sou · H6B324 · 2018-03-27 00:00:00 — Även problem med att hitta kvalifi- cerade ersättare lyftes som hinder för ledigheten. De som var lediga var dock i huvudsak mycket nöjda . Nio av tio ansåg att målet med ledigheten hade uppfyllts. Det var också få () som upplevde problem med att komma tillbaka till arbetet efter ledigheten.56 Även i studien var merparten av de alterneringslediga nöjda. Möjligheten till återhämtning både psykiskt och fysiskt var aspekter på ledigheten som framkom. De negativa aspekter som fångades var liksom i den tidigare studien den låga ersättningsnivån men också en osäkerhet om hur arbetsuppgifterna påverkades av frånvaron.57 Källa: RP 226/2002 rd. 55Tuomaala (2016). 56Nätti m.fl. (1997). 57Nätti m.fl. (2005). I en uppföljning som gjordes 2002 ingick även att se på skälen till alterneringsledighet. Vanligast var studier, följt av tid för familjen och vårdarbete och stress och dålig atmosfär på arbetsplatsen. Nästan var tredje ledighet passade inte in i någon av kategorierna.58 I en särskild utvärdering bland lärare var ökad utbrändhet i arbe- tet den vanligaste orsaken till alterneringsledighet, följt av behov av tid för familjen. upplevde efter ledigheten att de var piggare, ansåg att ledigheten varit till hjälp mot utbränd- heten, upplevde en ökad arbetsmotivation och hälften hade fått en bättre fysisk kondition. Dock var det av lärarna i undersökningen som ville senarelägga pensionen som en I studien från 2015 var de två vanligaste skälen till ledigheten viljan att ta en paus från jobbet samt önskan om mer tid för hobby, resor eller rekreation. I stort sett samtliga svarande som varit lediga instämde helt i påståendet att ledigheten motsvarat för- väntningarna och att den varit tillräckligt lång. Nästan lika många ansåg att de fått ökad energi och kraft att klara av arbetet. 85 pro- cent av de svarande gick tillbaka till samma arbetsuppgifter efter ledigheten. De flesta var också medvetna om att ledigheten hade påverkan på den framtida pensionen.60 Den enda större studie av arbetsmarknadseffekterna61 av alterner- ingsledigheten som har genomförts utfördes på uppdrag av Arbets- och precis innan beslutet om att lagstift- ningen skulle bli permanent fattades. Undersökningspopulationen omfattar alla alterneringslediga samt vikarier –2003, det vill säga när reformen var relativt ”ny”. Se avsnitt 10.2.4 för en beskrivning av det regelverk som gällde . Undersökningsdesignen möjliggjorde att de första deltagarna i alterneringsledigheten kunde följas med registerdata i upp till åtta 58RP 226/2002 rd. 59RP 226/2002 rd. 60Parvikoski (2015), figur 14. 61Junka m.fl. (2009). år efter ledigheten eller vikariatet. Även senare deltagare följdes men uppföljningsperioden blev av naturliga skäl kortare. Kontrollgrupperna till alterneringslediga respektive alternerings- vikarier valdes ut med en så kallad ”nearest neighbour match”.62 Källa: Junka m.fl. (2009). Resultaten visade att sysselsättningen för de alterneringslediga inte förbättrades, tvärtom fanns det en kvardröjande negativ effekt på sysselsättningen. Det fanns ingen påverkan på förtidspensionering, påverkan på sjukfrånvaron var liten och ickesignifikant. Årsin- komsten påverkades negativt och effekten ser ut att vara kvar- dröjande även efter ledigheten. Se tabell 10.6. 62 Jämför med IFAU:s studie av friåret som i stället använde sig av en experimentliknande kontrollgrupp som visat intresse för friåret men inte fått tillgång till det. Källa: Junka m.fl. (2009). För vikarierna var effekterna å andra sidan desto mer positiva. Både sysselsättningsgrad och årsinkomst påverkades positivt och de som hade varit alterneringsvikarier var mer sällan utanför arbetskraften. Se tabell 10.7. Slutsatsen av studien var att de önskade effekterna på alterner- ingsledigas arbetsutbud, sjukfrånvaro och förlängt arbetsliv inte uppfylldes. Däremot var effekten för vikarierna positiv och ganska stark. Ännu hade vikarierna en 10 procentenheters starkare arbetsmarknadsanknytning jämfört med kontrollgruppen. Det första syftet med reformen uppfylldes alltså inte, medan det andra, att stärka arbetslösas ställning på arbetsmarknaden, tycktes ha fungerat. När det gäller de sammantagna nettoeffekterna av re- formen menade forskarna att de var svåra att mäta. Möjligen var nettoeffekten negativ på kort sikt men positiv på . 