sou · H6B377 · 2018-11-01 00:00:00 — Till fördelarna uppges att specialistsjuksköterskan som innehar en förenad anställ- ning utgör en nod eller central punkt för samverkan mellan båda verksamheterna samt utgör stöd för de kliniska handledarna i fråga om till exempel utbildningens examensmål och är ett stöd för stu- denterna i VFU. Det är dessutom av största vikt att lärarna på specialistsjuk- sköterskeutbildningen håller sig uppdaterade om vårdens utveckling för att utbildningen ska kunna utformas och utvecklas på ett kvali- tetssäkert sätt, med hänsyn både till vårdens utveckling och aktuell vårdvetenskaplig forskning. Det handlar bland annat om nya arbets- sätt som utvecklas och olika handhavanden i mötet med patienterna. Vården ska även utföras i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet varför forskningsanknuten utbildning är avgörande för en evidensbaserad vård. Lärarna på specialistsjuksköterskeutbildningen har härmed en viktig uppgift att vara en brygga mellan högskolan och vården i syfte att stärka kvaliteten på utbildningen men även genom att vara med och utveckla och forma en evidensbaserad och patientsäker vård. Avnämare uppger att en stor utmaning i vården och är att få erfarna specialistsjuksköterskor att arbeta kvar i vården. Eftersom det saknas utvecklingsmöjligheter i vården går erfarna specialistsjuksköterskor inte sällan vidare till ad- ministrativa arbetsuppgifter, blir chefer eller lärare i högskolan. De erfarna specialistsjuksköterskorna behövs för att utveckla och för- bättra vården. som vården blir alltmer avancerad ställs även ökade krav på specialistutbildade sjuksköterskors kompetens inom fler vårdområden. Tillsättning av kliniska lektorat/professurer inom ramen för för- enade anställningar grundar sig i huvudsak på universitet och hög- skolors kompetensbehov vilket till stor del styr inrättandet av en förenad anställning. Finansieringen bekostas även till största delen av lärosätesmedel. 120www.uka.se/statistik--analys/statistikdatabas-hogskolan-i-siffror.html Mot denna bakgrund anser utredningen att antalet förenade an- ställningar för specialistsjuksköterskor bör öka. Utredningen föreslår därför att en ändring ska göras i högskolelag och högskoleförordning som tydliggör att en förenad anställning kan vara förenad med en anställning vid en sjukvårdsenhet som är upplåten för utbildning och forskning inom medicin och vårdvetenskap. I tillägg ska ses utred- ningens förslag om ett som reglerar utvecklingen av regionala avtal för samverkan om förenade anställningar, vilket be- döms möjliggöra att förenade anställningar kan komma till stånd för specialistsjuksköterskor, på samma sätt som för läkare. Förslaget syftar även till att möjliggöra för specialistsjuksköterskor och avan- cerade kliniska specialistsjuksköterskor att inneha förenade anställ- ningar inom sina huvudsakliga utbildnings- och forskningsområden. En infrastruktur i form av regelverk för förenade anställningar krävs enligt utredningen för att ge förutsättningar och stabil grund för specialistsjuksköterskor som kan verka i och utveckla den evidens- baserade vården. Grunden för all högskoleutbildning är att den vilar på vetenskap och beprövad erfarenhet varför en förenad anställning är ett av fun- damenten för att den evidensbaserade kunskapen ska komma vården till del. Genom utredningens förslag kommer specialistsjuksköter- skans forsknings- och verksamhetsområde, vårdvetenskap, kunna stärkas tydligare till hälso- och sjukvårdens verksamhet. De forsk- ningsområden där specialistsjuksköterskor är aktiva och har en förenad anställning kommer att öka kvaliteten i vården både för patient, student och kliniska handledare. Det finns ett stort behov av att skapa en ökad koppling mellan forskning och vård inom vård- vetenskapen och där det finns finns en samsyn kring de effekter detta för med sig. Förenade anställningar utgör även en tydligt definierad karriärväg för specialistsjuksköterskor. Utredningen förslag om ett för