sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — De allmänna straffen är fängelse och böter (6 kap. 31 § straffeloven). Ett fängelsestraff kan bestämmas till eller livstid (33 §). Straffen kan ersättas av s.k. betinget dom, med eller utan samhälls- tjänst. Som straffrättslig reaktion finns också forvaring, särskilda åtgär- der för unga lagöverträdare och förbud mot att utöva viss verksamhet. Med betinget dom avses att rätten, om den inte anser det påkallat att straffet bestäms direkt, kan besluta att frågan om straffbestäm- ning skjuts upp och bortfaller efter en prövotid, som utgångspunkt inte längre än och aldrig längre än . Om det anses mer ändamålsenligt kan straffet fastställas direkt men verkställigheten skjutas upp och bortfalla efter en prövotid. I båda fallen är uppskovet villkorat av att den dömde inte återfaller i brott och inte heller i övrigt åsidosätter de villkor som gäller . Om ovill- korligt fängelse anses påkallat som den tilltalades person- liga förhållanden talar för betinget dom, kan rätten besluta att en del av straffet, dock högst , ska verkställas, medan reste- rande del görs villkorlig. Betinget dom kan också kombineras med böter. Som villkor för den uppskjutna straffbestämningen eller verkställigheten kan rätten föreskriva att den dömde under hela eller 1Se betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34), band 4, bilaga 3 (s. 113–173). delar av prövotiden ska vara föremål för övervakning eller följa vissa föreskrifter om exempelvis vistelseplats, arbete, utbildning, fritidssys- selsättning eller umgänge med vissa personer eller avhållsamhet från droger. Om den dömde bryter mot villkoren för en betinget dom kan rätten tilldela honom eller henne en varning, ändra villkoren och förlänga prövotiden eller besluta om verkställighet av det utdömda straffet. Om den dömde återfaller i brott och åtalas inom prövotiden ska det enligt huvudregeln fastställas ett ovillkorligt straff för den samlade brottsligheten. Rätten har dock möjlighet att i stället döma till ovill- korligt straff endast för den nya brottsligheten och eventuellt samti- digt ändra villkoren för den betingede domen eller att döma till en ny betinget dom för den samlade brottsligheten. Om betinget dom inte bedöms som tillräckligt kan rätten, om det är lämpligt med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden, döma till betinget dom med samhällstjänst i 30–. I domen fastställs då också en prövotid på högst , under vilken den dömde ställs under övervakning. Domen kan förenas med villkor på motsva- rande sätt som en betinget dom utan samhällstjänst. Betinget dom med villkor om samhällstjänst kan kombineras med ett ovillkorligt fängelsestraff eller med böter. Om den dömde bryter mot villkoren om samhällstjänst eller andra villkor kan rätten omvandla straffet till ett ovillkorligt fängelsestraff eller besluta att den betingede domen ska kvarstå, eventuellt med en förlängd längsta tid för genomförande och prövotid. Om ett ovillkorligt fängelse- straff fastställs ska rätten ta hänsyn till det samhällstjänstarbete som den dömde har utfört. Till den tidsobestämda påföljden forvaring kan den dömas som be- funnits skyldig till allvarlig brottslighet, om det mot bakgrund av brottslighetens karaktär samt den dömdes person och tidigare brotts- lighet kan antas att han eller hon innebär väsentlig fara för andras liv, kropp, hälsa eller frihet och forvaring i stället för fängelse anses på- kallat för att förebygga denna fara. Det är åklagarmyndighetens upp- gift att se till att forvaringen inte upprätthålls eller i vidare omfattning än vad som är nödvändigt. Den dömde, huvud- mannen för den institution där han eller hon vistas och kriminalom- sorgen kan vända sig till åklagare och begära att beslutet ska ändras eller upphävas. Åklagaren ska då begära prövning av domstol. Straffbarhetsåldern i är (3 kap. 15 § straffeloven).2 Lagöverträdare i åldern 15–särbehandlas i mildrande riktning vid såväl valet av påföljd som straffmätningen. I fråga