10.5.5Stor del kvinnor i offentlig sektor I samband med en förlängning av den tillfälliga lagen om alterner- ingsledighet gjordes en utvärdering av vilka som tagit del av refor- men. hade över 55 000 personer inlett en alterneringsledighet, varav 13 549 . Årsmedeltalet 2001 var 7 700 personer. av alla alterneringslediga var kvinnor och den genomsnittliga längden på ledigheten var om- kring . 2001 var av de alterneringslediga anställda i sektor och var anställda i privat Nästan en tredjedel av samtliga alterneringslediga arbetade 2001 inom hälso- och sjukvårdssektorn. var mellan 35 och 54 år63. När lagen permanentades 2010 gjordes en redovisning av deltagar- na under hela försöksperioden samt under senast tillgängliga år, 2008. och fram till utgången av 2008 hade 146 600 personer i inlett en alterneringsledighet, varav 16 400 . av de som utnyttjat alterneringsledigheten var kvinnor. kom av alla alterneringslediga från den kom- munala sektorn. av vikarierna var mellan 20–. av vikarierna hade varit arbetslösa än en vecka.64 I den finska debatten om alterneringsledighet återkommer argu- mentet att alterneringsledigheten är ett sätt att hindra ohälsa genom att ledigheten ger en möjlighet att vila upp sig från arbetet. I den större studie av arbetsmarknadseffekterna som genomfördes hittades inget samband mellan sjukfrånvaro och alterner- ingsledighet. De som hade varit alterneringslediga var efter ledigheten varken sjukare eller friskare jämfört med dem som inte varit lediga. 63 Enligt regelverket krävdes vid arbetserfarenhet vilket gjorde att även yngre kunde använda ledigheten. av de alterneringslediga var 30–och var . 64 RP 130/2009 rd. Alterneringsvikarier vid (årsmedeltal ) Sjukpenningdagar (höger axel) Anm. Sjukpenningdagar avser antal mottagare och inkluderar mottagare av FöPL-sjukdagpenning och mottagare av partiell sjukdagpenning . Källa: Arbets- och näringsministeriet, Folkpensionsanstalten. Figur 10.3 visar tidsserier över sjukdagpenning och alterneringslediga och alterneringsvikarier –2016. Uppbyggnaden av alterneringsledigheten sammanföll med en ökning av antalet sjukpenningmottagare. Därefter finns ingen tydlig trend för alterner- ingsledigheten, medan antalet sjukpenningmottagare visar på en nedåtgående trend. Som framgår av figuren är antalet deltagare inom alterneringen väsentligt lägre än antalet sjukpenningmottagare. mönster för sjukfrånvaro skiljer sig dock från , framför allt vad gäller kvinnor, . Den stora fluktuation i sjukfrånvaro som har varit i finns inte i och nivåskillnaden mellan kvinnor och män är också väsentligt lägre i jämfört med i . Se figur 10.4. Källa: NOSOSCO. I propositionen i samband med förlängningen av den tillfälliga la- gen 2001 fördes ett resonemang om nettokostnaderna för syste- met. Denna beror på om vikarien skulle ha varit arbetslös under hela alterneringsperioden utan vikariatet och på hur alternerings- vikariens dagsersättning som arbetslös förhåller sig till den alter- neringsledigas ersättning. Om alternativet vore arbetslöshet för vikarien och om ersättningarna var på samma nivå vore systemet i princip kostnadsneutralt. I propositionen görs en bedömning att de lediga sannolikt har högre ersättning än den arbetslöshetsersättning som alterneringsvikarierna skulle ha haft och att inte alla skulle ha varit arbetslösa utan vikariatet. Det finns därmed en kostnad för systemet. Alterneringsersättningarna uppgick till knappt 375 mil- joner mark, varav 372,9 utgjordes av ersättningar från arbetslös- hetskassor och 1,9 miljoner betalades ut från Folkpensionsanstal- ten. Staten stod för , arbetsgivarna