sou · H6B365 · 2018-08-16 00:00:00 — Det finns ett antal avgöranden om beredande av vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) där kopplingar till våldsbejakande extremism har varit en av flera faktorer som varit uppe till bedömning. Se t.ex. Kammarrätten i dom i mål 368-17 med underinstans eller Förvaltningsrätten i dom i mål 2076-15. Utlämnande av sekretessbelagd information från har utarbetat stödmaterial för arbete med barn och unga vuxna som riskerar att involveras i eller redan är involverade i våldsbejakande extremism och för arbete med återvändare och andra personer involverade i våldsbejakande extremistiska miljöer.2 8.3Möjligheter och begränsningar enligt den gällande sekretesslagstiftningen I den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146) betonas att samverkan bör ske mellan myndigheter i arbetet mot terrorism. och Säkerhetspolisen kan nämligen inte på egen hand bekämpa brottslighetens orsaker eller förhindra terroristbrottslighet. Tillgång till information och kunskap som kan finnas lokalt får i många fall anses vara en förutsättning för att och Säkerhetspolisen ska kunna utföra sitt arbete mot terrorism på ett effektivt sätt. Det finns således ett ständigt behov hos de polisiära myndigheterna av att få tillgång till information från andra aktörer i arbetet mot terrorism. Eftersom kommunernas socialtjänst kan ha tillgång till information om enskilda som kan vara intressanta i det förebyggande arbetet mot terrorism är det naturligt att och Säkerhetspolisen i många fall är intresserade av att få tillgång till den informationen. Uppgifter om enskilda är dock inom föremål för sekretess. I detta avsnitt redogörs för socialtjänstsekretessen och de möjligheter och begränsningar i att lämna ut uppgifter från till och Säkerhetspolisen som föreligger enligt den gällande lagstiftningen. 2Se Våldsbejakande extremism, Stöd för arbete med barn och unga vuxna, 2016, Våldsbejakande extremism, Ett utbildningsmaterial för arbete med barn och unga vuxna, 2017, samt Våldsbejakande extremism, Stöd till arbete med återvändare och andra personer involverade i våldsbejakande extremistiska miljöer, 2018. Utlämnande av sekretessbelagd information från Enligt 26 kap. 1 § OSL gäller sekretess inom för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Bestämmelsen har ett omvänt skaderekvisit som innebär att uppgifter om enskilda endast får lämnas ut från om det står klart att en enskild eller dennes närstående inte lider men av uppgiftslämnandet. Begreppet ”men” har en vidsträckt innebörd. I första hand syftar det på att någon blir utsatt för andras missaktning om hans eller hennes personliga förhållanden blir kända. Utgångspunkten för en bedömning av om men föreligger är den berörda personens egen upplevelse (se prop. 1979/80:2 Del A s. 83). I praktiken innebär den aktuella sekretessbestämmelsen att den som ska bedöma om en uppgift kan lämnas ut, inte kan lämna ut den sekretessreglerade uppgiften utan att veta vem mottagaren är och vad han eller hon har för avsikt med uppgifterna. Eftersom sekretessen gäller med ett omvänt skaderekvisit leder en skadeprövning normalt till att utomstående inte kan ta del av uppgifterna. Socialtjänstsekretessen är tillämplig inom sådana kommunala förvaltningar som faller under socialtjänstlagen (2001:453). Till räknas enligt offentlighets- och sekretesslagen även verksamhet enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Till socialtjänst ska i lagens mening också hänföras arbetsuppgifter som i övrigt enligt lag åligger en nämnd på området, såsom ärenden rörande fastställande av faderskap och underhåll, vårdnad, förmynderskap, namnbyte, påföljd för brott och verkställighet enligt 21 kap. FB samt verksamheten vid en invandrarbyrå. Med socialtjänst jämställs också ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar samt verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Sekretessen gäller