sou · H6B377 · 2018-11-01 00:00:00 — Av figur 1 framgår flödet av samverkan och utbytet som ständigt måste pågå mellan högskolan och vårdgivarna i fråga om kompetensförsörjning. Utredningens förslag i sin helhet framgår av kapitel 9. Utmaningar och utveckling i hälso- och sjukvården Utmaningar och utveckling i hälso- och sjukvården Utmaningar och utveckling i hälso- och sjukvården 3.3Vilka kompetenser är centrala för specialistsjuksköterskans framtida yrkesroll och arbetsuppgifter i vården? Av utredningens frågeformulär43 framgår att det finns en förhål- landevis stor enighet bland svarande organisationer om vilka kompetenser som är centrala för specialistsjuksköterskan framtida yrkesroll. Bland de kompetenser som lyfts fram mest frekvent är de sex kärnkompetenserna44, ledarkomptens, pedagogisk kompetens (rådgivning), hälsofrämjande arbete samt förmågan att kunna initi- era egenvård. Vidare lyfts vikten av kunskap om hållbar utveckling, mångkulturell population och e-hälsa. Många svarande organisatio- ner lyfter även vikten av att specialistsjuksköterskan kan göra självständiga bedömningar, har fördjupade kliniska färdigheter och medicinsk kunskap. Ett par organisationer framhåller även betydel- sen av psykologisk och psykiatrisk kompetens framförallt i relation till vård av äldre. Av svaren kan inte utläsas några tydliga mönster om att vissa organisationer lyfter fram samma aspekter. Det finns däremot en övervägande samstämmighet bland de svarande organi- sationerna om vilka kompetenser som är centrala för specialist- sjuksköterskans framtida yrkesroll och arbetsuppgifter i vården. 44De sex kärnkompetenserna utgörs av personcentrerad vård, samverkan i team, evidens- baserad vård, förbättringskunskap för kvalitetsutveckling, säker vård och information. Leksell, J., Lepp, M. (2013) Sjuksköterskans kärnkompetenser. I detta kapitel ges huvudsakligen en deskriptiv nulägesbeskrivning av hälso- och sjukvården och de regelverk som gäller för hälso- och sjukvården, hälso- och sjukvårdspersonal och patienter. I kapitel 9 redovisas utredningens överväganden och förslag kring detta, med utgångspunkt från bland annat nulägesbeskrivningen. 4.1.1Utredningens uppdrag avseende hälso- och sjukvården Utredningen ska enligt direktiven se över specialistsjuksköterskeut- bildningen i syfte att den framtida utbildningen ska möta hälso- och sjukvårdens förändrade behov och ge studenterna den kunskap och förmåga som krävs för att självständigt arbeta som specialistsjuk- sköterska, genom att: •Analysera och bedöma hälso- och sjukvårdens tillgång på och långsiktiga behov av specialistsjuksköterskor. •Föreslå åtgärder för att öka specialistsjuksköterskeyrkets attrak- tivitet. •Lyfta fram goda exempel på åtgärder som hälso- och sjukvårds- huvudmännen kan vidta för att öka specialistsjuksköterskeyrkets attraktivitet och för att öka tillgången på utbildade sjuk- sköterskor. •Redovisa vilka åtgärder staten kan vidta för att öka tillgången på utbildade specialistsjuksköterskor. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning •Analysera och bedöma vilka förutsättningar hälso- och sjuk- vårdshuvudmännen har för att ta ett större ansvar för sjuk- sköterskors specialisering. •Uppmärksamma och beakta EU-rättsliga krav i förhållande till yrkeskvalifikationsdirektivet1 och det förslag till direktiv om pro- portionalitetsprövning.2 4.1.2Hälso- och sjukvårdens utmaningar – en kort introduktion I utredningens direktiv anges att svensk vård ska vara i världsklass, vilket också internationella jämförelser3 visar när det gäller medi- cinska resultat. har emellertid svaga resultat på flera viktiga områden så som tillgänglighet, information, delaktighet och sam- ordning och förtroendet för hälso- och sjukvården sjunker bland be- folkningen.4 Det innebär att det inte endast går att utgå från medi- cinska utfallsmått när vårdkvaliteten diskuteras. Med kvalitet enligt patientsäkerhetslagen (2010:659) förstås att