om äldre lagöver- trädare saknas uttryckliga bestämmelser om särbehandling vid på- följdsbestämningen. Dock särbehandlas dömda under i fråga om villkorlig frigivning. Lagöverträdare i åldern 15–kan som utgångspunkt dömas till samma arter av påföljder som myndiga lagöverträdare. Därutöver finns det särskilda påföljder för unga lagöverträdare. Vid mindre allvarlig brottslighet kan lagöverträdare under ingå ett ungdomskontrakt, vilket är ett avtal där den unge lagöver- trädaren med samtycke från sin vårdnadshavare förbinder sig att del- ta i vissa särskilt angivna aktiviteter. avstår Åklagarmyn- digheten från att väcka åtal. De sociala myndigheterna i den unges hemkommun ska se till att kontraktet följs. Ungdomskontrakt erbjuds i första hand ungdomar som inte har fastnat i något mönster av kri- minalitet och tillämpas inte vid exempelvis våldsbrott, rån, vandalism eller narkotikabrott. Lagöverträdare under som begått grövre brott mot person eller andra allvarliga brott kan dömas till ungdomssanktion, vilket är ett alternativ till ovillkorligt fängelse. Ungdomssanktion är en tvåårig strukturerad och kontrollerad socialpedagogisk behandling. Påfölj- den verkställs under tillsyn av de sociala myndigheterna. För att ung- domssanktion ska kunna utdömas förutsätts att åtgärderna kan antas vara ändamålsenliga för att tillgodose den unges särskilda behov av behandling. Huvudmålet med ungdomssanktionen är att motverka att den unge begår nya brott. För den unge finns en koordinator, som ska fungera som den unges kontaktperson och rådgivare. Koordinatorn ska dels samordna insatser mellan olika offentliga organ, dels underlätta samarbetet mellan den unge och dennes föräldrar och de offentliga organen. 2Under perioden –var straffbarhetsåldern . Ungdomssanktion förutsätter inte samtycke. Innan brottmålet avgörs genomförs en utredning av den unges för- hållanden och behov. Mot bakgrund av utredningen upprättas en hand- lingsplan, som sedan ligger till grund för domstolens bedömning av om ungdomssanktion ska dömas ut eller inte. En ungdomssanktion påbörjas vanligtvis med en vistelse på en slu- ten institution i syfte att de pedagogiska insatserna ska inledas. Där- efter placeras den unge i en verksamhet i öppen regi. I ett tredje skede sker öppenvårdsbehandling med tillsyn av de sociala myndig- heterna och den unge bor då exempelvis hemma hos föräldrarna eller i egen bostad. Om verkställigheten inte fungerar, exempelvis för att den unge åter- faller i brott, kan det bli aktuellt att återföra honom eller henne till en öppen eller sluten institution. När en lagöverträdare i åldern 15–döms till ovillkorligt fäng- else, avtjänas straffet som regel inte i fängelse utan i de sociala myndig- heternas regi eller i en särskild institution inom ramen för kriminal- vården, om inte exempelvis brottslighetens art eller den dömdes farlighet talar för att det ska avtjänas i fängelse. Den danska regeringen har lagt fram ett lagförslag (forslag til lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, L 84) som kan komma att medföra väsentliga ändringar avseende påföljder för unga. Förslaget innebär att det ska upprättas en Ungdomskriminali- tetsnævn, som ska behandla ärenden gällande barn i åldern 10–som är misstänkta eller dömda för allvarlig eller omfattande krimina- litet. Vidare föreslås att det ska upprättas en ungekriminalforsorg, vilken i samarbete med barnets vistelsekommun ska tillse att barnet följer Ungdomskriminalitetsnævnets avgörande. En lagöverträdare som var för brottet får inte dömas till livstids fängelse (6 kap. 33 § tredje stycket straffeloven). Det maximala tidsbestämda straffet som kan utdömas är fäng- else eller, om det finns anledning att gå utöver den föreskrivna straff- skalan, fängelse. Som en allmän förmildrande omständighet vid straffmätningen ska beaktas om gärningspersonen var för brottet (10 kap. 82 § 1 straffeloven). Om det föreligger förmildrande omständigheter, kan straff bestämmas under den straffskala som an- nars gäller för