sou · H6B369 · 2018-08-29 00:00:00 — Brottet påbörjas när gärningsmannen företar någon handling som ingår i vilseledandet och fullbordas genom målsägandens ankomst till det andra landet. Utanför straffbestämmelsens räckvidd faller sådana fall där gär- ningsmannen enbart passivt utnyttjar någon annans villfarelse utan att påverka honom eller henne i vilseledande riktning. Så kan vara fallet när tvångsäktenskap i utlandet äger rum under återkommande besök hos familj och släktingar. I sådana fall kan den som, enligt gärningsmannens plan ska giftas bort, t.ex. ett barn i den familj som gör resan, utgå ifrån att det rör sig om en helt vanlig ferieresa. Under sådana omständigheter behöver det inte alltid förekomma något vilseledande för att den utsatta ska följa med på resan, utan det kan i stället handla om att föräldrarna utnyttjar den oriktiga uppfattning som består i att han eller hon tror att resan har samma syfte som tidigare resor med familjen till det andra landet. Om så är fallet är straffansvar uteslutet. Omständigheterna kan dock vara sådana att gärningsmannen handlar på ett sätt som innebär att han eller hon vidmakthåller eller förstärker den oriktiga uppfattningen. Så kan vara fallet när föräld- rarna ger sitt barn anledning att tro att vardagslivet kommer att fortgå som vanligt i olika avseenden, trots att tillvaron kommer att förändras till följd av äktenskapet. Som exempel nämns i proposi- tionen att ett barn inkluderas i tal om kommande familjeaktiviteter på ett sätt som antyder att barnet kommer att delta i dem, fast barnet i själva verket ska ingå i en ny familjegemenskap och inte kommer att delta i aktiviteter av det aktuella slaget. Ett annat exempel på vilseledande som nämns är att en dotter ber om ökad frihet från sina föräldrars kontroll och föräldrarna diskuterar frågan med henne som om den alltjämt hade relevans, trots att de har för avsikt att avsluta sin uppfostran av flickan och i stället ställa henne under en makes kontroll (a. prop. s. 145 f.). Ansvar för vilseledande till tvångsäktenskapsresa förutsätter inte att något äktenskap eller någon äktenskapsliknande förbindelse kommer till stånd, utan brottet är fullbordat redan när en sådan resa Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? som avses i bestämmelsen har företagits, dvs. när brottsoffret har anlänt till utlandet. I förarbetena betonas att gärningsmannen så- ledes inte kan undvika straffansvar genom att avbryta sina egna planer på att genomföra tvångsäktenskapet eller genom att hindra eventuella andra inblandade från att fullfölja brottsplanen. Det för- hållandet kan i stället, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, i skälig omfattning beaktas vid straffmätningen (se 29 kap. 5 § första stycket 2 ). Resan ska ske till en annan stat än den där den utsatta personen bor. Det krävs inte att resan utgår från den stat där han eller hon är bosatt, utan avresan kan även ske från ett tredje land. I propositionen anförs att straffansvar kan inträda t.ex. om en flicka som bor i befinner sig på semesterresa i familjens ursprungsland och genom vilseledande förmås att resa till ett grannland där tanken är att hon ska tvingas till äktenskap (det förutsätter dock att förfarandet är straffbelagt även där brottet begås på grund av kravet på dubbel straff- barhet, se nästa sida). Ordet bor ska förstås i allmänspråklig bety- delse. Det är inte nödvändigt att brottsoffret har hemvist i en stat för att han eller hon ska anses bo där, men boendet får inte vara helt tillfälligt (a. prop. s. 146). Gärningsmannens syfte med gärningen ska vara att den vilseledda personen i en annan stat än den där han eller hon bor ska bli bortgift genom olaga tvång eller genom utnyttjande av hans eller hennes utsatta belägenhet. I denna del krävs alltså avsiktsuppsåt som dess- utom måste föreligga för vilseledandet. Upp- såtet ska omfatta att den vilseledda ska utsättas för någon av de alternativa gärningar som ingår