sou · H6B344 · 2018-06-14 00:00:00 — Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi, Allmän nytta eller egen ? En om korruption på svenska, rapport 2013:2. JK beslut i dnr . JO 2012/13 s. 393. JO 2011/12 s. 278. JO 2006/07 s. 168. JO 1971 s. 77. , Direktupphandlingar – en kartläggning av riktlinjer och rutiner, rapport 2016:11. Statskontoret, En kultur mot korruption, 2017. Statskontoret, Myndigheternas arbete för att förebygga och upptäcka korruption, rapport 2015:23. Statskontoret, Köpta relationer – Om korruption i det kommunala , rapport 2012:20. , promemoria med kompletterande statistik om överprövningar, . , Kartläggning och analys av mål om överprövning, rapport 2017:7. och , Statistik om offentlig upphandling , 2017:5, 2017:11. , Korruption i offentlig upphandling – vad är det och hur kan det förebyggas?, Vägledning nr 4, 2017. General for the abolition of restrictions on freedom of , OJT 36/62, . General for the abolition of restrictions on freedom to provide services, OJT 32/62, . EU Public Procurement reform: Less bureaucracy, higher efficiency – An overview of the new EU procurement and concession rules introduced on , 2016. Economic efficiency and legal effectiveness of review and remedies procedures for public contracts, Final Study Report, MARKT/2013/072/C, Ref. (2015)2643167 – 24/06/2015. on the modernisation of EU public procurement policy, Towards a more efficient European Procurement Market, Synthesis of replies, publicerat 2011 (odaterat). om en modernisering av EU:s politik för offentlig upphandling med sikte på en effektivare europeisk upphandlingsmarknad, den 27.1.2011 KOM(2011) 15 slutlig. Special Eurobarometer 397 – Corruption, 2014. Special Eurobarometer 363 Internal market: Awareness, Perceptions and Impact, 2011. Commission Staff Working Paper, Evaluation Report, Impact and Effectiveness of EU Public Procurement Legislation, , 27.6.2011 SEC(2011) 853 final. Tolkningsmeddelande (2006/C 179/02) om gemenskapsrättens tillämplighet på upphandlingskontrakt som inte, eller bara delvis, omfattas av direktiven om offentlig upphandling. om offentlig upphandling inom Europeiska unionen: Överväganden , den 27.11.1996 KOM(96) 583 slutlig. Recommendation CM/Rec(2007)7 of to member states on good administration. Dom Altmark, C-280/00, EU:C:2003:415 (kommissionen mot ), C-507/03, ECLI:EU:C:2007:66. Dom Archus och Gama, C-131/16, ECLI:EU:C:2017:358. Dom Belgacom, C-221/12, ECLI:EU:C:2013:736. Dom Borta, C-298/15, ECLI:EU:C:2017:266. Dom Coname, C:231/03, ECLI:EU:C:2005:487. Dom CS /14 och C-488/14, EU:C:2016:688. Dom kommissionen mot , C-226/09, ECLI:EU:C:2010:697. Dom kommissionen mot , C-412/04, ECLI:EU:C:2008:102. SUD, de förenade målen C-523/16 och C-536/16, ECLI:EU:C:2018:122. Dom Nordecon, C-561/12, ECLI:EU:C:2013:793. Dom Orizzonte Salute C-61/14, EU:C:2015:655. Dom Secap och Santorso, C-147/06 och C-148/06, ECLI:EU:C:2008:277. Dom Serrantoni Srl, C-376/08, ECLI:EU:C:2009:808. Dom Spijker Infrabouw-De Jonge Konstruktie m.fl., C‑568/08, EU:C:2010:751. Dom Strong Segurança, C-95/10, ECLI:EU:C:2011:161. Dom Tecnoedi Costruzioni Srl, C-318/15, ECLI:EU:C:2016:747. Dom Telaustria, C-324/98, ECLI:EU:C:2000:699. Dom Tita m.fl., C-495/14, EU:C:2016:230. Dom Wall, C-91/08, ECLI:EU:C:2010:182. Dom ÖBB Personenverkehr, C‑417/13, EU:C:2015:38. HFD 2017 ref. 45. HFD 2016 ref. 67. HFD 2013 ref. 24. HFD 2011 ref. 29. HFD 2009 ref. 69. RÅ 1999 not. RÅ 81 2:25. Beslut i mål nr 3830-17. Beslut i mål nr 3322-15. Beslut i mål Ö 2583-17. NJA 2016 s. 1169. NJA 2014 s. 318. NJA 2013 s. 762. NJA 2009 s. 441. NJA 2002 s. 565. NJA 1993 s. 231. NJA 1991 s. 28. MD 2007:26, m.fl. I. MD 2004:21, m.fl. dom i mål FT10089-15. Litteratur och tidskrifter m.m. Arrowsmith, , The of Public and Utilities Procurement, Volume 1, 3rd edition, 2014. , , Rättegångskostnader, 2017. , och , , Konkurrenslagen – En kommentar, upplaga 2, 2015. , , och Warnling-Nerep, , Förvaltningsrättens grun- der, upplaga 2:1, 2007. , , Objektivitetsprincipen, i , , Offentligrättsliga principer, 2017. , , och Sterzel, , Regeringsformen, upplaga 3, 2015. , , Regeringsformen – med kommentarer, 2012. , Per , , , Rättegång – Tredje häftet, sjunde upplagan, 2006. Fitger, , m.fl. m.m., kommentar till 18 kap. 5 § andra stycket. Fitger, , Lagen om domstolsärenden – En kommentar, 2 upplagan, 2004. , och , Bo, Förvaltningslagen med kom- mentarer, upplaga 3, 2010. Hentze/, Offentlig upphandling – en lagkommentar, upplaga 1:2, 1998. Lerwall, , JO och 1 kap. 9 § Regeringsformen, i JO – Lagens väktare, 2009. , – rättegång samt skiljeförfarande och medling, upplaga 4:1, 2017 , , Rättegångskostnader i förvaltningsprocessen –ett orättvist system, i Regeringsrätten , 2009. , , Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989. PWC, Public Procurement in Europe – Cost and effectiveness, 2011. Ragnemalm, Hans, Förvaltningsprocessrättens grunder, upplaga 10, 2014. Reichel, , i , , Offentligrättsliga principer, 2017. Sundstrand, , Offentlig upphandling – primärrättens reglering av offentliga kontrakt, 2012. , Hur ser svenskar på korruption? En nulägesrapport om korruption i , 2016. , , Arbete i offentlig förvaltning, 2014. , , och , , Förvaltningsprocesslagen m.m.– En kommentar, sjätte upplagan. Baciu, och , Dacian C., Horizontal In-House Transac- tions vs. Vertical In-House Transactions and Public-Public Cooperation, European Procurement & Public Private Partner- ship , 2015:4. Dragos, Dacian C. och Vornicu, , Public Procurement below Thresholds in Union, . 3/2015. , , Statsstöd, upphandling och konkurrens, Europarättslig tidskrift, 2018:2 , , Tredjemansinträde i upphandlingsmål, Förvaltningsrättslig tidskrift, 2016:1. Skog, , Om betydelsen av vinstsyftet i aktiebolagslagen, , 2015. Sundstrand, , Offentliga kontrakt – Rättsmedlen i primär- rätten, Förvaltningsrättslig tidskrift, 2014:4. Sundstrand, , Offentliga kontrakt – möjlighet till undantag från EU:s primärrätt, Förvaltningsrättslig tidskrift, 2013:1. Sundstrand, , Offentlig upphandling och korruption, Juridisk , 2014–15:1. Nye prosedyrer i del II, vägledning från Naerings- og fiskeridepartementet Gennomföring av Del I-anskaffelser, vägledning från Naerings- og fiskeridepartementet Särskilt yttrande av , och bör öka möjligheterna för offentlig avtalssamverkan Den offentliga sektorns behov av effektiviseringar genom samverkan Välfärdsverksamheterna i den kommunala sektorn behöver öka an- talet anställda med knappt 200 000 personer för att klara åtaganden utifrån den demografiska utvecklingen. Befolkningen växer rekordsnabbt i yngre och äldre åldrar men inte alls i samma takt bland personer i arbetsför ålder. Bristen på arbets- kraft kommer därför att vara stor i . Kommuner och Landsting (SKL) lyfter fram att rekry- teringsbehovet av omkring 70 000 personer kan minska med hjälp av ny teknik. SKL har tillsammans med SKL Kommentus och Inera iscensatt en omfattande samverkan för att digitaliseringen inom den kommunala sektorn ska ta fart. Arbetet sker både genom nationell och lokal samverkan. Vi konstaterar att ett viktigt sätt att sprida digitala och andra tekniska lösningar som utvecklats i kommuner, regioner och landsting är genom avtalssamverkan. lade fram ett delbetänkande (SOU 2017:77) med förslag som ändrar den kommunala lokalise- ringsprincipen. Regeringen lade fram en proposition 2017/18:151) som fattar beslut om. För- slaget handlar om att genom avtalssamverkan ge kommuner, regio- ner och landsting möjlighet att överlåta utförandet av sina uppgifter till en annan kommun, region eller landsting. Syftet är att förenkla möjligheterna till samverkan och extern delegering och anges vara ett viktigt led i att ge kommuner, regioner och landsting goda förutsättningar att möta dagens och framtida utmaningar. påtalar i sitt delbetänkande att upphand- lingsreglerna har stor betydelse för möjligheten att ingå kommunala samverkansavtal. Den kanske viktigaste möjligheten är det undantag från som betecknas upphandling mellan myndigheter (”Ham- burgsamarbeten”). Vi