sou · H6B384 · 2018-12-20 00:00:00 — Forskarna konstaterar att sammansatta plastprodukter, exempel- vis leksaker och resväskor, sänker det ekonomiska värdet på hård- plasten som samlas in eftersom de generellt är mycket svåra att materialåtervinna. Om den insamlade fraktionen hårdplast skulle innehålla färre sammansatta plastprodukter skulle det ekono- miska värdet på den övriga hårdplastfraktionen kunna bli högre och därmed öka möjligheterna för avsättning. Projektet föreslår därför att sammansatta plastprodukter tas bort från den rena hårdplastfraktionen genom en separat fraktion eller tillsammans med annat avfall. •PVC kan hanteras separat Genom separat insamling av PVC skulle det ekonomiska värdet på den övriga plasten som samlas in ökas och skapa ökad miljö- nytta genom att en större andel kan materialåtervinnas av det som samlas in. Men med tanke på hur marknaden ser ut ser forsk- arna att det är mycket tveksamt om det ur en kostnadssynpunkt skulle vara lönsamt med separat insamling av PVC, det skulle dock kunna vara ett alternativ om värdet på hårdplastfraktionen höjs. Inom lantbruket finns ett frivilligt insamlingssystem av ensilagefilm, plastsäckar, odlingsfilm och även andra plastprodukter. Systemet är skapat av den ideella branschföreningen (SvepRetur) som består av tillverkare, importörer och återför- säljare och riktar sig emot bland annat odlare, lantbrukare och häst- ägare. Det operativa arbetet sköts av SvepRetur och målet är att av lantbrukens använda plast ska samlas in. Minst 30 pro- cent av den insamlade plasten ska sedan gå till materialåtervinning. Arbetet drivs helt utan vinstintresse där hanteringen finansieras av en avgift som motsvarar de faktiska kostnaderna. Avgiften betalas direkt vid inköpet av lantbrukaren och sen är det bara att lämna sitt plastavfall på insamlingsplatsen. Av de som sattes på marknaden samlades in, varav 12 000 är ensilagesträck- film (Stenmarck et al., 2018). Plastprodukter används i hög utsträckning i sjukvården. Det handlar i många fall om engångsprodukter som används i den direkta vården (blodpåsar, sprutor etc.) men också engångsprodukter som används i verksamheten runt om kring vården (skoskydd, förkläden, serve- ringsprodukter etc.). Det finns inget producentansvar på den här typen av produkter och de är ofta svåra att återvinna eftersom de i många fall kan vara kontaminerade med smittoämnen eller andra oönskade ämnen. Hållbar hantering av plastavfall från sjukhus undersöker möjligheten för att ta hand om plastavfall från sjukhus i stället för att skicka det till förbränning som görs på grund av säkerhetsskäl. sändes av plastavfallet från till förbränning. I projektet har en omvärlds- analys gjorts för att se om det finns något annat sätt att ta hand om plastavfallet. Den visar att det i andra länder finns möjligheter att ofarliggöra sjukhusavfallet men i de fallen skickas det ofarliga avfal- let till deponi. Tanken för det här projektet var att se om det går att anpassa förbehandlingarna till en hållbar avfallshanteringsmetod för plastavfall från svenska sjukhus. Två olika förbehandlingsmetoder ingick i studien, autoklavering och ozon. Det som bland annat under- söktes var vilka plastmaterial som är lämpliga att materialåtervinna och hur de undersökta förbehandlingsmetoderna påverkar plastens kvali- tet (om plasten går att återvinna i praktiken). Metoderna kan justeras utifrån olika hälso-, ekonomiska och sociala aspekter, exempelvis rörande sterilitet, minsta påverkan på materialets kvalitet och livslängd samt minska arbetet hos sjukvårdpersonalen. Frågor som ska studeras är bland annat hur sorteringen av den förbehandlade plasten bör ske (Yarahmadi, 2018). Det finns inget systematiskt källsorteringssystem för fiskeredskap. Den insamling som sker utförs av olika privata aktörer. Men ofta handlar det om ett sporadiskt flöde av insamlade spökgarn och utslitna fiskeredskap vilket skapar osäkerhet och därmed inte ger några ekonomiska incitament för andra privata