sou · H6B384 · 2018-12-20 00:00:00 — Produkttypen liknades vid ”produkter som är gjorda för att bli skräp” och sågs som en onödig produkt där alternativa material bör finnas. Flertalet plastföremål, men även andra typer av föremål som exempelvis gummiballonger med tillhörande attribut, kan skada det djurlivet på grund av insnärjning eller att föremålen misstas för föda. Risken för kemiska skadeverkningar genom intag av plast- föremål är mer svårbedömt. Utöver det antal föremål som förekom- mer i den miljön är föremålens utformning, struktur, storlek, vikt, innehåll med mera parametrar som i hög grad påverkar risken för skador. Det behövs riktade åtgärdsinsatser mot specifika typer av föremål som är vanligt förekommande i nedskräpningen och som bedöms som mer skadliga än andra för det djurlivet. Fram- över anser vi att det behöver utredas om det finns ytterligare föremål som är särskilt skadliga för det djurlivet. behövs också övergripande lösningar för att åtgärda hela spektret av produkter som hamnar i den miljön. Marint skräp är ett område under kunskapsuppbyggnad där forskning pågår och övervakning vidareutvecklas. Det behövs därför kontinuerliga sammanställningar som visar på rådande kunskapsläge och var fortsatta kunskapsbrister finns. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen det finns behov av sådana kunskapssammanställningar gällande ne- gativ påverkan på vattenlevande organismer från kemikalier i plast- föremål, negativ påverkan på vattenlevande organismer från cigarett- fimpar, kopplingen mellan makroplast och mikroplast i miljön, negativ påverkan från mikroplast på jord- och vattenlevande orga- nismer och eventuella effekter på näringskedjan. Utredningen bedö- mer även att det behövs ökad kunskap gällande förekomst av förlo- rade fiskeredskap och att övervakningsprogram för mikroplast be- höver utvecklas. Skräpmätningar i stads- och tätortsmiljö sker på frivillig basis och av kommunerna genomför så- dana skräpmätningar. Enligt föreskrifterna för avfallsplanering (NFS 2017:2) ska kommunerna upprätta mål och införa åtgärder mot nedskräpning. Utredningen bedömer att obligatoriska mät- ningar skulle underlätta uppföljningen av mål och effekten av in- förda åtgärder mot nedskräpning. Utredningen vill poängtera att även om det föreligger kunskapsbehov finns det tillräckligt med kunskap för att vidta åtgärder. Som inledningsvis nämndes ska NV och HaV utifrån vad som framkommer i utredningen föreslå och ut- forma lämpliga åtgärder och styrmedel för att minska de negativa miljöeffekterna av plast till följd av nedskräpning. Vidare beslutade regeringen om ett stöd för de kommuner som vill städa bort plastavfall från sina havsstränder. Satsningen omfattar –2020. 3Nedbrytbarhet av plast i miljön Ur Dir, 2017:60: Begreppet biologiskt nedbrytbar plast riskerar att vara förvirrande och svårhanterat för många konsumenter. Miljöeffekterna har inte heller analyserats fullt ut. Det finns också ett behov av en analys kring tids- aspekten med nedbrytbarhet och hur fort en plast måste brytas ned för att inte riskera att göra skada i miljön, inklusive i den miljön. Utredaren ska därför kartlägga om det finns plaster som är full- ständigt nedbrytbara till monomerer i naturlig miljö, inklusive i den ma- rina miljön. Finns det plaster som fullständigt bryts ner i naturlig miljö? I det här kapitlet försöker vi besvara den frågan genom att redogöra för vad forskningen säger om nedbrytningen hos olika plasttyper och miljö- förhållanden. I avsnitt 3.2 redogör vi för nedbrytningsprocesserna för en poly- mer. I avsnitt 3.4 beskriver vi närmare hur användningen ser ut och vad forskningen säger om nedbrytningen för olika plaster som mark- nadsförs som bionedbrytbara. Nedbrytningen av konventionell plast berörs i avsnitt 3.5. Kopplat till nedbrytbara plaster finns andra frågor som också be- höver belysas: ∙Plast som marknadsförs som ”nedbrytbara” eller ”bionedbryt- bara” och som inte bryts ner tillräckligt fort eller kräver specifika