sou · H6B384 · 2018-12-20 00:00:00 — Enligt en svensk studie skulle en separat insamling av hårdplast väsentligt öka insamlingen av ÅVC-plast7 (Fråne, 2017). Anled- ningen till det är att denna viktmässigt främst består av rena hård- plastprodukter som efterfrågas på marknaden. Även mjukplast bör samlas in separat eftersom de då kan tillverkas en fraktion (plastpåsar och plastsäckar) med ett högre ekonomiskt värde. Däremot är det svårt att materialåtervinna sammansatta pro- dukter vilka därför bör tas bort från den rena hårdplastfraktionen. En separat hantering av PVC skulle sannolikt öka dess ekonomiska värde men det bedöms som tveksamt om det ur en kostnads- synpunkt skulle vara lönsamt (Fråne, 2017). Utredningens förslag: Att regeringen följer hur arbetet med olika nya sorteringsanläggningar i fortlöper och för en dialog med företagen gällande möjlighet att komplettera sorte- ringen med tvätt- och granulering. 7Plast som samlas in på kommunernas återvinningscentraler. Ökad och säker matierialåtervinning Ett led till att förbättra kvaliteten och tillgången på återvunnen rå- vara är att förbättra sorteringsteknikerna. Det handlar dels om att skapa en ökad kapacitet men också till att förfina själva sorteringen och efterföljande tvätt och granulering. är kapaciteten i låg vilket innebär en dyr logistik. Vad gäller förpackningar investerar nu Svensk Dagligvaruhandel (DLF) och Plastbranschens Informationsråd () i en ny sorte- ringsanläggning för plastförpackningar i . 260miljoner kronor innebär enligt branschen att får modernaste sorteringsanläggning för plastförpackningar. Anlägg- ningen förväntas täcka hela behov framöver vilket innebär att förpackningar inte behöver skickas utomlands för sortering. Branschen anser att den nya anläggningen kan bidra till en ökad åter- vinningsgrad och kvalitet på det återvunna materialet. Anläggningen ska enligt plan vara i full drift då fabriken beräknas ha cirka 50 medarbetare. I anläggningen i finns även utrymme för att komplettera sorteringen av plastförpackningarna med en tvätt- och granulerings- anläggning. En sådan installering skulle kunna ge ett efterfrågat material mer direkt i form av granulat som kan användas vid plast- tillverkningen. Branschen beräknar att denna investering skulle kosta , alltså ungefär lika mycket som fö- retagen investerat i sorteringsprocessen. En möjlighet är att staten går in och finansierar en tvätt- och granuleringsprocess, an- tingen helt eller delvis. För detta behöver dock en närmare konse- kvensanalys göras där bland annat konkurrensaspekter och andra möjliga teknikinvesteringar i materialåtervinning av plast vägs in. Plastgranulatet från en sådan anläggning kan sedan användas som råvara vid tillverkning av nya plastprodukter efter det att granulatet anpassats för industrins formsprutor. Detta skulle kunna ske på an- läggningen men det saknas en ekonomisk kalkyl på vad det skulle innebära för kostnader. Metall är exempel på ett annat företag som också investerar i plastsortering, då handlar det om industriförpackningar och plast- elektronik. Företaget planerar en pelletstillverkning när det gäller elektronik där det volymmässigt främst är ABS och PS som hanteras, därefter PP och PE. Ökad och säker matierialåtervinning Det finns även anläggningar för att sortera blandat avfall. Ett ex- empel är Fortums Circular i . Enligt före- taget har anläggningen kapacitet att ta emot kommunalt avfall, varav raffinaderiet kommer att separera bioavfall (av avfallet), plast, metall och återvunnet bränsle ämnat för industriellt bruk. Som beskrivs i kapitel 4 saknas system för återvinning av förlorade/uttjänta fiskeredskap. Det finns dock exempel från andra länder där Plastix8 i är den närmaste. Denna typ av verk- samhet vore önskvärd även i . Utredningen konstaterar att det framöver, till följd av olika före- tags investeringar, finns goda förutsättningar för en förbättring av och en ökad kapacitet för att sortera plastavfall i . Vi föreslår att regeringen