specialistsjukskö- terskor, motsvarande läkarnas innebär även att det inom ramen för avtalet ska finnas så kallade VULF-medel för vårdveten- skaplig forskning vilket ger en förstärkning av forskningsmedel inom området. Det betyder att forskningsmedel eller så kallade VULF-medel kan följa med den förenade anställningen såsom för läkarna . Forskningsmedlens användning beslutas i samverkan av lärosäten och vårdgivare inom ramen för det regionala samverkansorganet. Forskningen kommer på så vis båda parter till del. I det regionala samverkansorganet ska även regleras närmare om den förenade an- ställningens innehåll och tidsdisponering mellan vårdens verksamhet och högskola. Inom ramen för VULF-medlen kan även andra forsk- ningsprojekt beviljas utifrån vad som överenskoms inom ramen för det regionala samverkansorganet. VULF-medlen stimulerar ökad forskning inom ramen för den förenade anställningen och ökar även incitamenten för universitet och högskolor att inrätta fler förenade anställningar eftersom forskningsmedel tillkommer högskolan och vården. I fråga om förenade anställningar för specialistsjuksköterskor skulle behovet kunna definieras bland annat av specialistsjuksköter- skeutbildningens behov av lärar- och forskarkompetens inom det aktuella utbildningsområdet. Ytterligare en fördel med förenade anställningar utöver ovan- stående, är enligt utredningen, att behovet av en sådan anställning definieras av båda parter inom ramen för det regionala samverkans- organet. Båda organisationer kan därmed på förhand definiera beho- vet av viss kompetens som sedan tydliggörs genom den förenade anställningen. Att en förenad anställning utlyses i konkurrens och kraven för denna är tydliga bidrar till att potentiella intressenter kan ansöka på lika villkor, till skillnad från för dagens specialistsjukskö- terskor som själva i stor utsträckning måste förutse ett behov och se till att en delad eller förenad anställning kommer till stånd. Genom arbetsgivarnas inrättande av förenade anställningar tydliggörs ytterst behovet av den kompetens som behövs i verksamheten. 9.8.4Samverkan på nationell nivå Utredningens bedömning: Det finns behov av att ytterligare formalisera samverkan om specialistsjuksköterskeutbildningen på nationell nivå. Det finns även behov av att formalisera sam- verkan på nationell nivå för sjuksköterskor, barnmorskor och röntgensjuksköterskor. Utredningens förslag: Det ska inrättas ett nationellt samver- kansråd inom för strategiska frågor om sam- verkan mellan staten och huvudmännen som rör kompetens- försörjningen för sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor, barn- morskor och röntgensjuksköterskor. Rådet ger regeringen möjlighet att fortlöpande få information i frågor om kompetensförsörjningen för nämnda yrkesgrupper men även om utbildningsfrågor som dimensionering och kurs- utbud samt hur den befintliga kompetensen kan användas mer effektivt. Rådet ska bestå av avnämare till utbildningarna i form av re- presentanter från till exempel professions- och fackföreningar, specialistföreningar, lärosäten, vårdgivare (landsting, kommuner, privata aktörer) och myndigheter. Genomförandet av specialistsjuksköterskeutbildningen ställer krav på nära samarbete mellan högskolor och vårdgivare. Utredningen kan konstatera att i betänkandet Effektiv vård (SOU 2016:2) görs bedömningen att det för effektiviteten inom vården är viktigt att vissa utbildningsfrågor blir föremål för en betydligt tätare och mer formaliserad samverkan mellan bland annat staten och huvudmän- nen. Värt att notera är att i ovan nämnda betänkande föreslås att en nationell stående kommitté för frågor som rör kompetensförsörj- ning bör inrättas. Att föreslå ett brett samverkansorgan på nationell nivå ingår inte i utredningens uppdrag. Därför föreslås här att sam- verkan i rådet ska ske kring de utbildningar som ingår i utredningens uppdrag. Utredningen anser dock att regeringen bör överväga vilka utbildningar som bör ingå i ett råd eftersom utredningen