sou · H6B328 · 2018-04-03 00:00:00 — Tapp i personal och kompetens är viktiga och kritiska faktorer som kan påverka den nationella alarmerings- funktionens såväl dagliga operativa verksamhet som fortvarighet på ett negativt sätt. Utredningen bedömer att ett bibehållande av SOS Alarm är mindre riskfyllt ur detta perspektiv än att inrätta en ny myndighet. Bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. 2 (2017) SOS Alarm – Kostnader för att övergå från aktiebolag till myndighet s. 7. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete Skälen för utredningens bedömning Utredningens författningsförslag innebär att lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler upphävs och ersätts av en ny alarmeringslag, en ny alarmeringsförordning och nya paragrafer i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Vidare görs vissa följdändringar i lagen (2003:389) om elektronisk kom- munikation och förordningen (2003:396) om elektronisk kommu- nikation, och förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap görs tillämplig på den nationella alarmeringsfunktionen. Utredningen bedömer att det inte finns något behov av att kunna tillämpa de nya bestämmelserna på larm som kommit in till den nationella alarmeringsfunktionen före dess att de nya bestäm- melserna trädde i kraft. Utredningen bedömer inte heller att de tidigare bestämmelserna behöver kunna tillämpas efter det att de nya bestämmelserna trätt i kraft. Den enda situation som utred- ningen kunnat förutse, där både de tidigare och de nya bestämmel- serna kan behöva tillämpas på ett och samma ärende, är den situa- tionen att det skulle komma in ett larm strax före ikraftträdandet som inte hinner hanteras klart förrän efter ikraftträdandet. Efter- som de föreslagna författningsändringarna till stor del innebär en författningsreglering av en ordning som redan gäller torde det enligt utredningens bedömning inte uppstå några praktiska tillämp- ningsproblem i en sådan situation som utredningen beskriver. Sammantaget bedömer därför utredningen att det inte behövs några särskilda övergångsbestämmelser. 19.3Fortsatt arbete, behov av ytterligare utredning i annat sammanhang m.m. Bedömning: Det finns ett behov av att utreda vissa frågor vidare i annat sammanhang. Det finns också ett behov av att samordna några av utred- ningens förslag med förslag från såväl andra utredningar som från andra myndigheter. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete Skälen för utredningens bedömning 19.3.1Fortsatt arbete behövs i vissa frågor Utredningen har under arbetets gång, utöver det som nämnts ovan, identifierat ett antal frågor som kommer att behöva utredas vidare på ett eller annat sätt. I samband med detta kommer också vissa för- fattningsfrågor som berör utredningens arbete att behöva hanteras. Utredningen har i sin analys av omvärldsförändringar kunnat konstatera att stora förändringar har skett inte minst i säkerhets- politiken. Det har medfört att många nya frågor med anknytning till utredningens uppdrag har aktualiserats – frågor som inte var lika aktuella när utredningens direktiv skrevs . Regeringen har tillsatt en stor mängd olika utredningar vars förslag kommer att behöva samordnas, inte minst med denna utred- nings förslag. De frågor som utredningen identifierat har kunnat delas in i tre huvudgrupper. •Den första gruppen innehåller frågor som utredningen har haft att utreda men som har varit av den karaktären att färdiga för- slag inte har kunnat lämnats. Frågorna behöver hanteras i den fortsatta beredningen av utredningens förslag. •Den andra gruppen innehåller frågor där utredningen inte har haft uppdrag, men där utredningen ändå bedömt att fortsatt utrednings- eller annat arbete är befogat. •Den tredje gruppen innehåller frågor som hanterats av andra utredningar. Dessa andra utredningar har påverkat utredningens möjligheter att lägga slutliga förslag. Dessa frågor behöver reger- ingen samordna med andra utredningars förslag. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete 19.3.2Frågor som utredningen har haft att utreda men som har varit av den karaktären att färdiga förslag inte har kunnat lämnats – ett fortsatt arbete kommer att behövas Ett successivt införande av en teknisk plattform En första fråga som kommer att kräva fortsatt analys och utveck- lingsarbete är ett successivt införande av en tjänsteorienterad teknisk lösning för mottagning och behandling av larm och för informa- tionsdelning och informationssamordning mellan berörda aktörer inom alarmeringsområdet. En sådan teknisk lösning finns inte färdig att börja använda utan måste utvecklas och torde inte heller vara helt ”på plats” vid inrättandet av den nationella alarmeringsfunk- tionen. Utredningen