att vidta eller hindras att utföra en viss åtgärd vid förandet. Bemäktigandet eller ingripandet ska ske genom olaga tvång, det vill säga en sådan gärning som beskrivs i 4 kap. 4 § . I detta innefattas, förutom tvång framkallat genom våld eller genom hot om brottslig gärning, också att tvinga någon genom hot att åtala eller ange någon för brott eller att skandalisera. För att ingripandet ska utgöra kapning krävs dock att det är av sådan art att det hindrar föraren från att själv bestämma över manövreringen. Det har inte ansetts nödvändigt att särskilt nämna skadegörelse och olaga hot som medel att utföra kapningsbrott. En påbörjad skadegörelse, utan föregående hot, kan utgöra sjö- eller luftfartssabotage enligt bestämmelsens andra stycke, eller försök till sådant brott.