sou · H6B349 · 2018-06-15 00:00:00 — 10När ett ingånget skatteavtal är utformat med modellavtalet som förlaga kan avtalets artiklar uttolkas med hjälp av modellavtalets kommentarer till respektive artikel enligt praxis (avgörande RÅ 1987 ref. 158). F-skattens betydelse inom olika rättsområden rubricerats som tjänsteavtal, anställningsavtal, uppdragsavtal, samarbetsavtal eller bara är en muntlig överenskommelse om en arbetsuppgift har däremot inte någon avgörande betydelse.11 5.3.2F-skattens betydelse inom socialförsäkringen Godkännande för F-skatt har inom socialförsäkringen betydelse för om den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) ska beräknas utifrån inkomst av anställning eller inkomst av näringsverksamhet. I socialförsäkringen används SGI:n som beräkningsunderlag för arbetsbaserade förmåner. SGI är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad tills vidare kan antas få. SGI kan delas in i SGI-A och SGI- B. SGI-A är inkomst av anställning och tar sikte på inkomster från ett förhållande mellan arbetstagare och arbetsgivare. SGI-B är inkomst av annat förvärvsarbete och fastställs i huvudsak för personer som inte är arbetstagare utan egenföretagare. Inkomst av näringsverksamhet räknas som inkomst av annat förvärvsarbete. Personer som driver enskild näringsverksamhet eller handelsbolag brukar inom socialförsäkringen gemensamt omnämnas egenföretagare (se exempelvis Trygghetssystemen för företagare, prop. 2009/10:120 s. 41). Personer som bedriver verksamhet i aktiebolagsform betraktas i socialförsäkringen däremot som anställda i bolagen och har till skillnad från egenföretagarna en SGI-A. I socialförsäkringen finns det i vissa avseenden skillnader mellan företagare beroende på val av företagsform. Egenföretagare kan i socialförsäkringen exempelvis välja mellan olika karenstider i sjukförsäkringen, och därigenom påverka nivån på sjukförsäkringsavgiften i egenavgifterna, vilket inte fysiska personer som bedriver sin verksamhet i aktiebolagsform kan. Däremot omfattas de senare av reglerna om sjuklön i en sjukperiod vilket inte egenföretagare gör. 11Hessmark, L-G, m.fl., Socialförsäkringsbalken – en kommentar, (, Zeteo), kommentaren till 6 kap. 2 §. F-skattens betydelse inom olika rättsområden 5.4Arbetslöshetsförsäkringen – arbetstagare eller företagare Arbetslöshetsförsäkringen omfattar arbetstagare och företagare enligt 1 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, , och kan bara komma i fråga för fysiska personer, inte juridiska personer, som har haft förvärvsarbete. Förvärvsarbetet kan ha avsett i princip vad som helst så länge det varit fråga om just arbete i syfte att förvärva en inkomst, även om det kanske inte blev någon inkomst av arbetet (se Högsta förvaltningsdomstolens avgörande RÅ 2005 ref. 90). Bedömningen av om en person är att anse som företagare eller arbetstagare utgår från 34 § . Där anges att med företagare avses en fysisk person som bedriver näringsverksamhet som avses i 13 kap. 1 § IL, och som han eller hon personligen utför arbete i och har ett väsentligt inflytande över. Kravet på att den sökande personligen ska utföra arbete i verksamheten innebär att den sökande måste ha arbetat i verksamheten. Med väsentligt inflytande avses att den sökande har ett inflytande på verksamheten som varit så starkt att det ekonomiska utfallet till stor del berott på dennes kompetens samt de åtgärder och ställningstaganden som han eller hon har gjort i verksamheten (se propositionen 1992/93:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /94, m.m. [kompletteringsproposition] bilaga 8 s. 65). För att avgöra om så har varit fallet måste en sammanvägning av samtliga relevanta omständigheter göras i varje enskilt ärende (prop. 2009/10:120 s. 78). Den som utför arbete ska i arbetslöshetsförsäkringen definieras antingen som företagare eller som arbetstagare, vilket innebär att reglerna för den ena eller den andra gruppen ska tillämpas på varje enskild sökande. Det väsentligaste kriteriet vid