sou · H6B354 · 2018-06-20 00:00:00 — Det innebär också att Beredskabsstyrelsen på ett effektivare sätt kan medverka i utvecklingen av räddningstjänsten. Man såg också att det i samband med etableringen av de nya organisationerna fanns ett stort fokus på att både upprätthålla en god beredskap och på andra uppgifter. An- talet brandstationer är i stort sett detsamma i den nya strukturen och rationaliseringar har i huvudsak genomförts i ledningsfunktioner, administration, planering m.m. är en angelägenhet i 426 kom- muner. bedrivs i cirka 300 brannvesen, motsva- rande kommunala räddningstjänster. Justitie- och beredskapsdeparte- mentet (JD) har en särskild samordningsroll som ska tillförsäkra en koordinerad och enhetlig nationell beredskap. Exempel på denna roll är utarbeta övergripande riktlinjer, ta initiativ till övningar, nationella planverk, genomföra tillsyn med departementen samt skapa arenor för erfarenhetsöverföring och utveckling. På nationell nivå leds arbetet av Direktoratet for samfunnssikker- het og beredskap (DSB) som är en enhet under JD. DSB ansvarar för samhällets säkerhet som innebär nationell, regional och lokal säker- het och beredskap, industrisäkerhet, farliga ämnen samt produkt- och brukarsäkerhet. DSB ska ha en överblick över samhällets risker och sårbarhet samt vara pådrivande i arbetet med att förebygga olyckor, kriser och oönskade händelser samt sörja för en god beredskap och en effektiv olycks- och krishantering. DSB utövar tillsyn över de kommunala räddningstjänsterna. På regional nivå verkar fylkesman- nen (motsvarande landshövdingen) och har bl.a. uppgiften att ko- ordinera och samordna arbetet vid en krissituation. JD och DSB utövar tillsyn och ger stöd till räddningstjänsten. Den skadeavhjäl- pande verksamheten kan utföras av privat entreprenör och sådana exempel finns. Räddningstjänsterna ska genomföra informations- och motivations- insatser, brandtillsyn, olycksförebyggande uppgifter vid användande och transport av farliga ämnen, vara insatsstyrka vid brand och andra olyckor som är beskrivna i kommunens riskanalys, kunna göra insats till havs samt ansvara för sotning. Brann- og eksplosjonsvernloven är motsvarigheten till lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO), och dessutom finns regelverk för både den förebyggande och skade- avhjälpande verksamheten. Räddningspersonalen tjänstgör i heltids- och deltidssystem, 3 500 på heltid och 9 000 på deltid. Utbildningen sker i regi av och består av kortare kurser för heltids- och deltids- anställda. Utbildningen sker på ”hemmaplan”, på internet och på skola. I bestämmelser finns reglerat vilken beredskapsform och lednings- form (brandchef) kommunen ska ha utifrån kommunens storlek. Man har även reglerat nödvändig förebygganderesurs i förhållande till kommunstorlek. För ledning av själva räddningsinsatsen finns en nationell modell ”Veileder om enhetlig ledelsessystem ()”. I denna beskrivs hur in- satsen byggs upp, organisation, vilken nomenklatur som gäller m.m. Polisen ansvarar för den övergripande ledningen vid olyckor, och därmed för hur samverkan mellan olika myndigheter ska genomföras. Samverkan är välorganiserad i med både offentliga och frivil- liga aktörer. Sådana exempel är Sivilforsvaret, , FORF – Fri- villige organisasjoners redningsfaglige forum, RS – Redningsselskapet och NOFO – Norsk Oljevernforening For Operatørselskap. Det pågår ett utredningsarbete i om en regionalisering av rädd- ningstjänsten som bygger på de 18 fylkena (län/landsting). Den styrande lagstiftningen för räddningstjänst och förebyggande verksamhet är räddningslagen. På nationell nivå finns avdelningen för räddningstjänst på inrikesministeriet. De har det övergripande ansva- ret för täckning och kvalitet på räddningstjänsten. På regional nivå finns sex regionalförvaltningsverk, motsvarande länsstyrelser som har överblick på denna nivå. På lokal nivå så ansvarar kommunerna för räddningsväsendet i f.n. 22 räddningsområden genom s.k. räddnings- verk, motsvarande