en verksamhet uppfyl- ler de krav och mål som gäller för verksamheten enligt lagar och andra föreskrifter om bland annat hälso- och sjukvård och beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. För att kunna tillhandahålla en vård i världsklass behövs en väl fungerande kompetensförsörjning. Det innebär bland annat att sjuk- vårdspersonalen har rätt kompetens för de arbetsuppgifter de ska ut- föra. Om till exempel sjuksköterskor inte utför sitt arbete på korrekt sätt antingen på grund av brist på utbildning, brist på praktik, brist på erfarenhet eller bristfällig uppdatering av aktuell vetenskaplig ut- veckling, kan detta äventyra patienternas säkerhet. Kraven på sjuk- sköterskan har ökat och sjuksköterskans profession har i takt med den medicinska och tekniska utvecklingen blivit alltmer 1Europaparlamentets och rådets direktiv (2013/55/EU) av om ändring av direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI- förordningen). 2Förslag till – och rådets direktiv om proportionalitetsprövning före antagandet av ny reglering av yrken, COM (2016) 822 final. 3Sveriges Kommuner och Landsting Svensk sjukvård i internationell jämförelse, internationell jämförelse 2018. 4Vårdanalys, PM 2016:5 Vården ur befolkningens perspektiv, s. 5 f. ”-andelen som tycker att hälso- och sjukvården fungerar bra har minskat avsevärt ”. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning komplex och avancerad. Det innebär att det är angeläget att sjuk- vårdspersonalen är uppdaterade i förhållande till yrkets vetenskap- liga utveckling för att kunna säkerställa patientsäkerheten. EU har genom yrkeskvalifikationsdirektivet5 fastslagit att med- lemsstaterna ska säkerställa att det finns förutsättningar för bland annat sjuksköterskor och barnmorskor att kunna fortbilda sig kon- tinuerligt. Detta då sjuksköterskeprofessionen inte är en statisk pro- fession utan den fortsätter att utvecklas från en nivå till en annan i förhållande till den medicinska och tekniska utvecklingen. Dessa förändringar sker genom nya vetenskapliga upptäckter och ny teknisk utveckling som för med sig krav på ny kunskap, nya färdig- heter och nya discipliner. Förändringarna medför också att regel- verket bör ses över så att nya oförutsedda risker inte drabbar patien- terna. Vilket tydliggörs dels i skäl 39 i yrkeskvalifikationsdirektivet (2005(36/EG) dels i skäl 15 i det så kallade moderna yrkeskvalifika- tionsdirektivet (2013/55/EU).6 Av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) framgår att vårdgivarna7 ansvarar för att där det bedrivs vård ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. Vårdgivarna ansvarar även för att verksamheten systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras.8 Däremot saknas ett lagstadgat krav på att även hälso- och sjuk- vårdshuvudmännen (i det fall de inte bedriver hälso- och sjukvård) har ett ansvar motsvarande vårdgivarna9 det vill säga ansvar för att kvalitetssäkra verksamheten. Huvudmännen är enligt hälso- och sjukvårdslagen10 ansvariga för att erbjuda hälso- och sjukvård. Hälso- och sjukvårdslagen är en ramlag som anger de mål för vår- den som vårdgivarna har att förhålla sig till. För att lyfta fram vikten av att kvalitetssäkra vården har bemyndigats att med- 5Europaparlamentets och rådets direktiv /55/EU av om ändring av direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre mark- naden (IMI-förordningen). 6Se avsnitt 4.3.1. 7Med vårdgivare avses statlig myndighet, landsting, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. 8Hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), 5 kap. 4 §. 