bedömningen är den sökandes självständighet till uppdragsgivaren och dennes verksamhet. I praxis används begreppen självständiga eller osjälvständiga uppdragstagare för personer som inte självklart kan hänföras till den ena eller andra gruppen. En självständig uppdragstagare anses vanligtvis vara företagare och en osjälvständig uppdragstagare anses vara anställd. F-skattens betydelse inom olika rättsområden Kännetecken som talar för att en uppdragstagare är självständig och ska betraktas som företagare är att han eller hon –på eget ansvar och utan kontroll eller arbetsledning från uppdragsgivaren utför de uppdrag han eller hon åtagit sig, –utför arbetet på en plats han eller hon själv bestämmer, om arbetet är av den arten och det är möjligt, –kan åta sig uppdrag åt flera uppdragsgivare , –vanligen använder egna maskiner, redskap och råvaror, –står för samtliga utgifter för arbetets utförande, –debiterar uppdragsgivaren den totala kostnaden för att utföra uppdraget enligt avtal som har träffats i förväg. En osjälvständig uppdragstagare har en ställning som är jämbördig med en arbetstagare. Kännetecken som talar för att uppdragstagaren är att anse som osjälvständig, dvs. ska betraktas som arbetstagare, är att han eller hon –enbart ställer sin arbetskraft till förfogande, –endast säljer eller utför en typ av tjänst eller arbete, –har endast en eller möjligen två uppdragsgivare som han eller hon får sina uppdrag ifrån och därför har blivit beroende av, –har ett inte enbart tillfälligt förhållande till uppdragsgivaren, –ersätts för uppdraget som har gått åt t.ex. , eventuellt med ersättning som bestäms i kollektivavtal, –utför uppdraget på en plats som uppdragsgivaren bestämmer, där arbetet och tidsåtgången ofta kan kontrolleras av uppdragsgivaren, –vanligen saknar egen särskild lokal för verksamheten och inte har några anläggningstillgångar eller omfattande inventarier, –inte har inregistrerat firma, bolag eller dylikt.12 12Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, 2016:3 Uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen - Kartläggning initierad av IAF. F-skattens betydelse inom olika rättsområden Yrkesgrupper och verksamheter som i praxis har ansett vara uppdragstagare är t.ex. tolk, journalist, konstnärlig verksamhet, fritidsombud vid försäkringsbolag, egenanställda och faktureringsföretag. Uppdragstagare med enskild firma och uppdragstagare med egna maskiner har betraktats som självständiga och därmed som företagare13 medan uppdragstagare som endast har ställt sin arbetskraft till förfogande och endast haft enstaka uppdragsgivare har betraktats som arbetstagare.14 En av omständigheterna som kan få betydelse för frågan om en person som utför arbete ska definieras antingen som arbetstagare eller som företagare, är om denne är godkänd för F-skatt. Av praxis framgår att den uppdragstagare som hos registrerat sig för mervärdesskatt eller varit godkänd för F-skatt vanligtvis betraktats som företagare i arbetslöshetsförsäkringen.15 För uppdragstagare för vilka uppdragsgivarna betalade in preliminär skatt och avgifter gällde följande. Den uppdragstagare som hade fler än två uppdragsgivare betraktades som företagare, medan den uppdragstagare som bara hade en eller två uppdragsgivare betraktades – oberoende av antalet uppdrag från dessa uppdragsgivare – som arbetstagare i arbetslöshetsförsäkringen.16 Utredningen om uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen ansåg i betänkandet Uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen (SOU 2011:52 s. 63) att den princip som ter sig starkast i kammarrättspraxis är att den som gett utryck för en vilja att betraktas som företagare också betraktas som detta i arbetslöshetsförsäkringen. Det framstod då, 13FÖD 1983:18, Kammarrätten i dom i mål nr 5816–04, Förvaltningsrätten i dom i mål nr 25228–13 och 31305–13 samt Kammarrätten i dom i mål nr 3054–14. 14Kammarrätten i dom i mål nr 3020–04, Kammarrätten i dom i mål nr 3944–05, Kammarrätten i dom den 19december 2008 i mål nr 1417–06, Kammarrätten i dom i mål nr 3059–09 och Kammarrätten i dom i mål nr 3157–11. 