erfar att många av utmaningarna och problematiken kring kompetensförsörj- ningen i vården är desamma. I nämnda betänkande görs bedömningen att samverkansfunk- tionen är så strategiskt viktig att den behöver få en närmare och star- kare anknytning till regeringen än vad som är möjligt för en myn- dighet121. Utredningen har haft anledning att fundera över två olika model- ler för den nationella samverkan enligt nedan. Effektiv vård, s. 591. Modell A består av samverkan i form av en stående kommitté eller råd under regeringen. Som exempel kan nämnas förslaget i Effektiv vård som pekar ut () som ett exempel. Ett annat exempel på organisering för rådet som utred- ningen har övervägt är det av regeringen nyinrättade patientrådet vars syfte är att underlätta regelbundna kontakter mellan regeringen och organisationer som företräder patienter inom svensk hälso- och sjukvård. är tänkt att förenkla möjligheten för reger- ingen att få ett patientperspektiv på aktuella frågor. Modell B består av samverkan i form av ett nationellt råd som placeras vid en myndighet och kan jämföras med vid eller som är placerat vid Sty- relsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac). I fråga om den samverkan som blir aktuell för de utbildningar som utredningen har att se över menar utredningen att både UKÄ och skulle kunna passa som värdmyndighet. Frågor- na om samverkan berör som bekant båda dessa myndigheters verk- samhetsområden och det finns för- och nackdelar med båda alter- nativen. Då det är fråga om utbildning och dess innehåll är UKÄ den naturliga hemvisten för ett råd genom sin funktion som expert- myndighet på högskolans område. saknar UKÄ erfarenhet av att arbeta övergripande med frågor om kompetensförsörjning i vården till skillnad från den erfarenhet som har, till exempel med samordningen av . är enligt utredningens mening ett av huvudsyftena med en nationell samverkan att förse regeringen med underlag i för reger- ingen strategiskt viktiga frågor om kompetensförsörjning och under- lag för utbud och dimensionering av samhällsviktiga utbildningar över landet. Utredningen anser därmed att en kommitté eller råd med placering under regeringen, närmare bestämt i , är det bästa alternativet eftersom samverkansfunktionen är så strategiskt viktig att den behöver få en närmare och starkare anknytning till regeringen än vad som är möjligt för en myndighet. Utredningen menar att ett nationellt samverkansråd bör ha i uppgift att till exempel hantera frågor om behov och tillgång på vissa yrken. Frågor om dimensionering av utbildningar och innehåll i utbildning är exempel på frågor som rådet har att behandla. Ytter- ligare uppgifter ska vara att fortlöpande ta ställning till och diskutera vårdens behov av kompetens utifrån vårdens och samhällets utveck- ling, principiella övergripande kompetenskrav för vårdens professio- ner samt drivkrafter för utvecklingen av nya arbetssätt, fördelning av arbetsuppgifter m.m. Utredningen anser att den formaliserade nationella samverkan bland annat bör utgöra underlag till regeringen i fråga om uppdrag om ökat antal fristående kurser till respektive lärosäte. Bedömningar som görs bör utgöra underlag till regeringens beslut och vara av råd- givande karaktär. Värt att betona i sammanhanget är att universitet och högskolor själva beslutar om dimensionering och planering av utbildningsutbudet utifrån studenternas efterfrågan och arbetsmark- nadens behov. Inte därmed sagt att rådet inte kan bidra med bedöm- ningar och diskussioner som kan vara värdefulla för lärosätena som underlag för deras beslut. Rollen och funktionen för det nationella samverkansrådet ska även ses i ljuset av utredningens förslag om en ny specialistsjukskö- terskeexamen som innebär att examen utformas mer öppet än med ett öppet område för specialisering och tre fastställda områden för specialisering mot anestesisjukvård, intensivvård och operations- sjukvård. Utredningen erfar att det finns en oro bland vissa av utredningens avnämare gällande