kommunalförbund. Räddningsområdets kommu- ner ska ha ett avtal om ordnande av räddningsväsendet. Staten har bestämt dessa regioner och kan också ändra indelningen. ska leda, styra och utöva tillsyn över räddnings- väsendet samt tillgången till och nivån på dess tjänster. Inrikesministe- riet ska svara för räddningsväsendets förberedelser och organisering i hela landet, samordna de olika ministeriernas och ansvarsområdenas verksamhet inom räddningsväsendet och dess utveckling samt sköta andra uppgifter. ska övervaka räddnings- väsendet samt tillgången till och nivån på räddningsväsendets tjäns- ter inom sitt verksamhetsområde och om resurser och förmåga är adekvat. Det har sanktionsrätt vid de tillfällen regionen inte rättar sig. Ett förbud eller ett föreläggande som meddelats kan förenas med vite eller hot om att den åtgärd som inte utförts vidtas. De övervakar även upprättandet av katastrofplanering och övningar. Regionförvalt- ningsverket ska dessutom stödja inrikesministeriet vid utförandet av sina uppgifter. är ansvarig för råd, utbildningar och anvis- ningar inom sitt område som syftar till att förebygga, förbereda och agera vid bränder och andra olyckor. Man är också ansvarig för till- syn, varning och informationsinsatser. kan också genomföra sjukvårdsinsatser om avtal finns med sjukvårdshuvud- mannen. 18 av 22 regioner gör detta. De ska också stödja kommunerna i planering av åtgärder vid kriser och olyckor. Kommunerna har generellt ansvar för finansieringen av räddnings- regionerna men kan få stöd av staten för vissa utgifter. Staten är an- svarig för utbildningen av räddningspersonal samt för skogsbrand- flyg och -bevakning. Räddningspersonalen består av heltidsanställda, deltidsanställda och frivilliga. Cirka 3 800 är heltidsanställda och 4 300 deltidsanställda. Staten utbildar heltidspersonal på alla nivåer på en skola i medan regionen har ansvar för utbildning av deltidspersonal och andra. Även andra skolor kan få finnas efter godkännande av inrikesmini- steriet. Räddningsbefälet från regionen där olyckan inträffat leder rädd- ningsinsatsen och det är räddningsregionen som har det övergripande och koordinerande ansvaret när flera myndigheter eller andra aktörer är inblandade. Normalt leds insatsen från skadeplatsen men i vissa regioner finns bemannade räddnings- eller ledningscentraler. Inrikes- ministeriets räddningsmyndighet har rätt att ge order om räddnings- verksamheten och att bestämma något annat om räddningsledaren och dennes område. Det regleras i räddningslagen: Om myndigheter från flera ansvarsområden deltar i räddningsverksam- heten, är räddningsledaren allmän ledare. Den allmänna ledaren ansvarar för uppdateringen av lägesbilden och för samordningen av verksam- heten. Enheterna från olika ansvarsområden handlar under egen ledning så att deras åtgärder bildar en helhet som främjar en effektiv bekämp- ning av följderna av olyckan eller situationen. Den allmänna ledaren kan till sin hjälp bilda en ledningsgrupp bestående av företrädare för myn- digheter, inrättningar och frivilliga enheter som deltar i verksamheten. Ledaren kan också tillkalla experter. Alla räddningsregionerna är skyldiga att hjälpa varandra och ska göra planer för sådant samarbete. Statliga och kommunala myndigheter och bolag har skyldighet att medverka vid räddningsinsatser och ska planlägga för sådan medverkan. Enskilda personer har skyldighet att medverka på räddningsbefälets anmodan. Frivilliga och frivilliga orga- nisationer ska uppmuntras att delta i olika förebyggande, utbildande och skadeavhjälpande aktiviteter. pågår stora reformer i , inklusive en regional- reform. Detta är det största reformpaketet någonsin i . Målet är att överföra hälso- och sjukvården och andra kommunala ange- lägenheter från kommunerna till 18 landskap . Även ansvaret för räddningstjänsten ska föras över till nya regioner. Reger- ingens förslag innebär att räddningstjänsten och akutsjukvården ska organiseras i 18 landskap. Det finns 45 räddningstjänstorganisationer, Fire