sou · H6B382 · 2018-11-30 00:00:00 — Våra förslag bör i detta avseende alltså inte medföra några eko- nomiska konsekvenser på totalen, utöver vad som initialt kan krävas för att initiera arbetet hos de tillsynsmyndigheter som inte tidigare haft denna uppgift. Vi kan dock konstatera att samtliga föreslagna tillsynsmyndigheter som inte tidigare bedrivit tillsyn över säkerhets- skyddet torde vara bekanta med förutsättningarna för beslut om placering i säkerhetsklass eftersom de enligt bilagan till den gamla säkerhetsskyddsförordningen redan har ansvar för beslut om place- ring i säkerhetsklass när det gäller den egna verksamheten och för anställningar och uppdrag hos en anbudsgivare eller leverantör med vilken de ingått säkerhetsskyddsavtal. Det talar enligt vår mening för att uppstartsfasen för denna del av uppdraget som tillsynsmyndighet kan medföra en viss men ändå begränsad arbetsinsats. är det inte tekniskt möjligt att på central nivå få fram uppgifter om antalet beslut om placering i säkerhetsklass och register- kontroll som varje myndighet fattar inom ramen för dess tillsyns- ansvar. Mot den bakgrunden samt med hänsyn till att våra förslag endast medför att ansvaret för placering i säkerhetsklass flyttas mellan ett fåtal myndigheter har vi inte funnit skäl för att närmare utveckla de ekonomiska konsekvenserna i detta avseende, utöver vad som i avsnitt 11.4.1 anförts om . Våra förslag innebär en tydlig ambitionshöjning i fråga om säker- hetsskydd, både när det gäller verksamhetsutövares interna säker- hetsskydd och i samband med att utomstående på olika sätt kopplas in i säkerhetskänslig verksamhet. De innebär också en tydlig ambi- tionshöjning när det gäller tillsyn över säkerhetsskyddet hos både verksamhetsutövare och vissa utomstående som kopplas in i verk- samheten via säkerhetsskyddsavtal. Som vi har utvecklat i det före- gående innebär våra förslag olika konsekvenser, däribland kostnads- mässiga konsekvenser. Vi har i våra överväganden utvecklat varför förslagen behövs. Det finns dock anledning att även här uppehålla sig något vid detta. Säkerhetsskydd handlar om skyddet för allra mest skydds- värda verksamheter. Det handlar alltså om att skydda funktioner och förmågor som är nödvändiga för att som nation ska kunna fungera. Konsekvenserna av att skyddet fallerar kan därför bli mycket allvarliga. Händelser i närtid och våra egna kartläggningar har visat på allvarliga brister i samband med bl.a. utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet. Det finns också ett antal exempel på situationer där brister i säkerhetsskyddet har medfört konkret skada för säkerhet. Ett starkt säkerhetsskydd är en förutsättning för att övriga delar av samhället ska fungera och kunna stå emot bl.a. antagonistiska hot av olika slag. Det är därför av ytterligt stor betydelse att det införs effektiva förebyggande åtgärder av det slag som vi nu lägger fram, inte minst mot bakgrund av att säkerhetsskyddet i viktiga avseenden varit eftersatt. Vi bedömer att de åtgärder som föreslås skulle innebära en kraft- full och nödvändig förstärkning av skyddet för säkerhet. medför våra förslag alltså ett relativt stort behov av finan- siering. Kostnaderna måste dock ställas mot konsekvenserna av att inte genomföra våra förslag. En sådan konsekvens skulle vara att det även i fortsättningen finns luckor i skyddet i flera situationer där utomstående aktörer engageras i säkerhetskänslig verksamhet. Andra konsekvenser skulle bli att tillsynsmyndigheterna alltjämt saknar ingripandebefogenheter och möjlighet att besluta om åtgärdsföre- lägganden och sanktioner när verksamhetsutövare brister i säkerhets- skyddshänseende. Ytterligare konsekvenser av ett bristande säker- hetsskydd kan vara att internationella anseende försämras. Konsekvensen av att känsliga uppgifter röjs inom ramen för svenska myndigheters internationella samarbeten har belysts i betänkandet Förstärkt skydd för uppgifter av betydelse för ett internationellt sam- arbete för fred och säkerhet som deltar i (SOU 2017:70 s. 209–211). Förutom det som sagts måste man vid en sammantagen bedöm- ning av konsekvenserna av våra förslag beakta att de förstärkningar som vi föreslår även kommer till nytta även på andra områden, t.ex. samhällets krisberedskap och den återupptagna planeringen av total- försvaret. Vi menar därför att våra förslag är alldeles nödvändiga för att säkerhetsskyddet ska kunna fylla dess viktigaste funktion, nämligen att säkerställa ett skydd för de verksamheter som är allra mest skydds- värda för . 