följer hur arbetet med de olika nya sorteringsanlägg- ningarna fortlöper och för dialog med inblandade företag gällande företagens möjlighet att komplettera sorteringen med tvätt- och gra- nulering. En sådan komplettering kräver dock att ägarna utför en närmare konsekvensanalys där olika finansieringsformer och samar- beten beaktas liksom en jämförelse med andra hanteringsåtgärder. Redan nu finns exempelvis möjligheter från befintliga statliga fonder. Krav vid offentlig upphandling Utredningens förslag: Att regeringen ger Upphandlingsmyndig- heten att i samverkan med kommuner och landsting (SKL) utreda förutsättningarna för att inrätta kravkriterier för återvunnen plast. Dessa krav bör utformas i komplement till för- slagen i kapitel 4 Smartare användning. Genom att ställa offensiva och konstruktiva krav kan det offentliga medverka till att öka efterfrågan på plastprodukter som är designade för att kunna materialåtervinnas och/eller är tillverkade av återvunnen plastråvara. Framsynta upphandlingskrav på den svenska 8http:/// Ökad och säker matierialåtervinning marknaden medför även att svenska företag kommer att vara väl för- beredda när lagstiftning och inköpskrav internationellt följer efter. Offentlig upphandling i omfattar vilket motsvarar en sjättedel av BNP. (Upp- handlingsmyndigheten, 2017). Den totala mängden plast som kon- sumeras uppgår till . Om man använder samma storleksuppskattning innebär det att mängden plastavfall från offentlig upphandling skattas till . Detta indikerar att det finns en stor potential om den utnyttjas på rätt sätt. Offentlig upphandling kan utgöra drivkraft för innovation och bidra till förbättringar av offentliga tjänster. Staten kan genom att använda upphandlingen på rätt sätt även visa vägen för den privata sektorn. visar historien att det finns brist på uppföljning av att ställda krav efterföljs i praktiken. utredningar har till och med visat att höga krav utan uppföljning kan få motsatt effekt, vilket innebär att seriösa leverantörer som inte garanterar produkter fria från vissa ämnen förlorar upphandlingen mot mindre noggranna leverantörer som utger sig för att klara kraven utan att göra det i praktiken. Sannolikheten att avslöjas är ringa och sanktionerna vid avtalsbrott är ofta små. Detta premierar inte företag med bättre kun- skap och produkter. Uppföljningen behöver därför förbättras. Ytterligare ett sätt att motverka brister i kravefterlevnad kan vara att införa incitament att i kommande upphandlingar gynna de leveran- törer som kan visa att de följer kraven. et al., (2018) har utvärderat upphandlingskrav uti- från ett antal kriterier. Avseende måluppfyllelse anser de att höjda krav på återvunnen plast i offentlig upphandling kan, för potentiellt stora plastflöden, stimulera utbud på återvinningsbar plast och ökad efterfrågan på återvunnen plast. En viktig fördel med upphandlings- krav i jämförelse med vissa andra styrmedel är att det har potential att täcka in även importerade plastprodukter. Huruvida styrmedlet är kostnadseffektivt eller ej beror på de krav som ställs i anbudspro- cessen och vilken frihetsgrad företagen har att uppnå kraven. Att formulera kraven mer allmänt så att de inte är produktspecifika ökar potentialen för kostnadseffektivitet. Styrmedlet anses vara realiser- bart och inte möta något politiskt motstånd eller långa förhandlings- processer eftersom förslaget inte kräver någon lagändring. Styr- medlet har goda möjligheter att leda till dynamisk effektivitet då det kan skapa incitament för teknikutveckling och i bästa fall öppna upp Ökad och säker matierialåtervinning för en ny marknad för plastmaterial med goda återvinningsegen- skaper. Upphandlingskrav som styrmedel är dock begränsat till offentlig sektor och anses vara ett ”second best” alternativ om andra styrmedel inte är politiskt genomförbara. Idealiskt skulle det utgöra ett komplement i ett styrmedelspaket tillsammans med t.ex. en skatt på jungfruligt material. Offentlig upphandling som