and (), i . Dessa organisationer omfattar flera kommuner och kan liknas vid kommunalförbund med ett lokalt an- svar. Storleken varierar från 500 000 invånare till 10 miljoner, med en sorts medelvärde på 1,5–2 miljoner invånare. Verksamheten re- gleras i Fire and Act 2004, Regulatory Reform (Fire Safety) Order 2005 och Civil Contingencies Act 2004. Räddnings- tjänsten har bedrivits i regioner. Dessa leds och styrs av kommunerna och verksamheten genomförs i nära samarbete med respektive kommun. Erfarenheten är att betydligt högre kvalitet och samordning har åstadkommits. satsar mycket på förebyggande verksamhet och arbetar tillsammans med kommunerna utifrån lokala risker och behov. Utryckningspersonal genomför före- byggandearbete i skolor, bostäder och på företag under sin bered- skapstid. Det finns olika styrformer men alla bygger på att varje kommun utser lokala politiker till ett gemensamt forum. Ett exempel är där FRS är en del av flera verksamhetsområden som t.ex. skola och hälsa, ett annat är Combined Fire Authority där varje kommun utser politiker till en särskild styrelse för enbart FRS. Rädd- ningstjänsten finansieras både med statliga bidrag och kommunal- skatt. (Home Office) är ansvarigt för samordning av statens uppgifter. Inrikesministern ska fastställa ett nationellt ramverk för FRS med bl.a. prioriteringar och mål för de regionala myndig- heterna (styrelserna) och ge råd och vägledning till dessa. En särskild ”Chief Fire and Rescue Adviser (CFRA)” är anställd av ministeriet för denna samordning och för strategisk rådgivning till politiker, tjänstemän och FRS om struktur, organisation och verksamhet. Granskningen av räddningstjänsten genomfördes med egenkontroller och kollegieutvärderingar samt i enstaka fall av CFRA. gavs Her Majesty’s Inspectorate of Constabulary and () i uppdrag att utöva tillsyn över räddningstjänsten. HMICFRS ska granska och rapportera om både yttre och inre effektivitet samt ledarskap och dessutom stödja för- bättringar och utveckling. HMICFRS är en egen myndighet och man är oberoende av ministerier, polisen och räddningstjänsten. Man rap- porterar till inrikesministern och parlamentet och kan kallas till kom- mittéer och utskott för att redovisa sina resultat. genomför insatser vid alla typer av olyckor, ut- för brandskyddsinspektioner, kommunsäkerhetsarbete (inkl. skol- utbildningar, hembesök, utbildning) och allmänt resiliensarbete. Räddningspersonalen kan tjänstgöra på heltid, deltid eller vara fri- villiga men är alltid anställd av räddningstjänsten i sitt uppdrag. All utbildning sker normalt inom respektive FRS och erbjuder såväl grundläggande utbildningar som fortbildning för befäl och chefer. Vanligtvis sker all karriärutveckling internt men även karriärutveckling och rekrytering av de med akademisk utbildning förekommer. I tillämpas ett nationellt ledningssystem, () som alla FRS förhåller sig till. Vid större insatser och där flera aktörer måste samverka används ett vedertaget system som heter Gold-Silver-Bronze. Systemet innebär att alla del- tagande organisationer har en egen ledningsorganisation som utgår från den egna myndighetens uppdrag. På vissa nivåer kallas myndig- hetens roll för Gold Commander, Silver Commander eller Bronze Commander med tillägget Fire, etc. vilket innebär att ”rätt” funktioner kan samverka vid gemensamma och större insatser. Polisen har den samordnande rollen vid gemensamma insatser. antagna lagändringar gör det obligatoriskt för FRS att sam- verka med andra myndigheter, i huvudsak polis och sjukvård. lag gör det även möjligt för polismyndigheten att vara ansvarig för FRS-verksamheten och några få FRS utnyttjar denna möjlighet. Ett exempel är Cornwall som har trippelservice, sambrukade stationer och gemensamma ledningscentraler. Några skillnader i förhållande till •Utöver klarläggande av skyldigheter och ansvar så innehåller Fire and Act också en föreskrift om Fire and Framework. Detta ramverk tas fram av Home Office och klarlägger regeringens