även för den verksamhet som sker vid (SiS). Inom den kommunala familjerådgivningen gäller däremot absolut sekretess enligt 26 kap. 3 § OSL. Socialtjänstsekretessen gäller enligt 26 kap. 7 § inte för vissa beslut, såsom beslut om omhändertagande av en enskild och beslut om sluten ungdomsvård. Utlämnande av sekretessbelagd information från Offentlighets- och sekretesslagen gäller inte utanför den offentliga verksamheten. I sådan enskild verksamhet som avser insatser enligt socialtjänstlagen gäller i stället tystnadsplikt enligt 15 kap. 1 § SoL. Tystnadsplikten är konstruerad så att en anställd inte obehörigen får röja vad han eller hon i verksamheten har fått veta om en enskild persons personliga förhållanden. Vid tolkningen av obehörighetsrekvisitet har det ansetts naturligt att söka ledning i offentlighets- och sekretesslagens skaderekvisit. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. Tystnadsplikten inom enskild verksamhet anses inte heller hindra att misstankar om allvarliga brott framförs till polisen. (Se t.ex. prop. 1981/82:186 s. 26 och prop. 2011/12:171 s. Utredningen om ökad insyn i välfärden har föreslagit att privata verksamheter inom , såsom exempelvis privata HVB- hem, med vissa undantag ska tillämpa offentlighets- och sekretesslagen (se SOU 2016:62). Förslaget bereds inom . En av de viktigaste utgångspunkterna för är enligt 1 kap. 1 § tredje stycket SoL att verksamheten ska bygga på respekt för individens självbestämmande och integritet. Denna grundläggande förutsättning för verksamheten har haft en avgörande betydelse för utformningen av sekretessregleringen. Den sekretess till skydd för enskilda som gäller inom syftar till att medföra att den enskilde kan känna ett förtroende för och att det ska vara en låg tröskel för enskilda till att vända sig dit. Av denna anledning innehåller lagen stränga krav på i vilka situationer det är möjligt att lämna ut sekretessbelagd information från till andra myndigheter och till enskilda. har bl.a. mer begränsade möjligheter än vad de flesta andra myndigheter har att lämna ut uppgifter som angår misstankar om brott till eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet. Således kan exempelvis inte den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL tillämpas vid ett utlämnande av sekretessbelagd information från . har det dock successivt Utlämnande av sekretessbelagd information från införts vissa lättnader i sekretessregleringen till följd av samhällets behov och politiska viljeyttringar. Nedan följer en genomgång av de bestämmelser som kan bli tilllämpliga vid ett utlämnande av sekretessbelagd information från till eller Säkerhetspolisen enligt rådande sekretesslagstiftning. Bestämmelserna möjliggör att sekretessbelagd information avseende enskildas personliga förhållanden lämnas ut från under de förutsättningar som framkommer nedan. Förutsättningarna för utlämnande enligt offentlighets- och sekretesslagen gäller även om informationen skulle gå via en lokal samordnare mot våldsbejakande extremism som är anställd i en myndighet utanför . Det kan således inte komma i fråga att lämna ut information från till en lokal samordnare anställd i en annan myndighet inom kommunen utan att det sker med stöd av en tillämplig sekretessbrytande bestämmelse. Sekretesslagstiftningen till skydd för enskild hindrar dock inte att myndigheter utbyter avidentifierade uppgifter mellan varandra. Det finns således inte något sekretessrättsligt hinder mot att myndigheter utbyter information, diskuterar ärenden och rådgör med varandra så länge det inte går att identifiera vem uppgifterna avser. Det är därmed möjligt att inledningsvis i allmänna ordalag diskutera en situation med en företrädare för eller Säkerhetspolisen, innan en företrädare för beslutar sig för om aktuella sekretessbelagda uppgifter ska lämnas ut. För det fall den aktuella informationen har kommit till del från någon utanför är det också