för och löntagarnas inklusive arbetslöshetskassornas andel utgjorde av kostnaderna. Om vikariernas alternativa sysselsättningsutfall beräknas utifrån utfallet för samtliga arbetslösa hade cirka 122 miljoner mark sparats in på arbetslöshetsersättning. Statens kostnader sänks utifrån dessa antaganden från 171 till 65,5 miljoner mark, arbets- givarnas från 141,6 till 74,5 miljoner mark och löntagarnas kostna- der från 62,1 till 40 miljoner mark. Därutöver fanns påverkan på pensionssystemet om uppskattningsvis 20 miljoner mark som inte betalades in.65 Utifrån erfarenheterna från alterneringsledighetsmodellen i går det att dra ett antal slutsatser. Erfarenheterna är dessutom i stor utsträckning liknande med erfarenheterna från det svenska friåret. –På individ- och företagsnivå och utifrån enkätdata är erfaren- heterna av alterneringsledighet övervägande positiva, och när det gäller de lediga mycket positiva. Dock är det viktigt att komma ihåg att det bara är erfarenheter hos de som har haft en positiv grundinställning som har kunnat utvärderas, i och med att modellen bygger på en frivillig överenskommelse. –På samhällsnivå är effekterna för vikarierna positiva medan effekterna för de som är lediga är små eller svagt negativa, på samma sätt som utvärderingen av friårsförsöket i pekade mot. –När det gäller effekten på sysselsättning och inkomst är denna utifrån en studie negativ för de lediga och effekten är kvarstående . Effekten på pensionsålder och sjukfrånvaro går inte att uttala sig om baserat på studien eftersom resultaten inte var signifikanta. 65 RP 226/2002 rd. –Det finns viktiga lärdomar att dra av modell, men det är sannolikt varken realistiskt eller önskvärt att föreslå precis samma modell i . –I har målgrupperna snävats in successivt vilket troligtvis har ökat precisionen. Däremot har det inte prövats incitament för att styra syftet med ledigheten. Tyvärr har varken det svenska friåret eller alterneringsledigheten i utvärderats i sin slutliga utformning, vilket gör att det egentligen inte går att uttala sig med säkerhet om de faktiska resul- taten. Det gäller kanske framför allt som har skruvat i sin modell och lagstiftat bort oönskade egenskaper som har uppmärksammats efter hand. Att det tidigare gick att använda alterneringsledighet som ett sätt att ”fasa ut sig” ur arbetslivet bidrog sannolikt till att det blev en selekterad grupp äldre som egentligen ville gå i pension som sökte sig till alterneringsledighet. När regelverket sedan ändrades så att det måste vara till tidigaste pensionsåldern blev incitamenten i modellen annorlunda och de som är nära eller vid pensionsåldern är helt exkluderade från alterneringsledig- heten. Studien (baserad på data –2003) rör med andra ord en helt annan målgrupp när det gäller övergång till pension och det är därför tveksamt om den går att använda som underlag för tolkning om effekten på pensionsåldern. 10.6.2Försöksverksamhet och successiv utveckling av regelverket I och med att alterneringsledigheten bedrevs som försöksverksamhet och som tillfällig lagstiftning uppstod naturliga tillfällen att ompröva och justera regelverket. Det gör att det knappast finns en alterneringsmodell, utan snarare att antal olika. Det går att beskriva utvecklingen som en stegvis åtstramning av målgruppen, både vad gäller vikarier och deltagare. Skälen har främst varit kostnadsmässiga, men också principiella. särskilt begränsningen av möjligheten att avsluta arbetslivet med en alterneringsledighet eftersom det direkt motverkade syftet med modellen. I korthet kan utvecklingen beskrivas som att alternerings- ledigheten har gått från något som varit till för alla till något som ”förtjänas”. Det är dock slående att syftet med ledigheten inte alls har prö- vats i strävandena att begränsa utgifter och oönskade effekter. Om- ställning eller på andra sätt mer produktiva ledigheter verkar inte vara en del av diskussionen kring modellen. I första hand ses ledig- heten som en chans att