sou · H5B367 · 2018-01-01 00:00:00 — Ideologisk polari- sering kan uppstå i ett komplext samspel mellan olika externa faktorer, som ökad invandring och ekonomisk kris, och i ett partisystem där populistiska partier och alternativ växer fram och framhäver externa faktorer som ett hot mot den egna gruppen. I det här kapitlet lägger vi framför allt fokus på just upplevelser av hot och diskuterar hur det kan påverka övertygelser och beteenden i en mer polariserad riktning. Vi antar en kombination av socialpsykologisk och statsvetenskaplig teori för att nå en ny och mer komplett teoretisk förklaringsmodell. Vår utgångspunkt är att beskriva vad som påverkar politisk polarisering, främst med avseende på högerpopulistiska attityder och beteenden. Polarisering innebär att åsikter och beteenden blir mer extrema, vilket därmed kan ha betydelse för våldsbejakande grupper (Borum, 2010). Globaliseringens betydelse, och invandringen framför allt, har nått historiska nivåer med avseende på hur modern politik utformas. Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering Populistiska partier och politiska kandidater över hela har fått stort stöd för sin politik som till stor del går ut på främlings- fientlighet och att motsätta sig globalisering. röstade Stor- medborgare fram ett beslut att lämna EU, till stor del på grund av frågor kring invandring (Hobolt, 2016). Även i har främlingsfientliga grupper högt stöd och präglades av en våg av bränder på flyktingboenden i samband med den så kallade flyktingkrisen. Det här kapitlet avser att utifrån den utmaning som globalisering och invandring ställer på västeuropeiska länder förklara hur detta kan påverka populism och främlingsfientlighet i en riktning som kan leda till våldshandlingar och hatbrott. Politisk polarisering kan kortfattat beskrivas som en ökad distans mellan grupper av medborgare, partier och politiker, och karaktärise- ras av djupa meningsskiljaktigheter. Detta kan i sin tur leda till svårigheter att forma handlingskraftiga regeringar och skapa poli- tiska ”dödlägen”, där den demokratiska beslutsprocessen hämmas. Detta i sin tur kan leda till ett ökat politiskt missnöje och ökat spel- rum för populistiska krafter. Politisk polarisering i sig är inte att lik- ställa med våldsbejakande extremism, men polariseringen kan lägga den grund som förser antidemokratiska och främlingsfientliga grup- per med de samhälleliga förutsättningar som ger dem möjlighet att växa och verka. Polarisering kan leda till olika typer av beteenden, där radikalisering och politiskt våld är en av dessa typer. Att rösta på invandringskritiska partier och att protestera är andra typer av be- teenden som kan vara ett resultat av polarisering i samhället. Även andra faktorer som individers grupptillhörighet kan här spela in och påverka vilken typ av beteende som polariseringen leder till. I det här kapitlet beskriver vi den tidigare forskning som vi knyter an till, presenterar de kunskapsluckor vi har identifierat inom littera- turen, beskriver ett teoretiskt ramverk som kopplar ihop olika externa utmaningar för demokratiska system med individers upp- fattningar, känslor och attityder, samt diskuterar hur polarisering kan leda till politiskt våld i vissa sammanhang. Vi avslutar med en kort diskussion av olika förslag på möjliga forskningssatsningar på området. Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering Politisk-psykologisk forskning om radikalisering och våldsam extremism forskning om terroristprofiler och dynamiska radikaliseringsprocesser Samhälls- och beteendevetenskapen har relativt länge intresserat sig för radikalisering och terrorism. har vi be- vittnat upprepade terrorattacker, och våldsam extremism och radika- lisering tycks öka (Borum, 2004). Trots försök att ”spränga” terror- grupper genom att avlägsna deras ledare, som till exempel , tycks många terrorgrupper leva vidare. Flera forskare har pekat på att ett annat angreppssätt krävs för att motverka