aktörer som kan och vill ge sig in på marknaden. lyfter i plaststra- tegin fram förslag för ett utökat producentansvar med syfte att minska nedskräpningen av fiskeredskap (se kapitel 5 Ökad och säker materialåtervinning). Förhoppningsvis kan det bidra till att arbetet med att få till en fungerande återvinning av fiskeredskap tar fart. Havs- och vattenmyndigheten har utfört en undersökning för hur problematiken med förlorade och uttjänta fiskeredskap kan åt- gärdas med syftet att få igång en ökad cirkularitet. Vad detta kan innebära ur en ökad återvinningssynpunkt är oklart (, 2018). Iåtervinningssammanhang förekommer begreppen ”pre-consumer” återvinning och ”post-consumer” återvinning. En stor del av de åter- vinningsbaserade produkter på marknaden består av material som har återvunnits innan materialet i fråga i praktiken använts och blivit till avfall i konsumentledet (pre-consumer). Detta avfall är lättare att hantera och kontrollera. Materialåtervinning av plastavfall från konsu- ment (post-consumer) är svårare när det gäller aspekter som exempel- vis spårbarhet och renhet. Systemet för PET-flaskor är dock ett bra exempel där återvinning post-consumer fungerar väl vilket beror på att kontroll finns för just dessa aspekter. Det uppstår stora strömmar av plastavfall under produktion inom svensk industri (pre-consumer). Dessa strömmar är ofta rena och tillverkarna har god kännedom om plasten och dess innehåll. Förut- sättningarna för att sådan plast ska kunna materialåtervinnas är där- för mycket höga. Det bör till och med diskuteras om det ska räknas som materialåtervinning när produktionsspill omhändertas. Många tillverkare försöker ta hand om spill som uppkommer under produktion och återföra det till tillverkningsprocessen där det är möjligt. Men trots det finns ofta utmaningar som kan medföra att plasten inte blir materialåtervunnen i någon större omfattning. Det kan till exempel handla om att plasten inte har den form som behövs för att stoppa tillbaka den i processen. En ombearbetning kan då vara nödvändig vilket det kanske inte finns tillgänglig utrustning för att göra. Ett utökat samarbete med en plaståtervinnare kan därför vara viktigt för att tillverkaren ska få tillbaka ett säkert omarbetat material som är lämplig för processen. På industriteknik drivs ett projekt, Cirkumat, som kopplar till materialåtervinning av produktionsspill som utförs i sam- arbete med en svensk tillverkare av filament. Inom projektet har ett insamlingssystem för 3D-filament tagits fram som möjliggör att användare av en 3D-printer kan skicka tillbaka sitt spill till filament- tillverkaren. Tillverkaren använder det inkomna spillet för att till- verka nytt filament. Till skillnad mot traditionella insamlingssystem, som ofta behöver stora volymer och består av flera steg med många inblandade, har detta system tagit fram en kort väg som liknar retur- system för e-handeln där kunden ofta i sin order får med instruk- tionen och förpackning för hur varan kan returneras. Förutom de fraktioner som nämns ovan där mer eller mindre dedi- kerade insamlingssystem finns så förekommer plast i en rad andra applikationer. Enligt PlasticsEurope (2017) så är det nästan 17 pro- cent av plasten som används i ”övriga” applikationer.16 I den katego- rin ingår bland annat andra konstruktioner och möbler. En del av den plasten berör vi ovan men mycket av den täcks inte in i dagligt tal. Mycket av det är också specialapplikationer. För flera av de här övriga kategorierna kan till exempel insamling av separata strömmar vara ett bra alternativ för att tillgängliggöra mer plast till återvinning. 