brottstypen (10 kap. 83 § straffeloven). Vid bedömningen av om den som dömts till ett fängelsestraff ska friges villkorligt – efter två tredjedelar eller i särskilda fall halva straff- tiden – är ålder en av de relevanta faktorerna. Dömda under kan friges villkorligt även om övriga omständigheter talar mot det.3 Detta innebär i praktiken att en ålder under kan göra att den del av straffet som ska verkställas reduceras med en tredjedel eller i vissa fall hälften av det utmätta straffet. Det finska påföljdssystemet regleras huvudsakligen genom straffla- gen (19.12.1889/39, med de ändringar som har gjorts sedan lagen in- fördes). finns därutöver föreskrifter om de s.k. samhälls- påföljderna i lagen (400/2015) om verkställighet av samhällspåföljder. De s.k. allmänna straffarterna är ordningsbot, böter, villkorligt fängelse, samhällstjänst, övervakningsstraff och ovillkorligt fängelse. När villkorligt fängelse döms ut, skjuts verkställigheten av straffet upp för en prövotid. Prövotiden för villkorligt fängelse är minst ett och högst . Prövotiden börjar löpa från det att domen avkunnas eller meddelas. Det villkorliga straffet förfaller, om det inte bestäms att straffet ska verkställas. Sådant beslut kan meddelas om den döm- de begår ett brott för vilket han eller hon enligt domstolens prövning borde dömas till ovillkorligt fängelse eller kom- binationsstraff och om åtal för detta brott har väckts från prövotidens utgång. Villkorligt fängelse kan förenas med övervak- ning. Övervakningsstraff avtjänas i bostaden och övervakas elektroniskt med hjälp av teknisk utrustning (motsvande s.k. fotboja). Under verk- ställigheten ska den dömde delta i övervakarsamtal, utföra arbete eller delta i utbildning, rehabilitering och programverksamhet eller mot- svarande i minst tio och . 3Se SOU 2017:61 s. 100. Påföljden ovillkorligt fängelse innefattar en möjlighet att döma till fängelse på livstid. Utöver de allmänna straffarterna finns ungdomsstraff, som är en särskild påföljd för brott som någon har begått före det att han eller hon fyllt . Vidare finns de särskilda straffen varning och av- sättning för tjänstemän samt disciplinstraff för krigsmän. Påföljderna samhällstjänst, övervakningsstraff, villkorligt fängelse förenat med övervakning och ungdomsstraff benämns samhällspåfölj- der. finns i den finska strafflagen en möjlighet att döma ut ett s.k. kombinationsstraff. Detta beskrivs på följande sätt i 2 c kap. 11 § strafflagen: När en domstol dömer ut ett straff, kan den på yrkande av åklagaren besluta att den åtalade döms till ett kombinationsstraff som består av ovillkorligt fängelse i högst den tid som enligt de bestämmelser som tillämpas på fallet utgör maximistraffet för brottet och av en därpå följande övervakningstid . På kombinationsstraff ska vad som föreskrivs om villkorlig frigivning och övervakad frihet på prov inte tillämpas. Straffbarhetsåldern i är (3 kap. 4 § första stycket straff- lagen). För lagöverträdare i åldern 15–tillämpas särskilda bestäm- melser gällande handläggningen av brottmålet, påföljdsvalet och straff- mätningen. Även gällande lagöverträdare i åldern 18–finns det vissa sär- skilda bestämmelser, bland annat gällande möjligheten att förena vill- korligt fängelse med övervakning. Vidare gäller mer generösa bestäm- melser om villkorlig frigivning för denna åldersgrupp. Den som har begått ett brott kan dömas till ung- domsstraff, om böter inte anses vara tillräckligt ingripande och inte vägande skäl kräver ett ovillkorligt fängelsestraff. för att döma till ungdomsstraff är att ett sådant straff är motiverat för att främja gärningspersonens möjligheter att anpassa sig i samhället och för att förhindra återfall i brott. Det finns alltså ett individual- preventivt villkor för att ungdomsstraff ska få tillämpas. Ungdomsstraffets längd ska vara och högst , beroende på brottslighetens allvar. Straffet mäts alltså ut utifrån den tilltalades förtjänst. Under verkställigheten ställs den dömde under övervakning. Ung- domsstraffet