11.5.2Förslagens konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Enligt 15 § kommittéförordningen ska vi redogöra för konsekvens- erna av våra förslag i de avseenden som förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen. Om förslagen i betänkandet påverkar den kommunala självstyrelsen ska vi enligt direktiven också redovisa de särskilda avvägningar som lett fram till förslagen. Våra förslag kan innebära inskränkningar i verksamhetsutövares möjligheter att förfoga över sin egendom. I kapitel 6 och 7 föreslår viatt bl.a. utkontrakteringar, upplåtelser och överlåtelser i särskilda fall ska kunna förbjudas om de är olämpliga från säkerhetsskydds- synpunkt. Detta gäller oavsett i vilken form som den säkerhets- känsliga verksamheten bedrivs och kommer därför att träffa verk- samhetsutövare i kommuner och landsting. Frågan är då om våra förslag i kapitel 6 och 7 påverkar den kommunala självstyrelsen. Eftersom den nya säkerhetsskyddslagen gäller för all verksamhet som är av betydelse för säkerhet är det inte möjligt att med något större mått av säkerhet avgöra att vilka kommunala angelägen- heter som skulle kunna påverkas av våra förslag. Det kan dock enligt vår mening inte uteslutas att våra förslag skulle kunna komma att påverka säkerhetskänslig verksamhet, eller egendom i sådan verk- samhet, som enligt lag ankommer på kommuner eller landsting att utföra, t.ex. räddningstjänst, civilt försvar och sjukvård. Om ett förslag påverkar den kommunala självstyrelsen bör det undersökas om syftet med förslaget kan uppnås på ett för den kommunala självstyrelsen mindre ingripande sätt än vad som före- slås. Tanken är att om det finns olika sätt att uppnå samma mål så ska man välja det som lägger minst band på kommunernas själv- bestämmanderätt (prop. 2000/01:36, bilaga 4, s. 30–34). Vi menar att den nu föreslagna regleringen inte kan anses gå utöver vad som är nödvändigt för att skydda syftet med säkerhetsskyddsregleringen, nämligen att skydda det allra mest skyddsvärda. Dessutom har vi utformat ingripandemöjligheterna på så sätt att det alltid ska göras en proportionalitetsbedömning i det enskilda fallet. Vi menar därför att våra förslag berör den kommunala självstyrelsen på det minst ingripande sätt som är möjligt. 11.5.3Förslagen överensstämmer med de skyldigheter som följer av anslutning till EU Enligt 15 a § kommittéförordningen och 6 § 6 förordningen om konse- kvensutredning vid regelgivning ska vi presentera en bedömning av om våra förslag överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen. Av artikel 4.2 Fördraget om Europeiska unionen (FEU) följer bl.a. att EU ska respektera medlemsstaternas väsentliga statliga fun- ktioner, särskilt funktioner vars syfte är att hävda deras territoriella integritet, upprätthålla lag och ordning och skydda den nationella säkerheten. I synnerhet ska den nationella säkerheten också i fort- sättningen vara varje medlemsstats eget ansvar. Enligt artikel 5.1 och 2 FEU ska principen om tilldelade befogenheter styra avgränsningen av unionens befogenheter vilket innebär att unionen endast ska handla inom ramen för de befogenheter som medlemsstaterna har tilldelat den i fördragen för att nå de mål som fastställs där. Varje befogenhet som inte har tilldelats unionen i fördragen ska tillhöra medlemsstaterna. Säkerhetsskyddsregleringen syftar i första hand till att ge skydd för allra mest skyddsvärda verksamheter. Det står alltså klart att säkerhetsskyddsregleringen avser en del av den nationella säkerheten. I