har också bedömt att frågor om ansvars- och rollfördelning i den tekniska lösningen bör samordnas med han- teringen av de förslag som lämnats gällande en säker kommunika- tionslösning för aktörer inom allmän ordning, säkerhet och hälsa. Utredningen har därför haft svårt att bedöma hur det kommer att ta att utveckla den tjänsteorienterade tekniska lösningen. Arbetet med den tjänst för automatisk informationsdelning som utredningen har föreslagit kan dock inledas . I det fortsatta arbetet är det enligt utredningens bedömning viktigt att ta till vara på det utvecklingsarbete, där berörda aktörer är involverade, som redan pågår . Arbetet med den tjänsteorienterade tekniska lösningen bör bygga vidare på detta och se till att redan gjorda investeringar tas till vara. När väl utvecklingsarbetet kommit så långt att lösningen kan börja användas ska den nationella alarmerings- funktionen och hjälporganen göras skyldiga att successivt, och när det bedöms lämpligt, göra sig kompatibla med den tjänstorienterade tekniska lösningen. Utredningen ser bland annat att det kommer att behövas regler i alarmeringslagen om hjälporganens skyldighet att anpassa sina system till den tekniska lösningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bestämma närmare föreskrifter om vad som ska gälla när det gäller den tekniska lös- ningen och hjälporganens ”anslutning” till lösningen. I det fortsatta arbetet med den tjänsteorienterade tekniska lösningen kommer att ingå att slutligt lägga fast vilka författningsändringar som behövs. I direktiven till utredningen har regeringen sagt att förslag som inte medför ett behov av författningsändringar ska vara så utförligt Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete redovisade och genomarbetade att de kan ligga till grund för ett genomförande. Utredningen har i denna del, mot bakgrund av att den tekniska lösningen ännu inte finns, inte lämnat några författ- ningsförslag men väl i kapitel 13 lämnat ett underlag för frågans fortsatta hantering. Som nämnts i avsnitt 13.2.4 kan t.ex. regler om direktåtkomst behöva övervägas. Eftersom en ny nationell alarmeringsfunktion behöver ett tek- niskt systemstöd är det enligt utredningen rimligt att den natio- nella alarmeringsfunktionen i ett första steg på ett eller annat sätt övertar SOS Alarms tekniska lösning. Detta oavsett vilken orga- nisationsform och vilket uppdrag den nationella alarmeringsfunk- tionen ges. Det är en fördel om samtliga hjälporgan och den nationella alarmeringsfunktionen kan anslutas till den tekniska lösningen sam- tidigt, men det kräver också att lösningen kunnat testas och utvär- deras i olika situationer och i relation till samtliga hjälporgan. Ett gemensamt system för geodata En annan sådan fråga rör ett gemensamt system för geodata för en säkrare positionering vid alarmering för att säkerställa snabba och effektiva hjälpinsatser. Utredningen har haft att analysera hur den nationella alarmeringsfunktionen och hjälporganen genom ett gemen- samt system på ett effektivt och enhetligt sätt ska kunna använda geodata vid hjälpinsatser. Inte heller ett sådant system finns färdigt att börja använda utan måste utvecklas med utgångspunkt i de många utvecklingsinsatser som redan pågår inom området. Även denna fråga har varit svår att tidsätta. Detta har utredningen behand- lat i kapitel 14. Efter att detta utvecklingsarbete är klart bör den nationella alarmeringsfunktionen och hjälporganen göras skyldiga – enligt utredningens bedömning i alarmeringslagen – att använda den gemensamma geodatatjänsten i samband med alarmering. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bestämma villkor för tilldelning av behörighet för åtkomst till uppgifter i systemet för geodata. Behörigheten bör begränsas till vad som behövs för att den som tilldelats behörigheten ska kunna fullgöra sina arbetsupp- gifter. Lantmäteriet bör även få till uppgift att ansvara för förvalt- ningen av den gemensamma geodatatjänsten, inklusive tjänster för Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete Det återstår därmed en del författningsarbete även i denna del. Personuppgiftsbehandling – ny dataskyddsförordning och ny dataskyddslag träder EU:s nya dataskyddsförordning (GDPR)3 i kraft. Dataskyddsförordningen har direkt effekt i och behöver ingen särskild implementering för att gälla (jämför avsnitt 15.7.1). Regeringen har föreslagit att personuppgiftslagen (1998:204) upp- hävs och att en ny lag med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (en ny dataskyddslag) införs samma dag.4 Lag- förslaget, som är föremål för behandling, förtydligar under vilka förutsättningar personuppgifter får behandlas med stöd av dataskyddsförordningen. Lagen