förhållanden för att brytas ner fullständigt riskerar att bidra till problematiken kring nedskräpning av plast i miljön. Dessa plaster skulle till och med kunna ge en ökad nedskräpning om konsu- menter inte uppfattar det som skräp. Detta beskriver vi närmare i kapiel 4. Nedbrytbarhet av plast i miljön ∙Nedbrytbar plast, liksom plast generellt, bidrar till utsläpp av ke- mikalier om de hamnar i miljön. Detta kommer vi redogöra för i vårt slutbetänkande. ∙Nedbrytbar plast kan försvåra möjligheten till återvinning. saknas det teknik för att separera ut plasten och i åter- vinningsströmmen är tillräckligt för att skapa kvalitetsproblem (Plastics Recyclers Europe, 2014). Aspekten kring återvinning kommer vi belysa mer ingående i slutbetänkandet. 3.1Nedbrytning av plast i miljön All plast är nedbrytbar men tiden det tar för en plast att brytas ner i miljön är generellt mycket lång. Det går inte att säga hur långlivade de kommer vara eftersom tiden det tar beror på rådande miljöförhål- landen och vilken plast det handlar om. Beroende på var de hamnar i miljön kan nedbrytningen ta hundratals till tusentals år (et al., 2009; Andrady, 2015). När utredningen omnämner nedbrytbar plast i denna rapport menar vi plast som tillverkas för att kunna brytas ner under specifika förhållanden och som sedan marknadsförs som ”nedbrytbar”, ”bionedbrytbar”, ”komposterbar” och liknande. De redovisade nedbrytningstider som finns för olika polymerer i litteraturen är baserade på försök i labbskala där plast utsatts för en påskyndad bionedbrytning. Dessa försök är svåra att applicera på si- tuationen för plasten under dess livstid i den verkliga miljön. När en plast utomhus utsätts för UV-ljus (solljus) förlorar den gradvis sina mekaniska egenskaper och försvagas därmed. Det leder till att plastens yta blir skör och plasten faller sönder i mindre bitar (fragment). På grund av att dessa fragment har en hög specifik ytarea kan de utsättas för biologisk nedbrytning om de be- finner sig i ett biotiskt medium. Den biologiska nedbrytningen av plast i de flesta miljöer är dock alldeles för långsam för att vara av någon signifikant betydelse. Ofta delas plaster upp i beständiga och bionedbrytbara plaster (se Figur 3.1). Till de beständiga hör de vanligaste plasterna, polyeten (PE), polypropen (PP), polystyren (PS), polyvinylklorid (PVC), polyetentereftalat (PET) och polyuretan (PUR). Nedbrytbarhet av plast i miljön Olika typer av plast Exempel på beständiga och bionedbrytbara plaster Polymjölksyra (PLA) Polyestrar: PHA, PHB, PHBV Polyestrar: PCL, PBS, PBAT 3.2Olika nedbrytningsprocesser i miljön Det finns olika processer i miljön som kan bryta ner plast (se Figur 3.2). Biologisk nedbrytning eller bionedbrytning är troligen den långsammaste av dessa. UV-ljus är en vanlig orsak till att plast bryts ner utomhus, mekanismen bakom denna nedbrytning kallas foto- nedbrytning eller fotooxidation. Nedbrytning genom hydrolys är enbart möjlig för vissa plaster, till exempel polymjölksyra (PLA). Konventionella plaster såsom PE, PP, PS och PVC hydrolyserar inte nämnvärt i miljön (Andrady, 2015). Nedbrytningen ökar med den tid som en plast utsätts för en nedbrytningsmekanism, oavsett vilken mekanism det handlar om. Nedbrytbarhet av plast i miljön Figur 3.2 Huvudsakliga nedbrytningsprocesserna för plast i miljön (+ värme) Källa: Fritt översatt från Andrady, 2015. 3.2.1Faktorer som påverkar nedbrytningen av plast Under nedbrytningsprocessen bryts polymeren först ner mekaniskt till kortare polymerfragment och efter det ner till lågmolekylära äm- nen vilka därefter kan mineraliseras, det vill säga brytas ner fullstän- digt. Sannolikheten för att ett plastföremål ska brytas ner beror dels på typ av polymer och dels på rådande miljöförhållanden. Ökad mo- lekylvikt minskar i regel möjligheten till nedbrytning (Eubeler et al., 2010). Hög smältpunkt och högre grad av kristallinitet är andra fak- torer som reducerar polymerens förmåga att brytas ner. Nedbryt- ningen påverkas också