avsnitt 6.13 och 7.14 har vi redogjort för hur våra förslag för- håller sig till krav vad gäller rätten till en rätt- vis rättegång, egendomsskyddet och näringsfriheten. Vi hänvisar därför till redogörelserna i respektive kapitel. Mot ovanstående bakgrund bedömer vi att förslagen i detta betänk- ande överensstämmer med de skyldigheter som följer av anslutning till EU. 11.5.4Behov av speciella informationsinsatser Enligt 15 a § kommittéförordningen och 6 § 7 förordningen om konse- kvensutredning vid regelgivning ska vi bedöma om det finns behov av speciella informationsinsatser. Vi menar att behovet av information till de som bedriver säker- hetskänslig verksamhet till viss del tillgodoses genom tillsynsmyn- digheternas skyldighet att lämna vägledning. Vi utvecklar förslaget om vägledning i avsnitt 8.17. Nästa fråga är om det finns behov av ytterligare informations- insatser till följd av våra förslag. I våra kartläggningar har vi bl.a. funnit att det finns aktörer som bedriver säkerhetskänslig verksam- het men som inte tillämpar säkerhetsskyddsregleringen. Vi har också funnit att kunskaper om egna skyddsvärden ofta är begränsade. Vi lämnar en rad förslag för att komma tillrätta med dessa och andra problem som vi har identifierat. Vi ser dock att det finns en poäng med att parallellt bedriva informationsinsatser om säkerhetsskyddet och de utökade krav som vi föreslår. Det skulle nämligen kunna leda till att vissa av de problem som identifierats kan förebyggas eller hanteras på ett tidigare stadium . Det skulle också inne- bära att informationen når ut till personalkategorier som har en viktig roll inom säkerhetsskyddet men som traditionellt inte har ingått i säkerhetsskyddsorganisationen, t.ex. personer i ledande ställ- ningar och personer som arbetar med anskaffning. Vi menar därför att det vore värdefullt med någon form av informationsinsats röran- de säkerhetsskyddet. Denna fråga kan lämpligen hanteras inom ramen för den fortsatta beredningen av detta betänkande. Vi bedömer inte att förslagen påverkar sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, jämställdhet mellan kvinnor och män, möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen eller små före- tags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags (jfr 15 § kommittéförordningen). 12.1Förslaget till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (2018:585) Grundläggande bestämmelser om säkerhetsskydd Skyldigheter för den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om anmälningsskyl- dighet för verksamhetsutövare. Övervägandena finns i avsnitt 8.14. Anmälningsskyldigheten för den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet följer av första stycket. Där framgår det att skyldigheten gäller för alla som bedriver säkerhetskänslig verksamhet, dvs. alla som omfattas av lagen enligt 1 kap. 1 § (verksamhetsutövare). Det krävs inte att hela verksamheten är säkerhetskänslig utan det räcker att den är det till någon del för att anmälningsskyldighet ska inträda. Anmälan ska göras till den myndighet som utövar tillsyn enligt 4 a kap. 1 § första stycket och den ska ske utan dröjsmål efter det att den säkerhetskänsliga verksamheten påbörjas. För den som redan bedri- ver säkerhetskänslig verksamhet när paragrafen träder i kraft innebär kravet att anmälan ska ske utan dröjsmål därefter. Enligt andra stycket är alla verksamhetsutövare skyldiga att till tillsynsmyndigheten anmäla när den säkerhetskänsliga verksamheten har upphört. Även denna anmälan ska göras utan dröjsmål. Regler om sanktionsavgift för den som försummar anmälnings- plikten enligt första eller andra stycket finns i 4 b kap. 2 § första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om säkerhetsskyddsavtal när verk- samhetsutövare avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda någon annan typ av samverkan eller samarbete med en utomstående part. Övervägandena finns i avsnitt 5.4 och 5.6. I första stycket anges att den som bedriver säkerhetskänslig verk- samhet under vissa förutsättningar