ska vara subsidiär i för- hållande till annan lag eller förordning, vilket möjliggör avvikande bestämmelser i s.k. registerförfattningar. Regeringen bedömer att det även i fortsättningen kommer att finnas ett stort behov av både lagar och förordningar som inne- håller regler om behandling av personuppgifter som i första hand ska komplettera dataskyddsförordningen, men som i vissa fall kan avse frågor som också regleras i dataskyddslagen. Det kan vara regler som direkt rör behandling av personuppgifter, t.ex. om möjligheten att behandla känsliga personuppgifter i en viss verksamhet.5 All personuppgiftsbehandling måste ha en rättslig grund (arti- kel 6.1 e i dataskyddsförordningen). Av särskilt intresse för utred- ningen är att personuppgifter får behandlas om behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse som följer av lag eller annan författning, av kollektivavtal eller av beslut som har meddelats med stöd av lag eller annan författning. Regeringen bedömer att myndigheters verksamhet är av allmänt intresse. Alla uppgifter som eller regeringen har gett i uppdrag åt statliga myndigheter att utföra är enligt regeringens mening av allmänt intresse. Om uppgifterna inte vore av allmänt intresse skulle myndigheterna inte ha ålagts att utföra dem. 2017/18:105. prop., s. 27. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete gifterna måste också vara fastställda i enlighet med unionsrätten eller den nationella rätten. På motsvarande sätt är de obligatoriska upp- gifter som kommuner och landsting ålagts att utföra av allmänt intresse. Myndigheters verksamhet måste således ha stöd i rätts- ordningen. Myndigheternas uppdrag och åligganden framgår av för- fattningar, regeringsbeslut och kommunala reglementen, antagna i enlighet med regeringsformens bestämmelser om normgivningskom- petens och kommunalt självstyre. Detta måste enligt regeringens mening gälla även i dataskyddsförordningens mening, eftersom det är upp till varje medlemsstat att fastställa de uppgifter som är av allmänt intresse.6 Vid tillämpningen av artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen spelar det ingen roll om den personuppgiftsansvarige är en offentlig eller en privat aktör. Det saknar då betydelse om en privat aktör utför verk- samheten på direkt uppdrag av en myndighet eller på eget initiativ.7 För utredningen betyder detta att de nya reglerna måste iakttas oavsett organisationsform för den nationella alarmeringsfunktionen. Den nya regleringen som beskrivs ovan träder i kraft innan den nationella alarmeringsfunktionen inrättas. En fråga är om det mot bakgrund av den nya regleringen kommer att behövas ytterligare reglering av den nationella alarmeringsfunktionens personuppgifts- hantering. Frågan är om det utöver t.ex. reglerna i patientdatalagen (2008:355) kommer att behövas en kompletterande register- författning för den nationella alarmeringsfunktionen. Utredningen bedömer att frågan om behovet av en särskild registerförfattning för den nationella alarmeringsfunktionens del kan besvaras först när det mer exakt kan bedömas vilka person- uppgifter som kommer att hanteras i verksamheten. Den lagstift- ning som regeringen har föreslagit och som behandlas i riks- dagen har inte beslutats, än mindre trätt i kraft. finns ingen registerförfattning som särskilt tar sikte på den verksamhet som SOS Alarm bedriver och utredningen drar av detta slutsatsen att den personuppgiftsbehandling som sker inom SOS Alarm sker inom ramen för den lagstiftning som gäller dvs. personupp- giftslagen och patientdatalagen. Utredningens förslag innebär inte att nya typer av personuppgifter kommer att hanteras av den natio- s. 58 och 61. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete nella alarmeringsfunktionen jämfört med vad som gäller hos SOS Alarm , möjligen med undantag för utredningens förslag om uppgifter som ett hjälporgan behöver i situationer då dess personal riskerar att utsättas för våld och hot eller skadegörelse på sin ut- rustning (se avsnitt 15.5.7). Sådana uppgifter är dock som nämnts inte av personuppgiftskaraktär utan mer operativ information. Dessutom motverkas de integritetsrisker som ett ökat informations- utbyte skulle kunna medföra genom utredningens förslag om larm- behandlingssekretess (se avsnitt 15.5.3). Däremot kommer bland annat förslagen om en gemensam tek- nisk lösning i kapitel 13 att medföra att en större mängd person- uppgifter enklare kan behandlas och delas med fler aktörer än . Vad det kan betyda är en fråga som måste hanteras i den fortsatta beredningen av utredningens förslag. Utredningen kan inte se att det skulle finnas något uppenbart behov av en registerförfattning, men det måste slutligt avgöras i den fortsatta