radikalisering – ett angreppssätt där fokus inte ligger på ledaren eller att ”spränga” terror- gruppen. Radikalisering till våldsam extremism måste i stället förstås som en process där ”vanliga” människor kan komma att anamma en mer extremistisk inriktning och till och med ta till våld. Detta innebär också att de kan komma att uppfatta våld som en lämplig åtgärd för att uppnå ett visst syfte (Kruglanski & , 2014). Tidiga ansatser att försöka förklara varför vissa individer engagerar sig i våld och terrorism, ofta rationaliserade utifrån politisk eller religiös uppfattning, har framför allt fokuserat på individuella för- klaringar. Utgångspunkten har varit att de individer som utför vålds- dåd på detta sätt, framför allt riktat mot civila, måste lida av någon form av mental ”abnormalitet” (, Jongman & , 1988; Borum, 2010). Dessa tankar har lett till ett stort antal försök att pro- filera terrorister. Men trots flera decennier av sådant arbete har forsk- ningen ännu inte lyckats etablera en meningsfull ”terroristprofil” (Borum, 2004; Horgan, 2008). En slutsats utifrån den här typen av forskning är att ett fokus på individen som psykiskt störd är miss- visande. Den samtida samhällsforskningen har i stället antagit en be- tydligt mer dynamisk hållning till radikalisering. Radikalisering upp- fattas av de flesta inom forskarsamhället numera som en process där en individ förflyttar sig i en mer och mer icke-normativ riktning. Det innebär visserligen att vad som anses vara radikalt är något som kan komma att förändras och rum (, 2016). Det finns flera förslag på definitioner av radikalisering. Kruglanski och (2014) skriver att radikalisering är en process där en individ ändrar sig för att stödja eller anta radikala medel för att adres- sera ett specifikt problem eller mål (s. 379, egen översättning). Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering definieras radikala medel som de sätt som leder till uppfyllelse av något specifikt mål men på grav bekostnad av andra mål, som till ex- empel hälsa och säkerhet. En annan definition ges av forskarna (2008) som skriver att radikali- sering är ”ökande extremitet i övertygelser, känslor och beteenden i riktningar som ökar rättfärdigandet av våld mellan grupper och kräver uppoffringar för den egna gruppens försvar” (s. 416, egen översätt- ning). Även i den här definitionen läggs fokus på radikalisering som en process. Värt att notera är att ingen av dessa definitioner innehåller några värderingar eller antaganden om vilken den ideologiska grunden är, eller om vad som anses vara radikalt eller inte. Ytterligare en viktig notis är att när det gäller McCauley och Moskalenkos definition ses radikalisering inte bara i termer av beteende, utan även i termer av övertygelser och känslor. Radikalisering av beteenden är förstås det som är viktigast att stävja ur en praktisk synvinkel, men ett beteende föregås ofta av övertygelser och känslor, även om det inte alltid är fallet. I relation till detta har det visat sig att aktivister som är mer aktiva också är de som sannolikt har starkare övertygelser och känslor (, , Polletta, 2001; Flum, 2004). Om radikalisering ska kunna motverkas är det därför viktigt att även fokusera på radika- lisering av övertygelser och känslor. Det är viktigt att notera här att radikala åsikter och beteenden inte alltid är av ondo, utan även kan bidra till en hälsosam samhällsutveckling. Som exempel kan nämnas kvinnors kamp för rösträtt, något som när det utspelades av många ansågs som radikalt, men som givetvis är positivt i meningen att det ledde till ökad demokratisering. Nyare forskning har därför fokuserat på radikalisering som en komplex och dynamisk process. I stället för att studera psykopatolo- giska personlighetsdrag har forskningen lagt mycket fokus på att identifiera faktorer som kan ”putta” individer i en radikal riktning. Många av dessa faktorer grundar sig i fundamentala, mänskliga meka- nismer. (2010) tar exempelvis upp uppfattad