i brottet äktenskapstvång (4 c §). Gärningsmannen behöver vid tiden för vilseledandet inte ha tagit ställning till vilken av de alternativa gärningarna som ska utföras eller vem – gärningsmannen själv eller någon annan person – som ska utföra dem. Det är alltså tillräckligt att gärningsmannens avsikt är att någon ska utsätta den vilseledda antingen för sådant tvång eller för sådant utnyttjande som avses i bestämmelsen om äktenskapstvång. Avsikten ska vidare vara att den vilseledda genom tvånget eller ut- nyttjandet ska förmås att ingå antingen ett giltigt äktenskap eller en Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? äktenskapsliknande förbindelse som omfattas av äktenskapstvångs- bestämmelsen. Beträffande övriga rekvisit är samtliga former av uppsåt möjliga. Straffet för vilseledande till tvångsäktenskapsresa är fängelse i högst . Vilseledandebrottet kan sägas straffbelägga gärningar av förbered- ande karaktär i förhållande till det allvarligare brottet äktenskaps- tvång. För straffansvar krävs inte att något äktenskap eller någon äktenskapsliknande förbindelse kommer till stånd, utan brottet full- bordas redan vid ankomsten till den stat dit resan sker. Det har därför inte ansetts lämpligt att kriminalisera förberedelse eller för- sök till brottet (prop. 2013/14:208 s. 67). Undantag från kravet på dubbel straffbarhet Även om vilseledandebrottet har konstruerats som ett självständigt brott straffbeläggs, som nämnts ovan, gärningar av förberedande karaktär i förhållande till brottet äktenskapstvång. Förberedelse till brott har inte i något fall undantagits från kravet på dubbel straffbarhet. I linje härmed har inte heller vilseledande- brottet undantagits från kravet på dubbel straffbarhet. 5.3Tillämpningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa Mot bakgrund bl.a. av att så få anmälningar har lett till åtal och fällande dom (se avsnitt 5.1) ska utredningen enligt direktiven genomföra en fördjupad granskning av domar och anmälda brott som inte lett till Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? åtal eller lett till åtal för andra brott, i syfte att analysera tillämp- ningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseled- ande till tvångsäktenskapsresa, inklusive de osjälvständiga brottsform- erna av äktenskapstvånget. Den av sekretariatet gjorda granskningen presenteras i sin helhet i bilaga 4. I avsnitt 5.3.3 ges en kortfattad sammanfattning av granskningen. (Utvecklingscentrum i ) har på regeringens uppdrag9 granskat ärenden som anmälts till åklagare avseende äktenskapstvång, försök och förberedelse därtill samt vilseledande till tvångsäktenskapsresa.10 I uppdraget ingick bl.a. att analysera skälen till att inga åtal ännu hade väckts. skulle även bedöma om det fanns behov av att vidta åtgärder för att utveckla och höja kvaliteten på brottsutredningarna samt stärka myndighetssamverkan i övrigt. Granskningen omfattade samtliga, totalt 48, vid Åklagarmyndig- heten avslutade ärenden (per ) som inte hade lett till åtal. granskning visar att nedläggningsbesluten motiverats antingen med bevissvårigheter, t.ex. att det varit svårt att få målsäganden att medverka eller att han eller hon befinner sig utomlands, eller att det saknats anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har begåtts. Av rapporten framgår att Åklagar- myndighetens samlade bedömning är att nedläggningsbesluten, med endast några få undantag, framstår som korrekta. I sammanhanget ska nämnas att kriminaliseringen av äktenskaps- tvång, som granskningen genomfördes, visserligen omfattade försök- och förberedelse, men inte stämpling. är emellertid även stämpling till äktenskapstvång straff- bart. Det innebär att vissa av de handlingar som nämns i rapporten och som inte bedömts vara straffbara som förberedelse till brott, möjligen nu skulle kunna angripas som stämpling till äkten- skapstvång. 9Ju2016/02188/Å. 10Åklagarmyndigheten (2016). Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? har även genomfört en översyn av polisens verksamhet gällande hedersrelaterade brott där bl.a. en genomlys- ning av hur polisen arbetar med ärenden om tvångsäktenskap och vilseledande till tvångsäktenskapsresa har gjorts.11 Av rapporten fram- går bl.a. följande. Det är i dessa ärenden svårt för polisen att arbeta med långtgående förstahandsåtgärder, då polisen oftast inte kopplas in i nära anslutning till när brottet skett eller har tillgång till brottsplatsen som kan vara utomlands. Det är dock viktigt att skyndsamt säkra de bevis som kan finnas tillgängliga i form av filmer från bröllop, fotografier, e-post och äktenskapskontrakt. Det konstateras vidare att ärenden läggs ned trots att de innehåller få utredningsåtgärder, fler förhör borde hållas inom familjen och med vittnen utanför den närmsta familjekretsen. Fler be- slag borde kunna inhämtas i bevishänseende. Vidare bör åklagare och polis som utreder dessa brott ha specialistkunskap.12 Rapporten mynnade ut i en handlingsplan som alltjämt arbetar med (se s. 23 i rapporten). Vi återkommer till denna handlingsplan i kap. 7. 5.3.3Utredningens granskning av tillämpningen av straffbestämmelserna En del av utredningens uppdrag har varit att genomföra en fördjupad granskning av domar och anmälda brott som inte lett till åtal eller som lett till åtal för andra brott, i syfte att analysera tillämpningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa, inklusive de osjälvständiga brottsformerna av äktenskapstvång. Sedan brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäkten- skapsresa infördes och fram till har totalt 234 fall anmälts.13 Fram till hade enbart tre fall 11Polismyndigheten (2016). 12Den beslutade att inrätta ett nationellt kompetens- nätverk inom mot hedersrelaterade brott (A248.150/2017). Det nationella kompetensnätverket ska bestå av två personer från varje polisområde samt två personer från brottsoffer och personsäkerhetsverksamheten (BOPS) i varje region. Dessa personer ska bidra med kompetens och utgöra ett stöd på lokal nivå. Syftet är att både höja kunskapsnivån på bred front och ha en kvalitetssäkrande effekt i förundersökningarna. 13Statistik från Brå visar att inga fall anmäldes 2014, 48 fall anmäldes 2015, 82 fall anmäldes 2016 och 104 fall anmäldes 2017. 14Utredningens brytpunkt, enbart domar och åtal som väckts innan detta datum har beaktats. Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? lett till fällande dom.15 Därutöver finns två friande domar.16 Åtal har emellertid väckts i ytterligare minst två fall17 och flera förundersök- ningar pågår. Utredningens sekretariat har granskat ovan nämnda domar samt ett antal av nedlagda ärenden. Med beaktande av att granskat nedlagda ärenden har utredningen valt att kon- centrera sin granskning till samtliga av åklagare avskrivna ärenden januari–. Det handlar om totalt 28 ären- den; 6 fall av vilseledande till tvångsäktenskapsresa, 15 fall av äkten- skapstvång samt 1 fall av försök och 6 fall av förberedelse till detta brott. I ett fall har förundersökning inte inletts. Undersökningen redovisas i sin helhet i bilaga 4. Granskningen visar att få polisanmälningar leder till åtal och fällande domar. Det finns sannolikt flera förklaringar till att det för- håller sig på det viset. Målsägandens medverkan ses generellt som en viktig faktor i förhållande till att ärenden upp.18 Många av de granskade ären- dena rör barn och relationen mellan målsäganden och den eller de misstänkta är i många fall den mellan barn och föräldrar. Det sätter fokus på den utsatta situation som dessa barn är i. Målsägandens vilja att medverka i utredningarna tenderar att i en del fall att minska ju längre förundersökningen pågår. I några fall har målsäganden tagit tillbaka sina tidigare lämnade uppgifter. Det är uppenbart att målsäganden i dessa ärenden är i behov av stöd och inte sällan också av skydd. Trots att majoriteten av måls- ägandena är barn och de misstänkta är barnets vårdnadshavare före- kommer det ärenden där särskild företrädare för barnet inte har för- ordnats. Barn som befaras ha utsatts för brott som kan leda till fängelse har rätt att få en särskild företrädare förordnad för sig om en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet eller det kan befaras 15Hovrätten över och dom i mål B 1903-16, tingsrätts dom i mål B 3440-17 (överklagat till , B 10163-17) och tingsrätts dom i mål B 79-18. 