instrument på en nationell nivå för en ökad plaståtervinning är något som även lyfts fram i EU-kommis- sionens plaststrategi. I spelar en viktig roll för att stödja och driva på utvecklingen. Att sortera och samla in avfallet innebär mertid och extra kostna- der och det behövs en fungerande logistik. Till en del skulle en ökad efterfrågan kunna skapas genom tryck från svenska inköpare och upphandlare. Exempelvis kan krav på att installationsspill ska tas omhand av entreprenören ingå i kriterier vid offentlig upphandling. Offentlig upphandling kan också öka möjligheten för återvunnen plast i genom att införda kriterier på att plastprodukter och plastmaterial som handlas upp ska vara designade för att kunna åter- vinnas. För att öka efterfrågan på återvunnen plast kan offentliga aktörer genom upphandling ställa krav på att de produkter som de upphand- lar innehåller en viss andel återvunnen råvara. I likhet med införandet av en skatt (se ovan) skulle det även för krav vid upphandling vara ett hinder att det inte går att med analys verifiera andel återvunnen råvara i en produkt. En tänkbar lösning kan dock vara ett system med verifikat. Det finns vissa situationer där det inte är tekniskt, miljömässigt eller lagligen möjligt eller lämpligt med återvunnen plast i nya pro- dukter. Anbudsgivare måste också kunna möta kraven som ställs vid en upphandling. Initialt kan det, då det är en omogen marknad, vara svårt att möta efterfrågan om kraven är för högt ställda. En möjlig väg fram är att starta med en relativ låg nivå som succesivt kan trap- pas upp. Det kan exempelvis handla om krav på att en produkt ska innehålla en viss procenthalt återvunnen plast där det ingår en plan för att denna halt ska ökas när de tekniska och organisatoriska lös- ningar möjliggör det. Det är även tänkbart att börja med en viss pro- duktgrupp som utökas till fler efterhand. Ökad och säker matierialåtervinning Det är dock viktigt att poängtera att det kan finnas alternativa, innovativa leverantörer som till skillnad mot andra kan möta krav på återvinning, vilket bör beaktas vid en upphandling. Krav skulle exempelvis kunna ställas inom byggsektorn på viss andel återvunnet material i byggprodukter. Det skulle driva utveck- lingen framåt vad gäller insamling, sortering, rening, produktut- veckling, processteknik med mera och skapa förutsättningar för en marknad för återvunnet material. Eftersom förutsättningarna ser mycket olika ut för olika produkter och materialtyper är det knapp- ast möjligt att sätta ett generellt krav på alla detaljer som ingår i en byggnad, och en och samma procentsats för alla produkter/material är inte heller relevant eftersom till exempel många metallprodukter skulle klara kraven medan det för andra material/produkter skulle vara tekniskt omöjligt att uppfylla. Ett sätt skulle kunna vara att gruppera produkter/material och anpassa kraven efter vad som är möjligt. Men det är viktigt att i alla fall börja ställa krav – oavsett om de är små. Att de som bygger ska tvingas att använda sig återvunnet eller återanvänt material genom en sorts kvotplikt studeras inom pro- jektet Constructivate.9 Plast omfattas liksom allt annat material vid byggande. Utredningen föreslår att i samverkan med kommuner och landsting (SKL) utreder förutsättning- arna och för att inrätta kravkriterier på återvunnen plast och hur dessa skulle kunna utformas. Syftet med dessa kravkriterier är att det offentliga ska få stöd för att i större utsträckning kunna efterfråga plastprodukter som: •Är designade för att kunna materialåtervinnas. •Är tillverkade av återvunnen plastråvara. Dessa krav bör utformas i komplement till förslagen i kapitel 4 Smartare användning. Att regeringen ger att i samverkan med kommuner och landsting (SKL) utreda förutsättningarna för att inrätta kravkriterier för återvunnen plast och hur dessa skulle 9https:///aktuella-projekt/constructivate/. Ökad och säker matierialåtervinning kunna utformas i komplement till förslagen som rör en