är skyldig att se till att den utom- stående part som man avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda en samverkan eller ett samarbete med ingår ett säkerhetsskyddsavtal. En nyhet är att bestämmelsen gäller oavsett vilken roll som verksamhetsutövaren har i samarbetet. Detta innebär bl.a. att en leverantör kan ställa krav på säkerhetsskyddsavtal med beställaren, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Om båda parter bedriver säkerhetskänslig verksamhet kan båda vara skyldiga att kräva att motparten ingår ett säkerhetsskyddsavtal i syfte att respektive parts skyddsvärden ska tillvaratas hos den andre. I bestämmelsen tas upphandling och ingående av avtal upp som exempel på sådana förfaranden som omfattas av skyldigheten att ingå ett säkerhetsskyddsavtal. Till skillnad från vad som tidigare gällt omfattar bestämmelsen emellertid inte bara upphandling utan alla slags avtal, samarbeten och samverkan, med de undantag som fram- går av andra stycket eller av förordning eller regeringsbeslut (se för- fattningskommentaren till 7 § andra stycket). En förutsättning är dock att det handlar om ett förfarande som involverar någon utom- stående part. Med det menas exempelvis en annan myndighet eller en annan enskild aktör. Om verksamhetsutövaren är ett bolag kan det t.ex. handla om ett annat bolag. Även ett bolag i samma koncern bör anses som en utomstående aktör (jfr prop. 2017/18:89 s. 105). Anskaffningar av varor, tjänster och byggentreprenader mellan olika statliga myndigheter omfattas av skyldigheten oberoende av den omständigheten att alla statliga myndigheter ingår i den juridiska personen staten. Det saknar betydelse om reglerna om offentlig upp- handling ska tillämpas eller inte. Ledning vid tolkning av begreppet anskaffning kan dock hämtas i upphandlingslagstiftningen. Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal gäller inte när verk- samhetsutövaren anställer en arbetstagare eller anlitar en uppdrags- tagare för att delta i den egna säkerhetskänsliga verksamheten. som anställs eller anlitas får då anses ha inlemmats i verksamheten och det är därmed inte fråga om en utomstående aktör. Om den fysiska person som anlitas uppträder som självständig i förhållande till verksamhetsutövaren så bör denne dock som regel ses som en utomstående aktör (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 126–128). När mot- parten utgörs av en annan juridisk person får det regelmässigt anses vara fråga om en utomstående part, men detta kriterium är inte ensamt avgörande. Två statliga myndigheter bör som tidigare fram- gått ses som utomstående i förhållande till varandra, även om de formellt ingår i den juridiska personen staten. Skyldigheten att se till att det tecknas ett säkerhetsskyddsavtal kan antingen utlösas av att förfarandet kan innebära att den utomstående parten får tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter på en viss nivå, eller att för- farandet i övrigt avser eller kan ge den utomstående parten tillgång till säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Kravet på säkerhetsskyddsavtal gäller enligt första punkten när för- farandet kan innebära att den utomstående parten får tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i lägst säkerhetsskyddsklassen konfidentiell. Detta överensstämmer i huvudsak med vad som gällt enligt 2 kap. 6 § nya säkerhetsskyddslagen i dess tidigare lydelse, med den skillnaden att det inte finns någon begränsning till upp- handlingssituationer. Enligt andra punkten gäller kravet på säkerhets- skyddsavtal även om förfarandet inte berör säkerhetsskyddsklassi- ficerade uppgifter, förutsatt att samverkan i övrigt avser eller kan ge den utomstående parten tillgång till säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Det kan t.ex. vara fråga om upphandling av it-system eller andra elektroniska kommunika- tionslösningar som avser för samhället vitala funktioner och som medför höga krav på tillgänglighet och riktighet. Det kan även gälla situationer där en utomstående