av additiven, exempelvis PP bryts snabbt ner av UV-ljus i frånvaro av antioxidanter. Mekanismerna bakom nedbrytningsprocessen kan beskrivas som abiotisk eller icke-biologisk (oxidation, hydrolys och fotonedbryt- ning) och biotisk eller biologisk (t.ex. enzymatisk och inuti cellmem- bran). Under den första delen (abiotiska nedbrytningen) finns de nödvändiga parametrarna som bidrar till nedbrytningen i flera miljöer. Abiotisk hydrolys är den viktigaste mekanismen för att sätta i gång nedbrytningen av syntetiska polymerer i miljön (et al., 2008). Hydrolys påverkas främst av kemisk bindning, temperatur, Nedbrytbarhet av plast i miljön tryck, pH, vattenupptag och salthalt. Polymerens fysiska och kemiska struktur har stor inverkan på graden av nedbrytning. Biologisk nedbrytning sker när enzym eller produkter som ut- söndras från mikroorganismer bryter ner polymeren. För en funge- rande bionedbrytning krävs specifika mikroorganismer som är an- passade att bryta ner exakt den specifika polymeren det handlar om. Åtminstone två kategorier av enzym är aktivt involverade i den bio- logiska nedbrytningen av en polymer. Nedbrytningen startar på polymerens yta. I ett första steg sker nedbrytningen främst av extra- cellulära enzym då polymeren bryts ner till monomerer och andra lågmolekylära ämnen. När nedbrytningsprodukterna är tillräckligt små för att kunna tas upp av mikroorganismer sker sedan minerali- seringen i ett andra steg inne i organismen. När syre finns tillgängligt (aerob nedbrytning) dominerar aeroba mikroorganismer och slutprodukterna är främst koldioxid, vatten och biomassa. I syrefria (anaeroba) förhållanden är anaeroba mikro- organismer ansvariga för nedbrytningen och slutprodukterna är kol- dioxid, vatten, metan och biomassa (se Figur 3.3). Nedbrytbarhet av plast i miljön Figur 3.3 Nedbrytningsprocessen för polymerer i miljön Nedbrytningen behöver inte påbörjas med abiotisk nedbrytning, mikroorganismer kan extrahera till- satser och bryta ned polymeren själva. Särskilt om en biofilm formas på ytan. Plus - extracellulära enzymer kommer från mikroorganismer, där- med blir den pilen felplacerad eftersom den mikrobiella nedbryt- ningen startar där. Även vid optimala förhållanden sker nedbrytningen av en polymer inte till i betydelsen att allt kol (i plasten) inte om- vandlas till koldioxid (och , 1997; Narayan, 1993). An- ledningen till det är att polymeren under nedbrytningsprocessen till viss del tas upp av biomassan (se Figur 3.4). Det är endast mängden koldioxid som kan kvantifieras tekniskt och analytiskt. Den del av polymerens kol som omvandlas till biomassa och metaboliter, som är en mellanprodukt innan slutnedbrytningsprodukt, kan inte mätas exakt. Nedbrytbarhet av plast i miljön Figur 3.4 Omvandling av organiskt kol vid bionedbrytning i jord Process⟹ i närvaro av syre (aerob) Cpolymer + O2 CO2 + H2O + Cbiomassa + Crestprodukt Majoriteten av polymerens kol (Cpolymer) omvandlas till koldioxid (CO2), en mindre del blir biomassa (Cbio- massa), 10–beroende på polymer. Crestprodukt består delvis av icke nedbruten polymer men även me- taboliter som är ett mellansteg till slutprodukter. 3.2.2Specifika förhållanden krävs för att en polymer ska brytas ner Nedbrytning av polymerer finns väldokumenterad i litteraturen (Eubeler et al., 2009, 2010; Tokiwa et al., 2009; O’och , 2010; et al., 2008; m.fl.). Den mesta forskningen har fokuserat på nedbrytning av olika polyestrar i jord och kompost. Sammanfattningsvis kan det konstateras att det finns ett flertal plaster som är nedbrytbara i viss utsträckning under lämpliga miljö- förhållanden. krävs dock industriell kompostering. Det finns många exempel på försök som utförts i labbmiljö (se Tabell 3.2). Däremot finns få studier som har tittat på huruvida plaster bryts ner fullständigt (mineraliseras) i naturlig miljö, där särskilt den miljön i stor sett helt har negligerats i forskningen. Det saknas in- formation om nedbrytning av plastskräp som hamnat vid strand- kanten, flyter till