den öppna specialistsjuksköterskeexamen. Risker som förs fram är att examen med öppet område för specialisering kan leda till att en mångfald av utbildningar med olika områden för specialisering startas vid olika lärosäten som till sitt innehåll inte möjliggör en bred anställningsbarhet för studenter och för arbets- givare. Mot bakgrund av de kända problemen kring samverkan mellan lärosäten och vårdgivare finns det enligt utredningen ett visst fog för denna oro. Utredningen vill därför framhålla vikten av att det natio- nella rådet löpande för en diskussion kring behoven av olika om- råden för specialisering på såväl nationell som regional nivå. En sådan diskussion säkerställer transparens och förutsebarhet för såväl stu- denter som arbetsgivare kring vilka områden för specialisering som finns och kunskap om de specialistutbildningar som startas vid olika lärosäten. Ytterligare ett skäl för en nationell samverkan är enligt utred- ningen omfattningen på skattemedel som dessa två sektorer hante- rar, högskolan och vården, som uppgår till miljardbelopp. Även om staten enbart ansvarar för högskolans budgetanslag så finns det skäl att staten får ökad insyn även i hälso- och sjukvårdsverksam- heten vilket ger stöd till vårdgivarna att skapa insatser som ger öns- kade resultat i vården. Det saknas en brygga mellan parterna som innebär att många satsningar görs parallellt i respektive organi- sation utan parternas kännedom varför önskat genomslag och resul- tat i verksamheten uteblir. 10 Konsekvenser av förslaget I enlighet med bestämmelserna i kommittéförordningen (1998:1474) och uppdrag i utredningens direktiv (dir. 2017:86) redovisas här kost- nadsberäkningar och andra konsekvensbeskrivningar av utredningens förslag. Utredningen bedömer att förslagen inte har några konsekven- ser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet, offentlig service i olika delar av landet, små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i öv- rigt i förhållande till större företag. Övriga konsekvenser redovisas nedan. Utredningen bedömer att universitet och högskolor måste få en rimlig tid för förberedelser så att den nya utbildningen som leder till avancerad klinisk specialistsjuksköterskeexamen kan starta på ett rättssäkert sätt för studenterna och hålla en hög kvalitet. De läro- säten som vill ge den nya utbildningen till avancerad klinisk specia- listsjuksköterskeexamen kommer att behöva ansöka om tillstånd för avancerad klinisk specialistsjuksköterskeexamen hos Universitets- kanslersämbetet (UKÄ). Den nya examensbeskrivningen bedöms kunna träda i kraft och därefter behövs tid för läro- sätena att ansöka om examenstillstånd för den nya utbildningen och för att planera utbildningen som bedöms kunna starta tidigast höst- terminen 2021. Kraven för tillträde till utbildningen ska enligt utredningen vara legitimation som sjuksköterska. Under utredningens gång har intres- senter till utredningen vid flera tillfället rest frågor om vilka möj- ligheter specialistsjuksköterskor har att läsa den nya utbildningen. Utredningen menar att i likhet med vad som gäller för övrig hög- skoleutbildning har lärosätena att besluta om eventuella tillgodo- räknanden för en persons tidigare kursfordringar inom ramen för kraven för den nya examen. De lärosäten som vill ge den nya specialistsjuksköterskeexamen behöver ansöka om tillstånd att utfärda specialistsjuksköterskeexa- men enligt den nya examensbeskrivningen hos UKÄ. De av utred- ningen föreslagna författningsändringarna föreslås träda i kraft och de nya bestämmelserna ska tillämpas i fråga om utbildning som bedrivs och examina som utfärdas efter utgången av . Utredningen bedömer att lärosätena behöver för att ansöka om examenstillstånd och även få rimlig tid för förbe- redelser och planera för den nya utbildningen så att den nya utbild- ningen kan starta på ett rättssäkert sätt för studenterna och hålla en hög kvalitet. Äldre bestämmelser ska gälla för utbildning som bedrivs och för examina som