2.4.2Behandling av plastavfall och dess miljöeffekter En ökad konsumtion av plast leder också till en ökad mängd plast- avfall som ställer krav på avfallshanteringssystemet. Globalt sett uppskattas att plastavfall har uppkommit varav har materialåtervunnits och 12 pro- cent förbränts. Den återstående mängden () har antingen hamnat i naturen eller har deponerats (Geyer et al., 2017). I uppskattar PlasticsEurope (2017) att plastavfall från konsumentled (post-consumer) samlades in genom officiella in- samlingssystem i Europa17 2016 och att gick till energi- återvinning, till materialåtervinning och att 27,3 pro- cent deponerades. I energiåtervinns majoriteten av det in- samlade plastavfallet (inklusive plast som ligger i blandade frak- tioner) medan mängden som deponeras är bland den lägsta i (PlasticsEurope, 2017). Utredningens förslag och rekommendationer kring återvinning av plast finns i kapitel 5 Ökad och säker materialåtervinning. Nedan redovisas miljöeffekterna av behandlingen. 16De applikationer PlasticsEurope listar är förpackningar, bygg, bilar, elektronik, hushåll (inkl. sport och fritid), jordbruk och övrigt. 17EU28 + NO och CH. Globalt sett är den mekaniska materialåtervinningsgraden för plast betydligt lägre än för andra material såsom aluminium och papper. Detta beror på flera faktorer, plastråvaran (olja) är billig men även att marknaden för återvunnet papper och aluminium är mer mogen och att de materialen har ett högre ekonomiskt värde än plast. Det finns också en problematik med föroreningar i det insamlade plast- avfallet, tekniska utmaningar med att separera olika plaster från varandra på ett kostnadseffektivt sätt, problematiska eller skadliga additiv i vissa plaster samt att få kostnadseffektiva transporter. Dess- utom har marknaden för återvunnen plast varit instabil och osäker. Materialåtervinningssektorn för plast representeras av många små aktörer som gör dem sårbara för prisförändringar (, 2018a). Återvunnen plast minskar användningen av nyproducerad plast och innebär således en miljönytta (Stenmarck et al., 2018). Dock kan återvunnen plast i de flesta fall inte helt ersätta nyproducerad plast i produkter på grund av att den återvunna plasten inte har likvärdig kvalitet som den som produceras från nyråvara eller att kvalitén inte kan garanteras. Materialåtervinning av plast kräver också att plast- avfallet på något sätt samlas in, sorteras och upparbetas innan plast- avfallet kan materialåtervinnas till en återvunnen råvara som till viss del kan ersätta nyproducerad plast, vilket kräver energi och kan leda till luft- och vattenutsläpp. Gjutning och extrudering, som är nyckel- aktiviteter vid mekanisk materialåtervinning, sker vanligtvis vid en temperatur på 200–. I ett sådant temperaturintervall kan farliga ämnen såsom tungmetaller, flyktiga organiska föreningar (VOC), ftalater, polycykliska aromatiska kolväten (PAH) samt dioxiner och furaner frigöras från processen (Hahladakis et al., 2018). Feedstock återvinning innebär att de långa polymerkedjor som plast byggs upp av bryts ner till sina beståndsdelar. Beståndsdelarna kan till exempel användas för att tillverka ny plast eller som råvara till annan kemisk industri. Feedstock återvinning kan utföras på många olika sätt, till exempel genom pyrolys, förgasning och kemisk Feedstock återvinning lämpar sig för att återvinna plaster som inte tekniskt kan materialåtervinnas mekaniskt eller för komplexa och kontaminerade plastflöden (et al., 2018). De negativa miljöeffekterna från feedstock återvinning beror på vilken typ av process som används. I många fall kan feedstock återvinning vara energikrävande och innefatta användning av kemikalier såsom lösningsmedel. Miljönyttan beror också på vad produkterna från den kemiska återvinningen används till, om de används som bränsle eller ersätter beståndsdelar i plast eller kemiska produkter. Plast har ett stort energiinnehåll vilket gör att avfallet passar bra att bränna vid fjärrvärmeproduktion. Energiåtervinning av plast leder till utsläpp av fossil koldioxid till luft, men också till emissioner i form av svaveldioxid, stoft och kväveoxider samt till produktion av askor som in sin tur behöver avfallsbehandling. De växthusgaser som uppstår vid energiåtervinning varierar mellan olika plastsorter. PS och PE ger upphov till störst utsläpp per kilo, koldioxid- ekvivalenter