havs eller sjunkit till havsbotten (GESAMP, 2015). Vilken exakt effekt faktorer som mekanisk påverkan, temperatur, hydrostatiskt tryck och föroreningar har på nedbrytningstakten för olika plaster är i många fall oklart. Det finns studier som visar på att en minskad påverkan av UV-ljus, till följd av att det sker en ackumu- lering av organismer på plastens yta (fouling på engelska) eller att plasten sjunker till botten, ger en minskad nedbrytning. Ökad temperatur och fuktighet ökar däremot hastigheterna för kemiska reaktioner vilket därigenom ger en ökad nedbrytning av polymeren (Ho et al., 1999). Den ringa forskning som finns visar att plast som marknadsförs som nedbrytbar eller bionedbrytbar bryts ner mycket långsamt i havet. En studie undersökte nedbrytningen av olika plast- påsar i vätskor från magen, tunntarmen och tjocktarmenü från nydöd grön sköldpadda och oäkta sköldpadda (M ller et al., 2012). Nedbrytbarhet av plast i miljön olika typer av plast användes i studien – en traditionell högmolekylär polyeten (HDPE), en oxo-nedbrytbar plast och en bionedbrytbar polybutenadipattereftalat (PBAT)/stärkelse-blandning (produkten ). Resultaten visade på försumbara förändringar i poly- mermassa (viktförlust) för HDPE-polymeren och den oxo-nedbryt- bara plasten. De bionedbrytbara påsarna visade en viktförlust på mellan (se Tabell 3.1). Studien visade också att nedbrytningen av alla undersökta plaster var betydligt långsammare än för vanliga näringsämnen. Fullständig nedbrytning för den bionedbrytbara plastpåsen i den miljön är enligt studien jämfört det enligt tillverkarna tar i en industriell kompostering. Även om det är bättre än de hundratals till tusentals år det tar för en konventionell plast att brytas ner kan även dessa plaster utgöra ett hot mot levande orga- nismer och djur i den miljön. Resultaten från studien indike- rar att nedbrytningen i tarmen inte är tillräckligt snabb för att för- hindra sjuklighet och trolig dödlighet hos båda typer av undersökta sköldpaddor. Det behövs dock ytterligare studier för att på ett ade- kvat sätt bedöma nedbrytning av bionedbrytbara polymerer, särskilt i havsvatten. Nedbrytbarhet av plast i miljön Viktförlust för plast i sköldpadda Vätskor från mage, tunntarm och tjocktarm (d2w™ technology) (Chelonia mydas): Källa: et al., 2012. Majoriteten av bionedbrytbara plaster är komposterbara under spe- cifika förhållanden. Plaster som visat sig vara komposterbara enligt internationella standarder kan behandlas i industriella (centrala) komposteringsanläggningar. I finns dock få anläggningar för industriell kompostering av matavfall och det är en nedåtgående trend. Matavfall till industriella komposteringsanläggningar minskade . Jämfört med 2012 har minskningen varit (Svensk avfallshantering, 2017). Kompostering av matavfall i industriella anläggningar mins- kar kraftigt på bekostnad av ökad rötning av matavfallet. Det finns dock ingen tydlig trend när det gäller till exempel park- och träd- gårdsavfall, som framför allt behandlas genom industriell komposte- ring . Det finns få (eller inga) plaster som bryts ner i en röt- ningsprocess. Det finns heller ingen standard som definierar bioned- brytbarhet av en plast i rötningsmiljö. Förhållandena i nedbrytnings- processen skiljer sig åt jämför med i aerob kompostering (närvaro av syre), exempelvis vad gäller mikroorganismerna, temperatur och för- behandling. Det innebär att vissa komposterbara plaster kan passera mer eller mindre oförändrade genom en rötningsprocess. Studier har visat på att komposterbar polymjölksyra (PLA) inte bryts ner nämn- värt genom rötning (, 23Den lägre nedbrytningsgraden i oäkta sköldpadda kan bero på skillnader i diet och anknuten enzymaktivitet. Nedbrytbarhet av plast i miljön Foundation and , 2016). Om rötningsproces- sen ska kunna fungera för bionedbrytbar plast krävs dels en förbe- handling och dels ett steg av industriell kompostering efter röt- ningen. Det finns plaster som bryts ner i miljön i en hemkompost även om utbudet på marknaden är litet. Plaster som är hem- komposterbara är alltid komposterbara i en industriell process. Där- emot gäller inte det omvända. Den främsta skillnaden mellan hem- kompostering och industriell kompostering är att det är lägre tempe- raturer och längre uppehållstider vid hemkompostering. Utöver det kontrolleras inte parametrar som exempelvis pH och fuktighet på motsvarande sett som vid den industriella komposteringsprocessen. Det finns ingen harmoniserad europeisk standard för hemkompostering av plast. Däremot finns flera nationella standar- der för hemkompostering som främst är baserade på den europeiska EN 13432. Behovet för en harmoniserad standard har diskuterats på EU-nivå, främst för de lätta plastpåsar som ofta används i hushållen för att samla trädgårds- och köksavfall. Eftersom hemkompostering inte är en professionell avfallshantering utan en aktivitet som utförs av enskilda konsumenter är processen svår för myndigheter att över- vaka. Det går inte heller att få en fungerande komposteringsprocess på grund av olika vädersäsonger. 3.3Varför används plaster som bryts ner? Plaster som kan brytas ner kan vara en fördel för vissa specifika applikationer. Det handlar exempelvis om förpackningar för mat- och trädgårdsavfall med syfte att föra tillbaka näringsämnena från innehållet i plastförpackningen till jorden. Inom jordbruks- och trädgårdssektorn kan nedbrytbar plast underlätta vid odling eftersom plasten inte behöver tas bort när den fyllt sin funktion. Medicin- och medicintekniska applikationer är ett annat område där det kan vara en fördel att en plast bryts ner som exempelvis en bestämd medicindos utsöndras i kroppen. Nedbrytbarhet av plast i miljön I avsnitt 3.4 beskriver vi i mer detalj olika användningsområden för olika specifika plaster som marknadsförs som nedbrytbara. Tabell 3.2 sammanställer olika studier som tittat på bionedbryt- ningen av plast. Bionedbrytbarhet för olika plaster Sammanställning av identifierade studier (Bionedbrytning i jord avser labbmiljö el. Polyeten (PE) Förpackningar, bärkassar, rör, Ej bionedbrytbar i sin naturliga form et al., 2008 ; OWS, film, skivor (vanligaste plasten Mycket begränsad (möjligt till viss del i tropisk Sudhakar et al., 2007 Polypropen (PP) Nedbrytning sker i närvaro av UV-ljus Tokiwa et al., 2009 Polystyren (PS) Tokiwa et al., 2009 Polyuretan (PU/PUR) Tokiwa et al., 2009 Polykaprolakton (PCL) Biomedicinska applikationer, 3D- Tokiwa et al., 2009 printing, förpackningar, Viss nedbrytning i marinmiljö Sekiguchi et al., 2011 engångsbestick, bestrykning av Bryts ner genom hydrolys i människokroppen Polylaktid (PLA) Bryts inte ner i marin miljö applikationer, kompostfilm, 3D- Tokiwa et al., 2009 Weng et al., 2013 Polyhydroxybutyrat (PHB) Tokiwa et al., 2009 Viss nedbrytning i marin miljö Bionedbrytbar under aeroba förhållanden men otillräcklig nedbrytning i anaerob miljö Polyetensuccinat (PES) Polybutensuccinat (PBS) Viss nedbrytning i marin miljö Viss nedbrytning i marin miljö men Reflexer, raster till lysrör, Mer känt under varunamnet Polyvinylacetat (PVA) Bionedbrytbar i jord och havsmiljö et al., 2002 Sekiguchi et al., 2011 ; , 2012 Ishigaki et al., 2004 Tokiwa et al., 2009 Tokiwa et al., 2009 et al., 2014 a,b Sekiguchi et al., 2011 Weng et al., 2013 Kijchavengkul et al., 2008 Bilck et al., 2010 et al., 2001 Witt et al., 2001 Cappitelli et al., 2006 Förpackningar, bärkassar, Bryts sannolikt ner i marinmiljö Stärkelsebaserade produkten : Fullständigt bionedbrytning i kompost Långsam nedbrytning i sediment Bionedbrytbar i jord och kompost, minimalt sönderfall i naturlig miljö (jord och kärrmiljö vid havskusten i ) Bionedbrytbar i jord och till del i färskvatten () Mohee och Unmar, 2007 Balestri et al., 2017 Accinelli et al., 2012 Feuilloley et al., 2005 Nedbrytbarhet av plast i miljön 3.4Två grupper av nedbrytbar plast Nedbrytbar plast kan delas in två kategorier: ∙Bionedbrytbar plast är de vanligaste på marknaden. Polymeren är ofta känslig för