16Östersunds tingsrätts dom i mål B 627-17 (överklagat till Hovrätten för Nedre , B 1382-17) och tingsrätts dom i mål B 5001-17 (åklagaren har överklagat domen till , B 2955-18). 17Se tingsrätts mål B 1161-16 gällande försök till äktenskapstvång alternativt vilseledande till tvångsäktenskapsresa samt tingsrätts mål B 763-16 gällande äkten- skapstvång (huvudförhandling ägde rum och dom meddelades ). 18Brå (2016), Målsägandens medverkan i rättsprocessen. Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta tillvara barnets rätt (1 § lagen [1999:997] om särskild företrädare för barn). En ansökan om förordnande av särskild företrädare för barn ska göras av åklagare till tingsrätten (eller om en förundersökning har upptagits till den dom- stol som ska pröva målet; 4 §). Det är oklart varför särskild företrädare inte har förordnats i dessa fall och det går inte heller att ange hur det uteblivna förord- nandet kan ha påverkat ärendena. Enligt en tidigare rapport från har förordnade av målsägandebiträde eller sär- skild företrädare emellertid visat sig ha en signifikant inverkan på lagföringsandelen.19 Granskningen visar också att det i ytterst få av de nedlagda ären- dena har beslutats om reella eller personella tvångsmedel. I de ärenden som har lett till åtal och dom har det däremot förekommit sådana tvångsmedel i majoriteten av utredningarna. Skälen för avskrivningsbesluten är antingen att det föreligger bevis- svårigheter eller att det saknas anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Vissa av de förstnämnda avskriv- ningsbesluteten förefaller grunda sig på svårigheter att få målsägan- den att medverka eller att han eller hon befinner sig utomlands. Någon begäran om internationell rättslig hjälp har dock inte före- kommit i något ärende. De många nedlagda förundersökningarna kan emellertid inte utan vidare tas till intäkt för att lagstiftningen inte fungerar på det sätt som det är tänkt. Snarare handlar det om att brotten är svår- utredda, alltjämt relativt nya samt kompetens- och resurskrävande. Det är dessutom ofta fråga om transnationella ärenden där myndig- heterna har bristande handlingsutrymme utanför landets gränser. Som angetts i det föregående befinner sig målsäganden och andra förhörspersoner inte sällan utomlands. Bevissvårigheterna är ofta betydande i dessa ärenden. Det är inte ovanligt att stora delar av en familj eller släkt är delaktiga i eller i vart fall medvetna om det misstänkta brottet och att det som målsägan- den berättar förnekas av resten av familjen. Inte sällan tar målsägan- den tillbaka sina uppgifter på grund av rädsla för repressalier. An- mälan behöver inte heller har gjorts av en person som är direkt 19Åklagarmyndigheten (2010), Tvångsmedelsanvändning och beslutsfrister m.m. vid vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn. Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? inblandad i ärendet, utan av t.ex. en tjänsteman inom , vilket innebär att den information som lämnas kan vara knapphändig. Trenden synes dock ändå vara att allt fler polisanmälningar leder till lagföring.20 En del av förklaringen till det torde vara att polis och åklagare har ökat sin kompetens i fråga om hedersrelaterad brotts- lighet. Ett särskilt metodstöd har utvecklats för åklagare i brotts- utredningar om äktenskapstvång och åklagarna erbjuds regelbundet utbildning om hedersrelaterad brottslighet. har för sin del inrättat ett särskilt kompetensnätverk mot hedersrela- terade brott. 