per kilo plast. PET genererar förhållandevis lägst ut- släpp följt av PVC. Både PP och PUR släpper ut koldi- oxidekvivalenter per kilo plast vid energiåtervinning (, 2017). I fattiga länder bränns ofta plastavfall för att producera värme eller för matlagning, vilket utsätter människor för giftiga luft- emissioner på samma sätt som öppen förbränning av plastavfall gör (UN Environment, 2018). Energiåtervinning av plast är ett effektivt sätt att för- störa icke-önskvärda tillsatser i plasten och förhindra en spridning av dem till miljön. Ur ett globalt perspektiv är deponering en vanlig behandlingsform för plast, till exempel uppskattas att av alla plastförpack- ningar deponeras (et al., 2016). I uppskattas att av det insamlade plastavfallet depo- neras (PlasticsEurope, 2017). har infört ett förbud mot att deponera organiskt och brännbart material. avfall, enligt bestämmelser i förordning (2001:512) om deponering av avfall, få lov att deponeras om det innehåller mindre än 10 viktprocent TOC (totalt organisk kol) eller mindre än 10 volymprocent brännbart avfall. För avfall där avsättningen till andra behandlingsmetoder är knapp, som till exempel i fallet för fluff (Shredded light fraction, SLF) från fragmentering av uttjänta fordon, kan lokal dispensdeponering förekomma (et al., 2016). Kunskapsläget om vad som händer med plast i deponier är be- gränsat (Adamcová och Vaverková, 2016). Dock är det känt att ad- ditiv från plast, till exempel ftalater, kan läcka ut från den deponerade plasten och hamna i lakvattnet (Teuten et al.,2009). Olika additiv har olika lakningsbenägenhet och lakningen beror även på polymerens egenskaper (Bejgarn et al., 2015). 3 Vad händer i omvärlden Ur Dir 2017:60: Negativa miljöeffekter på grund av plast baserad på fossil råvara, vissa plasters innehåll av miljö- och hälsofarliga tillsatsämnen samt plastavfallets starka koppling till marin nedskräpning har lyfts fram, särskilt regionalt och globalt. Initiativ tas nu av länder, FN-organisationer, , näringsliv och ideella organisationer. beakta arbete med en strategi för en giftfri miljö liksom regeringens etappmål om giftfria och resurseffektiva kretslopp (prop. 2013/14:39). följa och beakta arbete med en plaststrategi och ut- forma förslagen så att de är förenliga med den. beakta och hämta information samt analysera initiativ som relaterar till att minska de negativa effekterna från plast både från länder inom och utanför EU. Runt om i världen lyfts problemen med marin nedskräpning och be- hovet av en mer hållbar plastanvändning fram. Begreppet ”Hållbar plastanvändning” har ingen allmänt vedertagen definition men be- greppet används i allt större utsträckning. Med hållbar plastanvänd- ning avses i detta betänkande att plasten har ett värde som gör att den inte förbrukas i onödan eller hamnar i naturen, att den är fri från farliga ämnen och att plastföremål återanvändas i så hög utsträckning som möjligt för att därefter materialåtervinnas samt att plasten inte innehåller problematiska ämnen och tillsatser som försvårar material- återvinningen. En hållbar plastanvändning kan inte uppnås så länge det sker ett läckage av plast inklusive mikroplast till miljön – att för- hindra plastläckage är själva grundförutsättningen för en cirkulär och hållbar plastanvändning. En hållbar plastanvändning inbegriper Vad händer i omvärlden även att råvaran i så stor utsträckning som möjligt är förnybar och/eller återvunnen. I detta kapitel gör utredningen en utblick mot de många initiativ och processer som pågår i omvärlden varav vissa, till exempel de EU- processer som pågår, har större betydelse än andra för vad som sker nationellt. Baserat på omvärldsanalysen lämnar vi förslag på vad vi anser be- hövs för att driva på omställningen till en hållbar plastanvändning. 