beredningen. Det kan dock sägas redan nu att det ankommer på den natio- nella alarmeringsfunktionen, liksom andra myndigheter och orga- nisationer, att säkerställa att personuppgifter behandlas i enlighet med dataskyddsförordningen. Det finns t.ex. krav på att data- skyddsombud utses för organisationer som hanterar en stor mängd personuppgifter, vissa begränsningar om hur personuppgifter får förvaras och bestämmelser som handlar om vilken typ av informa- tion den personuppgiftsansvarige ska lämna till den registrerade, bland annat lagringstid. Det kan i detta sammanhang också påpekas att den nationella alarmeringsfunktionen även kan komma att omfattas av annan lag- stiftning på personuppgiftsområdet, såsom t.ex. patientdatalagen i den del av verksamheten som utgör hälso- och sjukvård. Natur- ligtvis behöver den nationella alarmeringsfunktionen säkerställa att även den lagstiftningen efterlevs. Utredningen bedömer att det också bör utredas om, och i sådana fall hur, hjälporganens respektive registerförfattningar på- verkar informationsdelningen mellan dem och den nationella alarme- ringsfunktionen. Även detta kan göras först då det mer exakt har lagts fast vilket utbyte av uppgifter som kommer att ske mellan hjälporganen och den nationella alarmeringsfunktionen. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete 19.3.3Frågor som utredningen inte har haft att utreda Den nationella alarmeringsfunktionens behov när det gäller förmåga, skydd och säkerhet genom hela hotskalan Det har inte ankommit på utredningen att ta fram förslag för en nationell alarmeringsfunktions förmåga och skydd i hela hotskalan. Utredningen anser dock att det finns ett behov av en ambitions- höjning i jämförelse med de krav som ställs på SOS Alarm. Vilka krav som är rimliga och relevanta att ställa bör därför analy- seras vidare bland annat utifrån olika hotbilder. Åtgärder behöver föreslås och kostnader och finansiering för detta bedömas. Det handlar också om att samverkan mellan den nationella alarme- ringsfunktionen och Försvarsmakten kan behöva förstärkas, i jämförelse med hur samverkan ser ut mellan SOS Alarm och Försvarsmakten. Utredningen anser att en närmare analys bör ske gällande de krav på förmåga och skydd som bör ställas på den nationella alarmeringsfunktionen för hela hotskalan. Arbetet bör ske i samarbete med Försvarsmakten och MSB. På motsvarande sätt måste bedömningar av de krav på förmåga och skydd som behöver ställas på hjälporganens egna larm- och lednings- funktioner göras utifrån varje hjälporgans ansvar och skyldigheter. Utredningen har inte lämnat några förslag på vem som bör ansvara för en sådan närmare analys. Flera aktörer är möjliga, t.ex. MSB, Försvarsmakten eller FOI. Regeringen kan också välja att analysera frågan i form av en särskild utredning eller genom en Departements- skrivelse. Utredningen anser att regeringen bör ta ställning till detta i samband med den fortsatta beredningen av utredningens förslag. Ett nytt, tydligare system för information och varning till befolkningen behöver övervägas Det har inte ingått i utredningens uppdrag att se över vare sig VMA-systemet eller informationskanalen eller informationsnumret 113 13. Utredningen har därför inte heller lagt några förslag på t.ex. förnyad ansvars- eller uppgiftsfördelning gällande VMA-systemet som helhet eller för information och varning till befolkningen. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete Utredningen har dock under arbetets gång sett att de nämnda frågorna har en uppenbar koppling till den nationella alarmerings- funktionens uppdrag inom samhällets alarmeringstjänst. Utredningen har sett att det finns ett behov av att se över ansvars- och rollfördel- ningen i systemet för varning och information till befolkningen som helhet. I en sådan översyn bör ingå att pröva möjligheterna till samordning av , informationsnummer 113 13, andra informationskanaler och systemet för VMA. Den informa- tion som ska förmedlas är ibland likartad i de olika kanalerna och målgrupperna för informationen kan vara desamma eller över- lappande. Utifrån ett effektivitetsperspektiv är det önskvärt att dra nytta av eventuella möjligheter att nationellt samordna sådant som kompetens-, analys- och informationskapacitet. Utredningen anser därför i likhet med MSB att systemet för information och varning till hela befolkningen behöver övervägas och analyseras ur ett helhetsperspektiv, ur hela hotskalan och uti- från den pågående teknikutvecklingen. I en sådan analys bör också ingå att pröva om användningen av utomhussignal i samband med viktigt meddelande ska avvecklas. Vidare bör sådant som roller, ansvar, styrning och samordning med andra kanaler för informa- tion och varning till allmänheten ses över. Det är utredningens bedömning att Statskontoret bör få regeringens uppdrag att genom- föra analysen. Advanced Mobile Location (AML) Som nämnts tidigare anser utredningen att regeringen fortsatt bör verka för att underlätta positionering av nödställda och händelser genom utvidgad användning av så kallad Advanced Mobile Location (AML-teknik) inom ramen för arbetet med förslag till förordning om integritet och telekommunikation (ePrivacy).8 Förordningen ska gälla för tele- och inter- netoperatörer och som ska ersätta det nuvarande direktivet 2002/58/EG. Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete Frivilligorganisationerna och andra aktörer I avsnitt 4.6 har utredningen tagit upp att det utöver hjälporganen finns en mängd andra aktörer, inte minst frivilligorganisationer som arbetar nära hjälporganen. Utredningen har exemplifierat med , Missing people och andra ideella orga- nisationer med jourtelefon som Barnens rätt i samhället (), Jourhavande medmänniska och Mind. Det har inte ingått i utredningens uppdrag att lämna några närmare förslag om deras roll gentemot den nationella alarmeringsfunktionen. De ska inte formellt anslutas till den nationella alarmerings- funktionen. Det betyder inte att det att det är uteslutet att dessa övriga aktörer kommer att kunna anslutas. Utred- ningen har ansett att den nationella alarmeringsfunktion behöver ha ett uppdrag som tillåter och uppmuntrar interaktion med många olika aktörer och funktioner och inte enbart de traditionella blå- ljusaktörerna. Om, när och hur detta ska utvecklas och möjliggöras kan behöva utredas . Förutsättningar för personer som talar andra språk än svenska I avsnitt 7.2.7 har utredningen tagit upp frågan om förutsättningarna för personer som talar andra språk än svenska att kunna använda sig av nödnummer 112. Utredningen har inte haft i uppdrag att utreda eller belysa denna fråga särskilt, men ser att den kommer att behöva övervägas vidare i det fortsatta arbetet med att genomföra utred- ningens förslag. 19.3.4Frågor som regeringen behöver samordna med andra utredningars förslag I bilaga 5 har utredningen listat de utredningar som det funnits anled- ning att ha kontakt med i syfte att stämma av uppdraget, vid behov samordna arbetet och förslagen, och för att utbyta erfarenheter och kunskaper. Många utredningar har haft uppdrag som angränsat till utredningens uppdrag. Utredningarna har haft olika utrednings- tider och avlämnat sina förslag och en del av utredningarna kommer att vara klara först efter att utredningen av- Ikraftträdande, övergångsbestämmelser och behovet av fortsatt arbete slutat sitt arbete. Det finns därför enligt utredningens bedömning ett behov av att ta ett helhetsgrepp och samordna dessa utredningars förslag. Till detta kommer att det också givits en rad uppdrag till olika statliga myndigheter att ta fram underlag och lämna förslag i frågor som har en nära anknytning till utredningens arbete. Det rör inte minst de uppdrag om en säker kommunika- tionslösning för aktörer inom allmän ordning, säkerhet och hälsa som regeringen lämnat i flera omgångar till olika utredningar och myndigheter för utredningens arbete. I kapitel 1 har utredningen lämnat två alternativa förslag till en ny alarmeringslag, ett för det fall att den nationella alarmerings- funktionen ska bedrivas i myndighetsform (Alternativ 1) och ett för det fall att bolagsformen väljs (Alternativ 2). De två alternativa lagförslagen överensstämmer dock till stora delar. Det enda som skiljer alternativen åt är regleringen av sekre- tess respektive tystnadsplikt och tidpunkten för ikraftträdande. För att underlätta läsningen har författningskommentaren disponerats på följande sätt. En fullständig författningskommentar lämnas avseende Alternativ 1. De bestämmelser som avviker i Alternativ 2 kommenteras därefter särskilt, med en upplysning om vilken eller vilka bestämmelser de ersätter i Alternativ 1. 20.1.1Alternativ 1 – Myndighet Lagen är ny. Lagen ersätter lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler. Syftet med denna lag är att säkerställa en effektiv och ändamålsenlig samordning av samhällets alarmeringstjänst så att nödställda kan få snabba, säkra och effektiva hjälpinsatser. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen anger syftet med lagen. Begreppet samhällets alarme- ringstjänst definieras i 3 §. Paragrafen ersätter 1 § lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler. För ändamål som avses i 1 § ska det finnas en nationell alarmerings- funktion. Regeringen bestämmer närmare vilket organ som ska ansvara för funktionen och den regionala indelningen av funktionen. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1.