utfärdas före . Den som före har påbörjat en utbildning till specialistsjuksköterska enligt äldre bestämmelser och den som har antagits till en sådan utbildning men fått anstånd till tid därefter med att påbörja utbildningen, ska också ha rätt att slutföra sin utbildning för att få en examen enligt de äldre bestämmelserna, dock längst till och med utgången av . Vårdgivarna har ansvar för att kvalitetssäkra och utveckla hälso- och sjukvårdsverksamheten fortlöpande.1 Detta görs genom krav på ett för verksamheten anpassat ledningssystem.2 Utredningen föreslår att ledningssystemet särskilt ska avse verksamhetens kompetensför- sörjning avseende avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barn- morskor, röntgensjuksköterskor och specialistsjuksköterskor. Det nya kravet bedöms kunna träda i kraft . 15 kap. 4 § HSL. 2SOSFS 2011:9 om ledningssystem och kvalitetsarbete. bedömer att ändringen avseende krav på att ledningssystemet även ska omfatta verksamhetens kompetensförsörjning för nämnda yrkesut- övare inte kräver övergångsbestämmelser då ändringen endast inne- bär ett förtydligande av gällande rätt. Utredningen erfar att den farhåga över vårdgivarnas oförmåga att specificera verksamhetens kompetensbehov tillsammans med att de flesta arbetsuppgifter i vården är oreglerade, skulle kunna leda till att vårdgivarna i stället för att uttrycka behovet till lärosätena startar egna kortare utbildningar för att tillgodose behovet. En konsekvens av detta skulle kunna vara att försämrad anställningsbarhet och mobilitet mellan olika arbetsplatser för individen. Att i lag synliggöra kravet om behov av att ledningssystemet ska innehålla uppgifter om verksamhetens kompetensförsörjning ger även vårdgivarna ett verktyg i sin planering personalförsörjningen. Utredningen föreslår att det införs krav på att avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barnmorskor, röntgensjuksköterskor och specialistsjuksköterskor ska uppdatera sin kompetens systematiskt och kontinuerligt. Yrkesutövarna har enligt lagstiftningen3 redan ett personligt ansvar för att arbetsuppgifterna utförs i över- ensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Dock saknas krav i lag på att yrkesutövarna ska fortbilda sig. Utredningens förslag om krav på fortbildning innebär ett förtydligande av nu gällande bestämmelser beträffande de enskilda yrkesutövarnas personliga an- svar för sin kompetensutveckling. Detta då fortbildning enligt utred- ningens bedömning är en förutsättning för att dessa yrkesutövare ska kunna uppfylla lagens bestämmelser4. Det nya kravet bedöms kunna träda i kraft . Utredningen bedömer att fortbild- ningskravet på att avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barnmorskor, röntgensjuksköterskor och specialistsjuksköterskor inte kräver någon övergångsbestämmelser då ändringen endast avser ett förtydligande av gällande rätt. 36 kap. 1 och 2 §§ PSL. När det gäller förslagen om ändring i högskolelagen och hög- skoleförordningen om förenade anställningar är utredningens för- slag att bestämmelserna ska träda i kraft . Utred- ningens bedömning är att ändringarna inte kräver övergångsbestäm- melser eftersom de nya bestämmelserna ska tillämpas från och med ikraftträdandet och inte gälla retroaktivt. 10.2.1Ekonomiska konsekvenser för staten Utredningen gör följande bedömningar när det gäller de förslag som riktas till regeringen och aktuella myndigheter. Utgångspunkten är att de ökade kostnader som kan komma att uppstå ska finansieras inom det ramanslag som finns för utbildning på grundnivå och på avancerad nivå vid respektive universitet eller högskola. Utredningen föreslår dock att de ökade kostnader som uppstår i fråga om uppdraget om fler fristående kurser i högskolan samt ökade medel för vårdvetenskaplig forskning, ska finansieras genom en omfördelning av medel på statsbudgeten från utgifts- område 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, inom ramen för den så kallade professionsmiljarden. Nedan följer en