102 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning dela de föreskrifter som behövs för verkställigheten av bestämmel- sen i 5 kap. 4 §11 hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Enligt Social- styrelsens föreskrifter12 ska vårdgivarna ansvara för att det finns ett ledningssystem för verksamheten som ska användas för att systema- tiskt och fortlöpande utveckla och säkra verksamheten. Dessa före- skrifter är bindande för vårdgivarna men det saknas dock regler om att ledningssystemet ska innehålla rutiner för personalens kompe- tens och kompetensutveckling. Ett mer allmänt hållet resonemang om behovet av att planera för personalens kompetensförsörjning och kompetensutveckling återfinns i dessa föreskrifter (2011:9) bör tillämpas. Inspektionen för vård och omsorg () är tillsynsansvarig myndighet över vården.13 I följande avsnitt beskrivs de, utifrån uppdraget, viktigaste regel- verken och de allmänna råd som rör hälso- och sjukvården, hälso- och sjukvårdens personal och patienter.14 Med utgångspunkt från regelverken beskrivs även relaterade källor som har betydelse i ut- redningen. Enligt EU-fördraget16 är ett av gemenskapens mål att avskaffa hind- ren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlems- länderna. Det innebär att medborgare inom EU bland annat har rätt att utöva ett yrke, som egenföretagare eller som anställd, i en annan medlemsstat än den där de har skaffat sig sina yrkeskvalifikationer. Yrkeskvalifikationsdirektivet (2005/36/EG) är ett direktiv som 11Hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80), 8 kap. 2 §. 12SOSFS (2011:9), 3 §. 137 kap. 1 §, patientsäkerhetslagen (2010:659). 14Avsnittet gör inga anspråk på att vara uttömmande av gällande rätt. 15Europaparlamentets och rådets direktiv /36/EG och 2011/55/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer och Europarlamentets och rådets direktiv /55/EU av om ändring av direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen), (det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet). 16Artikel 26 punkt 2, Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning syftar till ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis. Det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet (2013/55/EU), förkortad YKD, förtydligar medlemsstaternas ansvar i vissa delar bland annat avseende ansvaret att säkerställa att sjuk- sköterskor och barnmorskor kan fortbilda sig inom sitt yrke. Direktivet (2005/36/EG) utgår från harmoniserade minimikrav för utbildning (sektorsyrken), en generell ordning för erkännande av utbildningsbevis och automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet. Detta gäller bland annat barnmorskor och sjuksköterskor inom all- män hälso- och sjukvård. För dessa sektorsyrken17 gäller automatiskt erkännande, det vill säga den som har ett examensbevis eller behö- righetsbevis som utfärdats av en medlemsstat ska ges möjlighet att utöva sitt yrke i alla medlemsstater, på samma villkor som gäller för dem som förvärvat sina yrkeskvalifikationer i den mottagande med- lemsstaten. Några krav på ytterligare utbildning får inte ställas i den mottagande medlemsstaten. Medlemsstaterna är skyldiga att endast ge tillträde och rätt att utöva verksamhet inom dessa yrken till yrkes- utövare som innehar något av de bevis på formella kvalifikationer som anges i bilaga 5 till direktivet. För övriga reglerade yrken till exempel specialistsjuksköterskor och röntgensjuksköterskor, tillämpas direktivets generella ordning. Den generella ordningen baseras på principen om ömsesidigt erkän- nande, men hindrar inte den mottagande medlemsstaten från att kräva kompensationsåtgärder om det föreligger väsentliga skillnader mellan den utbildning som den sökande förvärvat och den som krävs i den mottagande medlemsstaten. Den generella ordningen är enligt artikel 10 även tillämplig för specialistsjuksköterskor utan utbild- ning till sjuksköterska inom allmän hälso- och sjukvård när yrkesut- övaren ansöker om erkännande i en annan medlemsstat där yrkes- verksamheten i fråga bedrivs av sjuksköterskor inom allmän hälso- och sjukvård. Enligt artikel 59.5 i YKD ska EU:s medlemsstater lämna upp- gifter till Europeiska kommissionen när krav införs som begränsar tillträdet till ett yrke eller utövandet av ett yrke. Medlemsstaten ska då också ange skälen till att kraven uppfyller villkoren i punkten 3 i artikel 59, det vill säga att det inte är direkt eller indirekt diskrimine- rande på grund av nationalitet eller bosättningsort, att det är moti- 17Läkare, specialistläkare, sjuksköterska, tandläkare, specialisttandläkare, apotekare och arkitekt. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning verade av tvingande hänsyn till allmänintresset samt att de är lämp- liga för att uppnå de eftersträvade målen och inte går utöver vad som krävs för att uppnå målen. En viktig parameter i yrkeskvalifikationsdirektivet (2005/36/EG) är livslångt lärande. Livslångt lärande beskrivs som all allmän utbild- ning, yrkesutbildning, icke-formell utbildning och informellt lärande som sker genom livet och leder till ökade kunskaper och färdigheter som kan innehålla yrkesetik. Livslångt lärande har blivit särskilt viktigt för ett stort antal yrken i och med de snabba tekniska och vetenskapliga framstegen. I detta samman- hang ankommer det på medlemsstaterna att se till att yrkesutövarna ge- nom lämplig fortbildning håller sig underrättade om de tekniska och ve- tenskapliga framstegen. (Skäl 39, yrkeskvalifikationsdirektivet 2005/36/EG). Livslångt lärande har blivit särskilt viktigt för ett stort antal yrken i och med de snabba tekniska och vetenskapliga framstegen. Enligt artikel 22 b i YKD ska medlemsstaterna, i enlighet med specifika för- faranden, genom att uppmuntra fortbildning säkerställa att yrkesut- övare vars yrkeskvalifikationer omfattas av automatiskt erkännande18, kan uppdatera sina kunskaper, färdigheter och kompetenser så att yrkesinsatsen bibehålls på säker och effektiv nivå och för att hålla sig àjour med utvecklingen inom yrket och kontinuerligt kan uppdatera sin kompetens. Medlemsstaterna ska med andra ord säkerställa att det finns förutsättningar att fortbilda sig. Av skäl 39 i det ursprungliga direktivet19, framgår att livslångt lä- rande har blivit särskilt viktigt för ett stort antal yrken, i och med den snabba tekniska och vetenskapliga utvecklingen. Vilket enligt direktivet innebär att det ankommer på medlemsstaterna att se till att yrkesutövarna genom lämplig utbildning håller sig underrättade om de tekniska och vetenskapliga framstegen. Detta gäller generellt för samtliga yrkesgrupper. 18Sjuksköterskor och barnmorskor. 192005/36/EG. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning Skäl 15 i YKD understryker ytterligare betydelsen av fortbildning för framför allt läkare, läkare med specialistkompetens, allmän- läkare, sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, specialisttandläkare, veterinärer, barnmorskor, apote- kare och arkitekter. Detta är grunden till artikel 22 b i YKD. I direk- tivet lyfts betydelsen av fortbildning bland framför allt hälso- och sjukvårdsyrkena det vill säga, för yrkesutövare som ansvarar för patienter och patienters säkerhet. Fortbildning bidrar till ett säkert och effektivt utövande av yrkesutövare som beviljas automatiskt erkännande av sina yrkeskvalifikationer. Det är viktigt att främja en förstärkt kontinuerlig yrkesutveckling för dessa yrkesgrupper. Medlemsstaterna bör framför allt främja fortbildning för läkare, läkare med specialistkompetens, allmän läkare, sjuksköterskor med ansvar för hälso- och sjukvård, tandläkare, specialisttandläkare, ve- terinärer, barnmorskor, apotekare och arkitekter. De åtgärder som vid- tagits av medlemsstaterna bör utbyta bästa praxis på området. Fortbild- ning bör omfatta tekniska, vetenskapliga, rättsliga och etiska framsteg och motivera yrkesutövarna att delta i sådant livslångt lärande som har relevans för deras yrke. (Skäl 15 i det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet 2013/55/EU). 