innefattar övervakarsamtal, uppgifter och program som främjar den sociala funktionsförmågan samt stöd och handledning i samband med dessa. Innan ett ungdomsstraff döms ut ska göra upp en verkställighetsplan för straffet. Planen lämnas till dom- stolen. Med utgångspunkt i planen kan senare meddela de föreskrifter som behövs för verkställigheten. Om den dömde bryter mot verkställighetsplanen ska Brottspåföljdsmyn- digheten ge honom eller henne en anmärkning. Om den dömde inte rättar sig efter anmärkningen eller annars allvarligt bryter mot villko- ren i verkställighetsplanen, ska han eller hon få en skriftlig varning. Om den dömde inte rättar sig efter varningen, ska ärendet överföras till allmän åklagare, som i sin tur för saken till domstol. Domstolen kan då döma ut ett annat straff. Vid valet av nytt straff ska domstolen beakta den dömdes ålder, hur stor del av ungdomsstraffet som har avtjänats, hur allvarlig överträdelsen har varit och brottslighetens karaktär. Ovillkorligt fängelse får, enligt lagstiftningen, dömas ut som ny påföljd om endast en liten del av ungdomsstraffet har avtjänats och det även i övrigt finns särskilda skäl för att bestämma den nya påföljden till ovillkorligt fängelse. Utgångspunkten är alltså att det nya straffet bestäms till någonting annat än ovillkorligt fängelse. Den lagöverträdare som inte fyllt vid gärningstillfället kan dömas till villkorligt fängelse förenat med övervakning och , om detta anses motiverat för att främja gärningsper- sonens anpassning i samhället och för att förhindra återfall i brott. Bedömningen av om ett villkorligt fängelsestraff ska förenas med övervakning grundar sig på en av utfär- dad personutredning. Övervakning ska inte beslutas om den dömde inte är i behov av det stöd som övervakningen innebär eller om han eller hon redan är föremål för andra stödåtgärder som täcker behovet. Innehållet och intensiteten i övervakningen avgörs av den unges behov. Avsikten är att övervakningen ska stödja den dömde i hans eller hennes strävan att ändra sig. Det närmare innehållet anges i en individuell övervakningsplan, som upprättas av Brottspåföljdsmyn- digheten. Övervakningen kan omfatta att den unge ska delta i program- verksamhet eller annan målinriktad verksamhet. I övervakningen kan också involveras samarbete med anhöriga till den dömde och med olika myndigheter. Sammanträffandena med övervakaren och det öv- riga innehållet i övervakningen får uppta högst per må- nad, eller om det finns särskilda skäl . Sedan övervakningen har pågått kan Brottspå- följdsmyndigheten besluta att den ska upphöra, om det är uppenbart att fortsatt övervakning inte behövs. Om den unge utan någon godtagbar anledning uteblir från ett möte med övervakaren, kan besluta att han eller hon ska hämtas av polis till nästa möte. Misskötsamhet kan också leda till en muntlig eller skriftlig anmärkning från Brottspå- följdsmyndigheten. Om varken hämtning eller anmärkning leder till att den unge rättar sig, får utdela en skrift- lig varning. Vid upprepad misskötsamhet från den unges sida, kan domstol på talan av åklagare förlänga övervakningstiden med högst . Det är en allmän princip att ovillkorliga fängelsestraff bör undvikas för lagöverträdare under . För ett brott som någon har begått innan han eller hon fyllde får inte dömas till ovillkorligt fäng- elsestraff, om det inte finns vägande skäl (6 kap. 9 § andra stycket straff- lagen). När personer som är döms till ovillkorligt fäng- else placeras de i sådana fängelser där de kan hållas åtskilda från vuxna intagna, om det inte skulle anses vara till den unges fördel att göra annorlunda. Om den tilltalade var vid gärningstillfället görs alltid en personundersökning, förutom i de fall brottet uppenbarligen för- anleder böter. I personundersökningen utreds den unges livssituation och om det bör beslutas om övervakning. Dessutom görs en bedöm- ning av vilken inverkan alternativa påföljder kan antas ha på den unges situation. Enligt 6 kap. 8 § första stycket 1 strafflagen ska