3.1Hållbar plastanvändning på den internationella agendan (politiska mål) 3.1.1Agenda 2030 – globala mål för hållbar utveckling antog resolutionen (A/RES/70/1) Agenda 2030 för hållbar utveckling. Agendan innebär att alla med- lemsländer i FN förbundit sig att arbeta för att uppnå en socialt, miljömässigt och ekonomiskt hållbar värld till 2030. Agendan inne- håller 17 globala hållbarhetsmål och 169 delmål. En hållbar plast- användning relaterar framför allt till mål 12 ”Hållbara konsumtions- och produktionsmönster” och mål 14 ”Bevara och nyttja haven och de resurserna på ett hållbart sätt för en hållbar utveckling” men har även starka kopplingar till mål 13 ”Vidta omedelbara åtgärder för att bekämpa klimatförändringarna och deras konsekvenser”. I relation till mål 12 kan nämnas FN:s tioåriga ramverk av pro- gram för hållbar konsumtion och produktion (10YFP). Tankarna bakom 10YFP bygger bland annat på att höginkomstländerna måste ta täten i en global utveckling. Den första femårs-fasen har utvärde- rats och utmynnat i en strategi för de kommande fem åren och ett globalt nätverk, OnePlanetNetwork, har bildats för att öka omställ- ningen till hållbar konsumtion och produktion i enlighet med mål 12. har tillsammans med tagit ledarskap för ett av de sex pågående programmen Sustainable Lifestyles and Education Programme.1 1www.naturvardsverket.se/Miljoarbete-i-samhallet/EU-och-internationellt/Internationellt- miljoarbete/Multilateralt-samarbete/10yfp/. Vad händer i omvärlden FN:s miljöprogram (UN Environment eller ) samordnar ut- vecklingen av globala miljöprogram och stödjer arbetet med att bygga upp miljöarbetet i utvecklingsregioner. (United Nations Environment Assembly) tredje mötet (UNEA3) var det övergri- pande temat ”Mot en planet fri från föroreningar”. Under mötet an- togs 11 resolutioner, bland annat en resolution om marint skräp och mikroplaster (/EA.3/Res.7) och en ministerdeklaration för att minska utsläppen av marint skräp, luftföroreningar och kemikalier, kopplat till människors hälsa (/EA.3/HLS.1). Miljöförsam- lingen är överens om att marin nedskräpning är ett stort miljöpro- blem. Det finns två resolutioner om marint skräp och mikroplaster, resolution 1/6 och 2/11 som antogs under UNEA1 respektive UNEA2, dessa är i flera delar fortfarande giltiga. Under UNEA3 lyftes att den globala gällande marin ned- skräpning är fragmenterad, det finns till exempel ingen global miljö- konvention riktad direkt mot marint skräp. Det framkom att det behövs en strukturerad arbetsprocess för att stärka den globala kring marint skräp. Till UNEA4 som äger rum ska därför en expertgrupp lägga fram en rapport med olika alternativ för att stärka förvaltningen. Dessa alternativ kan till exempel handla om ökad samordning eller bindande minimumkrav på global nivå.2 FN:s Globala plattform för plast I anslutning till i generalförsamlingen, , presenterade och under ett gemen- samt sidoevent ett nytt initiativ – en global plattform för plast. Platt- formen är ett globalt nätverk som syftar till att minska den nedskräpningen och främja en mer hållbar och cirkulär plastanvänd- ning genom att stödja och uppmuntra världens länder att genomföra 2http://web.unep.org/environmentassembly/node/41405. Vad händer i omvärlden befintliga åtaganden samt besluta om nya åtaganden. Plattformen ska underlätta utbyte av kunskap, etablerandet av nya styrmedel och inspiration till nya åtaganden.3 3.1.3Baselkonventionen – om gränsöverskridande transporter av avfall är en global konvention om kontrollen av trans- porter över nationsgränser och hantering av avfall. Under konvent- ionens arbetsgruppsmöte (OEWG11) behandlades pågående arbete med nya och uppdaterade tekniska och juridiska riktlinjer och tillägg till konventionens "verktygslåda" för miljömäs- sigt sund förvaltning av farligt och annat avfall. I tillägg till det över- vägdes konventionens roll gällande att bekämpa föroreningar av marint plastskräp och mikroplast, det framtida arbetet gällande avfall som innehåller nanomaterial samt en granskning av hur konven- tionens bilagor kan moderniseras. Gällande marint skräp ansåg flera delegater att är det globala ramverk som är bäst lämpat för att hantera