15Se SOU 2011:52 s. 97 f. där utredningen redogör för kammarrättspraxis. 16SOU 2011:52 s. 39–40. Noteras kan att regeringen tillkallade en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till en ny effektivare arbetslöshetsförsäkring för fler, grundad på inkomster (Dir. 2018:8). F-skattens betydelse inom olika rättsområden enligt utredningen, som rimligt att den som i ett sammanhang i förhållande till myndighet sagt sig vara eller vilja vara företagare också betraktas som det i arbetslöshetsförsäkringen. 5.5Arbetsrätten – arbetstagare eller uppdragstagare Personer som utför arbete mot ersättning åt annan delas inom arbetsrätten in i två kategorier – arbetstagare och uppdragstagare. För dessa kategorier gäller olika regelsystem. Det är därför viktigt att kunna avgöra huruvida en person tillhör den ena eller den andra kategorin. De arbetsrättsliga reglerna är i princip endast tillämpliga mellan arbetstagare och arbetsgivare. Arbetstagarbegreppets funktion är att ange gränserna för de arbetsrättsliga reglernas tillämpningsområde i personligt hänseende. Man kan säga att begreppen arbetstagare och arbetsgivare, respektive uppdragstagare och uppdragsgivare, förutsätter varandra. Ett arbetsavtal som är ingånget mellan en arbetstagare och en arbetsgivare är ett anställningsavtal medan det är ett uppdragsavtal om det är ingånget mellan en uppdragstagare och en uppdragsgivare. Vad gäller gränsdragningen mellan arbetstagare, å ena sidan, och uppdragstagare, självständiga (egna) företagare, eller liknande, å den andra, brukar Arbetsdomstolen göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet (se t.ex. rättsfallen AD 2005 nr 16, AD 2006 nr 24 och AD 2013 nr 92). Vid sidan av de tidigare nämnda grundläggande förutsättningarna om avtalade arbetsprestationer har följande omständigheter ansetts tyda på att ett anställningsförhållande föreligger: –att avtalsparten ska utföra arbetet personligen, antingen detta framgår av avtalet eller får anses vara förutsatt, –att avtalsparten helt själv eller så gott som helt själv har utfört arbetet, –att den arbetspresterande parten har ställt sin arbetskraft till förfogande allteftersom arbetsuppgifter har uppkommit, F-skattens betydelse inom olika rättsområden –att arbetsuppgifterna har varierat, –att förhållandet parterna emellan har varit av mera stadigvarande eller regelbunden karaktär, –att avtalsparten har varit förhindrad – t.ex. genom att tid och krafter inte har räckt till – att utföra liknande arbete av betydelse för någon annan, –att avtalsparten beträffande arbetets utförande, arbetsplatsen eller arbetstiden har varit underkastad bestämda direktiv eller annans kontroll, –att avtalsparten har haft att i arbetet använda maskiner, redskap eller råvaror som har tillhandahållits av motparten, –att avtalsparten har fått ersättning för direkta utlägg, t.ex. för resor i samband med arbetet, –att ersättningen för arbetsprestationen åtminstone delvis har utgått i form av garanterad lön, och –att avtalsparten allmänt sett är i ekonomiskt eller socialt hänseende jämställd med en arbetstagare. Omständigheter som å andra sidan tyder på att det i stället rör sig om ett uppdrags- eller affärsförhållande har ansetts vara att avtalsparten för verksamheten har fått ett personligt tillstånd eller auktorisation av myndighet eller har fått en egen firma registrerad (se rättsfallen AD 1975 nr 33, AD 1975 nr 43, AD 1981 nr 121 och AD 2005 nr 16).17 Att tillhöra arbetstagargruppen innebär tillgång till ett omfattande arbetsrättsligt skydd. Det finns lagar som reglerar arbetstid, semester, rätt till tjänstledighet, rätten till medbestämmande, anställningsskyddet, arbetsmiljö osv. En arbetstagare skyddas även av arbetsgivarens principalansvar, dvs. arbetsgivarens (principalens) ansvar för skador som arbetstagare orsakar. Arbetstagarbegreppet är tvingande i den meningen att parterna i princip inte förfogar över om den