sou · H6B351 · 2018-06-26 00:00:00 — Källa: SCB. I tabell 2 redovisas antal företag, omsättning och antal anställda i de 28 materialbranscher som ingår i studien. Källa: Årsredovisningar. I tabell 3 redovisas export, import, produktion och total tillförsel till den svenska marknaden för materialbranscherna. Produktionsvärden för alla huvudvarugrupper kan inte redovisas på grund av sekretess. Sekretess uppkommer i de fall en varugrupp innehåller färre än tre aktörer eller i de fall ett företag ensam svarar för av uppgiften eller om två företag gemensamt svarar för av uppgiften. På dessa marknader råder i regel en hög grad av koncentration och monopol eller oligopol kan förekomma. I de fall det råder sekretess om produktionsvärden har Industrifakta beräknat produktionsvärden utifrån andra tillgängliga källor, bland annat årsredovisningar. 3Exkluderat SNI 16.220 som endast gick att samköra med SNI 16.210 som finns redovisat i gruppen Fanér och träbaserade skivor. 4Uppgiften inkluderar uppgifter från årsredovisningar för SNI 23.640 murbruksindustrin med antaget produktionsvärde om av nettoomsättningen 2016 (). Källa: SCB. Värden i avser produktionsvärden , källa SCB Basfakta enligt företagens ekonomi, KN-nummer har översatts till matchande SNI-kod 2007. I tabell 4 redovisas svensk export och import till och från EU:s inre marknad 2017 samt hur stor andel av den totala utrikeshandeln som sker inom EU:s inre marknad för de valda materialbranscherna. 5Sekretess, uppgifter från årsredovisningar för SNI 23.991 tillverkning av varor av mineralull med antaget produktionsvärde om av nettoomsättningen 2016 6Import och export har rensats för kategorin obestrålade bränsleelement, inkapslade och försedda med speciella beslag för transport eller fastspänning, till kärnreaktorer Euroatom. Källa: SCB. I tabell 5 redovisas de tio största exportvarugrupperna i samt de tre största exportländerna i fallande ordning. Källa: SCB. I tabell 6 redovisas de tio största importvarugrupperna i samt de tre största importländerna i fallande ordning. 7Den stora andelen utrikeshandeln med fabriksblandad betong beror på att det ingår tillsatser och bindemedel i varugruppen. Källa: SCB. 8Den stora andelen utrikeshandeln med fabriksblandad betong beror på att det ingår tillsatser och bindemedel i varugruppen. förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter På uppdrag av byggregler Författare: , , På uppdrag av: byggregler Rapportnummer U 5913 IVL , Box 210 60, 100 31 Tel // Fax // Rapporten har granskats och godkänts i enlighet med IVL:s ledningssystem Producentansvar för byggprodukter ............................................................................................... Praktisk tillämpning av producentansvaret för förpackningar ........................................................ Praktisk tillämpning av producentansvaret för elektronik .............................................................. Juridiska aspekter på producentansvar ................................................................................................... Producentansvar enligt EU:s avfallsdirektiv .................................................................................... Producentansvar enligt kapitel 15 ............................................................................... Existerande producentansvar och produktinformation i byggbranschen ....................................... Lagstiftad produktinformation om byggprodukter ......................................................................... Frivillig produktinformation kopplad till byggprodukter................................................................. Frivillig produktinformation kopplad till byggnader........................................................................ Miljövinster till följd av ökat producentansvar........................................................................................ Reflektioner kring utökat producentansvar i byggbranschen ................................................................. 6.1Producentansvar vid nybyggnation respektive rivning- och ombyggnation med syfte att Hinder för ökad återanvändning av byggprodukter........................................................................ Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter För att minska miljöpåverkan, inklusive klimatpåverkan, och spridning av farliga ämnen under och efter byggprocessen bör byggbranschens avfall minskas, material bör i högre grad materialåtervinnas eller produkter återanvändas. För att stimulera en ökad resurseffektivitet och övergång till mer cirkulära material- och produktflöden i byggbranschen kan man påverka branschen med hjälp av olika styrmedel. Ett sådant skulle kunna vara producentansvar. IVL har i denna rapport utfört en första analys av förutsättningarna för att införa ett producentansvar för vissa byggprodukter. Tanken är att det ska motivera eller tvinga producenterna att ta fram produkter som är mer resurssnåla, lättare att återvinna och inte innehåller miljöfarliga ämnen. Rent generellt innebär ett producentansvar att producenterna får ett ansvar för att ta omhand det avfall som uppstår när producentens varor och produkter kasseras. Miljöbedömningar av befintligt producentansvar (högre materialåtervinning) visar att de leder till minskad miljöpåverkan i form av minskad energiåtgång eller annan resursbesparing. Nuvarande producentansvar i har en historia som sträcker sig tillbaka till slutet av 1800- talet då det första retursystemet infördes för flaskor av glas. har produkter och dess förpackningar utvecklats och producentasvaret med dem. Producentansvaret omfattar förpackningar och emballage, batterier, vissa elprodukter samt däck från alla branscher. I EU:s avfallsdirektiv /98/EG (artikel 8) och i den svenska lagstiftningen i kapitel 15 ( §§ 12 – 16) Avfallsdirektivet, regleras hur producentansvar får införas i medlemsstaterna och hur det ska tillämpas i . I dessa kan man utläsa att får införa producentansvar för fler produktgrupper enligt EU:s avfallsdirektiv, och enligt svenska kan regeringen införa ett producentansvar. Inga lagar eller förordningar behöver ändras för att införa ett nytt producentansvar, utan det räcker med ett regeringsbeslut (förordning). Om producentansvar införs för byggprodukter innebär det att dessa materialåtervinns eller återanvänds. Det svårt, enligt IVL Svenska Miljöinstitutets uppfattning, att ställa ett generellt krav på återanvändning av byggprodukter till följd av ett utökat producentansvar. Detta eftersom äldre byggprodukter kan innehålla oönskade ämnen som man inte vill återföra i kretsloppet. Byggprodukters prestanda har även utvecklats i sådan takt att till exempel äldre fönster helt enkelt inte håller för dagens krav på energieffektivitet, ljudisolering mm. Utöver detta finns det enligt IVL Svenska Miljöinstitutets samlade erfarenhet, ett antal generella hinder för återbruk av byggprodukter. Om dessa hinder undanröjs så skapar man förutsättningar för ett säkert återanvändande av byggprodukter. Därmed inte sagt att utökat producentansvar är det bästa styrmedlet för att åstadkomma detta. De hinder som författarna till denna rapport har identifierats är: 1.Trots att det finns mycket information kopplad till byggprodukter, både lagstadgad och frivillig, så saknas det en gemensam standard för i vilket format informationen ska anges och för hur denna information ska flöda mellan olika aktörer på marknaden. Grundläggande i detta informationsflöde är en gemensam informationsstandard som möjliggör identifiering av enskilda byggprodukter via artikelnummer och position i byggnaden. Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter 2.Det saknas en gemensam standard för kvalitetsbedömning av återbrukade produkter. För att en kund ska kunna känna sig trygg att köpa en återanvänd byggprodukt bör det finnas branschgemensamma kvalitetskriterier. 3.Det saknas tydlighet vem som ansvarar för garantin på återbrukade produkter. 4.Det saknas enkla verktyg i byggbranschen för beräkning av ekonomisk respektive miljömässig vinst vid användandet av återbrukade byggprodukter. Återbruk av byggprodukter är fortfarande i sin linda så något sådant verktyg har inte tagits fram . 5.Den tillgängliga volymen återanvända byggprodukter på marknaden är liten. Detta begränsar urvalet och tillgängligheten för en potentiell kund och utgör i sig ett hinder för användande av återbrukade byggprodukter. Det är i det främst avseende materialåtervinning som IVL anser att producentansvaret kan få störst effekt. Om man önskar nå en ökad materialåtervinning kan man utforma producentansvaret på samma sätt som man har gjort i andra branscher, det vill säga genom att betala en organisation som tar hand om insamlande och återvinning. För byggbranschen kan man även tänka sig två andra vägar: ∙Via kontrollplanen kan man förtydliga vikten av inventering av icke-farligt avfall samt inventering av produkter och material som kan återanvändas eller återvinnas genom att ställa krav på att detta sker trots en eventuellt högre kostnad. På så sätt uppmuntras fastighetsägaren att återbruka byggprodukter inom fastigheten, inom sitt fastighetsbestånd eller sälja det till externa projekt. ∙Ett annat sätt att utöka producentansvaret generellt i byggbranschen är att öka på EU:s etappmål för avfall genom att förtydliga det med ett krav på maximal viktprocent som går