orättvisa eller förnedring, behov av identitet och behov av tillhörighet som viktiga faktorer. Det finns ingen teori som kan ge till- förlitliga svar när det gäller hur en individ radikaliseras som är giltig för alla fall. Det betyder dock inte att det är meningslöst att försöka förstå radikaliseringsprocessen och försöka hitta vissa gemensamma nämnare. Även om våldsamma extremistiska ideologier kan vara vitt Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering skilda till innehåll, kan det finnas gemensamma mönster av mekanis- mer inom olika ideologier (Borum, 2010; , 2006). Trots att artiklar relaterade till radikalisering ökat markant i an- tal , är den systematiska empiriska forskningen inom det politisk-psykologiska området sparsam (Borum, 2010). Det mesta av den tillgängliga forskningen bygger på biografier och intervjuer med terrorister (, 2010). Något som studerats i mindre ut- sträckning är vilka samhälleliga och politiska faktorer som kan sam- verka med mer personlighetmässiga faktorer och tillsammans ut- göra en sorts sårbarhet hos enskilda individer att anta mer extrema åsikter och kanske till och med leda till mer extrema handlingar. Psykologiska förklaringsmodeller med fokus på radikalisering Det har tagits fram ett flertal modeller för hur en radikaliseringsprocess kan se ut. Nedan redogör vi för de mest framstående inom det politisk-psykologiska fältet. Viktigt att notera är att det inte antas någon linjär trend i någon av modellerna utan att vägen till radikalisering är dynamisk och kan börja på olika sätt. Modellerna bör därför mer ses som vilka ”ingredienser” som tycks vara viktiga för att kunna förstå varför en viss individ eller en grupp radikaliseras. I sin översikt ”Understanding terrorist psychology”, tar (2010) upp fyra egenskaper som han menar är gemensamma för olika extrema ideologier. Den första är polarisering. Kärnan i polariseringen är en syn på ”vi” mot ”dem”. Detta är något som vi tar upp senare i det här kapitlet och diskuterar som en konflikt mellan den egna gruppen och andra grupper. Den andra egenskapen handlar om absolutism. Här menar att de övertygelser som hålls av den egna gruppen ses som sanning i en absolut mening, ibland understödda av en ”helig” auktoritet. Detta motverkar ifrågasättande och kritiskt tänkande. Det leder också till en syn på ”vi” mot ”dem” som en tävlan mellan det goda och det onda. Den tredje egenskapen handlar om ett fokus på hot. Yttre hot skapar enighet inom gruppen och ledare påminner därför ständigt sina följare att ”vi” är utsatta för risk och under hot av ”dem”. Eftersom ”vi” ses som gott och rätt i en absolut mening leder detta inte bara till intern anpassning efter den egna gruppens normer, och enighet inom gruppen, utan också till Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering Den fjärde egenskapen handlar om hat. Hat ger energi till våldshandlingar och gör det lättare att överskrida vissa av de moraliska gränser som människor naturligt har. Ett exempel på detta är ”avhumanisering” – tendensen att se andra grupper än egna som icke-mänskliga. Detta eroderar de sociala och psykologiska barriärerna att engagera sig i våld som individen uppfattar som ”rätt- färdigat”. Om en annan grupp ses som icke-mänsklig blir det alltså lättare att utöva våld mot medlemmar ur den gruppen. Även Kruglanski och (2014) presenterar en modell av radikaliseringsprocessen som består av tre faktorer: individfaktorer, kulturella faktorer och sociala faktorer. Individfaktorer kan innefatta sådant som upplevd orättvisa eller risk att förlora social status, men även möjlighet att uppnå social status. De benämner dessa faktorer som ”sökandet efter meningsfullhet” (”the quest for significance”) (p. Dessa individfaktorer, eller ”sökandet efter meningsfull- het”, representerar det fundamentala mänskliga behovet att vara någon, att vara betydelsefull, att vara respekterad, värdefull och att ha självförtroende. Motivationen att uppnå mening är