part ska delta i säkerhetskänslig verk- samhet i övrigt. Detta kan t.ex. vara fallet på t.ex. kärnkraftverk och på flygplatser där den säkerhetskänsliga verksamheten enbart i be- gränsad omfattning avser säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Liksom tidigare gäller att säkerhetsskyddet hos en motpart som omfattas direkt av säkerhetsskyddslagen inte får göras mindre om- fattande än vad som följer av 1 §. Detta följer av hänvisningen till 1 § i 6 a § 1. Enligt andra stycket undantas vissa slags samarbeten och samver- kan mellan statliga myndigheter från kravet på säkerhetsskyddsavtal. Undantaget gäller bara för sådan samverkan och sådana samarbeten som avser annat än en anskaffning av varor, tjänster och byggentre- prenader. Vid samarbeten och samverkan mellan statliga myndig- heter som omfattas av undantaget krävs det alltså inte något säker- hetsskyddsavtal. Att regeringen kan föreskriva om ytterligare undan- tag i förordning och även besluta om undantag i enskilda fall framgår av bemyndigandet i 7 § andra stycket. Den omständigheten att det inte ställs något krav på säkerhets- skyddsavtal för all samverkan vid säkerhetskänslig verksamhet inne- bär inget hinder mot att sådana avtal ändå ingås när det t.ex. gäller ett avtal eller annat samarbete där det förekommer säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter i den lägsta säkerhetsskyddsklassen. Detsamma gäller vid sådan myndighetssamverkan som inte omfattas av ett krav på säkerhetsskyddsavtal. Det kan därför vara lämpligt att ingå ett sådant avtal i vissa fall. Ett exempel på en situation där det kan vara lämpligt är att motparten i samverkan eller samarbetet har liten vana av att hantera säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och har ett mindre utvecklat säkerhetsskyddsarbete. Tredje stycket innehåller en ny bestämmelse som förtydligar något som redan gäller, nämligen att reglerna om säkerhetsprövning i 3 kap. får tillämpas när säkerhetsskyddsavtal har ingåtts. Säkerhetsskydds- avtalet kan alltså utgöra en grund för säkerhetsprövning och place- ring i säkerhetsklass. I paragrafen framgår vad ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla. Över- vägandena finns i avsnitt 6.11.3. Bestämmelsen i första punkten har av redaktionella skäl flyttats från 6 § första stycket och innebär ingen förändring i förhållande till vad som gällt förutom att den inte bara omfattar leverantörer utan alla utomstående parter som verksamhetsutövaren ingått säkerhetsskyddsavtal med enligt 6 §. Andra punkten är en nyhet. Det framgår där att verksamhets- utövaren ska se till att det i säkerhetsskyddsavtalet anges att veder- börande har rätt att revidera säkerhetsskyddsavtalet om det krävs på grund av ändrade förhållanden. Paragrafen motsvarar delvis tidigare 6 § andra stycket. Bestämmel- sen har av redaktionella skäl flyttats till en egen paragraf. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.4.7 och 6.11.3. Kravet på att verksamhetsutövaren kontrollerar att motparten följer säkerhetsskyddsavtalet fanns tidigare i 6 § andra stycket. Ordet ”leverantören” har bytts ut till ”den utomstående parten” till följd av ändringarna i 6 §. Kravet på verksamhetsutövaren att se till att säker- hetsskyddsavtalet revideras om det krävs på grund av ändrade för- hållanden är nytt. Det är inte möjligt att uttömmande beskriva vilka ändrade för- hållanden som kan föranleda att säkerhetsskyddsavtalet behöver revideras. Ett vanligt exempel är att det säkerhetsskyddsavtal som ingåtts i samband med inledandet av ett upphandlingsförfarande behöver revideras när affärsavtalet ingås. Ett mindre vanligt exempel skulle kunna vara att hotbilden har förändrats och att det därför ställs andra krav på informationssäkerhetsåtgärder eller fysisk säkerhet för lokaler där en viss verksamhet bedrivs. Ett annat exempel kan vara att uppgifter med en högre säkerhetsskyddsklass har tillkommit i verksamheten, eller att det med tiden har ackumulerats en sådan mängd säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter hos verksamhetsutövarens motpart att det måste ställas högre krav på säkerhetsskydd. Det kan också förekomma att förhållandena ändrats på så sätt att det finns anledning att sänka kraven på säkerhetsskydd. De ändrade förhållan- dena måste ha bäring på de krav som ställs i säkerhetsskyddsregler- ingen för att regeln om revidering ska gälla. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om krav på att verk- samhetsutövare har en säkerhetsskyddschef och på säkerhetsskydds- chefens placering i organisationen. Paragrafen motsvarar delvis 2 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Övervägandena finns i avsnitt 6.6. Enligt första stycket är huvudregeln att en verksamhetsutövare som bedriver en verksamhet som omfattas av lagen ska ha en säker- hetsskyddschef. Kravet gäller inte om det är uppenbart obehövligt med en säkerhetschef. Så kan exempelvis vara fallet om den säker- hetskänsliga verksamheten har mycket liten omfattning. Det kan också ha betydelse vilka säkerhetskänsliga uppgifter det gäller eller hur säkerhetskänslig verksamhet i övrigt det är fråga om. Bestämmelsen motsvarar delvis 2 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen. Säkerhetsskyddschefens uppgifter och ansvar följer av andra stycket. Det framgår där att det åligger säkerhetsskyddschefen att leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet. Detta förtydligande av säkerhetsskyddschefens roll är en nyhet i förhållande till förord- ningens bestämmelse och innebär att säkerhetsskyddschefen ska vara aktiv och operativ och inte enbart passivt kontrollerande i efterhand. Det anges vidare att säkerhetsskyddschefen ska kontrollera att verksamheten bedrivs i enlighet med bestämmelserna i lagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. I detta avseende görs ingen ändring i förhållande till förordningsbestämmelsen. En nyhet är dock att ansvaret för säkerhetsskyddschefens uppgifter inte kan delegeras. Detta innebär inget hinder mot att arbetsuppgifter dele- geras till andra medarbetare, men detta fråntar inte säkerhetsskydds- chefen ansvaret för att leda och samordna arbetet och att kontrollera att säkerhetsskyddsregleringens krav efterlevs. Det yttersta ansvaret för säkerhetsskyddet ligger dock alltid på verksamhetsutövarens ledning. Någon ändring i detta avseende görs alltså inte. Av tredje stycket följer att säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd den person som är ansvarig för verksamhetsutövarens verksamhet. Vem som är denna person beror på hur verksamhets- utövaren är organiserad. Om verksamhetsutövaren är en myndighet avses myndighetschefen, t.ex. generaldirektören. I ett aktiebolag är det normalt verkställande direktören, om en sådan finns. I en kom- mun torde det normalt vara kommundirektören som bör anses som ansvarig för verksamheten, eftersom han eller hon har den ledande ställningen bland de anställda (7 kap. 1 § kommunallagen [2017:725]). Bestämmelsen innebär inte bara ett formellt krav på att säkerhets- skyddschefen har en viss plats i organisationen, utan innebär att han eller hon i praktiken ska ges en reell möjlighet att påverka ledningen i frågor som involverar säkerhetsskyddsaspekter. I paragrafen finns bestämmelser om bemyndigande. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.6. Första stycket är oförändrat. Andra stycket är nytt. Där föreskrivs att regeringen även får före- skriva om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal enligt 6 §. Därutöver får regeringen i enskilda fall besluta om sådana undantag. Skyldigheter och befogenheter i samband med vissa förfaranden Kapitlet är nytt och innehåller bestämmelser om särskilda krav och ingripandemöjligheter i samband med bl.a. vissa upphandlingar och överlåtelser av säkerhetskänslig verksamhet. Paragrafen innehåller en proportionalitetsregel som ska tillämpas i ärenden om förelägganden, förbud och tvångsmedel enligt kapitlets bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 6.8.8, 6.9.4, 6.12.4, 7.10.5, 7.11.3 och 7.13.