marint plastskräp. Vidare föreslogs att ett partnerskap för plastavfall ska etableras under fjortonde möte (COP14) –med målet att minimera uppkomsten av plastavfall och läckaget av plast till miljön, särskilt till den miljön. Därutöver sker en översyn av hur kontrollen av plastflödena kan förbättras, bland annat genom att göra mer plast- avfall anmälningspliktigt. /2018 har infört begränsningar för im- port av bland annat plastavfall4 (WTO, 2017). Detta har enligt orga- nisationen () inneburit att ökade mängder plastavfall från , och Nord- exporteras till länder som , , och (länder som ofta har bristfällig avfallshantering). Detta riskerar leda till att plastavfallet läggs på deponi eller eldas upp med miljö- och hälsoproblem som följd.5 Flera av dessa länder följer nu 3www.unenvironment.org/news-and-stories/press-release/nations-commit-fight-plastic- pollution-together-during-un-general. 4Kina meddelade till WTO, genom s.k. ”Technical Barriers to Trade Noti- fications” (TBT Notifications), att landet bl.a. inte kommer att ta emot ”and scrap of plastics” fr.o.m. , vilket godkändes . 5www.ciel.org/news/support-grows-to-control-plastic-waste-in-international-trade-treaty/. Vad händer i omvärlden efter med egna importbegränsningar. En möjlig och positiv konse- kvens som införda begränsningar kan innebära är ökade möjlig- heter till utökad europeisk eller svensk sortering och återvinning av plastavfall. 3.1.4SAICM – Strategic Approach and the sound management of chemicals and waste Det politiska ramverket SAICM (Strategic Approach to Interna- tional ) är en icke-bindande global kemika- liestrategi som sträcker sig till 2020. Intensiva diskussioner förs om vad som ska ske efter 2020. har skapat en allians med ambi- tiösa länder för att få tillstånd ett globalt ramverk för kemikalier och avfall, likt det Parisavtal som finns för klimat.6 Alliansen lanse- rades under om Agenda 2030 i juli 2018.7 Inom (Organization for Economic Co-operation and Deve- lopment) förs diskussioner om miljö och ekonomi, utan att med- lemsländerna behöver binda sig formellt. Upplägget gör det möjligt att gemensamt ta fram nya fakta och skapa en gemensam plattform även inom kontroversiella områden. har arbetsgrup- per inom engagerat sig i frågor som berör kemikalier och plast inklusive marint skräp. anordnade den gemen- samma arbetsgruppen för och kemikalier, pesticider och bioteknik (WPCPB) och arbetsgruppen för resurs- produktivitet och avfall (WPRPW) en internationell workshop i för att diskuterade plastens roll i en cirkulär ekonomi (, 2018b). Några nyckelfaktorer för en hållbar plastanvänd- ning som lyftes fram var design för återanvändning och materialåter- , minskade avfallsströmmar, substitution av farliga ämnen och en högre grad av insamling och effektivare avfallshantering. 6www.regeringen.se/pressmeddelanden/2018/03/sverige-vard-for-strategiskt-mote-infor- forhandlingar-om-ett-globalt-avtal-for-kemikalier/. 7www.regeringen.se/pressmeddelanden/2018/07/internationell-allians-for-ett-globalt-avtal- om-kemikalier-och-avfall-lanserad/. Vad händer i omvärlden sultaten från workshopen kommer utgöra en del av grunden för be- slut om fortsatt arbete gällande plast i (, 2018b; , 2018). Handlingsplan för cirkulär ekonomi och reviderat avfallspaket presenterade ett förslag om cirkulär ekonomi ”Closing the loop – An EU action plan for the Circular Economy” (COM(2015) 614 final). Förslaget innehöll två delar, dels en handlingsplan med åtgärder för kommissionens arbete och dels ett förslag om revidering av sex direktiv8 (”avfallspaketet”). Handlingsplanen innehåller initiativ för att påverka produkters hela livscykel, från design och konsumtion till avfallshantering och mark- naden för återvunna material inklusive prioriterade sektorer och in- novation och andra horisontella åtgärder. Avfallspaketet beslutades av EU och ändringarna in- nebär bland annat höjda mål för förberedelse av återanvändning och återvinning av kommunalt avfall och förpackningsavfall.