är eniga med om undan- taget är otydligt vilket leder till komplexitet och rättsosäkerhet. Vi befarar att oklara upphandlingsregler och begränsande praxis kom- mer stå i vägen för nödvändig samverkan inom offentlig sektor. Vi konstaterar att uttryckligen hänvisar till och anger att den kan få betydelse för kom- munal avtalssamverkan på så sätt att samverkansavtal som under- stiger tillämpliga tröskelvärden i princip kan undantas tillämpnings- området för upphandlingslagstiftningen. Vi konstaterar också att det även finns effektiviseringsvinster att hämta i ökad samverkan mellan kommuner och statliga myndigheter. Exempelvis skulle Arbetsförmedlingen och kommuner kunna öka och effektivisera sitt samarbete inom arbetsmarknadsutbildningar. Vi beklagar sammanfattningsvis att utredningen inte tagit till- fället i akt att – inom ramen för det nationella handlingsutrymmet i upphandlingsregelverket – klargöra och underlätta avtalssamverkan mellan upphandlande myndigheter. , Kommuner och Landsting , Offentliga Inköpare , SKL Kommentus inköpscentral TCO har beretts möjlighet att inkomma med särskilt yttrande över rubricerad utrednings förslag från . företräder både upphandlare och leve- rantörer. Vi är positiva till ett enkelt och flexibelt upphandlingsregel- verk som reglerna också måste erbjuda rättssäkerhetsgaran- tier och värna om allmänhetens förtroende för det offentliga. Det är vidare viktigt att regelverket tar till vara små privata och idéburna aktörers möjligheter att delta i offentliga upphandlingar. TCO anser att offentlig upphandling också ska bidra till sam- hällsviktiga mål. TCO är därför positiv till reglerna i 17 kap. lagen (2016:1145) offentlig om upphandling () om särskilda villkor för fullgörande av kontrakt. TCO anser dock att det alltid borde vara obligatoriskt att ställa arbetsrättsliga villkor i nivå med kollektivavtal i offentlig upphandling. TCO vill även att upphandlande myndig- heter i högre grad ska ställa villkor i nivå med kollektivavtal på fler områden än de som är obligatoriska enligt gällande lagstiftning, såsom tjänstepension och försäkring. TCO:s ståndpunkt och strävanden avseende särskilda kontraktsvillkor delas av de två andra centralorga- nisationerna LO och . I 19 kap. 2 § anges att 17 kap. 1 § gäller för upphandlingar som omfattas av 19 kap. . I utredningens förslag till reviderat 19 kapitel finns inte någon sådan hänvisning kvar. Utredningen me- nar att en sådan hänvisning skulle gå emot det övergripande syftet med utredningens uppdrag och förslag, att förenkla regelverket. Det samma gäller införandet av en uttrycklig bestämmelse motsvarande 17 kap. 1 § . Utredningen föreslår att 19 kap. 3 § ska ange att upphandlande myndighet är fri att utforma förfarandet vid upphandlingen. denna lydelse ska det framgå att upphandlande myndighet får till- lämpa bl.a. de direktivstyrda bestämmelserna i 17 kap. i nu gällande . bedriver ett gediget arbete med att beskriva och konkretisera reglerna om särskilda kontraktsvillkor. LO, TCO och Sacos uppfattning är dock att det fortfarande råder stor osäkerhet hos upphandlande myndigheter kring dessa regler. TCO delar därför inte utredningens bedömning att regelverket förenklas genom borttagande av den konkreta hänvisningen i 19 kap. 2 § i nu gällande . TCO anser att en uttrycklig bestämmelse motsvarande 17 kap. 1 § borde införas i det reviderade 19 kap. På så sätt skulle möjlig- heten att ställa särskilda kontraktsvillkor bli ännu tydligare för upp- handlande myndigheter och risken för överprövningar hänförliga till sådana krav kan förväntas minska. Särskilt yttrande av experterna , , och i Utredningen om vissa förenklade upphandlingsregler (Fi 2017:05) Det kan inledningsvis konstateras att det ligger en inneboende mot- sättning i utredningsdirektivets målsättning att både förenkla lagstift- ningen och minska antalet mål om överprövning. Dagens upphandlingslagstiftning är utformad på så sätt att en stor del av detaljregleringen har överlämnats till