smartare plastanvändning (kapitel 4). •Att regeringen understödjer att konsumenter informeras och vägleds om miljöfördelarna med att använda återvunnen plast i lämpliga applikationer samt vikten av att lämna uttjänta pro- dukter till återvinningscentralen. •Att regeringen inom ramen för arbetet med driver frågan om en obligatorisk märkning av plastprodukter gällande innehåll av återvunnet material. Både för att öka insamlingen hos konsumenter och för att öka deras acceptans och vilja att använda återvunnen plast behövs informa- tionsinsatser av olika slag. Det kan dock finnas en svårighet i att vända sig till konsumenten. Då det finns en risk att det skapar förvirring om en konsument ska behöva göra val utifrån exempelvis återvinningsbarheten hos olika plaster vilket kan vara svårt utan att behöva gå in i närmare detaljerad information. Det gör konsumenten tveksam till möjligheterna till återvinning och kan då snarare hindra en ökad källsortering. En tidi- gare studie (Fråne et al., 2015) visar att just osäkerheten kring åter- är det som i många fall gör att hushållen inte sorterar ut plastförpackningar i så stor utsträckning. Genom att upplysa konsumenterna om återvunna plasters miljö- fördelar kan en ökad efterfrågan skapas. Enligt en undersökning från (2018) är märkbart många be- redda att betala extra för att bidra till ökad materialåtervinning. På frågan om hur mycket de skulle betala för schampo i en plastför- Ökad och säker matierialåtervinning packning som garanterat går att återvinna var övervägande majorite- ten beredda att betala extra (). Nästan var fjärde () är villig att betala ett prispåslag på eller mer10. Ett problem, som vi beskrivit tidigare, är att den återvunna råvaran kan ge slutprodukten egenskaper som inte är så attraktiva, exempel vad gäller färg och doft. Detta behöver konsumenter vara medvetna om. Därför behöver konsumenter informeras om för att skapa en ac- ceptens kring varför produkter har en viss färg/pigment som är ty- piskt för återvunna material. Undersökningen från Konsumentföre- ningen visar att det redan finns en välvilja från konsu- menter, sju av tio uppger att de inte tycker att det spelar någon roll hur förpackningen ser ut, känns eller luktar, det är själva varan jag vill åt11. Studien konstaterar att acceptans för anpassning till hållbarhet finns men förutsätter sannolikt att konsumenten är väl informerad om varför till exempel priset höjts eller produkten ser annorlunda ut. I vissa fall kan dock företagen förutsätta att konsumenten inte upp- märksammar bytet av design. Svaren på de båda ovan nämnda frågorna borde ge en viss insikt hos de företag som vill saluföra förpackningar av återvunnen plast men som tvekar på grund av osäkerhet på hur kon- sumenten ska reagera. Sen säger erfarenheten att det inte alltid stämmer överens vad en konsument säger i en enkätundersökning och vad den sedan faktiskt gör i praktiken. Ett exempel som lyfts fram i undersökningen är för- hållningssättet kring ekologiska livsmedel. Mellan brukar svara att de handlar eller i alla fall vill handla ekologiskt. Men sedan står den ekologiska andelen i försäljningsvärde i livsmedels- handeln för cirka 7–. I största marknadsunder- sökning om hållbarhet, Sustainable Brand Index, drogs 2018 slutsatsen att av personerna i undersökningen i viss utsträckning gör som de säger att de gör. Därför kanske det inte stämmer att nio av tio i verkligheten skulle betala mer för en schampoflaska av återvunnen plast. Det kanske inte heller förhåller sig så att konsumenten i själva 10Den exakta frågan som ställdes var: ”Tänk dig att du ska välja mellan två förpackningar med likvärdigt schampo. Förpackningen till schampo A är tillverkad av återvunnen plast och går även enkelt att lämna till återvinning. Schampo B vet du inte vad den är gjord av för plast- material och du är osäker på om flaskan går att återvinna. Om priset på schampo B är 20kronor, vad skulle du vara villig att betala för schampo A som du vet kommer att återvinnas och bidrar till en mer hållbar plastanvändning?” 