möjligt att, med denna persons godkännande, förmedla kontaktuppgifterna till personen vidare till eller Säkerhetspolisen. Därefter kan denne lämna uppgifterna till polisen på egen hand utan att socialtjänstsekretessen bryts. Den enskilde kan själv förfoga över sekretess som gäller till skydd för honom eller henne, om inte annat anges i offentlighets- och sekretesslagen, se 10 kap. 1 § och 12 kap. 2 § OSL. Detta innebär att sekretessbelagda uppgifter, som annars inte skulle få lämnas ut, kan Utlämnande av sekretessbelagd information från överlämnas till en enskild eller till en myndighet om den enskilde samtycker till uppgiftslämnandet. Vid samarbete i sociala insatsgrupper löses sekretessfrågan normalt genom att den enskildes samtycke till informationsutbyte mellan aktuella myndigheter inhämtas. Det förekommer också att erhåller den enskildes samtycke till att t.ex. viss information lämnas ut till eller Säkerhetspolisen eller till att en polis närvarar vid ett möte med klienten. Sekretesshinder för samverkan i enskilda ärenden kan således lösas genom den enskildes samtycke till att information lämnas. Om en uppgift rör ett barn måste barnets vårdnadshavare samtycka till att uppgiften lämnas ut, om barnet inte har nått en sådan ålder och mognad att det själv förfogar över sekretessen (jfr 6 kap. 11 § FB). Handlar det om ungdomar som kommit upp i lite äldre tonåren kan vederbörandes eget samtycke vara tillräckligt. Ett samtycke behöver inte vara uttryckligt. Det behöver inte heller vara skriftligt. Även om ett underförstått eller muntligt samtycke i många fall kan godtas, anser dock JO att man i de fall samtycke behövs inom bör införskaffa ett uttryckligt och skriftligt samtycke, eftersom det ofta kan bli fråga om att lämna ut uppgifter av mer känslig natur (se JO 1990/91 s. 366). Ett muntligt samtycke bör dokumenteras. Enligt JO:s praxis är det vidare viktigt att det blir klarlagt i förhållande till vem och i vilken utsträckning eftergiften gäller (se t.ex. JO 2011/12 s. 557). Vi har från flera håll fått höra att det går att komma väldigt långt genom att inhämta den enskildes samtycke till informationsutbyte mellan myndigheter. Ett utlämnande av uppgifter från till polisen med den enskildes samtycke talar för att utlämnandet också sker i den enskildes intresse och torde innebära mindre risk för att dennes förtroende för försvagas. Enligt 10 kap. 2 § OSL hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen ska enligt de ursprungliga förarbetena till sekretesslagen (1980:100) tillämpas restriktivt. Utlämnande av sekretessbelagd information från efterges om det är en nödvändig förutsättning för att en myndighet ska kunna fullgöra ett åliggande. Det är inte tillräckligt att myndighetens arbete skulle bli mer effektivt. Bestämmelsen medger inte heller sekretessgenombrott på den grunden att uppgiften är nödvändig för mottagarens verksamhet. Bestämmelsen kan användas av om det är nödvändigt, för att ska kunna fungera, att lämna uppgifter även utanför den egna myndigheten. Bestämmelsen gör det möjligt för att i samband med en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL lämna ut de uppgifter som behöver lämnas för att den som tillfrågas i utredningsarbetet ska kunna lämna nöjaktiga svar. Sekretesskyddade uppgifter kan enligt bestämmelsen även lämnas till enskild, t.ex. för att en vårdnadsutredning ska kunna genomföras. Det är således möjligt att med stöd av bestämmelsen lämna ut uppgifter som annars är sekretesskyddade vid konsultationer och kontakter som är nödvändiga för att genomföra en utredning. När det gäller uppgifter om brott har det i förarbetena uttalats att det ligger inom en myndighets verksamhet att se till att en misstanke om brott blir utredd. Som ett exempel anges att ett fall av barnmisshandel kommer till en socialnämnds kännedom. En- ligt förarbetena ligger det i denna myndighets intresse att få utrett huruvida misshandel verkligen