rättstillämpningen. Detta speg- las exempelvis av att regeringen på ett sextiotal ställen i proposi- tionen 2015/16:195 Nytt regelverk om upphandling anger att den närmare uttolkningen av bestämmelserna får avgöras i rättspraxis. Även de rent nationella upphandlingsreglerna uttolkas i stor ut- sträckning av rättspraxis. En förenklad lagstiftning med färre regler riskerar således till sin natur att förskjuta rättsutvecklingen till dom- stolarna, med ökat antal mål om överprövning till följd. Det ska framhållas att utredningsbetänkandet överlag håller en hög kvalitet och att utredaren har lyckats hitta en balans mellan kra- vet på förenkling och behovet av förutsebarhet. Det bör dock hållas i åtanke att en förminskad regelmassa inte nödvändigtvis innebär ett regelverk som är lätt att tolka och tillämpa. Utredarens uppdrag i fråga om att presentera modeller för av- giftsuttag och processkostnadsansvar vid överprövningar har varit starkt styrt av regeringens ambition att minska antalet överpröv- ningar. Vi anser att detta är fel väg att gå och att fokus i stället bör läggas på att effektivisera överklagande-processen. Långdragna dom- stolsprocesser skapar negativa effekter för såväl upphandlande myn- digheter/enheter som för leverantörer. För att uppnå detta finns an- ledning att genomföra förslag om tre månaders handläggningstid i första domstolsinstans. Ytterligare effek- tivisering torde kunna uppnås genom att samla överprövningsmål i en specialdomstol med ökad kompetens. Detta ligger dock tyvärr utanför denna utrednings ramar. En välkommen del i utredningsbetänkandet är att upphandlings- lagstiftningens korruptionsmotverkande syfte och funktion har lyfts fram och beaktats. För att säkerställa allmänhetens förtroende för myndigheterna/enheterna är det av största vikt att lagstiftningen inte tillåter ovidkommande hänsyn, utan att allmänna medel används till att göra goda affärer. Upphandlingslagstiftningen fyller i detta en viktig funktion, vilket även måste beaktas vid eventuella lättnader och förenklingar. Vi anser att det föreslagna regelverket överlag medför en förenkling jämfört med nu gällande bestämmelser. Förslaget uppvisar en bra balans mellan förutsägbarhet kontra flexibilitet och ger en betydligt enklare och mer lättförståelig översikt av regelmassan. Utredningens strävan efter att undvika tröskeleffekter och separata regelverk inne- bär att förslaget blir lättöverskådligt. Detta för-enklar tillämpningen. Med detta sagt vill vi dock anmäla avvikande mening angående vissa delar av förslaget. Utredningen föreslår att begreppet ”bestämt gränsöverskridande intresse” (BGI) införs i svensk nationell rätt. BGI är ett diffust be- grepp som saknar tydlig förklaring i den unionsrättsliga regleringen av offentlig upphandling, men som är direkt avgörande för bedömningen av om framför allt de EU-rättsliga principerna äger tillämpning. Att i nya nationella bestämmelser ställa krav på att upp- handlande myndigheter och enheter ska behöva bedöma om företag i andra EU-länder kan tänkas vara intresserade av att lämna anbud är knappast förenligt med utredningens förenklingssyfte. Vidare med- för det tvivelaktig nytta och risk för felaktig tillämpning. En förenk- ling vore i stället att ange att de grundläggande principerna alltid ska tillämpas, vilket medför att de upphandlande myndigheterna/enhet- erna slipper utföra komplicerade bedömningar som riskerar att kom- ma i konflikt med unionsrättsliga förpliktelser. Vi ställer oss även tveksamma till utredningens skrivningar om att det är den klagande leverantören som har bevisbördan för att visa att ett BGI finns. Unionsrättens huvudregel är tvärt om att det är den som önskar åberopa ett undantag från unionsrätten, såsom brist på BGI, som har att visa att förutsättningarna för undantaget är uppfyllda. Detta sammantaget med det faktum att den upphandlan- de myndigheten/enheten tämligen enkelt torde kunna ta fram bevis till stöd för sin bedömning medför att vi anser att bevisbördan ska läggas