till deponi samt maximal viktsprocent som går till energiåtervinning. Vid en sådan här utformning av producentansvar bör man även formulera vilka avfallsfraktioner som ska ingå i beräkningsunderlaget. När man mäter i viktsprocent finns alltid möjligheten att nå en hög återvinning genom att sortera ut tunga fraktioner såsom inerta massor (jord, sten, betong, tegel mm) som därigenom får stor påverkan bara genom sin vikt. Genom att utesluta dessa fraktioner från beräkningen eller genom att sätta olika mål per avfallsfraktion/materialslag undviker man att tunga avfallsfraktioner får en stor påverkan på återvinningsmålet. Slutligen vill vi lyfta fram möjligheten att diversifiera producentansvaret beroende på om avfallet uppkommit vid nybyggnation, om-, tillbyggnad eller rivning. Vid nybyggnation är byggprodukternas och således avfallets sammansättning känt under förutsättning att produkternas innehåll har deklarerats med en byggvarudeklaration (eBVD) och samlats ihop i en loggbok för byggnaden. I dessa fall borde man kunna ställa högre krav på ett producentansvar. Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter I direktivet till byggregler anges att behovet av reglering för att minska miljöpåverkan, inklusive klimatpåverkan, och spridning av särskilt farliga ämnen under byggprocessen och vid val av byggmaterial ska analyseras. För att stimulera en ökad resurseffektivitet och övergång till mer cirkulär ekonomi i bygg- och fastighetsektorn vill man fokusera på byggmaterial och byggprodukter för att undersöka möjligheten att minska bygg- och rivningsavfallets mängd och farlighet samt öka återanvändningen av byggmaterial. IVL har fått uppdraget att utföra en första analys av förutsättningar för att införa producentansvar för vissa byggprodukter. Ett producentansvar kan vara intressant med bakgrund i att man på så sätt eventuellt kan minska avfallsmängder, innehåll av farliga ämnen samt öka återvinning och återanvändning av produkter. Uppdragets natur (begränsning och budget) gör att mycket av resonemangen är byggda på samlad kunskap hos författarna samt tillfrågade experter inom IVL . Referenser till andra källor finns där det varit möjligt att hitta sådana inom uppdraget förutsättningar. Enligt Naturvårdsverkets1 är producentansvaret är ett styrmedel för att uppnå miljömålen. Tanken är att det ska motivera eller tvinga producenterna att ta fram produkter som är mer resurssnåla, lättare att återvinna och inte innehåller miljöfarliga ämnen. Dagens producentansvar omfattar förpackningar, returpapper, elektronik, batterier, bilar och däck. (Respektive förordning listas i fotnot 2). Dessutom finns även producentansvar för läkemedel och vissa radioaktiva produkter, dessa behandlas inte närmare i rapporten. Förordningar som reglerar producentansvaren2, och de olika producentansvarsorganisationerna definierar innebörden av begreppet producentansvar som ”ett ansvar för att ta om hand det avfall som uppstår när producentens varor och produkter kasseras”. Det som kan ingå i producenternas åtaganden är exempelvis: 1http:///Amnen/Producentansvar/ 2SFS 2014:1075 Förordning om producentansvar för elutrustning SFS 2014:1074 Förordningen om producentansvar för returpapper SFS 2014:1073 Förordningen om producentansvar för förpackningar SFS 2009:1031 Förordning om producentansvar för läkemedel SFS 2008:834 Förordning om producentansvar för batterier SFS 2007:193 Förordningen om producentansvar för vissa radioaktiva produkter och herrelösa strålkällor SFS 2007:186 Bilskrotningsförordning SFS 2007:185 Förordning om producentansvar för bilar SFS 2005:220 Förordning om retursystem för plastflaskor och metallburkar SFS 2000:208 Förordning om producentansvar för glödlampor och vissa belysningsarmaturer SFS 1994:1236 Förordning om producentansvar för däck Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter ∙Organisering, drift och finansiering av ett system för insamling, transport och behandling av avfallet som uppfyller de krav på till exempel återvinning som ställs. ∙Producenterna arbetar vanligen med en kollektiv lösning, så att man överlåter ansvaret från det enskilda företaget (som tillverkar, säljer, sätter på marknaden, importerar, etc. varan) till en särskild organisation som ska driva producentansvarssystemet, till exempel Förpacknings- och tidningsinsamlingen, El-Kretsen osv. ∙Information till berörda verksamhetsutövare om systemet ∙Rapportering av insamlade och behandlade mängder till tillsynsmyndigheten (t.ex. ) ∙Driva finansieringssystemet vilket ofta baseras på en särskild avgift på varan eller produkten, vilket innebär att priset kan höjas, men det kan i princip finnas andra lösningar. Normalt ansvarar producenterna för det avfall