arbetspresterande parten är att anse som arbetstagare eller inte. Enligt 3 kap. 5 § andra stycket arbetsmiljölagen (1977:1160) är arbetsmiljölagen och med stöd därav meddelade föreskrifter i viss 17Informationen i detta stycke är huvudsakligen hämtad från Lunning, L., och Toijer, G., Anställningsskydd, En lagkommentar, (, Zeteo), kommentaren till 1 §. F-skattens betydelse inom olika rättsområden utsträckning tillämpliga även beträffande ensamföretagare. I bestämmelsens tredje stycke finns en hänvisning till 4 kap. 10 § arbetsmiljölagen, av vilken bestämmelse bl.a. framgår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att ensamföretagare ska följa föreskrifter när det gäller skyldigheter i andra avseenden än som framgår av 3 kap. 5 § andra stycket. Regeringen har utnyttjat den möjligheten och i 18 § första stycket 6 arbetsmiljöförordningen gett föreskriftsrätt utifrån 4 kap. 10 § arbetsmiljölagen. har med stöd av nämnda bestämmelser låtit ensamföretagare omfattas av Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om byggnads- och anläggningsarbete (AFS 1999:3).18 Här kan noteras att Europeiska kommissionen har presenterat ett förslag till ett nytt direktiv19 om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor som syftar till att främja säkrare och tryggare anställningar och säkerställa arbetsmarknadens anpassningsförmåga och förbättra levnads- och arbetsvillkor. 5.5.2F-skattens betydelse inom arbetsrätten För att utvärdera huruvida en person betraktas som egenföretagare ur ett arbetsrättsligt perspektiv görs som ovan framgår en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Det kan också vägas in om den arbetspresterande parten beskattas som näringsidkare; det kan exempelvis få en viss betydelse om han eller hon driver verksamheten med godkännande för F-skatt, i synnerhet om det sker på eget initiativ och således inte efter krav av beställaren. Det bör dock framhållas att bedömning inte är bindande vid det arbetsrättsliga ställningstagandet (se rättsfallen AD 2008 nr 4, AD 2008 nr 50 samt AD 2005 nr 16). 18Se 2 § AFS 1999:3. 19Förslag till och rådets direktiv om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor i Europeiska unionen (KOM [2017] 797). 6Skatteverkets handläggning och statistik fattade cirka 300 000 beslut 2016.1 I siffrorna ingår såväl ärenden gällande nya registreringar (avseende F-/FA-skatt, mervärdeskatt- och arbetsgivarregistrering) som ärenden avseende ändring och avslut av befintliga registreringar. Av 7 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), SFL, framgår när en företagare ska registreras hos . Registreringsskyldigheten omfattar de som bedriver mervärdesskattepliktig verksamhet eller är arbetsgivare. Företagare som bedriver enskild näringsverksamhet eller juridiska personer är som regel även godkända för F-skatt. Det finns dock ingen skyldighet att ansöka om godkännande för F- skatt för att bedriva näringsverksamhet. Den som inte är godkänd för F-skatt har A-skatt eller ingen skatteform alls. I avsnitt 6.2 redogör utredningen kort för de bestämmelser som reglerar företagsregistrering och handläggning vid anmälan om registrering eller ansökan om godkännande för F-skatt. Utredningen har inhämtat statistiska uppgifter från beträffande. Statistiken redovisas i avsnitt 6.3. 1Skatteverkets årsredovisning 2016 s. 150. 6.2.1Anmälan, ändring och återkallelse I 7 kap. 1 § SFL regleras vem som ska registreras hos . I första stycket 1 och 2 anges att ska registrera den som är skyldig att göra skatteavdrag och den som är skyldig att betala arbetsgivaravgifter. Skyldig att göra skatteavdrag är den som betalar ut ersättning för arbete, ränta, utdelning eller annan avkastning som är skattepliktig enligt inkomstskattelagen (1999:1229), IL. Skyldig att betala arbetsgivaravgifter är den som utger avgiftspliktig ersättning enligt socialavgiftslagen (2000:980). Som framgår av avsnitt 4.5.5 ska en utländsk arbetsgivare som saknar fast driftställe i , inte göra skatteavdrag enligt skatteförfarandelagen. Skatteavdrag