på den som upphandlar. Höjd direktupphandlingsgräns för sociala tjänster och andra särskilda tjänster Utredningen föreslår höjd direktupphandlingsgräns för tjänster som omfattas av artikel 74 (bilaga XIV) i direktiv /2014/EU till 7 mil- joner kronor. Förslaget innebär att upphandlingar som inte omfattas av direktivet i princip lämnas oreglerade i svensk nationell rätt, vilket är en kraftig ändring jämfört nu gällande regler och vad som tidigare gällt för de så kallade B-tjänsterna. Vi delar inte utredarens förslag om att höja direktupphandlings- gränsen till för sådana tjänster. Eftersom det abso- lut flesta antalet upphandlingar av vård- och omsorgstjänster sanno- likt kommer att överskrida den föreslagna värdegränsen på för samma slags tjänst, och dessa upphandlingar där- med ändå måste annonseras, kommer utredningens förslag förmod- ligen att få en begränsad effekt för just dessa upphandlingar. Den i praktiken största effekten kommer förslaget i stället få för andra typer av tjänster som regleras i bilagan XIV till direktivet, och som knappast kan sägas karaktäriseras av några särskilda hänsyn. Dessa tjänster utgörs bland annat av post- och budtjänster, regummering av däck, smedtjänster, catering- och hotelltjänster, tjänster för festival- och festarrangemang samt anordnande av mässor och utställningar. Det finns heller ingen anledning att kraftigt öka möjligheten till direkt- upphandling för denna typ av tjänster, särskilt som konkurrens- utsättning och insyn är ett viktigt verktyg mot korruption. Riskerna med en höjd direktupphandlingsgräns för dessa övriga tjänster är en sämre konkurrens eftersom färre leverantörer ges insyn och kännedom om upphandlingarna. Den föreslagna ord- ningen riskerar att cementera befintliga avtalsrelationer och att hindra företag som inte tidigare varit leverantörer vid offentlig upphandling från att ta sig in på dessa marknader. Detta kan särskilt drabba små och nyetablerade företag. Vi anser därmed att gällande direktupphandlingsgräns på även fortsättningsvis ska gälla för sådana särskilda tjänster som regleras i bilagan XIV till direktivet (bilagan 2 till ). Utredningen föreslår att det ska införas en avgift för ansökan i mål om överprövning och att avgiftsbeloppet ska sättas till . Vi är negativa till detta förslag av flera anledningar. Den föreslagna avgiften skulle kunna minska antalet överpröv- ningsmål i domstol. De som kommer att avstå från överprövning kommer dock att vara de små företagen utan stora ekonomiska re- surser. Det måste observeras att de små företagen utgör en mycket betydande del av marknaden. av alla företag på marknaden är små (< 50 anställda) och är mikro- företag (< 10 anställda). Många av dessa små företag avstår från offentlig upphandling för att de upplever att det är kom- plicerat och tidskrävande. Införandet av en ansökningsavgift kom- mer bland dessa företag sannolikt att uppfattas som en ytterligare tröskel som hämmar deras möjligheter att kunna tävla om att bli leverantör åt offentlig sektor. Därmed uppstår även risk för färre anbud från små företag i offentlig upphandling. Beloppet är å andra sidan sannolikt inte tillräckligt högt för att avskräcka från s.k. taktiska okynnes-överprövningar. I dessa fall torde besluten om att ansöka om överprövning grundas på ekono- miska överväganden på en helt annan nivå. Det finns inga bärande argument för varför just upphandlings- målen ska belastas med en ansökningsavgift i förvaltningsrätterna. regeringar har beslutat att upphandlingsmålen ska omfattas av förvaltningsprocessen och detta medför att förvaltningsprocess- lagens bestämmelser ska gälla. Upphandlingsmålen är, trots allt, en måltyp där sökandesidan har relativt stor framgång jämfört med andra typer av mål som handläggs av förvaltningsrätterna. Om regeringen ändå avser att införa en ansökningsavgift är det vår uppfattning att den bör sättas till vilket är i linje med vad som gäller i övriga domstolar. Utredningen föreslår att domstolen får förordna om att