straffet bestämmas enligt en lindrigare straffskala om gärningspersonen har begått brottet innan han eller hon fyllde . I samma paragrafs andra stycke anges att gärningspersonen i så fall får dömas till högst tre fjärdedelar av det maximala fängelse- eller bötesstraff som föreskrivs för brottet och lägst minimistraffet inom ramen för den straffart som föreskrivs för brottet. Om livstids fängelse kan följa på brottet för en vuxen lagöverträdare, är maximistraffet i stället fängelse och mini- mistraffet fängelse . I nämnda paragrafs fjärde stycke anges att domstolen kan döma till böter i stället för fängelse, om det före- skrivna strängaste straffet för ett brott är fängelse och om det finns särskilt vägande skäl för att bestämma påföljden till böter i stället för fängelse. I fråga om villkorlig frigivning gäller som utgångspunkt att sådan ska ske efter att två tredjedelar av straffet har avtjänats – eller efter halva strafftiden om den dömde inte hade begått brott före det aktuella brottet. För den som begått brott gäller i stället att villkorlig frigivning ska ske efter halva strafftiden –eller efter en tredjedel av strafftiden om den dömde inte hade begått brott före det aktuella brottet.4 Det isländska påföljdssystemet regleras i almenn hegningarlög (1940/19, den allmänna strafflagen). Påföljderna regleras i kap. V i strafflagen. Straffen är fängelse och böter, vilka båda kan ersättas av ett villkorligt straff. Andra straffrättsliga reaktioner är vistelse på behandlingsanstalt, säkerhetsåtgärder och förbud mot att utöva viss verksamhet. Fängelse döms ut på livstid eller mellan och (kap. V art. 34 strafflagen). Böter kan användas både som självständigt straff och som tilläggs- straff till fängelse eller villkorligt straff. Vid fastställande av bötes- beloppet tas hänsyn till den tilltalades inkomster och förmögenhet, 4Se SOU 2017:61 s. 103. livsvillkor och betalningsförmåga. Vidare ska vid utdömandet av ett bötesbelopp beaktas vilken förtjänst eller besparing den tilltalade har uppnått eller försökt uppnå genom brottet. För varje bötesstraff finns ett alternativstraff i fängelseform. (kap. V art. 49–54 strafflagen.) Rätten kan besluta att straffbestämningen eller verkställigheten av ett utdömt straff ska skjutas upp under en prövotid om minst ett och högst . Uppskovet är då villkorat av att den dömde inte återfaller i brott. Även andra villkor – exempelvis avseende övervakning – är möjliga. Det går att kombinera ett uppskov med föreskrift om vistelse på behandlingshem. Rätten kan bestämma att högst av ett fängelsestraff ska vara ovillkorligt medan resten av straffet görs villkorligt. Ett villkorligt fängelsestraff kan också kombineras med böter. Om den dömde i väsentlig grad bryter mot de uppställda villkoren, kan prövotiden förlängas och villkoren förändras. Överträdelse av villkoren kan också leda till att rätten mä- ter ut ett villkorligt eller ovillkorligt straff. Om ett straff redan har fastställts kan domstolen i stället besluta att straffet ska verkställas. Vid återfall i brott inom prövotiden kan rätten döma till ovillkorligt straff för den nya brottsligheten och låta det villkorliga straffet stå kvar för den tidigare brottsligheten. Annars fastställs ett gemensamt straff för den samlade brottsligheten. Även detta straff kan göras villkorligt. Om brottet har begåtts under påverkan av alkohol och det är visat att den tilltalade missbrukar alkohol, kan det i domen be- slutas om vistelse på behandlingsanstalt . VI straff- lagen.) Om någon hotar annan eller hotar att anlägga brand eller liknande och straff inte kan användas eller inte anses ge tillräcklig säkerhet, kan rätten på talan av åklagare besluta om åtgärder för att förhindra att hotet verkställs. En åtgärd som kan tillgripas är omhändertagande av den som hotat. Sådana säkerhetsåtgärder kan också tillämpas efter ett avtjänat fängelsestraff, om det på grund av brottet eller den döm- des person framstår som mycket sannolikt att den dömde kommer att begå brott vanemässigt