4.3.2Behov av att förtydliga bestämmelserna om fortbildning Yrkeskvalifikationsdirektivet – ett samlat genomförande (SOU 2014:19) I betänkandet Yrkeskvalifikationsdirektivet - ett samlat genomförande (SOU 2014:19) föreslås att ska bemyndigas att med- dela föreskrifter som säkerställer att utövare av yrken som omfattas av automatiskt erkännande utifrån samordnade minimikrav på ut- bildningen, det vill säga apotekare, barnmorskor, läkare, sjukskö- terskor, tandläkare och veterinärer, uppmuntras att hålla sig upp- daterande om utvecklingen inom yrket. Utredningen anser att det ur ett patientsäkerhetsperspektiv är angeläget att yrkesutövare fortsät- ter att uppdatera sina kunskaper efter examen. Utredningen anser också att det också är viktigt att de i verksamma yrkesut- övarna har samma förutsättningar att genomföra och dokumentera kontinuerlig fortbildning som kollegor i andra europeiska länder20, 20Vad gäller för , och ? Se avsnitt 4.3.3 nedan. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning dels för att ska kunna rekrytera och behålla kvalificerad arbets- kraft, dels för att enskilda yrkesutövare också ska vara anställnings- bara på den europeiska marknaden. Hur säkerställande av fortbildning ska gå till är upp till varje medlemsstat att bestämma i enlighet med statens specifika förfaranden. Utredningen lyfter fram möjligheten att i enlighet med den svenska modellen överlämna till arbetsmark- nadens parter, att närmare reglera krav på fortbildning i kollektiv- avtal tillämpliga för respektive yrkesgrupp. Dock synes befintliga kollektivavtal endast generellt och indirekt reglera fortbildningsfrå- gor, genom att individuella kompetensutvecklingsplaner ska utarbe- tas för medarbetarna. Nämnda utrednings slutsats är att detta inte är tillräckligt för att uppfylla direktivets krav utan föreslår i stället att det bör meddelas föreskrifter som säkerställer att de berörda yrkes- grupperna kontinuerligt och på ett strukturerat sätt kan tillgodogöra sig nya rön etc. genom kompetensutveckling samt att föreskrifterna bör utarbetas i samråd med arbetsmarknadens parter.21 Uttryckliga krav på att yrkesutövare kontinuerligt ska uppdatera sin yrkeskom- petens finns redan i författning för vissa av de reglerade yrkena i , dock inte för de yrken som omfattas av direktivets krav i artikel 22 b. Krav på fortbildning för yrkesförare Att utföra persontransporter och godstransporter med buss och är ett ansvarsfullt arbete som ställer höga krav på kunskap och skicklighet. Därför finns en lag och en förordning som reglerar krav på yrkesförar- kompetens för att få utföra sådana transporter.22 Av lagen (2007:1157) om yrkesförarkompetens framgår att det dels krävs en grundutbildning som leder till ett yrkeskompetensbevis som är giltigt , för att får utföra persontransporter och gods- transporter med buss och lastbil, dels att föraren därefter måste ge- nomgå en återkommande fortbildning för att förnya beviset. Regeringen har i förordning23 bemyndigat Transportstyrel- sen att meddela föreskrifter om fortbildning. 21SOU 2014:19 s. 434. 238 kap. 1 § p.3, Förordning om (2017:1470) om yrkesförarkompetens som rör innehåll i fortbildningen och möjlighet om att söka ändring. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning Transportsstyrelsens föreskrifter (TFSF 2017:1) om fortbildning och utbildningsverksamhet för yrkesutövare. 4.3.3Hur har våra grannländer genomfört yrkeskvalifikationsdirektivet?24 I detta avsnitt redogörs för hur , och valt att förhålla sig till artikel 22 b i det moderna yrkeskvalifikations- direktivet. I föreligger obligatoriska krav på fortsatt professionell ut- veckling (CPD25) för läkare, tandläkare, sjuksköterskor och barn- morskor, vilka är reglerade genom The Danish Authorization Act (DAA).26 Enligt denna föreskrift måste yrkesverksamma inom hälso- och sjukvården säkerställa att deras professionella kvalifika- tioner är uppdaterade så att de kan fullfölja sin roll och sina profes- sionella åtaganden. Det finns emellertid inget krav på kontinuerlig kontroll och ingen nationell ackrediteringsmyndighet för CPD- aktiviteter. Läkare och specialistläkare är ansvariga