redogörelse av de ekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag. Avancerad klinisk specialistsjuksköterskeutbildning och specialistsjuksköterskeutbildning Utredningen bedömer att kostnader som kan uppstå för den före- slagna utbildningen till avancerad klinisk sjuksköterskeexamen ska finansieras genom omprioritering inom ramen för de ramanslag som finns för utbildning på grundnivå och avancerad nivå. De universitet och högskolor som ansöker om och beviljas examenstillstånd för den nya examen finansierar därmed utbildningen inom ramen för sina anslag för utbildning på grundnivå och avancerad nivå. Lärosätenas samlade volym i fråga om antal programnybörjare (nybörjarplatser) på specialistsjuksköterskeutbildningen uppgick enligt statistik från för vårterminen och till 2 337 stycken. Regeringens utbyggnad av specialistsjuksköterskeutbildningen som påbörjades och som skulle genomföras om- fattade 600 nybörjarplatser till universitet och högskolor. Utbyggnaden avsåg en utökning av antalet programnybörjare jämfört med 2014.5 En beräkning av utbildningsersättningen för utbildningsområde vård prisnivå för 600 nybörjarplatser på specialistsjuk- sköterskeutbildningen ger vid handen att lärosätena –2017 tillförts motsvarande i stat- liga medel. Antal programnybörjare på specialistsjuksköterskeutbildningen uppgick till 2 338 stycken och till 2 337 stycken. Mellan 2015–2016 har antalet programnybörjare sjunkit för att öka igen till nivå. Utbyggnaden av utbildningen har därmed inte ännu fått genomslag i enlighet med regeringens intention vilket UKÄ konstaterar i sin årsrapport för 20186. Lärosätena har, som nämnts i detta betänkande, vittnat om svårigheter att bygga ut specialistsjuksköterskeutbildningen, vilket även UKÄ:s statistik visar. Trots att vården uttrycker behov av ökat antal specialistsjuksköterskor fylls inte platserna på utbildningen. Utredningen bedömer att specialistsjuksköterskeutbildningen inte behöver öka i enlighet med regeringens utbyggnad utan att den före- slagna nya utbildningen till avancerad klinisk specialistsjuksköterska bör prioriteras och finansieras inom ramen för dessa medel. Utred- ningen anser därmed att lärosätena kommer kunna finansiera utbild- ningen till avancerad klinisk specialistsjuksköterskeexamen inom nuvarande anslag för utbildning på grundnivå och avancerad nivå med den förstärkning om som regeringen till- fört. Statens kostnader bedöms därmed inte öka vid ett införande av den nya avancerade kliniska specialistsjuksköterskeexamen. Utredningen bedömer att lärosätena skulle kunna utöka specia- listsjuksköterskeutbildningen med cirka 200 nybörjarplatser till en kostnad av . Beräkningen baseras på antagandet 5Regleringsbrev för avseende universitet och högskolor, bilaga 8. att en helårsstudent/helårsprestation kostar 150 000 kronor.7 För resterande 30 miljoner bedöms 100 nybörjarplatser kunna finansie- ras vid lärosätena för utbildning som leder till avancerad klinisk specialistsjuksköterskeexamen. Utredningen bedömer att det är rimligt att 100 nybörjarplatser för avancerad klinisk specialistsjuksköterskeutbildningen skulle kunna planeras utifrån antagandet om 20 platser vid fem lärosäten. Kostnader för studiemedel för den nya avancerade kliniska specialistsjuksköterskeexamen kan komma att öka när individer ska bekosta sina studier med studiemedel jämfört med nuvarande utbildning. Utredningen bedömer dock ökningen vara marginell och kunna hanteras inom nuvarande anslag för studiestödet. I övrigt bedöms inga ökade kostnader uppstå då studiemedels- kostnaden redan är beräknad på samma antal utbildningsplatser som regeringen beräknat att tillföra specialistsjuksköterskeutbildningen. Ökat antal fristående kurser i högskolan När det gäller utredningens förslag om ökat antal fristående kurser i högskolan bedömer utredningen att vissa kostnadsökningar kom- mer att uppstå för de universitet och högskolor som ger utbildningar inom de föreslagna områdena där antalet fristående kurser behöver öka.