enligt skatteförfarandelagen kan inte heller göras frivilligt av en sådan arbetsgivare eller efter överenskommelse med de anställda. Registrering kan således inte ske på sådana grunder.2 Enligt 7 kap. 2 § SFL ska den som avser att bedriva näringsverksamhet och som ska registreras, anmäla sig för registrering hos innan näringsverksamheten påbörjas eller övertas. En utländsk arbetsgivare som saknar fast driftställe i men som ska betala arbetsgivaravgifter ska anmäla sig för registrering hos och ska registrera denne (7 kap. 1 § första stycket 2 SFL). Som nämns inledningsvis finns det inget krav på godkännande för F-skatt för att få bedriva näringsverksamhet. Med hänsyn till de rättsverkningar som är knutna till ett godkännande för F-skatt är dock för de näringsidkare som utför tjänster åt andra ett godkännande i praktiken en nödvändighet.3 Även om den som bedriver eller har för avsikt att bedriva näringsverksamhet inte ska registreras enligt bestämmelserna i 7 kap. skatteförfarandelagen kan denne ansöka om att bli godkänd för F-skatt enligt 9 kap. skatteförfarandelagen. 2Se ställningstagande Ska utländska arbetsgivare som saknar fast driftställe i göra skatteavdrag? av , dnr 130 604256-04/111. 3Propositionen F-skatt åt fler (prop. 2008/09:62) s. 22. En anmälan för mervärdesskatt- eller arbetsgivarregistrering ska enligt 2 kap. 1 § skatteförfarandeförordningen, SFF, göras enligt ett fastställt formulär. Av 3 kap. 1 § SFF framgår motsvarande formkrav för ansökan om att bli godkänd för F-skatt. Med fastställt formulär avses blanketten Företagsregistrering (SKV 4620) och på . För utländska personer som saknar svenskt person- eller organisationsnummer avses med fastställt formulär blanketten Skatteanmälan för utländska företagare (4632). Om en uppgift som ligger till grund för registreringen ändras, ska den som är registrerad underrätta om ändringen från det att ändringen inträffade (7 kap. 4 § SFL). I 7 kap. 6 § SFL anges att får avregistrera den som inte längre ska vara registrerad. Om den som inte längre ska vara registrerad begär det, ska besluta om avregistrering. När ett ärende kommer in till granskas dessa inledningsvis av handläggare som gör en bedömning av ärendets komplexitet och noterar om ärendet kan läggas till grund för beslut om registrering eller om en handläggare måste begära in kompletterande uppgifter, lämna särskild information till företagaren eller om det finns skäl att på något sätt avvika från vad företagaren ansökt om/anmält sig för. Utifrån denna bedömning hanteras ärendena av handläggare som har den kompetens som respektive ärendes komplexitetsgrad kräver. 6.2.2Skatteverkets prövning vid ansökan om godkännande för F-skatt Av 9 kap. 1 § SFL framgår bl.a. att efter ansökan ska godkänna den som uppger sig bedriva eller ha för avsikt att bedriva näringsverksamhet i för F-skatt. Första stycket gäller dock inte om det finns skälig anledning att anta att näringsverksamhet varken bedrivs eller kommer att bedrivas. Ett godkännande för F- skatt har betydelse i samband med att ersättning för arbete betalas ut. Att en person är godkänd för F-skatt hindrar inte att inkomsten beskattas i inkomstslaget tjänst om det i samband med beslut om slutlig skatt uppmärksammas att inkomsten inte uppfyller kraven för näringsverksamhet. När en fysisk person ansöker om godkännande för F-skatt ska bedöma om verksamheten är att betrakta som näringsverksamhet, dvs. om alla tre kriterierna varaktighet, självständighet och vinstsyfte är uppfyllda. Bedömningen av om en inkomst ska räknas som tjänst eller näringsverksamhet görs i första hand utifrån frågeställningen om inkomsten har uppkommit i en verksamhet som kan jämställas med ett anställningsförhållande – tillfälligt eller varaktigt – eller om inkomsten kommer från en självständigt bedriven verksamhet. För att bestämma graden av självständighet görs en genomgång av alla kriterier som talar för respektive emot självständighet. Avgörande är hur verksamheten faktiskt bedrivs. Ansökan