11Den exakta frågan som ställdes var: ”Vilka egenskaper i en förpackning är viktiga för dig? (Gäller förpackningar för exempelvis rengöring, toalettpapper och liknande, ej livsmedel)” Ökad och säker matierialåtervinning verket är så pass öppen för variationer. Men det får inte förringas att resultatet visar på en vilja och ett intresse. Ett komplement till informationsinsatser kan vara genom att knuffa konsumenten i rätt riktning, så kallad nudging. Nudging handlar om att påverka konsumenternas beteende genom att arran- gera en valsituation. Exempelvis skulle detta kunna appliceras för att styra konsumenter till att använda vissa homogena produkter, som kan återvinnas, där det är möjligt. Utredningen föreslår att regeringen understödjer att konsumenter upplyses om miljöfördelarna med att använda återvunnen plast i lämp- liga applikationer, exempelvis förpackningar och vitvaror samt vikten av att lämna uttjänta produkter till återvinningscentralen. En möjlig plats för att informera och vägleda konsumenter om återvunna och återvinningsbara plastprodukter kan vara den nationella upplysnings- tjänsten ”Hallå konsument” () dit konsu- menter kan vända sig med frågor om bland annat att handla hållbart och råd om en kemikaliesmart vardag. ansvarar för tjänsten och samordnar olika expertmyndigheter och oberoende råd- givningsbyråer som bidrar med kunskap och råd inom sina specialom- råden. Det kan dock finnas ett behov av att konsumenter i större ut- sträckning görs medvetna om denna tjänsts tillgänglighet. Utredningen föreslår vidare att regeringen driver krav på märk- ning för att konsumenten på ett enhetligt och säkrare sätt ska kunna välja en plastförpackning på grund av att den utgörs av återvunnet material. Det kan diskuteras om detta ska ske på EU-nivå eller på nationell nivå. En nationell märkning blir ett nationellt särkrav som skulle kunna utgöra ett handelshinder. Det talar för att införandet av ett märkningssystem bör drivas på EU-nivå och inom plaststrategin. Krav på märkning om hur stor andel återvunnen plast som finns i en produkt kan vara problematisk med tanke på svårighet att kontroll- era, men skulle möjliggöras genom någon form av försäkran eller le- veransbevis från insamlare/sorterare där de på tillfredsställt sätt kunnat påvisa produktens ursprung. På lite skulle en dna- märkning eller annan märkning av materialet vara intressant att titta närmare på. Ökad och säker matierialåtervinning 5.1.2Hur ser systemet ut Plastavfall som materialåtervinnas har oftast inledningsvis käll- sorterats av användaren (beskrivet i kapitel 3 Plastsamhället). Där- efter grovsorteras avfallet av professionella aktörer. Nästa steg i pro- cessen är fraktionering av plastavfallet följt av finsortering, tvättning och torkning. Därefter kan plasten användas som råvara och smälts då om till nya produkter. I figur 5.4 visas flödesschemat för de van- ligaste produktgrupperna och i efterföljande avsnitt beskrivs respek- tive steg mer i detalj. Steg 1: Sortering Insamling av plast med syfte att materialåtervinnas kräver en efter- sortering av plasten för att få ut olika plasttyper. Hur omfattande och kostsam processen blir beror på olika faktorer, bland annat hur väl varje typ av plast har sorterats. Men även maskin- och process- kostnader spelar in. En typisk sorteringsanläggning bygger på en rad processteg. Be- hoven av det olika stegen kan se lite olika ut beroende på plastflöde. Exempelvis kan rena industrispill gå direkt till re-grind (omgranule- ring) utan tvättning då det ofta handlar om ren plast där god kontroll finns. För mjuka och rena plaster, såsom mjuka plastförpackningar som utgörs av en plasttyp, avläser en maskin färg och skiljer färgad plast Ökad och säker matierialåtervinning De bägge strömmarna skickas därefter vidare till mal- ning. Hårda plaster består ofta av olika plasttyper och sorteras därför med hjälp av infrarött ljus (NIR) som känner av olika