förväntningar och krav på räddningstjänsten. Inrikesministern ska följa upp dokumentet och rapporterar vart- annat år om hur dokumentet åtföljs. så genomförs en genomgripande revidering av ramverket för att ta hänsyn till de förändringar som kommer att ske i FRS till följd av the Fire Reform Programme. Kommande ramverk föreslås innehålla uppdraget att –identifiera och bedöma alla risker för brand och olyckor i sitt område, –genomföra relevanta förebyggande och skyddande aktiviteter samt genomföra insatser vid bränder och olyckor, –samverka med andra myndigheter och lokala och nationella partners för att öka den inre och yttre effektiviteten i service- uppdraget, –vara ansvariga inför kommunerna för den levererade servicen, samt –rekrytera och utveckla personal som är kunnig, flexibel, jäm- ställd och mångfaldig. •En särskild ”Chief Fire and Rescue Adviser (CFRA)” är anställd av ministeriet för samordning och för strategisk rådgivning till politiker, tjänstemän och FRS om struktur, organisation och verk- samhet. kan besluta om särskilda utredningar och arbetet innehåller bl.a. att utarbeta operativa riktlinjer, sam- ordna och tillföra nationella resurserna vid stora nödlägen, ansvara för brandskyddet i de kungliga egendomarna, rådge inrikesministern om åtgärder i samband med överklagande i brandskyddsärenden samt bidra med en professionell syn i frågor som rör räddnings- tjänst och förebyggande åtgärder. •Her Majesty’s Inspectorate of Constabulary and Fire & Rescue Service (HMICFRS) är en egen myndighet som utövar tillsyn över räddningstjänsten och man är oberoende av ministerier, polisen och räddningstjänsten. Man rapporterar till inrikesministern och parlamentet och kan kallas till kommittéer och utskott för att redovisa sina resultat. ska ett inspektionsprogram upp- rättas som ska godkännas av inrikesministeriet. Ministeriet kan också begära att HMICFRS ska göra särskild tillsyn närsomhelst. •LGA – kan närmast jämföras med SKL och är en politiskt ledd organisation som arbetar på uppdrag av 415 lokala kommuner, räddningstjänster, nationalparker etc. Syftet är att stödja medlemmarna och försäkra en stark röst gent- emot staten. LGA erbjuder ett omfattande praktiskt stöd som t.ex. ledarskapsprogram, granskningar, benchmarking samt speciella program och branschspecifika åtgärder. LGA producerar analyser, rapporter samt genomför utbildningar och konferenser inom rädd- ningstjänstområdet. •National () bildades för att möj- liggöra utvecklingen och genomförandet av the Fire Reform Pro- gramme. NFCC kommer att driva förbättringar och stödja ett starkt ledarskap i räddningstjänsten. Man avser dessutom att för- bättra samverkan på nationell nivå och mellan räddningstjänsterna, minska dubblering av resurser och öka den inre effektiviteten, stödja den lokala serviceleveransen samt åstadkomma ett ökat in- flytande för FRA och räddningstjänsterna. NFCC drivs av den nationella brandchefsorganisationen () som också administrerar och finansierar rollen som ordförande i . Ordföranden deltar i det gemensamma (se nedan). CFOA kan jämföras med Föreningen medan NFCC inte har någon motsvarighet i . •The Fire Reform Programme är beslutat av Home Office och byg- ger på tre pelare som regeringen pekat ut som väsentliga förbätt- ringsområden för räddningstjänsten: –Förbättra den yttre och inre effektiviteten genom samarbete. –Effektivare upphandlingar. –Stärka styrningen. –Inrätta en oberoende tillsynsmyndighet. –Revidera det nuvarande kollegieutvärderingssystemet. –Tillgängliggöra resultatinformation. –Etablera en gemensam kvalitetsnivå och organisation. –Utveckla ledarskapet i räddningstjänsten. –Flexibel användning av utryckningspersonalen. –Förbättra mångfalden och jämställdheten. •Fire har bildats för att garantera att både det poli- tiska och professionella ledarskapet i räddningstjänsten medverkar i utformningen av regeringens reformprogram (Fire Reform Pro- gramme). I denna styrgrupp finns politiker från LGA, represen- tanter från Home Office och från