inte ständigt närvarade, utan uppstår vid aktivering och kan då påverka beteen- det. Exempel på aktivering är den förlust av meningsfullhet som kan uppstå vid exempelvis förorättande eller skam. Detta behöver inte vara riktat mot individen själv utan som medlem i olika sociala grupper kan individens gruppidentitet utsättas för förnedring eller förlust av social status, vilket aktiverar sökandet efter menings- fullhet (Kruglanski & , 2014). Gruppmedlemskap är fundamentalt för människor, vilket gör att hot mot den egna gruppen kan ha stor effekt på individers beteende (Tajfel & , 1986). En annan viktig aspekt här är att det inte nödvändigtvis behöver existera ett verkligt hot, eller att något fak- tiskt har inträffat som har skadat personens självbild eller grupp- identitet. Det kan räcka med att gruppen eller identiteten uppfattas vara under någon form av hot (Kruglanski & , 2014). Detta liknar därmed vad Borum kallar ”fokus på hot”. Kruglanski och (2014) menar att handling kan motiveras av att utebliven handling skulle kunna leda till känslor av förlorad meningsfullhet. Därför agerar människor på de sätt som de uppfattar kan hindra dessa känslor från att uppstå. Ett exempel är att delta i våldshand- lingar för att uteblivande från dessa kan leda till att personen inte Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering blir accepterad och uppskattad av den egna gruppen. Det finns med andra ord en stark känslomässig drivkraft. En annan faktor i Kruglanskis och modell handlar om ideologier. När sökandet efter meningsfullhet har aktiverats kan en individ välja olika vägar för att uppnå en känsla av meningsfullhet igen. De vägar som väljs är de som existerar i individens kulturella sammanhang. Individen anpassar sig därmed till de gruppnormer som existerar i vederbörandes direkta närhet. Detta gör att våldsam extremism är en tänkbar väg att gå om det presenteras som ett socialt accepterat alternativ för att uppnå meningsfullhet i den sociala kon- text individen befinner sig. När en grupp är under hot (ett verkligt eller uppfattat sådant) definierar en våldsbejakande ideologi grup- pens försvar som den främsta uppgiften, vilken belönas med ära (Zartman & Anstey, 2012). Hotet kan vara verkligt, men det kan också bara grunda sig i att en annan grupp pekas ut som skyldig till olika problem som den egna gruppen upplever – det vill säga att använda en ”syndabock” (Staub, 1989; Tajfel, 1981). Den här typen av syndabockstänkande tycks framför allt anammas av högerextre- mister, där främst utländska kulturella grupper anklagas för att orsaka kollektivt lidande och där våld mot dessa grupper därför ses som rättfärdigat. Rättfärdigandet av våld uppnås ofta genom seman- tik. Genom avhumanisering, till exempel genom att benämna ”dem” som råttor eller parasiter, tas mänskliga egenskaper bort och våld blir lättare att utföra om det inte är gentemot någon som uppfattas som en människa (Castano & Giner-Sorolla, 2006). Andra strategier innefattar att presentera ”dem” som grupper som är destruktiva för samhället – som mördare, tjuvar och psykopater (Bar-Tal, 1990). Det viktiga här är att gruppen definierar hur ett problem ser ut och därmed de övertygelser som en enskild individ anammar. Till exem- pel ser aktivister mot fattigdom orsaken till fattigdom som annor- lunda än icke-aktivister (, 1999). Vad som är ett problem och vad det rotar sig i bestäms utifrån ideologin. Den sista faktorn är den sociala processen och gruppdynamiken. Ideologi är en delad verklighet som bekräftas genom social konsen- sus. Människor anammar de ideologier som är förankrade i delade gruppövertygelser. Därmed blir förpliktelser till en ideologi fostrade genom grupptryck gentemot individen av de andra i hens omgivning som anammat ideologin. Det innebär att individer som är känsliga för socialt tryck antagligen har lättare att anpassa sig till en radikal grupp. Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering I linje med det har det visat sig att bland de mest radikala, självmords- bombare, tycks också återfinnas de personer som är mest benägna att anpassa sig för socialt tryck (Merari et al. Vidare visar viss forskning att unga muslimer i som upplever en identitets- kris har lättare att anpassa sig till en radikal ideologi om denna kan förse dem med en gruppidentitet (Kruglanski & , 2014). Även sociologen lyfter att högerextremismen ofta anspelar på en förlorad identitet som vit man (Kimmel, 2013). Nätverk och kontakter som görs inom högerextrema organisationer anses som kritiska när det gäller acceleration av förpliktelser till organisationen och möjlighet att stiga i graderna inom organisatio- nen (Kruglanski & , 2014). Även McCauley och Moskalenko (2008) beskriver vikten av gruppens normer och grupptryck för radi- kalisering. De menar att avvikelser från gruppens normer kan leda till sociala sanktioner och att önskat beteende utifrån gruppens normer belönas med uppskattning. På detta sätt gör gruppen att våldshand- lingar kan uppfattas som något rationellt från individens sida, om dessa presenteras som en önskvärd norm. McCauley och Moskalenko (2008) presenterar en modell som de kallar för ”pyramid-modellen”. Botten av pyramiden utgörs av alla de människor som sympatiserar med en radikal grupps värderingar, men som inte agerar, och i toppen av pyramiden återfinns de få extremister som agerar våldsamt (McCauley, 2006). McCauley och Moskalenko skiljer på tre olika typer av radikalisering; individ, grupp, och samhälle. Individer radikaliseras genom missnöje som uppstår ur att uppfattas som missgynnad på något sätt, antingen gentemot individen själv, eller hens grupp, men även genom kärlek till den egna gruppen. Detta är alltså väldigt likt det som Kruglanski och (2014) kallar för förlust av meningsfullhet, och som även tas upp av Borum (2010). När McCauley och Moskalenko diskuterar gruppradikalisering utgår de framför allt från tankar om polarisering i likhet med Borum (2010). När en grupp främmande människor diskuterar politiska frågor uppstår konsekvent två effekter; dels blir gruppen mer homo- gen i sin ståndpunkt, dels blir ståndpunkten mer extrem (, 1986). Att grupper ofta antar mer extrema hållningar än enskilda individer är ett fenomen som kallas för grupp-polarisering eller ”risky shift”. Interaktioner med andra som har liknande utgångspunkt som en individ själv har leder därmed till än mer extrema åsikter och över- tygelser. Detta i sin tur kan leda till att gruppen isolerar sig, vilket i Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering sig är en risk för att gruppen ska bli mer radikaliserad. I relation till att gruppen isolerar sig uppstår ofta en känsla av att vara under hot, vilket leder till starkt socialt tryck inom gruppen att vara eniga och en villighet att offra sig för gruppen. Massradikalisering kan uppstå i konflikt med andra grupper och mekanismerna är då desamma som vid gruppradikalisering, det vill säga ett hot utifrån leder till stark sammanhållning och enighet inom den egna gruppen, avvikande bestraffas och gruppnormer idealiseras (Duckitt & , 2003). I större grupper ersätts gruppens sammanhållning med identifikation, patriotism och nationalism (McCauley & Moskalenko, 2008). I konflikter med andra grupper radikaliseras uppfattningen om medlemmarna i dessa andra grupper och de blir mer och mer negativa. Detta kan slutligen leda till av- humanisering som vi tagit upp tidigare. McCauley och Moskalenko betonar att många vägar till radikalisering handlar om reaktioner på något yttre. Detta är viktigt att notera eftersom mycket av forsk- ningen tenderar att handla om individer, och i mindre utsträckning om vilken situation individen befinner sig i, eller uppfattar sig befinna sig i. Om vi ska kunna förstå radikalisering och våldsbejakande extre- mism, måste vi också förstå vad människors upplevelser grundar sig i. Att vara missgynnad och att känna sig missgynnad är inte samma sak, men eftersom