förekommit och i vissa fall måste nämnden se till att brottet beivras. Vidare ligger det inom en myndighets verksamhet att se till att misstanke om förmögenhetsbrott som riktar sig mot den del av den offentliga verksamheten som företräds av myndigheten blir utredd. Exempel härpå är försök att genom vilseledande uppgifter få ekonomiskt bistånd som rätteligen inte skulle utgå. Om den som vänder sig till socialnämnden däremot avslöjar att han eller hon har gjort sig skyldig till t.ex. snatteri får denna uppgift inte i strid mot socialtjänstsekretessen vidarebefordras till polis eller åklagare (se prop. 1979/80:2 Del A s. 123). I 12 kap. 10 § SoL är intaget en erinran om socialnämndens möjlighet att lämna ut uppgifter enligt 10 kap. 2 § OSL om det gäller att polisanmäla brott som hindrar nämndens verksamhet. I kommentaren till bestämmelsen anges som exempel misshandel av socialarbetare, förstörelse av socialnämndens egendom och ”i allmänhet även brott som är av sådan karaktär att en polisanmälan framstår som nödvändig för att socialnämnden ska kunna fullgöra sin verksamhet” Utlämnande av sekretessbelagd information från (Se m.fl., Nya sociallagarna, Zeteo , kommentaren till 12 kap. 10 § SoL). Enligt 6 § bidragsbrottslagen (2007:612) har vidare bl.a. kommuner skyldighet att anmäla misstänkta brott mot lagen till eller . JO har instämt i att 10 kap. 2 § OSL ger möjlighet att polisanmäla brott mot den egna verksamheten genom t.ex. stöld eller bedrägeri (se JO 1993/94 s. 461). Bestämmelsen ansågs dock i det aktuella fallet, som avsåg ett allvarligt hot mot en polis, inte medföra att ett behandlingshem hade rätt att efterge sekretessen. Den enda tillämpliga bestämmelse som kunde bryta sekretessen var enligt JO bestämmelse om nöd, se vidare nedan. Det anses vara oklart hur långt möjligheten att lämna ut uppgifter med stöd av 10 kap. 2 § OSL sträcker sig med tanke på konflikten mellan det nödvändiga uppgiftslämnandet och förtroendesekretessen (jfr SOU 2003:99 s. 371). SKL synes emellertid vara av uppfattningen att bestämmelsen kan tillämpas av för att lämna ut uppgifter om en enskild ungdom till i de fall anser att den unge är i behov av hjälp. Vid behov kan enligt 10 kap. 2 § OSL meddela uppgifter till om en socialtjänst får kännedom om att en ungdom befinner sig i riskzonen för våldsbejakande extremism och behöver hjälp. I det fallet sker utlämnande för att själv ska kunna bedriva sitt arbete med den unge. Ett sådant utlämnande kan dock inte ske inom ramen för ett samverkansarbete mellan olika myndigheter, utan kan bara ske till i ett särskilt fall.3 Det är enligt vår mening oklart huruvida bestämmelsen alls kan användas av för att lämna ut uppgifter om enskilda till och Säkerhetspolisen i syfte att tillse att den enskilde inte kommer att begå brott med kopplingar till våldsbejakande extremism och terrorism. I normalfallet torde det inte vara möjligt men vi kan inte utesluta att det skulle kunna uppstå undantagssituationer där så kan vara fallet. 3Juridiska förutsättningar för kommunens uppdrag vad gäller våldsbejakande politisk extremism, SKL, 2016, s. 11. Utlämnande av sekretessbelagd information från Uppgiftsskyldighet till en annan myndighet Sekretess hindrar inte att uppgifter lämnas till en annan myndighet om det följer av en lagstadgad uppgiftsskyldighet att uppgifterna ska lämnas ut (10 kap. 28 § första stycket OSL). För det fall det i lag eller förordning anges att en uppgift ska lämnas till en annan myndighet ska således detta ske utan hinder av sekretess. En sådan bestämmelse måste dock vara tillräckligt konkret för att anses utgöra en sekretessbrytande uppgiftsskyldighet. Det kan vara fråga om utlämnande av uppgifter av ett speciellt slag, av viss myndighets rätt att få del av uppgifter i allmänhet eller en myndighets skyldighet att lämna ut information till andra myndigheter (se prop. 1979/80:2 Del A s. 322). En sådan sekretessbrytande