plast- typer. Plasten kan med hjälp av NIR delas upp i PP, PE, PET, med flera eller tas ut som blandad fraktion. NIR är bara en av alla tänkbara sorteringsmetoder. Det finns andra sorteringsmetoder såsom densi- tet, färg, skakbord, flotation, vind-siktning. Men NIR är den teknik som används för förpackningar . Figur 5.5 visar på flöden för plaståtervinning och att många steg kan vara inblandade under sorteringen. HÄR BLIR PLASTEN ÅTERVUNNEN Källa: Oxfall (2018). Steg 2: Tvätt och granulering Efter sorteringen mals de olika plasttyperna till flingor som tvättas och torkas. tillverkas granulat av flingorna, det vill säga ny plastråvara, genom att de smälts, extruderas och därefter hackas till granulat. Processen gör att materialet homogeniseras. Beroende på användningsområdet för den återvunna plasten ställs olika krav på renhet. En plast som inte är tillräckligt ren eller riskerar att bland annat lukta är besvärande i vissa applikationer. Plast inne- håller även ofta färgpigment vilket kan ge det återvunna materialet Ökad och säker matierialåtervinning Om det återvunna materialet ska användas vid tillverk- ning av järnvägsslipers är renhet eller missfärgning inte så avgörande medan kraven däremot är höga för användning i förpackningar. Lukt är ett återkommande problem för återvunnen plast och det kan finnas olika anledningar till det, exempelvis: •Ämnen som varit i kontakt med plasten tidigare. Om exempelvis återvinning sker av gamla tvål- eller schampoflaskor kommer det återvunna materialet lukta. Detta är ett vanligt problem. •Föroreningar som till följd av förhöjd temperatur bryts ner och börjar lukta under återvinningsprocessen. Till exempel bryts pap- persetiketter ner när det blir tillräckligt varmt och kan ge upphov till en bränd doft. •Nedbrytning av plasten i sig under själva återvinningen kan ge upphov till nedbrytningsprodukter som luktar. Om plasten börjar brytas ner påverkas även materialegenskaperna negativt. Lukt är främst ett problem i materialströmmar med dålig spårbarhet. I rena produktionspillsströmmar är det normalt inget problem. Men så snart en ström börjar bli för blandad eller okontrollerbar (ex- empelvis post-konsument) blir det problematiskt. Sedan handlar det sannolikt till viss del om vana. Företag som inte är vana att an- vända återvunnen plast kan ha svårt att tolerera någon doft över- huvudtaget medan de som är vana att arbeta med denna typ av material har en annan acceptans. Det stora problemet med lukt är att den mänskliga näsan är känslig. Det krävs mycket små mängder för att det ska lukta. Den mänskliga detektionsgränsen ligger även långt under de tekniska instrument som finns och därför är det svårt att koppla mätningar av ämnen till faktiska upplevda dofter. Det finns sätt för att ta bort lukt, eller snarare minska, det är nästan omöjligt att totalt eliminera allt. Detta kan bland annat göras genom: •kompoundering med avgasning, •extra tvättning av materialet, •tillsatser av stabilisatorer eller •tillsatser av parfymer för att dölja illaluktande doft. Ökad och säker matierialåtervinning Utöver det finns det företag som marknadsför doftreducerande ämnen men är det osäkert vilken effekt dessa har. Ett viktigt steg i återvinningsprocessen är smältfiltrering och kompoundering/regranulering. Smältfiltrering genomförs för att få bort oönskat material och kompoundering för att exempelvis kom- binera olika flöden för att i slutändan kunna leverera ett bra material med god kvalitet. Även tillsatser blandas in. Regranuleringen är viktig eftersom de flesta kunder vill ha riktiga granulat. Steg 3: Använda återvunnen plastråvara En plast är inte materialåtervunnen förrän den faktiskt används igen. Detta kräver att stegen innan har varit fullgoda för att möta använ- darens krav gällande kvalitet och pris. Utredningen visar att detta är svårt att få till i praktiken. Tillgång på återvunnen råvara nämner ofta som problem att det inte finns till- räckliga volymer återvunnen plast till rätt kvalitet.