NFCC för att tillsammans och strategiskt utforma reformprogrammet. Uppgiften för styrgrup- pen är att skapa översikt av vilka åtgärder som genomförs av re- spektive aktör för att stödja reformprogrammet, initiera aktiviteter för specifika delar i programmet, rapportera framåtskridandet till ledningen för respektive aktör samt engagera andra i relevanta delar av programmet för att garantera sakkunskap. i har bedrivits i regioner. Dessa leds/styrs av respektive kommuner och verksamheten genom- förs i nära samarbete med respektive kommun. Man har arbetat med att utveckla räddningstjänstens arbete och därmed brandmännens och brandbefälens uppgifter . Flera av de utmaningar vi ser i har man redan hanterat i . Erfarenheten är att betydligt högre kvalitet och samordning har åstadkommits. Rädd- ningstjänsten satsar stort på förebyggande verksamhet och arbetar tillsammans med kommunerna utifrån lokala risker och behov. Ut- ryckningspersonal genomför förebyggandearbete i skolor, bostäder och på företag under sin beredskapstid. Utvecklingen av den brittiska räddningstjänsten kan sägas starta på allvar 2002 då professor fick i uppdrag av regeringen att genomföra en omfattande granskning av densamma. Rapporten, the ””, ledde till snabba för- ändringar av räddningstjänsten, och utgjorde senare grunden för det som blev ”Fire and Act” – motsvarigheten till LSO. Bains uppdrag beskrevs som att, mot bakgrund av den förändrade och utvecklade rollen för räddningstjänsten i , ifråga- sätta nuvarande och rekommendera framtida organisation och styr- ning av räddningstjänsten. Ett av områdena som Bain identifierade som viktigt att modernisera var räddningstjänstens koppling till brand- förebyggande arbete och brandsäkerhet. är det ett stort fokus på brandförebyggande arbete och information till enskilda om brand- säkerhet i alla räddningstjänster. är organiserad tillsammans med ambu- lanssjukvården och krisledningsfunktionen i 25 regionala s.k. säker- hetsregioner. Dessa är reglerade i Säkerhetsregionlagen (veilig- heidsregio’s) och organiserade i samma områden som polisen. Huvud- man för säkerhetsregionen är en regional styrelse där borgmästarna (en kombination av kommunstyrelsens ordförande och kommun- direktören) i varje kommun ingår. Kommunen är dock fortfarande ytterst ansvarig och borgmästaren äger rätt att fatta beslut om åt- gärder i samband med olyckor, katastrofer och kriser. För att åstad- komma en effektiv koordinering av de ingående kommunernas planer- ing finns en särskild funktion inrättad. Det operativa genomförandet av insatser är överfört till säkerhetsregionen. I säkerhetsregionen in- går räddningstjänsten, ambulanssjukvården, krishanteringen och en ledningscentral. är organiserad som egen enhet med en brandchef () för alla kommunerna. Man arbetar med förebyggande uppgifter, planering och utbildning inför insatser. I led- ningscentralen hanteras alla akuta händelser i ett gemensamt system för räddningstjänst, ambulans och polis. Regionerna finansieras med statliga bidrag och via kommunalskatt i respektive kommun. Statens bidrag utgår från det nationella uppdra- get om kris- och katastrofhantering som kommunerna och regionerna har. Statens bidrag motsvarar av de totala kostnaderna. Totalt tjänstgör cirka 30 000 i räddningstjänsten varav 4 000 är hel- tidsanställda. Personalen är direkt anställd av regionerna. Utbildningen av brandmän och befäl sker i huvudsak i regionerna medan högre utbildning sker nationellt. För de högsta chefsnivåerna sker årligt in- tag på en nationell utbildning för de som har en akademisk grund- utbildning. Staten styr med kvalitetskrav och regler för hur samarbetet och samverkan med bl.a. polis och försvarsmakten ska ske. Staten kan ta över ledning vid en extraordinär händelse med ett nationellt kris- center (NCC). För att stödja finns ett nationellt () som bl.a. utbildar befäl, utformar kvalitets- och examinations- krav för räddningspersonal och godkänner utbildningsanordnare in- om området. Vidare så finns det