uppgiftsskyldighet finns intagen i 12 kap. 10 § tredje stycket SoL. Där föreskrivs att utan hinder av sekretess bl.a. ska lämna ut uppgift om huruvida någon vistas i ett HVB-hem, stödboende eller familjehem om uppgiften för särskilt fall begärs av t.ex. När någon av dessa myndigheter begär ut en sådan uppgift ska den alltså lämnas av trots att sekretess föreligger för uppgiften. En sekretessbrytande uppgiftsskyldighet finns även intagen i 28 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Enligt bestämmelsen ska en socialnämnd på begäran av bl.a. Säkerhetspolisen lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna behövs i ett ärende om svenskt medborgarskap. Vidare anses bestämmelsen i 23 kap. 6 § första stycket BrB angående underlåtenhet att avslöja ett förestående eller pågående brott vara sekretessbrytande. Se mer om denna bestämmelse nedan. Även vittnesplikten enligt 36 kap. 1 § RB är en sekretessbrytande uppgiftsskyldighet. Vittnesplikten kan under vissa förutsättningar aktualiseras under pågående brottsutredningar, se 23 kap. 13 § RB. Det ska observeras att befattningshavare inom generellt sett inte omfattas av de begränsningar i vittnesplikten som gäller enligt det s.k. frågeförbudet i 36 kap. 5 § RB. Bestämmelsen i 10 kap. 28 § första stycket OSL kan inte tillämpas av en myndighet på eget initiativ, om det i den relevanta författningsbestämmelsen står att uppgiften ska lämnas ut på begäran. En annan myndighet måste alltså då begära att uppgifterna ska lämnas Utlämnande av sekretessbelagd information från ut för att bestämmelsen ska få användas (se JO 1999/2000 s. 374). Många bestämmelser med uppgiftsskyldighet är dock inte konstruerade på det sättet, t.ex. sådana som anger att en myndighet på eget initiativ har att anmäla vissa förhållanden. infördes en sekretessbrytande bestämmelse, 10 kap. 18 a § OSL, som innebar att personal inom under vissa förutsättningar fick lämna uppgifter som rör en enskild som inte har fyllt till en polismyndighet i brottsförebyggande syfte. I samband med polisens omorganisation ändrades bestämmelsen så att ett uppgiftslämnande numera endast får ske till och alltså inte längre till Säkerhetspolisen (se prop. 2013/14:110). Denna ändring kommer vi att behandla nedan i avsnitt 8.5.4. Ett uppgiftslämnande får enligt 10 kap. 18 a § OSL ske både på eget initiativ och på begäran av . För att ett utlämnande ska få ske krävs att det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet. Vidare krävs att uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta och att det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge eller av andra särskilda skäl inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. Bestämmelsen infördes för att ge en möjlighet att lämna ut uppgifter i brottsförebyggande syfte till en polismyndighet om unga som befinner sig i riskzonen till kriminalitet. Det är alltid som i sista hand avgör om uppgifter om den unge ska lämnas ut. Bestämmelsen är tänkt att underlätta det samverkande arbetet i lokala samarbetsforum, såsom brottsförebyggande råd och SSP. En förutsättning för att utlämnande ska kunna ske är att det är fråga om en uppgift som rör en enskild person som inte har fyllt . Även uppgifter som avser andra personer än den unge kan lämnas ut om uppgifterna rör den unge, exempelvis uppgifter om vilka som tillhör den unges familj eller vänskapskrets. Inför varje utlämnande ska en bedömning göras av huruvida det finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet. Det måste finnas konkreta omständigheter som motiverar bedömningen. Utlämnande av sekretessbelagd information från dock inte röra sig om misstankar om en viss närmare angiven brottslighet. Det räcker att det med hänsyn till omständigheterna bedöms finnas en risk, som varken är obetydlig eller avlägsen, att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet. Av särskild betydelse är om den unge har begått brott, om han eller