5.4Bör straffbestämmelserna förtydligas, utvidgas eller ändras på något annat sätt? Mot bakgrund bl.a. av att så få anmälningar har lett till åtal och fäll- ande dom ska utredningen enligt direktiven överväga om straff- bestämmelserna om tvångsäktenskap och vilseledande till tvångs- äktenskapsresa bör förtydligas, utvidgas eller ändras på något annat sätt. Utredningen ska även överväga om det bör införas ett särskilt barnäktenskapsbrott. Vid utredningens granskning av tillämpningen av straffbestäm- melserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskaps- resa har det inte framkommit några entydiga omständigheter som talar för att utformningen av bestämmelserna i sig föranleder några särskilda tolkningsproblem. Det har dock i några sammanhang påtalats att rekvisitet ”utnytt- jande av utsatt belägenhet” ger upphov till problem i tillämpningen främst när det gäller bevisningen. Rekvisitet i fråga är inte helt lättillämpat men är en nödvändig konsekvens av att lagstiftaren valt att kriminalisera även mildare påtryckningar, vilka inte kvalificerar sig som tvång i den mening som åsyftas i bestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § . Här finns dock ledning att få i bestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § , som 20Statistik från visar att –2015 väcktes inte åtal i något fall. har det väckts åtal i 4 fall. Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? innehåller ett likalydande rekvisit. Mot denna bakgrund anser utred- ningen att det inte finns något behov av att förtydliga straffbestämmelserna i något avseende. Med hänsyn till att lagstiftningen alltjämt är relativt ny är det befogat med viss försiktighet när det gäller att föreslå ändringar i bestämmelserna eller föreslå nykriminalisering på området. Utred- ningen föreslår trots detta att ett särskilt barnäktenskapsbrott införs i ett nytt tredje stycke i bestämmelsen om äktenskapstvång (av- snitt 5.4.3). Utredningen har uppmärksammat att det i lagstiftningen finns en otydlighet gällande de straffrättsliga konkurrensfrågorna mellan å ena sidan brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäkten- skapsresa och å andra sidan människohandelsbestämmelsen. Denna otydlighet riskerar att medföra att polis och åklagare i den praktiska tillämpningen inte ställer sig frågan om det kan röra sig om ett människohandelsbrott. Utredningen föreslår därför att det bör införas en uttrycklig s.k. subsidiaritetsregel i bestämmelserna om äkten- skapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa i förhållande till brottet människohandel (avsnitt 5.4.2). Utredningen överväger också i kapitlet om det finns skäl att ändra straffskalorna för brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångs- äktenskapsresa (avsnitt 5.4.4), om förstadier till brottet vilseledande till tvångsäktenskapsresa bör kriminaliseras (avsnitt 5.4.5), om under- låtenhet att avslöja eller förhindra äktenskapstvång och/eller vilse- ledande till tvångsäktenskapsresa bör vara straffbart (avsnitt 5.4.6) samt om tvång att vara kvar i ett äktenskap eller i en äktenskapsliknande förbindelse bör omfattas av regleringen om äktenskapstvång (av- snitt 5.4.7). 5.4.2Bestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa görs uttryckligen subsidiära till bestämmelsen om människohandel Utredningens förslag: Bestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa görs uttryckligen subsidiära till bestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § . Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? Utredningen har uppmärksammat att det i lagstiftningen finns en otydlighet gällande de straffrättsliga konkurrensfrågorna mellan å ena sidan brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäkten- skapsresa och å andra sidan människohandelsbestämmelsen. Denna otydlighet riskerar att medföra att polis och åklagare i den praktiska tillämpningen inte ställer sig frågan om det kan röra sig om ett människohandelsbrott. Från åklagarhåll bekräftas också den bilden. Det synes vara så att brottsutredningar ofta inriktas på att kartlägga om äktenskapstvång eller vilseledande till tvångsäktenskapsresa är för handen och att bestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § inte beaktas. Även om det i och för sig sällan torde vara frågan om människohandel när det handlar om äktenskapstvång, finns det en risk att sådana fall faktiskt förbises, om och när de före- kommer. Som redogjorts för i avsnitt 5.2.1 kan personer som medverkar till att framtvinga ett äktenskap (eller en äktenskapsliknande för- bindelse eller resor i sådana syften) under vissa förutsättningar göra sig skyldiga till människohandel enligt 4 kap. 1 a § . Människohandelsbrottets utformning innebär att det brottsliga förfarandet i de allra flesta fall innefattar ett flertal brott. Det är reglerat i lag hur vissa av brotten ska förhålla sig till varandra i konkurrensavseende. Enligt vad som sägs i 4 kap. 1 a § är människohandel subsidiärt till människorov i 4 kap. 1 § brotts- balken. frihetsberövande enligt 4 kap. 2 § och människoexploatering i 4 kap. 3 § är i sin tur subsidiära till människohandelsbrottet. I konkurrenssituationer i övrigt är ut- gångspunkten att sedvanliga konkurrensregler ska tillämpas. Som huvudregel gäller att om ett händelseförlopp innefattar olika förfaranden som utgör brott med samma skyddsintresse ska den till- talade fällas till ansvar för det brott som har den strängaste straff- skalan (se t.ex. prop. 2001/02:124 s. 31). Straffskalan för människohandelsbrott är betydligt strängare än de straffskalor som gäller för äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Om rekvisiten för människohandelsbestäm- melsen är uppfyllda ska alltså den tilltalade dömas enligt den bestäm- melsen även om gärningen i och för sig också hade kunnat rubriceras som äktenskapstvång eller vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? Det är angeläget att brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa inte används i de situationer straffbudet om människohandel kan tillämpas. Det finns därför skäl att klargöra straffstadgandenas inbördes ställning och ändra i bestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa så att det klart framgår att dessa inte ska tillämpas om det finns förut- sättningar att döma till ansvar för människohandelsbrott. Ett sådant klargörande skulle uppmärksamma polis och åklagare på behovet av att också pröva om förutsättningar finns för att rubricera misstankarna mot någon som människohandel. Att ärenden utreds som människohandelsbrott i stället för äkten- skapstvång eller vilseledande till tvångsäktenskapsresa medför också ut- redningsprocessuella vinster. Människohandelsbestämmelsens strängare straffskala innebär att det finns förutsättningar för att använda fler straffprocessuella tvångsmedel än vad som är fallet vid misstanke om äktenskapstvång eller vilseledande till tvångsäktenskapsresa vilket i många fall kan bidra till effektivare brottsutredningar. Det gäller bl.a. tvångsmedel i form av hemlig teleavlyssning (27 kap. 18 § rätte- gångsbalken) eller hemlig teleövervakning (27 kap. 19 § rättegångs- balken) och hemlig kameraövervakning enligt lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Även möjligheterna för häktning ökar (se reglerna om s.k. obligatorisk häktning i 24 kap. 1 § andra stycket ). Även resurstilldelningen kan påverkas av brottets allvar och straffvärde. Sammanfattningsvis föreslår således utredningen att det av be- stämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäkten- skapsresa uttryckligen ska framgå att dessa ska tillämpas först om inte människohandelsbestämmelsen i 4 kap. 1 a § är tillämplig. Utredningens förslag: Ett nytt brott kallat barnäktenskapsbrott införs i ett nytt tredje stycke i bestämmelsen om äktenskapstvång i 4 kap. 4 c § . Den som förmår eller tillåter ett barn att ingå äktenskap, ska enligt förslaget dömas till fängelse i högst .