vila upp sig, ta hand om familjen eller kanske att bygga sitt eget hus. Att satsa på att komma vidare i arbetslivet eller ställa om i syfte att få ett hållbart arbetsliv är inget som ses som en del av alterneringsledigheten i . Vi har inte heller i vårt arbete med alterneringsledigheten mötts av någon om- fattande diskussion kring farhågan att alterneringsledigheten skulle användas för att kompensera för en dålig arbetsmiljö, som borde lösas på andra sätt. I verkar alterneringsledigheten i stället till viss del ses som ett verktyg för att motverka individens ut- brändhet, som en möjlighet för arbetstagaren att vila upp sig för att sedan komma tillbaka med förnyade krafter. Resultaten från den utvärdering av arbetsmarknadseffekter som presenterades 2009 visade på mycket likartade resultat jämfört med IFAU:s utvärdering av det svenska friårsförsöket. Det gick inte att finna någon evidens för att arbetskarriären för- längdes eller att sjukfrånvaron minskade för dem som var friårs- lediga jämfört med kontrollgruppen. Däremot uppstod signifikant positiva resultat för de som var friårsvikarier och dessa resultat var långvariga. Till skillnad från den svenska studien följdes de första alterneringslediga och vikarierna i efter ledigheten/vikariatet och de positiva effekterna på vikarierna tycks ha varit permanenta. Den positiva sysselsättningseffekten var fortsatt jämfört med kontrollgruppen . På motsvarande sätt var de negativa resultaten för de friårslediga vad gäller inkomst och sysselsättning också kvarstående . Precis som för det svenska friåret har utvärderingar visat att när det inte var reglerat vilka som fick vikariaten så var det i stor ut- sträckning de med stark ställning på arbetsmarknaden, inte sällan de som redan hade arbetat på samma arbetsplats, som fick vika- riaten. Men precis som i verkar det har fungerat att i större utsträckning få in personer med svag ställning på arbetsmarknaden när regelverket stramades åt. Den ventil som finns i att ta in helt nyexaminerade i stället för långtidsarbetslösa nämndes i intervjuerna som betydelsefull för att det inom vissa yrken skulle vara möjligt att över huvud taget kunna få till stånd en alternerings- ledighet. En annan likhet mellan friåret och alterneringsledigheten är att deltagarna i så stor utsträckning tycks ha varit nöjda med sin ledig- het. En helt övervägande majoritet i samtliga intervjuundersök- ningar för såväl friåret som alterneringsledigheten som vi har stött på har uppgivit att de är nöjda. Det finns dock några viktiga skillnader mellan friåret och alter- neringsledigheten. Den mest uppenbara är att alterneringsledig- heten har funnits . En annan skillnad är att dagpen- ningen för arbetslöshetsersättningen beräknas på olika sätt i jämfört med i . Sannolikt har det haft betydelse för att det verkar vara vanligare att tjänstemän (främst i offentlig sek- tor) är alterneringslediga i . En stor skillnad mellan länderna är dock inte i konstruktionen av modellerna utan i de politiska skillnaderna mellan finsk alter- neringsledighet och svenskt friår. 10.6.4Politiska skillnader mellan finsk alterneringsledighet och svenskt friår Alterneringsledigheten har funnits i . Försöks- lagen blev tillfällig lagstiftning, som sedan blev en permanent regler- ing. Reformen har utvärderats och justerats efter hand, men ändå funnits kvar. I fanns en försöksverksam- het med friåret i tolv av 290 kommuner under lite mindre än och sedan ett nationellt program som efter valet helt lades ner. Det finns naturligtvis inte något enkelt svar på varför två likartade modeller med ganska likartade resultat får så olika behandling. Det mest uppenbara svaret på varför alterneringsledigheten har kommit att bli en långvarig del av den finländska välfärdsmodellen som fram- träder när vi studerat modellen är att alterneringsledigheten har för- handlats fram av arbetsmarknadens parter och då ingått i ett helhets- paket. Varje förlängning av den lagstiftning som länge var