en med ord- förandena (en av borgmästarna) för de 25 regionerna, och under detta ett rådgivande organ med cheferna för regionerna. Justitie- och säker- hetsdepartementet utvärderar genom en egen tillsynsfunktion hur regionerna uppfyller standards, de utreder olyckor och insatser samt tillsynar utbildningarna och tjänstgöringsform och utbildning för per- sonalen. Ivarje säkerhetsregion ska det finnas en gemensam larm-, rädd- nings- och ledningscentral för de ingående myndigheterna. Den borg- mästare som är ordförande i säkerhetsregionens myndighetsstyrelse har det övergripande ledningsansvaret i denna central vid en hän- delse. I centralen leder varje myndighet sin egen dagliga verksamhet men i en krissituation övertar ordföranden det övergripande ansvaret. Regionerna har möjlighet att begära assistans från såväl närliggande regioner som från staten. Polisen och försvarsmakten är särskilt för- bundna att samverka. Andra myndigheter som åklagarmyndigheten, vattenmyndigheten, privata och ideella organisationer som sjukhus, () samt ingår också i den organiserade sam- verkan. har utvecklats succesivt från en rent kommunalt orga- niserad verksamhet, via en mer eller mindre frivillig regional verksam- het, senare ett regeringsbeslut om att etablera obligatoriska regioner med fortsatt lokalt ansvar till dagens 25 säkerhetsregioner. Man an- ser att mellanstegen inte ledde till den önskade samverkan som hade önskats. Invånare (miljoner) Tabell 2 Jämförelsetal med invånare per organisation, stationer och personal Personal/100 000 invånare I samtliga länder utom bedrivs räddningstjänsten som en angelägenhet och i alla länder utom bedrivs den i en regional struktur som liknar den svenska modellen med kommunal- förbund. Kommunen, regionen eller förbundet är normalt arbetsgivare för räddningspersonalen, ledningen och myndighetsutövningen. I Dan- mark och kan själva räddningsstyrkan vara anställd i annan I alla länder bedrivs det brandförebyggande arbetet av rädd- ningstjänsten. Vad avser ledning av räddningsinsatser så ser ansvars- fördelningen lite olika ut; i , och har polisen det övergripande ansvaret, i är det borgmästaren i drabbad kommun eller i förekommande fall regionen som har det övergripande ansvaret och i är det räddningstjänsten som har detta ansvar. I samtliga länder finns ett nationellt ledningssystem som anger hur räddningsinsatser ska organiseras. Tillsynen över räddningstjänsten åvilar staten i samtliga länder, men på lite olika sätt. I är rädd- ningstjänsten alltid engagerad i kommunens säkerhets- och trygghets- arbete, arbetar med uppsökande och förebyggande arbete samt har en social dimension i sitt uppdrag. Detta skiljer sig från övriga länder. Beredskabsloven (2004). Beredskabsstyrelsen (2017). Erfaringer med ny struktur i redningsberedskabet. erfaringer-med-ny-struktur-i-redningsberedskabet-2017.PDF (hämtad ). Beredskabsstyrelsen (2005). Bekendtgørelse om risikobaseret kommunalt redningsberedskab. Uddannelser for det kommunale redningsberedskab. (hämtad ). Lov om vern mot brann, eksplosjon og ulykker med farlig stoff og om brannvesenets redningsoppgaver (brann- og eksplosjonsvernloven) (2002). Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap,DSB (2002) Veiledning til forskrift om organisering og dimensjonering av brannvesen. veiledning-til-forskrift/veiledning-til-forskrift-om-organisering- og-dimensjonering-av-brannvesen/ (hämtad ). om brannforebygging (2015). Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap,DSB. (2011). Veileder om enhetlig ledelsessystem. informasjonsmateriell/veileder-om-enhetlig-ledelsessystem-els/ (hämtad ). Räddningslag (2011) (2017). Räddningsväsendets fickstatistik 2012–2016. (hämtad ). Fire and Act (2004). Her Majesty's Inspectorate of Constabulary and . (2018). Proposed fire and rescue services inspection programme and framework 2018/19. (hämtad ). , Communities & Local Government. (2008). Fire and rescue manual volume 1: incident command. manual-volume-1-incident-command (hämtad ).