som lämnas över till producenternas system. Exempelvis hushållsförpackningar som lämnas vid återvinningsstationen eller i fastighetsnära insamling, är producenterna ansvar, men en hushållsförpackning som lämnas i det vanliga hushållsavfallet är kommunens ansvar att ta hand om. ∙För avfallsalstrarna gäller att de ska lämna det aktuella avfallet till producenternas insamlingssystem. Normalt ska detta vara gratis (kostnaden är inbakad som en miljöavgift i priset), men avfallsalstraren kan vara tvungen att själv transportera avfallet eller bekosta transporten av avfallet till producenternas system. ∙Det ska finnas ett system för tillsyn. Generellt finns regler för tillsyn i kapitel 26. Producenterna har anförtrott mycket av den praktiska utövningen och administrationen av producentansvaret till organisationer som ser till att producentansvaret uppfylls för sina medlemsproducenter, ibland kallade materialbolag eller servicebolag. För de produktkategorier som omfattas av producentansvar i finns följande producentansvarsorganisationer: ∙För förpackningar och tidningar Förpacknings- och Tidningsinsamlingen (FTI eller TMR) ∙För träförpackningar finns Svenskt Trä ∙För batterier och elektronik El-Kretsen eller Recipo (tidigare Elektronikåtervinning i ) ∙För däck Svensk Däckåtervinning ∙För elektriska och elektroniska produkter El-Kretsen och Elektronikåtervinning i Producentansvarsorganisationerna gör att enskilda producenter inte behöver upprätta egna insamlings- och återvinningssystem utan kan ha kollektiva sådana. Det här betyder att man som producent (begreppet ska läsas som ”den som sätter en produkt på marknaden) betalar en avgift till materialbolaget som i sin tur använder den avgiften för att tillhanda hålla en insamling och sortering för återvinning av produkterna. I praktiken innebär detta att man som producent egentligen inte alls ser hur ens produkt återvinns eller tas om hand. För vissa av producentansvaren har man börjat fundera på att införa så kallad differentierad producentansvarsavgift, vilket innebär att men för produkter som är lätta att återvinna får betala mindre avgift och tvärtom. Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter Retursystem för förpackningar som drivs av ”producenter” är egentligen inget nytt. infördes den första returflaskan i glas av dåvarande (nuvarande Bryggerier). Man införde standardiserade flaskor i tre storlekar, kallad ”knoppflaskan”, som alla anslutna bryggerier använde. Motivet var främst ekonomiskt och logistiskt. Även för mjölkprodukter infördes av dåvarande Mjölkcentralen ett retursystem för glasflaskor med mjölk och filmjölk. Motivet var att man börjat ifrågasätta lösmjölkförsäljningen av bl.a. hygieniska skäl. utvecklades dock engångsförpackningar för bryggeriprodukter och mjölkprodukter, och mjölkflaskorna fick ge vika för de nya Tetra-pak- förpackningarna, och bryggeriprodukterna (öl, läskedryck och vatten) blev mer och mer engångsflaskor i glas och senare även plastflaskor, stålburkar och också aluminiumburkar. Just den växande av engångsförpackningar och 1980- talet, tillsammans med ökande diskussioner on resursslöseri, nedskräpning och miljöproblem, gjorde att förpackningar kom att diskuteras alltmer. Förpackningarna var, och är fortfarande, synliga av volymen (obs inte av vikten). Av hushållssoporna var förpackningar, och engångsförpackningar var också dominerande i nedskräpningen. Begreppet ”producentansvar” har funnits åtminstone men har ändrat innebörd . 1.Flera utredningar (t.ex. SOU 2001:102) har ibland nämnt regeringens proposition 1975:32 ”Återvinning och omhändertagande av avfall” som början till producentansvaret. Föredragande i denna proposition var statminister () och jordbruksminister (). I denna proposition nämns: ”Ansvaret för att det avfall som uppkommer vid produktionen kan tas omhand på ett ur miljö- och resurssynpunkt riktigt sätt måste i första hand åvila producenten. Innan produktionen av en vara påbörjas bör det vara känt hur det avfall som är en följd av själva produktionsprocessen skall behandlas liksom hur den färdiga varan skall omhändertas sedan den använts”. Emellertid utvecklas inte detta vidare i propositionen utan de konkreta följderna av propositionen blev snarare att det kommunala renhållningsmonopolet stärktes så att såväl insamling av pappersavfall (det enda material i hushållsavfallet som ansågs värt att återvinna ) som transporter av ”miljöfarligt avfall” skulle ske genom kommunens försorg, och behandling av ”miljöfarligt avfall” skulle i princip ske av (där staten var majoritetsägare) eller av den som hade särskilt tillstånd från regeringen (förutom själva miljötillståndet). 