tillfällig har föregåtts av förhandlingar mellan parterna och modellen har levt kvar då arbetstagarsidan satt ett värde i att behålla den. Arbetstagar- företrädare vi träffat beskriver det som att de gång på gång har fått betala i förhandlingar för ett bevarande av modellen. Att parterna efter förhandlingar varit överens om att behålla modellen gör att lagstiftaren inte utan vidare kan avskaffa den. I motsats till kom initiativet till friåret i inte från arbetsmarknadens parter, utan från politiskt håll och det är utred- ningens uppfattning efter samtal i vår referensgrupp att arbets- tagarsidan i inte har sett eller ser ett införande av en liknande friårs/alterneringsledighetsmodell som en viktig fråga att driva. Efter vårt besök i är det utredningens uppfattning att samtliga aktörer i , såväl arbetsmarknadens parter på båda sidor som myndighetsföreträdare har en bild av att alternerings- ledigheten är populär bland brukarna. De flesta vi talat med lyfter att såväl enskilda arbetsgivare som arbetstagare ser fördelar med mo- dellen. Argumentet att det kan finnas ett värde även för den som inte använder alterneringsledigheten kom också upp vid en av intervjuerna vi genomförde. Själva vetskapen om att möjligheten finns ger en trygghet. Den finansieringsmodell som gällde i för försöket innebar att pengarna i de flesta kommunerna tog slut, och någon trygghet om att möjligheten finns hann sannolikt heller inte uppstå. Eftersom båda systemen bygger på en överenskommelse mellan arbetsgivaren och arbetstagaren är inte någon garanterad en plats varken i den svenska eller finska modellen. Men i och med att systemet har funnits i är förutsättningen betydligt större än i att eventuella positiva effekter av att systemet potentiellt finns att tillgå har hunnit växa fram. Däremot verkar alterneringsledigheten inte uppfattas som okon- troversiell i heller. På samma sätt som med friåret är en vanlig invändning att staten inte bör betala för att arbetsföra människor ska vara lediga. Arbetsgivarföreträdarna, liksom vad det verkar den nuva- rande regeringen, skulle egentligen gärna vilja avskaffa modellen men faktum är att parterna , efter förhandlingar, har landat i att bevara modellen. 11Erfarenheter av ledighetsmodeller i I de föregående kapitlen har vi kartlagt och beskrivit erfarenheterna av friår i och av alterneringsledighet i . I utredningens uppdrag ingår även att kartlägga erfarenheter av eventuella andra lik- nande exempel. Det finns flera exempel på liknande modeller i andra länder och i det här kapitlet ger vi en kortfattad beskrivning av några olika typer av modeller för ledighet och/eller kompetensutveckling från andra europeiska länder. Genomgången är mycket översiktligt gjord och bör inte användas som faktaunderlag utan mer som inspi- ration för eventuell vidare informationsinhämtning. Avslutningsvis presenteras en sammanfattande bild av friår, alterneringsledighet och de modeller som presenteras i det här kapitlet. Att jämföra välfärdsmodeller mellan länder är svårt och ibland näs- tan omöjligt. Olika egenskaper i modellerna blir ofta svåra att förstå utanför sitt rätta sammanhang. I kapitlet beskrivs ett antal olika ledig- hetsmodeller översiktligt. Syftet är att visa på hur olika system kan byggas upp och användas. De stora skillnader som finns mellan olika länders socialförsäkringssystem och arbetsmarknadsmodeller påver- kar såklart hur modellerna har utformats. Vi har undvikit att i detalj beskriva ersättningsnivåer och villkor, helt enkelt för att det inte är meningsfullt att jämföra detta utan att ge en mer heltäckande bild av hur de olika ländernas välfärdssystem och arbetsmarknader ser ut. Först beskrivs några modeller med relativt stor likhet med alter- neringsledighetsmodellen i respektive med friåret. Därefter beskrivs kortfattat några av de olika försök med jobbrotation som genomfördes inom ramen för ett EU-projekt . Även om det är en delvis annorlunda modell har vi tyckt att den är relevant