förlorande part ska ersätta vinnande parts kostnader i mål om överprövning. Den föreslagna bestämmelsen drabbar både upphandlande myndigheter/ enheter och leverantörer och innebär ett avsteg från huvudregeln att en överprövning utgör ett icke-dispositivt förvaltningsmål. Vi anser att förslaget, om det genomförs, skulle få mycket all- varliga negativa konsekvenser. Rättegångskostnaderna i dessa mål kan bli mycket höga och är därtill omöjliga att förutse, eftersom det företag som överklagar inte kan förutse om motparten kommer använda juridiska ombud eller om tredje part kommer att inter- . Förslaget kommer framför allt drabba de många små före- tagen. Sådana företag har inga ekonomiska möjligheter att ta den ekonomiska risk som det innebär att förlora ett upphandlingsmål, utan resultatet kan i praktiken innebära ekonomisk undergång. Spre- tig befintlig domstolspraxis i kombination med ny upphandlings- lagstiftning med oklar innebörd gör det ofta svårt att sia om utfallet av en framtida domstolsprocess. Även om leverantörerna skulle ha försäkringar som täcker en del av kostnaden så är självrisken hög och den kan dessutom beräknas öka i takt med växande ersättnings- belopp. Om förslaget genomförs riskerar det medföra att de många små företagen i praktiken kommer stå rättslösa i offentlig upphandling. De kommer att fråntas möjligheten att (rätteligen) ansöka om över- prövning av en felaktigt genomförd upphandling vid risk för att annars hamna på obestånd. Även en leverantör som vunnit en upphandling riskerar att dras in i en tvist om en konkurrerande leverantör ansöker om över- prövning. Redan detta faktum riskerar att medföra färre anbud i upp- handlingarna. Förslaget kommer sammantaget slå hårt mot många små företag och kommer leda till minskat antal anbud och lägre förtroende för den offentliga upphandlingen bland företag på bred front. Utöver detta finns en lång rad ytterligare argument mot förslaget. •I propositionen 2015/16:195, Nytt regelverk för upphandling, står att läsa på ett sextiotal ställen att regeringen valt att överlåta tolkningen av en bestämmelse till rättspraxis. Vilken upphandlare vågar testa gränserna när risken är stor att man förlorar och får stå för rättegångskostnaderna? I debatten framhålls ofta modiga upphandlare som uppmuntrar företagen att lämna kreativa förlag och lösningar. Dessa kommer sannolikt att försvinna med detta förslag. •Den offentliga upphandlingen kommer sannolikt bli mer tyngd av juridik och större kraft kommer läggas i upphandlingsproces- sen för att undvika fel. Den juridiska riskbedömningen kommer ta en allt större del av upphandlingsprocessen. Det kommer knap- past gynna den goda affären. Snarare kommer tid behöva tas från andra viktiga delar som t.ex. marknadsanalys och dialog med marknaden. Risken är stor att upphandlingsprocessen därigenom kommer ta än . •Det finns risk för att det skapas en osund maktdemonstration. Upphandlande myndigheter/enheter kan hota med omfattande advokatkostnader mot småskaliga leverantörer som anser sig fel- behandlade. •Vem törs processa i ett upphandlingsmål utan juridiskt ombud om man riskerar att få betala motpartens rättegångskostnader? Detta kommer att kraftigt öka ombudskostnaderna för samtliga parter och såväl leverantörer som upphandlande myndigheter/ enheter kommer drabbas i de fall de förlorar ett upphandlingsmål. •Den administrativa belastningen för domstolarna ökar. Vi anser att det är olämpligt att upprätta ekonomiska hinder för rättsökande leverantörer att få en prövning av eventuella fel och brister vid offentlig upphandling. I stället bör fokus sättas på att effek- tivisera domstolsprocessen. I fråga om regeringens ambition att få ner antalet överprövningar så finns det betydligt mer ändamålsenliga och förtroendeskapande sätt, som framför allt kretsar kring en ökad transparens och dialog mellan leverantörer och upphandlande myndigheter/enheter: •Att ha en tidig dialog med marknaden för att säkerställa relevanta och proportionerliga krav.