för sin egen fortbildning och att deras kompetenser bibehålls i enlighet med DAA och sju medicinska roller definierade av (Danish Health Authority).27 Det huvudsakliga ramverket är förhandlat och beslutat genom kollektivavtal mellan olika fackföreningar för läkare och danska regioner.28 Det förekommer speciella föreskrifter för speci- fika medicinska specialiteter. har etablerat ett na- tionellt råd för sjuksköterskors CDP. Rådet syftar till att ge Sund- heds_styrelsen råd i alla frågor som rör sjuksköterskors fortbildning efter avlagd examen. På offentliga sjukhus åligger fortbildningsansvaret både arbets- givare och den enskilde yrkesutövaren. Struktur och innehåll av 242013/55/EU. 25Continuing professional development. 26Danish Authorization Act - Consolidated Act no. 877 of 4 2011: /forms/r0710.aspx?id=138178 27sundhedsstyrelsen.dk/~/media/800F03AA071648DCB18F7D58CA8D66E2.ashx 28Överenskommelse mellan parterna på hälso- och sjukvårdsområdet: /sygehusoverenskomsten Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning kurser och vidareutbildningar är baserade på lokala överenskommel- ser och kan om nödvändigt finansieras av arbetsgivaren. Offentligt anställda läkare, sjuksköterskor, barnmorskor och tandläkare har ge- nom gällande kollektivavtal rätt till tio dagars fullt betald ledighet för fort- och vidareutbildning. Icke-betald ledighet för CPD kan förhandlas lokalt. Sjuksköterskor är skyldiga att följa forskningsutvecklingen och att säkerställa att de har de kvalifikationer som krävs för att utföra sitt arbete dock saknas krav på omfattning och frekvens. Sjuk- sköterskors förpliktelser att fortbilda sig baseras på etiska åtaganden och riktlinjer formulerade av den egna yrkeskåren. Sjuksköterskor har som ovan nämnts rätt till fortsatt professionell utveckling inom omvårdnadsområdet genom kollektivavtal. Enligt kollektivavtalen så är arbetsgivare skyldiga att säkerställa att de anställda har de nödvän- diga kvalifikationer som krävs för att kunna utföra sitt arbete. Artikel 22 b i yrkeskvalifikationsdirektivet har som följer genom- förts genom 3 kap. 18 § i lagen (559/1994) om yrkesutbildade per- soner inom hälso- och sjukvården. 3 kap. Allmänna skyldigheter för yrkesutbildad personal inom hälso- och sjukvården 18 § (30.12.2015/1659) En yrkesutbildad person inom hälso- och sjukvården är skyldig att upp- rätthålla och utveckla de kunskaper och färdigheter som utövandet av yrket förutsätter samt att göra sig förtrogen med de bestämmelser och föreskrifter som gäller yrkesutövningen. Arbetsgivare för yrkesutbildade personer inom hälso- och sjukvården ska följa hur dessa personer utvecklas yrkesmässigt och skapa förutsätt- ningar för dem att upprätthålla och utveckla sina kunskaper och färdig- heter genom deltagande i behövlig yrkesinriktad fortbildning och andra metoder för yrkesmässig utveckling så att yrkesinsatsen bibehålls på sä- ker och ändamålsenlig nivå. Hälso- och sjukvården – nulägesbeskrivning är i egenskap av EES-land29 bundna av YKD dock har direk- tivet ännu inte trätt i kraft för de länder som omfattas av avtalet mellan EES-länderna. I norsk rätt har YKD i sin helhet genomförts genom författ- ningar: •Lov om godkjenning av yrkeskvalifikasjoner (yrkeskvalifikasjons- loven). •Forskrift om godkjenning av yrkeskvalifikasjoner. •Forskrift om autorisasjon, og specialistgodkjennin for helse- personell med yrkeskvlifikasjoner fra andre EOS- land eller Sveits. Artikel 22 b i YKD har genomfört genom i Lov om universiteter og hoyskoler (universitets- og hoyskoleloven), kapitel 1, 1–3 §§ bok- stav a, g och i som följer. § 1–3. Universiteter og høyskoler skal arbeide for å fremme lovens formål ved å: a)tilby høyere utdanning som er basert på det fremste innen forskning, faglig og kunstnerisk utviklingsarbeid og erfaringskunnskap. g)bidra til at norsk høyere utdanning og forskning følger den inter- nasjonale forskningsfronten og utviklingen av høyere utdanningstilbud.