2.Ett retursystem för återtagning av dryckesburkar av aluminium startade och panten var då per burk. Systemet administrerades och drevs av AB Svenska Returpack som ägdes av och handeln ihop. Detta retursystem är fortfarande i drift och panten har höjts till per burk. återvanns av alla burkar som sattes på marknaden. 3.Nästa stora steg i utvecklingen av producentansvaret kom i samband med regeringens budgetproposition 1990 (Bilaga 16 till budgetpropositionen 1990- Miljö- och ). Föredragande var miljö- och energiminister (). Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter propositionen anges: ”Producentens ansvar måste utkrävas tydligare än . Varorna måste vara rena från början. Den som ger upphov till ett avfall skall stå för kostnaderna i samband med avfallshanteringen. Producentansvaret skärps nu genom att ekonomiska styrmedel utvecklas, användningen av miljöskadliga ämnen begränsas. materialbalanser och miljövarudeklarationer utvecklas, en uppgiftsskyldighet införs i renhållningslagen”. Dessutom anges i propositionen, utan koppling till producentansvaret: ”En utredning bör tillsättas för att lämna förslag till styrmedel inom förpackningsområdet. Retursystem bör tydligt främjas och engångsförpackningar missgynnas. Styrning bör ske mot energihushållning och miljövänliga materialslag”. 4.Som en följd av budgetpropositionen tillsattes av miljöministern en särskild utredning, den så kallade förpackningsutredningen (M 1990:03). Utredningens uppgift var att se över hela förpackningsområdet med syfte att främja olika typer av retursystem. Arbetet skulle inriktas på att lämna förslag till styrmedel för att påverka tillverkning, distribution och användning, inklusive kvittblivning. pågick i dåvarande diskussioner om införandet av ett helt nytt återtagningssystem för använda förpackningar där en av de grundläggande principerna är att tillverkare, distributörer och handel gjordes ansvariga för insamling och återvinning av förpackningsavfall. Med bakgrund av utvecklingen i fick (M 1991:17) av miljöminister som innebar att utredningen särskilt skall ta fram ”ett förslag om ett väsentlig utökat åtagande för tillverkare, distributörer och handel vad gäller returhantering och återanvändning, återvinning av material eller energiutvinning från använda förpackningar. Utredningen skall utarbeta ett förslag om hur konkreta system inom berörda branscher för ökad återtagning av förpackningar och förpackningssystem kan utformas”. Den färdiga utredningen (Miljön och förpackningarna SOU 1991:76) föreslog hur ett producentansvar för förpackningar kunde läggas upp, liksom förslag till återvinningsnivåer för olika materialslag. 5.I Kretsloppspropositionen (proposition1992/93:180 om riktlinjer för en kretsloppsanpassad samhällsutveckling) föreslogs att ett lagstadgat producentansvar skulle införas. Propositionen lades fram av den borgerliga regeringen under ledning av statsminister där () var miljöminister. Efter ytterligare utredningar och diskussioner mellan stat och näringsliv stadsfästes ett producentansvar för förpackningar i förpackningsförordningen från . Det följdes av ett motsvarande producentansvar för returpapper. Efterhand utvidgades producentansvaret till andra produktgrupper. Förpackningsförordningen och returpappersförordningen uppdaterades 1997 för att anpassas till EU-lagstiftningen. 6.Också som följd av kretsloppspropositionen tillsattes 1993 den så kallade Kretsloppsdelegationen (direktiv M 1993:A), som bestod av politiker, sakkunniga och experter från intresseorganisationer, näringsliv och myndigheter. Kretsloppsdelegationen leddes av () och var verksam . Kretsloppsdelegationens uppgift var att ”ta fram förslag till en strategi för hur arbetet med en kretsloppsanpassning av varusektorn skall bedrivas i syfte att åstadkomma en kretsloppsanpassad samhällsutveckling”. Genom tilläggsdirektiv fick man efterhand utökade uppgifter: -föreslå en strategi för en kretsloppsanpassad varuproduktion -utarbeta både övergripande mål och delmål Rapport 5913 - Analys av förutsättningarna att införa producentansvar för vissa byggprodukter -redovisa förslag till åtgärder för hur dessa mål skall nås . Kretsloppsdelegationen publicerade mer än tjugo olika rapporter och delrapporter där producentansvar för olika varugrupper diskuterades, till exempel däck, bilar, byggbranschen, elektriska och elektroniks produkter, samt möbler. överlämnade man sin slutrapport om generellt producentansvar för varor (Kretsloppsdelegationen, Producentansvar för varor – förslag och idéer). I rapporten föreslås att producentansvar ska omfatta alla producenter och alla varor. Ett konkret förslag om informationsplikt presenteras liksom en idé hur ett generellt producentansvar för uttjänta varor skulle kunna utformas.