känslor och upplevelser är avgörande för människors uppfattningar och agerande är det snarare dessa vi bör lägga fokus på. Forskare inom terroristfältet är eniga om att det saknas studier som är systematiska och rigorösa (, 1988; , 2001; Horgan, 2005; Victoroff, 2005; Victoroff & Kruglanski, 2009; Borum, 2010). Ett stort problem är att merparten av forskningen inte är baserad på empiri eller data. (2001) gjorde en översikt av till- gänglig litteratur inom fältet och fann att av forsk- ningsartiklarna som publicerades var baserade på data. Borum (2010) menar att det saknas beteendevetenskaplig forskning om radikaliseringsprocessen. Han menar att det är något som kan bidra till en empiriskt baserad psykologi för att motverka terrorism. Vi har ovan redogjort för några av de främsta teorierna inom den politiska psykologin och samhällsvetenskapen mer generellt när det gäller radikaliseringsprocessen. Även om de presenteras som separata modeller och har vissa olikheter, kan vi även notera en del över- gripande likheter. Exempelvis är ett uppfattat eller upplevt hot mot Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering sig själv eller ens grupp närvarande i alla modeller. Gruppnormer och socialt tryck eller påverkan finns också som en ingrediens i samtliga modeller, liksom vikten av gruppidentifikation eller kärlek till den egna gruppen. Existensen av en eller flera andra grupper är också en nödvändig faktor. Även känslor, eller emotionella aspekter, finns med i samtliga modeller. I botten finns det grundläggande mänskliga behovet av att vara meningsfull, värdefull, viktig och uppskattad även om det inte är lika starkt betonat i alla modeller. Nedan avser vi att sätta in dessa faktorer i den nuvarande poli- tiska kontexten i och utifrån detta presentera vad vi anser saknas inom den här forskningen samt ge förslag på hur syste- matiska studier på området skulle kunna genomföras. Vi integrerar de tankar som lyfts fram i den generella teoretiska översikten med andra teorier inom socialpsykologi och statsvetenskap för att presentera en ny modell över hur polarisering kan leda till vålds- bejakande extremism. Ett teoretiskt ramverk om polarisering och radikalisering Yttre hot och förekomsten av en annan grupp är något som återfinns i de modeller vi presenterat ovan. Utifrån det kan globalisering och ”massinvandring” uppfattas som ett hot mot den egna gruppen. Vi menar att det fortfarande saknas systematiska empiriska studier som undersöker hur globalisering och invandring kan uppfattas som hot- fullt och hur detta påverkar individens attityder och beteende. För att tydliggöra dessa kunskapsluckor har vi tagit fram ett teoretiskt ram- verk som beskrivs i figur 7.1. Vi diskuterar här detta teoretiska ram- verk, vilket vi anser vara prioriterat att testa empiriskt. Huvudfokus ligger på att presentera modellen vad gäller orsaker till polarisering, men vi diskuterar även tänkbara effekter av polarisering, och tecknar i vår teoretiska modell tre beteenden som kan påverkas av polarisering: (1)Röstningsbeteende, (2) Protestbeteende och (3) Politiskt våld. Modellen är anpassad efter den aktuella politiska kontexten med växande högerpopulism. Vi utgår dock från att modellen har en generell applicerbarhet där olika politiska ideologier eller religioner kan sättas in med vissa modifikationer. Det är exempelvis antagligen Radikaliseringens politiska psykologi – betydelsen av hot och polarisering andra sociala identiteter som är betydelsefulla om modellen anpassas efter en vänsterorienterad ideologi. I stort utgår vi dock från samma uppfattning som Kruglanski och (2014) presenterar, näm- ligen att mekanismen för radikalisering kan se likadan ut, även om innehållet i ideologin eller religionen kan skilja sig otroligt mycket. För att förstå hur globalisering och invandring kan uppfattas hot- fullt använder vi teorin om hot mellan grupper (”Intergroup threat theory”), utformad av socialpsykologen och kollegor (2009).