att lyfta i sammanhanget, inte minst eftersom arbetsgivarna Erfarenheter av ledighetsmodeller i är delaktiga på ett helt annat sätt än i modeller med friår/alter- neringsledighet. Avslutningsvis redogör vi för ett förändringsarbete som pågår i som ett sätt att anpassa arbetsmarknaden och arbetslöshetsförsäkringen utifrån det ökade behovet av omställning och kompetensförsörjning som har identifierats även där. 11.2Belgien – karriär-paus med flamländsk twist utmålas ofta som pionjärlandet när det gäller ledighetsmodel- ler i form av så kallad karriär-paus. Det är inte osannolikt att modell på något sätt inspirerat de modeller som kom att införas i , och . En modell som har förändrats kontinuerligt har belgare kunnat ta ledigt under sitt arbets- liv. Den grundläggande principen i den belgiska modellen är liknande de modeller som prövats i såväl , och . Det vill säga att under förutsättning att det finns en överenskommelse med arbetsgivaren kan en anställd vara ledig från arbetet under förut- sättning att en arbetslös person vikarierar för den som är ledig. Från starten infördes modellen på försök i privat sektor och i en liten del av den offentliga sektorn. På grund av refor- mens popularitet kom den att utökas till att omfatta även hela den offentliga sektorn. Efter hand kom ett antal rättighetsbase- rade delar att läggas till, bland annat vad gäller vård av barn och när- stående. Men arbetsgivarens möjlighet att neka ledighet generellt reglerades också i viss utsträckning. Ledigheten kan antingen tas ut sammanhängande eller uppdelat. Även uttag på deltid är tillåtet. 2002 utvärderades karriär-paussystemet av den federala belgiska regeringen. Det ursprungliga syftet att få in en arbetslös ersättare som vikarie ansågs inte längre behövas sett i ett arbetsmarknadsperspektiv och kravet på vikarie slopades. Fokus kom nu helt att ligga på en bättre balans mellan arbete och fritid. träffades även ett kollektivavtal inom privat sektor som kom att ersätta det offentliga systemet. Denna kollektivavtalade del av systemet kallas för time credit (tijdskredit eller credit temps). Erfarenheter av ledighetsmodeller i 1994 valde den Flamländska regeringen att höja ersättningen till flam- ländare som tog karriär-paus som ett extra incitament. Sysselsätt- ningsgraden i var vid bland den högsta i för befolkningen och det flamländska tillägget blev mycket populärt. Mellan 2002–2005 fanns en överenskommelse om extra ersättning till anställda i (privata) hälso- och sjukvårdssektorerna i syfte att motverka stress och utbrändhet genom att fler skulle ta en karriär- paus.1 Modellen innebär i huvudsak tre olika sätt att ta karriärpaus på: –Inom privat sektor kan ledighet om totalt under arbetslivet tas ut som karriär-paus. Antingen på heltid eller på deltid. Via avtal kan tiden förlängas till maximalt . –Ett annat alternativ är nedsättning av arbetstiden under hela arbetslivet, oavsett ålder. Här krävs arbets- erfarenhet. –Det tredje alternativet är halverad eller minskad () arbetstid för den som är och som arbetat minst 20 år.2 För att inte orsaka för mycket problem för arbetsgivarna fanns en gräns på av arbetskraften i karriär-paus. Denna reglering var dock dispositiv. Företag med färre anställda kunde neka karriär-paus om det var ekonomiskt motiverat. I offentlig sektor kallades modellen för Recovery Act och den var i stort sett likadan som i privat sektor, men med en maximal tid ledighet och utan undantag för andel arbetstagare som kan ha karriär-paus . På samma sätt som erfarenheterna från och visar så har även systemet i varit mest använt av kvinnor. 2002 var av karriär-pausarna i det federala systemet i kvinnor och var män. Även åldersfördelningen skilde sig åt. Majoriteten av kvinnorna som tog karriär-paus var mellan 25 och 1Devisscher (2004). 2Expatica (2017). Erfarenheter av ledighetsmodeller i , medan majoriteten av männen som tog karriär-paus var över 50 år.3 Systemet med ledighet utan krav på syfte har avskaffats