prövas utifrån de kriterier som särskilt anges i lagen dvs, vad som avtalats med uppdragsgivaren, i vilken omfattning uppdragstagaren är beroende av uppdragsgivaren och i vilken omfattning uppdragstagaren är inordnad i uppdragsgivarens verksamhet. har i ett rättsligt ställningstagande om Utfärdande av F-skattsedel efter ändrat näringsbegrepp4 uttalat att i och med att relationen mellan uppdragstagaren och uppdragsgivaren och deras gemensamma avsikt fått en allt mer central betydelse minskar betydelsen av kravet på att uppdragstagaren har flera olika uppdragsgivare (se avsnitt 4.4.1). Enligt uppger de flesta enskilda näringsidkare som ska tillhandahålla tjänster i någon form att de har fler än en uppdragsgivare eller att de i alla fall har för avsikt att skaffa fler än en uppdragsgivare. Därmed föreligger i normalfallet åtminstone en avsikt att bedriva näringsverksamhet, vilket är tillräckligt som grund för registrering. Om beslutet om godkännande för F-skatt baseras på en avsikt att bedriva näringsverksamhet, informerar den sökande om att verket kommer att följa upp om avsikten att bedriva näringsverksamhet fullföljs. Om den planerade näringsverksamheten inte har kommit igång kan komma att göra en annan bedömning av frågan om förutsättningar finns för godkännande för F-skatt. Huvuddelen av denna uppföljningsverksamhet bedrivs inom ramen för vanlig skrivbordsgranskning genom att handläggaren kontaktar den som godkänts för F-skatt redan på avsikten att bedriva näringsverksamhet. Om personen vid förfrågan uppger att verksamheten ännu inte kommit igång, men att den ska starta 4Dnr 131 751308-08/111. är det svårt för att bedöma om det inte längre ”finns anledning att anta att näringsverksamhet kommer att bedrivas”, varför godkännandet för F-skatt inte kan återkallas. Utredningen har fått statistik från för åren 2007–2017 avseende registreringar av godkännande för F-skatt fördelat på fysiska och juridiska personer, antal avslagsbeslut för F-skatt och FA-skatt samt återkallelser av godkännande för F-skatt. Statistiken redovisas nedan. 6.3.1Antal personer med F-skatt Av statistiken framgår att antalet godkända för F-skatt har ökat tämligen kraftigt –2017. Drygt en kvarts miljon flera näringsidkare har blivit godkända för F-skatt, vilket motsvarar en ökning om . Vid utgången av var nästan 431 000 personer godkända för F-skatt. Vid utgången av var antalet 685 000. I genomsnitt hade drygt 569 000 fysiska och juridiska personer F-skatt . Av dem som var registrerade 2017 var nästan 521 000 juridiska personer och drygt 164 000 fysiska personer. Det innebär att av företagen med F-skatt var juridiska personer och var fysiska personer detta år. Av ökningen av antalet fysiska och juridiska personer med F-skatt –2017 svarar juridiska personer för . Den årliga procentuella ökningen av antalet företag med F-skatt har varierat från som lägst till som högst . dämpades den relativa ökningstakten markant från omkring 6–till en årlig ökningstakt om 3–. Den genomsnittliga ökningstakten –2017 var . –2017 varierade antalet juridiska personer med F-skatt från drygt 303 000 till nästan 521 000. I genomsnitt hade nästan 417 000 juridiska personer F-skatt . Antalet juridiska personer med F-skatt ökade –2017 med omkring 217 000, eller . Den genomsnittliga ökningen av antalet företag i denna grupp med F- skatt var –2017 nästan 22 000 företag . Den kraftigaste ökningen ägde rum . Åren därefter dämpades ökningstakten högst markant. Den årliga procentuella ökningen av antalet juridiska personer med F-skatt varierade från . Ökningarna var störst – 2011 för att därefter avta därpå fram . Den genomsnittliga ökningstakten var . Av samtliga juridiska och fysiska personer med F-skatt är det i genomsnitt fysiska personer som driver enskild näringsverksamhet. –ökade gruppen enskilda näringsidkare med godkännande för F-skatt från omkring 128 000 till drygt 164 000 – en ökning med drygt 36 000 personer. Männen svarade för den största andelen av ökningen för den aktuella