eller i vinstdrivande syfte och därmed är farlig för sin omgivning. (Kap. VII art. 62–67 strafflagen.) Om en person i offentlig tjänst gör sig skyldig till brott kan rätten frånta honom eller henne rätten att inneha sin ställning. Rätten kan också frånta den tilltalade rätten att , högst , eller på livstid utöva verksamhet som kräver auktorisation eller god- kännande, tillstånd eller utbildning, om det är fråga om grov brotts- lighet eller om det annars på grund av brottet finns en näraliggande fara för missbruk av ställningen eller verksamheten. (Kap. VII art. 68–68 a strafflagen.) Straffbarhetsåldern på är (kap. II art. 14 strafflagen). Den tilltalades ålder är en av de allmänna faktorer som påverkar Lagöverträdare i åldern 15–behandlas lindrigare än äldre lagöverträdare vid påföljdsvalet. I fråga om lag- överträdare i åldern 15–finns därutöver särskilda restriktioner vid straffmätningen. Den isländska strafflagen saknar bestämmelser om särskilda ungdoms- påföljder. I fråga om påföljdsbestämningen gäller dock allmänt att den tilltalades ålder ska beaktas (kap. VIII art. 70 första stycket 4 strafflagen). Vidare anges att den tilltalade var 15–vid tidpunk- ten för brottet som ett särskilt skäl för att bestämma villkorlig i stället för ovillkorlig påföljd (kap. VI art. 56 första stycket 1 strafflagen). Även om det inte finns särskilda ungdomspåföljder i formell me- ning bygger det isländska systemet på att lagöverträdare i åldern 15– i praktiken ska avtjäna frihetsberövande påföljder i lämpliga anstalter som bestäms i samråd med den isländska myndigheten för barnskydd (Barnaverndarstofa). Den tilltalades ålder nämns i den allmänna bestämmelsen om vilka faktorer som ska beaktas särskilt vid påföljdsbestämningen (kap. VIII art. 70 strafflagen). Paragrafen har följande lydelse i den isländska regeringens engelska översättning: When punishment is decided, the following factors, in particular, are to be considered. 1.The importance of the object of the offence. 2.The extent of the damage or loss caused. 3.How much of a threat the action posed, particularly when consi- deration is given to when, where and how it was carried out. 4.The age of the perpetrator. 5.The perpetrator’s former conduct. 6.The strength and degree of the perpetrator’s resolve. 7.The perpetrator’s motive. 8.The perpetrator’s conduct after committing the offence. 9.Whether the perpetrator gave information on the participation by other persons in the offence. Where more than one person collaborated in the commission of the offence, this shall normally be considered as aggravating the punish- ment. If the action was directed against a man, woman or child closely related to the perpetrator, and the relationship between them is con- sidered as having aggravated the seriousness of the offence, this shall normally be considered as aggravating the punishment. I samma paragraf anges alltså faktorer som skada, fara, avsikt/motiv, tidigare brottslighet och beteende efter brottet. Någon tydlig upp- delning mellan faktorer som handlar om brottets allvar respektive andra faktorer görs därmed inte. Det är tillåtet att gå under det stadgade minimistraffet för en viss brottstyp, om lagöverträdaren för brottet var 15–och fullt straff skulle anses som inte nödvändigt eller skadligt med hänsyn till hans eller hennes ungdom (kap. VIII art. 74 första stycket 2 första meningen strafflagen). I ett sådant fall är det också möjligt att meddela ett slags motsvarighet till påföljdseftergift (kap. VIII art. 74 andra stycket strafflagen). Vad särskilt gäller straffmätning av böter kan nämnas att den till- talades förhållanden ska beaktas inom ramen för ett slags samman- tagen bedömning vid fastställandet av bötesstraffet (kap. V art. 51 strafflagen). Den som var vid gärningstillfället får inte dömas till strängare fängelsestraff än fängelse (kap. VIII art. 74 första stycket 2 andra meningen strafflagen). Även i fråga om villkorlig frigivning från fängelsestraff särbehandlas lagöverträdare under .