vatten (hydrofil) och därför tillsätts additiv eller mer beständiga polymerer för att säkerställa att plastprodukten ska hålla under användningsfasen. Plasten kräver specifika miljöförhållanden för att brytas ner. ∙Den andra gruppen är traditionell plast som blir nedbrytbar med hjälp av tillsatser som gör att plasten bryts ner till mindre polymerfragment i närvaro av syre, värme och/eller ljus. Främst handlar det om så kallad oxo-nedbrytbar plast. Biologiskt nedbrytbar plast, eller bionedbrytbar plast, definieras som de plaster som bryts ner av mikroorganismer till exempel bakterier, svampar och alger till koldioxid, vatten och biomassa. Vissa polymerer har designats för att vara bionedbrytbara och för att användas för specifika områden där nedbrytbarheten kan vara en fördel. De första bionedbrytbara plasterna introducerades och har det skett en snabb ökning även om de endast står för en bråkdel av den totala plastkonsumtionen i (runt 0,2 %24). Bionedbrytbara plaster kan tillverkas av både förnybara och fossila råvaror (se Figur 3.1). Det är viktigt att framhålla att plast som tillverkas av förnybar råvara inte behöver vara nedbrytbar och alla nedbrytbara plaster är inte baserad på förnybar råvara. Majoriteten av dagens plast som marknadsförs som bionedbrytbar eller komposterbar härrör dock från förnybar råvara (biomassa). Det finns även bionedbrytbar plast baserad på en kombination av både 24Grov uppskattning baserat på användningen i : bionedbrytbar plast (nova-Institute, 2016) /49 totalt (exkluderar vissa plastfibrer) (Plastics Europe, 2016). Nedbrytbarhet av plast i miljön förnybar och fossil råvara. Utifrån vilken råvara som används kan bionedbrytbar plast delas in fem olika kategorier: ∙Plast baserad på stärkelse. ∙Plast baserad på cellulosa. ∙Plast tillverkad av bakterier. ∙Plast framtagen via kemisk syntes av biobaserade monomerer (s.k. biopolyestrar). ∙Plast baserad på fossil råvara. Komposterbara plastpåsar, främst för shopping eller biologiskt avfall, dominerar marknaden för bionedbrytbara plastprodukter i EU (nova-Institute, 2016). De står för cirka två tredjedelar av den totala marknad av bionedbrytbara plastprodukter som låg på runt 2015. Andra vanligt förekommande användningar är hårda förpackningar och engångsprodukter. Användningen i är dock relativt låg jämfört med främst , men även i , , , och är marknaden större än i . Insamling av matavfall till rötning sker i vissa kommuner med bionedbrytbar plastpåse. Främsta fördelarna framför en papperspåse är att undvika problem med hållbarhet och genomblötning (, 2010). bestod nedbrytbara plastpåsar för matavfall av en blandning av icke-nedbrytbar fossilbaserad plast och bionedbrytbar plast. (, 2012; UMEVA, 2011). används i stället stärkelsebaserad plast tillsammans med bionedbrytbara (delvis fossila) oljor och kalk. En svensk studie tittade på nedbrytbarheten för nedbrytbara påsar under rötningsförsök (et al., 2013). Påsarna som ingick i studien bestod av majs- eller potatisstärkelse, kalk och en bionedbrytbar polyester (delvis fossilbaserad). Rötningstester i labbskala visade på marginell nedbrytning av påsen baserad på majsstärkelse. Däremot skedde en betydande viktminskning för påsen med potatisstärkelse. Forskarna kunde emellertid inte dra Nedbrytbarhet av plast i miljön några säkra slutsatser vad det kunde bero på. Möjliga anledningar kan vara att kalken lösts upp eller att plastpåsen brutits ner. Inom jordbrukssektorn gör nedbrytbar odlingsfilm att plasten inte behöver tas bort när den fyllt sin funktion. Studier visar att fullständig nedbrytning i jord sker under labbförhållanden (OWS, 2017). I pågår försök att utveckla en nedbrytbar odlingsfilm baserad på cellulosa (, 2017). Andra användningar inom jordbruket och trädgårdssektorn är krukor, skydd runt trädstammar, skyltar och växtklämmor för att fästa plantor mot pinnar eller spaljéer. Medicinska och medicintekniska applikationer är ett nischat område där biokompatibel, nedbrytbar plast kan göra nytta.