hon umgås med kriminellt belastade personer eller vistas i en sådan miljö att det finns risk för att han eller hon hemfaller åt kriminalitet. För att utlämnande av en uppgift ska kunna ske krävs att uppgiften kan antas bidra till att förhindra att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet. Det fordras inte att uppgiften isolerat kan antas leda till att förebygga att den unge begår brott, utan det är tillräckligt att den tillsammans med andra omständigheter kan antas bidra till önskad effekt. Uppgifter som kan lämnas är t.ex. sådana som hjälper att komma i kontakt med den unge eller att närvara vid tillfällen som den unge upplever som olämpliga. Uppgifterna kan t.ex. avse adresser, arbetsplatser, skolor eller vilka personer den unge umgås med. Vid bedömningen av huruvida det är olämpligt att lämna ut uppgiften ska ställning tas till om ett utlämnande skulle försvåra arbete med den unge. Det kan t.ex. bedömas olämpligt att vidarebefordra en uppgift som den unge har lämnat i förtroende eller att lämna uppgifter med hänsyn till någon annan persons intressen. (Se prop. 2011/12:171 s. 46 f.) Bestämmelsen är inte tillämplig vid misstanke om att den unge har begått ett visst konkret brott. I sådant fall ska andra sekretessbrytande bestämmelser tillämpas. Uppgifter om brottsmisstankar i mer allmänna ordalag får dock lämnas ut med stöd av bestämmelsen, så länge de inte kan hänföras till en specifik situation (se a. prop. s. 47). Bestämmelsen i 10 kap. 18 a § kan användas av för att lämna uppgifter till i brottsförebyggande syfte även avseende unga som befinner sig i riskzonen för kriminalitet kopplad till våldsbejakande extremism och terrorism. Exempelvis skulle bestämmelsen kunna tillämpas för att lämna information om en enskild under som har manifesterat en vilja att företa en resa i terrorismsyfte eller att utföra något annat brott med kopplingar till terrorism. Bestämmelsen skulle även kunna användas för att lämna information till om en ungdom om det av särskilda omständigheter, såsom dennes umgänge i högerextrema kretsar, bedöms finnas risk för att den unge kommer att begå brott Utlämnande av sekretessbelagd information från såsom hets mot folkgrupp eller andra brott med rasistiska eller högerextrema motiv. För det fall anser att det behövs lämnar myndigheten informationen vidare till Säkerhetspolisen. Som framkommit ovan kan dock bestämmelsen inte användas för att lämna uppgifter om ett särskilt begånget brott, t.ex. en resa i terrorismsyfte. Förhindrande eller avbrytande av vissa brott Enligt 10 kap. 19 § OSL hindrar inte socialtjänstsekretessen att en uppgift lämnas till eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brott, om uppgiften behövs för att förhindra vissa förestående eller avbryta vissa pågående brott. Den sekretessbrytande bestämmelsen tar sikte på rattfylleri- och sjöfylleribrott och andra bestämmelser om trafiknykterhet. Personal inom kan alltså meddela en myndighet som får ingripa mot brott att en alkohol- eller drogpåverkad person är på väg att göra sig skyldig till ett trafikonykterhetsbrott eller redan har påbörjat ett sådant brott. Bestämmelsen gäller dock inte vid avslutade brott. Bestämmelsen syftar i första hand till att öka trafiksäkerheten. Ilagens förarbeten anges att trafiknykterhetsbrott är av den karaktären att såväl gärningsmannen som andra personer utsätts för påtagliga risker (se prop. 2007/08:53 s. 70). Sekretessgenombrottet kan således sägas ha införts av hänsyn till såväl allmänhetens som den enskildes intressen. Misstankar om vissa begångna brott mot unga Enligt 10 kap. 21 § OSL hindrar socialtjänstsekretessen inte att uppgifter som angår misstankar om vissa brott mot barn lämnas till . De brott som avses är brott mot liv och hälsa i 3 kap. BrB, brott mot frihet och frid enligt 4 kap. BrB, sexualbrott enligt 6 kap. BrB samt brott som avses i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor.