sou · H6B324 · 2018-03-27 00:00:00 — Då det redan i lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS) finns en informationsskyldighet för arbetsgivaren att senast efter att arbetstagaren har börjat arbeta lämna skriftlig information till arbetstagaren om alla villkor som är av väsentlig betydelse för anställningsavtalet eller anställnings- förhållandet kommer kravet att informera om möjligheten att begära partiell ledighet kunna ske inom ramen för denna befintliga infor- mationsskyldighet. Vår bedömning är också att kravet på motivering minskar risken för godtyckliga svar genom att svaren synliggörs. Regeln kommer därför inte att bidra till att arbetsgivaren behandlar arbetstagare mer olika jämfört med , snarare tvärtom. Utredningens enkätunder- sökning visar att omkring en av tre som har fått nej på sin begäran inte fick någon motivering till beslutet. Det är vår bedömning att kravet på motivering kommer att motivera arbetsgivaren att göra sakliga bedömningar för att visa att alla behandlas lika. Vid behov kan också lokal facklig organisation, om sådan finns på arbetsplatsen, med stöd av sin allmänna förhandlingsrätt enligt MBL ta upp frågor kring beviljande av partiell ledighet till förhandling. Möjligheten att pröva arbetsgivarens beslut i förhållande till diskrimineringslagen kommer också att finnas. Bestämmelsen föreslås föras in som en ny paragraf i LAS och kommer därmed att bli skadeståndssanktionerad på samma sätt som övriga bestämmelser i den lagen. Utredningen har övervägt andra pla- ceringar för bestämmelsen och gjort bedömningen att det inte är lämpligt att bestämmelsen förs in i någon befintlig ledighetslag, se kapitel 7, då samtliga av dessa anger specifika ändamål för själva ledig- heten. Vårt förslag kräver till skillnad från ledighetslagarna inte något ändamål för den partiella ledigheten utan är i stället tänkt för de situationer där det inte finns någon rätt till partiell ledighet i nuva- Är befintliga möjligheter att frivilligt gå ner i arbetstid tillräckliga? Placeringen i LAS har valts utifrån att 6 c–g §§ reglerar arbetsgivarens informationsskyldighet i olika avseenden. Om annan placering än LAS ska övervägas bedömer utredningen att en egen lag som endast reglerar den här frågan är ett möjligt alternativ. Vi föreslår att det genom kollektivavtal som har slutits eller god- känts av en central arbetstagarorganisation får göras avvikelser från bestämmelsens första del om arbetsgivarens informationsskyldighet. Syftet är att ge möjlighet för arbetsmarknadens parter att anpassa bestämmelsen till olika branschers förutsättningar. 9 Erfarenheter av friåren Meidner och med ett förslag om ”ett friår mitt i livet”.1 Det dröjde dock innan idén blev verklighet i större skala. I budgetförhandlingarna fick igenom sitt förslag på införande av ett friår. infördes en försöksverksamhet i tolv kom- muner. Försöket varade fram till . I budget- uppgörelsen kom regeringen och samarbets- partierna överens om att friåret skulle genomföras i hela landet med samma villkor och omfattning som det pågående försöket. Det innebar totalt cirka 12 000 platser eller motsvarande av arbetskraften.2 Friåret var alltså i själva verket dels en försöksverksamhet i tolv kommuner till slutet av 2004 och dels en per- manent och rikstäckande modell till slutet av 2006. genomfördes dessutom ett försök i som påminde om friåret under senare halvan av . Trelleborgsförsöket utvärderades av Statskontoret vid millen- nieskiftet.3 Försöket i tolv kommuner under första halvan av 00- talet utvärderades av dering (IFAU) och (). Resultaten finns publicerade i tre rapporter från IFAU, en rapport från och i ett antal forskningsartiklar. När det gäller utvärdering av den rikstäckande friårsverksamheten finns inte någon regelrätt utvär- 1Hedborg och Meidner (1986). 2Konjunkturinstitutet (2004). Däremot beskrivs resultaten kort budgetpropo- sition. I avsnitt 9.2–9.3 beskrivs erfarenheterna av det så kallade Trelle- borgsförsöket. Därefter återges friårsförsöket och de utvärderingar av detta som gjorts i avsnitt 9.4–0. I avsnitt 9.6–9.7 redogör vi för det fullskaliga friåret. Kapitlet avslutas med en sammanfattande diskussion om erfarenheterna av friår i svensk kontext, avsnitt 9.8. 9.2Trelleborgsförsöket 1996–1998 var utsedd till en arbetsmarknads- politisk försökskommun. Försöket innebar att kommunen kunde an- vända Arbetsförmedlingens medel på ett friare sätt, bland annat i syfte att utveckla samverkan inom arbetsmarknadspolitiken. Med inspiration från den danska friårsmodellen, se avsnitt xx, valde att genomföra ett lokalt friårsförsök. Det fanns två syften med friåret: –skapa rotation mellan yrkesliv och ledighet, samt att –ge de långtidsarbetslösa möjlighet till ett riktigt arbete. Att bryta långtidsarbetslöshet var en viktig del, men kompetensut- veckling och att stimulera det privata näringslivet och att skapa arbetstillfällen var också viktigt. Ett övergripande välfärdsmål var att höja livskvaliteten för såväl lediga som vikarier. Försöket pågick , 1998. Det fanns ingen central statlig styrning av projek- tet, utan det var kommunen som hade huvudansvaret för genom- förandet. Projektet genomfördes i samverkan mellan kommunen, Arbetsförmedlingen, , det lokala näringslivet och de fackliga organisationerna.4 4 Statskontoret 2001:5, s. 20. I korthet innebar modellen att en anställd kunde vara tjänstledig med motsvarande av den arbetslöshetsersättning5 hen skulle ha haft vid arbetslöshet. skulle en person som varit ar- betslös vikariera med avtalsenlig lön. Arbetsgiva- ren och Arbetsförmedlingen avgjorde gemensamt vem som kunde få vikariera. Möjligheten att vara tjänstledig byggde på en överenskommelse mellan arbetsgivare och arbetstagare. Ledigheten kunde vara mellan upp till . I början av projektet riktades insatserna mot yrkeskategorier med hög arbetslöshet inom kommunala verksamheter, främst vård och omsorg. Inledningsvis var ledigheten som längst , men förlängdes ledigheten till maximalt . Det fanns inga krav på hur ledigheten användes. I projektets andra fas inkluderades även landstingssektorn och pri- vata näringslivet. Det fanns inget krav på att vikarien skulle träda in i just den tjänstledigas ställe, däremot krävdes det att tjänsten skulle ersättas fullt ut med en vikarie. Privata arbetsgivare framförde krav på riktade kompetensutvecklingsinsatser för de som var tjänstlediga. Såväl kommun som arbetsförmedling accepterade detta och hjälpte även till med att ge förslag på hur de lediga kunde utnyttja sin lediga tid till kompetensutveckling. Även kravet på att vikarien skulle ha varit arbetslös luckrades upp.6 Totalt 800 personer omfattades av försöket. 350 av dessa var tjänst- lediga och resten var vikarier. 250 av de 350 lediga arbetade i . Det var alltså relativt få som deltog i projektet som arbetade i landsting, privata företag eller i staten. Totalt 50 av 350 lediga var män. De 350 friårslediga motsvarade enligt Statskontorets beskrivning av projektet av arbetskraften i Trelleborg.7 5I form av aktivitetsstöd. 6Statskontoret 2001:5, s. 21. 7Statskontoret 2001:5, s. 22. Trelleborgsförsöket utvärderades på uppdrag av . Den första delrapporten var en kvalitativ studie av det pågående försöket. Rapporten bygger på djupintervjuer med deltagare av så- väl friårsdeltagare, vikarier som arbetsgivare, handläggare och andra berörda. Totalt består undersökningen av ett sjuttiotal intervjuer. Rapporten innehåller ingen systematisk utvärdering utifrån syfte och mål med försöket, utan det handlar om en redovisning av inter- vjuresultaten.8 I den avslutade utvärderingsrapporten av Trelleborgsförsöket redo- visas resultatet av enkäter och intervjuer med deltagare och andra berörda. En telefonenkät som besvarats av 75 tjänstlediga och 78 vikarier redovisas. En viktig del av utvärderingen är fokuserad på försökets resultat för de långtidsarbetslösa vikarierna, något som ju också var ett viktigt syfte med försöket, se avsnitt 9.2.9 Statskontoret framför i sin rapport kritik mot den utvärdering som gjordes av Trelleborgsförsöket, bland annat för att koppling till arbetsmarknaden som helhet saknas och att utvärderingen bara gjorts i nära anslutning till själva försöket. Någon ordentlig utvär- dering av arbetsgivarnas erfarenheter hade inte heller gjorts. Stats- kontoret reserverade sig därför för att slutsatserna inte var helt säkra men redovisade de indikationer på effekter som man sett utifrån de genomförda utvärderingarna på tre olika nivåer: 8Statskontoret 2001:5, s. 45 och Alsbjer (1997). 9Statskontoret 2001:5, s. 46 f. och Misirli och Wendel (1998). De flesta lediga använde den lediga tiden till aktiviteter utanför den reguljära arbetsmarknaden för att efter ledighetens slut återvända till samma arbete. Arbetsutbudet minskade därför sannolikt. När det gäller vikarierna förekom det att flera av vikarierna redan hade vikariat eller timanställningar på samma arbetsplats. Inget av vikariaten i försöket ledde till fast anställning i offentlig sektor. I privat sektor fick av de tillfrågade vikarierna tillsvidare- anställning efter vikariatet. Dock hade de flesta av dessa arbetat i företaget. Det visade sig i försöket att det var svårt att få in personer som befunnit sig helt utanför arbetslivet på vikariaten. Men en viss rotationseffekt uppnåddes ändå, inte minst visas detta av att vikarierna som genomsnitt var betydligt yngre än de friårs- lediga. Brist på vikarier inom främst det privata näringslivet och bland lärare begränsade möjligheterna för dessa grupper att ta del av fri- året. Under senare delen av friåret kom detta att gälla även för vårdområdet. Det var relativt få som använde sin ledighet till utbildning eller annan kompetensutveckling i arbetet. Däremot visar utvärderingarna att det var vanligt att de som var lediga började fundera igenom sin arbetssituation och ta initiativ till förändringar efter ledigheten.10 Här återfinns mest allmänna teoretiska resonemang om möjliga ekonomiska effekter. När det gäller kostnaderna pekar Statskontoret på att den rela- tivt sett höga ersättningsnivån (full arbetslöshetsersättning) sanno- likt gör att nettoeffekten på kostnaderna är negativ. En förklaring är att alla vikarierna sannolikt inte skulle ha varit arbetslösa vikariaten varade. 10 Statskontoret 2001:5, s. 48 ff. De olika utvärderingar av Trelleborgsförsöket som genomförts ger enligt Statskontoret en genomgående positiv bild från de friårs- lediga och från vikarierna. De friårslediga rapporterade om en förbättrad livskvalitet och möjlighet till kraftsamling och återhämtning. För vissa beskrevs ledigheten som ett alternativ till sjukskrivning. Privatanställda lyfte i större utsträckning ett mer socialt liv och tid för familj och fri- tidsintressen. Friårsvikarierna uppskattade särskilt värdet av ett riktigt arbete till avtalsenlig lön.11 I budgetpropositionen 2002 aviserades införandet av ett friår och i nästföljande budgetproposition beskrev regeringen att en försöks- verksamhet redan initierats eftersom införandet inte krävde något riksdagsbeslut.12 Försöket med friår genomfördes i tolv kommuner13. De tolv försökskommunerna var , , , , , , , , , Ström- sund, och . Friårsförsöket innebar att en arbetstagare kunde vara ledig som en person som var inskriven som arbetssökande vid arbetsförmedlingen ersatte den lediga. Fri- årsvikarien fick avtalsenlig lön under sitt vikariat. Den friårslediga fick av ersättningen hen skulle fått i arbetslöshetsersätt- ning. Ersättningen betalades ut i form av aktivitetsstöd. Under ledigheten var det inte tillåtet att ta anställning hos en annan arbetsgivare och inte heller att arbeta extra hos den ordinarie 11Statskontoret 2001:5, s. 56 f. 2002/03:1 UO 13, s. 44. 1380 kommuner ansökte om att få delta. Urvalet av de tolv kommunerna motiverades med att kommunerna skulle återspegla de regionala skillnaderna i . Antalet friårsplatser per kommun fördelades utifrån storleken på befolkningen i förvärvsaktiv ålder samt faktiskt förvärvsarbetande befolkning i respektive kommun. Däremot var det tillåtet att starta och driva eget före- tag. Några andra begränsningar av hur ledigheten fick användas fanns inte. Vikariaten var inte särreglerade utan var helt vanliga vikariat till avtalsenlig lön. Om vikarien hade rätt till någon form av subven- tion stod det arbetsgivaren fritt att använda det.14 Regeringen avsatte för ersättning till de friårslediga. Med hänsyn till att verksamheten reducerade utgifterna för arbetslöshetsersättning genom att arbetslösa fick anställning genom vikariaten beräknades nettoutgifterna för försöksverksam- heten till per år.15 Efter en startperiod med få ansökningar ökade intresset och resurserna tog slut i tio av tolv av de deltagande kommunerna. Under var i genomsnitt 1 233 personer friårslediga. Under var genomsnittet drygt 1 100 personer . En förklaring till nedgången var att deltagarvolymen i friår styrdes av det årsvis tilldelade anslaget.16 Anslaget tog slut i tio av tolv kommuner i försöket och alla som ansökte om friår fick därmed inte möjlighet att delta.17 Utgifterna för försöksverksamheten uppgick till 178 mil- joner kronor. Utöver de anvisade medlen användes även anslagssparandet från 2002.18 var de totala bruttoutgif- terna för friårslediga 154 miljoner kronor.19 14Fröberg m.fl. (2003), s. 7 f. 2004/05:1 UO13, s. 55. Samma antagande återfinns i prop. 2002/03:1 UO 13, s. 44. 16Arbetsförmedlingen (2007), s. 88. av de som inte fått sin ansökan beviljad t.o.m. angav att anledningen var medelsbrist, (2004), s. 7. 2004/05:1 UO13, s. 55. 19Arbetsförmedlingen (2007), s. 91. 9.5Utvärderingar av friårsförsöket 2002–2004 I samband med friårsförsöket fick de statliga myndigheterna IFAU och varsitt uppdrag att följa upp och utvärdera försöksverk- samheten. Utvärderingarna har helt olika fokus. IFAU:s tre delrap- porter20 fokuserar på effekterna på arbetsmarknaden, medan ALI:s utvärdering beskriver friårslediga och deras vikarier ur ett individ- perspektiv. Här återger vi endast kortfattat de huvudsakliga resultaten från de olika studierna. Samtliga studier går lätt att hitta på nätet för den som vill läsa mer detaljerat om utvärderingarna och resultaten. För att fånga information om programdeltagarna före, under och efter deltagande i friårsprogrammet byggde IFAU sin utvärdering på en kombination av (numera ) databas och enkätdata till deltagare (lediga och vikarier) samt personer som nekats att delta i programmet. Alla deltagare registrerades i , vilket gjorde det möjligt att studera arbetslöshetshistorik, tidigare deltagande i program samt bakgrundsfaktorer som kön, ålder, utbildningsnivå med mera. Upp- gifter från databasen kunde också användas för att studera utfall för friårsvikarier samt jämförelsegrupp för dessa. Registerdata för perioden –användes. Uppgifter om sökande som inte fick friår beviljat samlades in från de tio arbetsförmedlingar som fick resursbrist –. I samarbete med genomförde IFAU två enkätundersökningar i syfte att fånga upp vad de friårslediga och vikarierna gjorde under och efter ledigheten, se avsnitt 9.5.2 nedan. Enkäten riktades till 4 000 individer, varav hälften var friårslediga och hälften vikarier. Samtliga hade påbörjat sin friårsledighet före utgången av . Dessutom fick 1 355 individer som på grund av resursbrist nekats friårsledighet möjlighet att besvara enkäterna. Enkäten genomfördes , och . Därmed blev det möjligt att följa utfallet för individerna under efter 20 m.fl. (2003), (2004), Liljeberg m.fl. (2005). Svarsfrekvensen låg mellan 60–. Svars- frekvensen var något högre i den första enkätomgången och högre för de friårslediga än för vikarierna.21 I en av IFAU:s delrapporter studerades särskilt deltagare och arbets- givare i friårsförsöket.22 Rapporten ger en beskrivning av deltagarna och redogör för arbetsgivarnas motiv vid beviljande av friårsledighet och vid rekryteringen av vikarierna. Den bygger på information från enkäter med deltagare och arbetsgivare som beviljat friårsledighet. Källa: (2004). Bland de friårslediga deltagarna var kvinnor i offentlig sektor över- representerade och medelåldern var högre än på arbetsmarknaden som helhet. hade utomnordiskt medborgarskap och lika få var gamla. I genomsnitt hade de friårslediga arbetserfarenhet och i genomsnitt hade de arbetet ungefär hos samma arbetsgivare. IFAU förde fram tre möjliga skäl till att kvinnor i offentlig sek- tor var överrepresenterade. För det första att det finns forskning som visar att kvinnor och offentliganställda har mindre att förlora 21Liljeberg m.fl. (2005), bilaga 1. 22Lindqvist (2004). på ett förvärvsavbrott när det kommer till den framtida löneut- vecklingen, än vad män och privatanställda har. För det andra att informationen om friårsförsöket spreds mer inom offentlig än inom privat sektor. För det tredje att det var vanligare med tillfäl- liga anställningar inom offentlig än inom privat sektor. Detta kan ha gjort att det var lättare att hitta vikarier inom offentlig än inom privat sektor. De vanligaste yrkesgrupperna bland de friårslediga var inom vård och barnomsorg och utbildningsnivån var i genomsnitt något högre än resten av arbetsmarknaden, av de som var lediga hade eftergymnasial utbildningsnivå jämfört bland samtliga sysselsatta.23 Att medianlängden på ledigheten var betyder att åtminstone hälften tog ut maximal längd på ledigheten. Källa: (2004), s. 14. Under ledigheten hade drygt hälften () ägnat sig åt rekreation, drygt var femte () hade befunnit sig i utbild- ning och en mindre andel () hade startat företag. Det fanns vissa skillnader mellan könen. Dels att det var vanligare att kvinnor ägnade ledigheten åt att ta hand om barn men dels också att det var betydligt större andel män än kvinnor som startade företag under sin ledighet, bland männen jämfört bland kvin- norna. En annan skillnad var att det var betydligt vanligare att kvin- 23 (2004), s. 8 f. norna studerade än att männen gjorde det, jämfört med IFAU pekade på att det verkade finnas dödviktseffekter efter- som var tredje som studerat och varannan som startat företag sva- rade att de troligen hade gjort det även utan möjligheten till friår. Det gick heller inte att hitta några tecken på att friåret minskade långtidssjukskrivningarna på kort sikt. Friårsvikarierna var, liksom de friårslediga, oftare kvinnor än män, var kvinnor och var män. De var , vilket var i stort sett samma ålder som övriga inskrivna vid Arbetsförmedlingen. Andelen under var dock något lägre, jämfört bland samtliga inskrivna. Få var och få hade någon form av arbetshandikapp i jämförelse med andra arbetslösa inskrivna. Vikarierna hade också en högre utbildningsnivå jämfört med övriga arbetslösa. Det fanns inga krav på en viss arbetslöshetsperiod för de som var friårsvikarier och IFAU:s utvärdering visade att hälften av vika- rierna var i arbete när de blev erbjudna friårsvikariat, drygt en tred- jedel av samtliga vikarier arbetade hos samma arbetsgivare. En knapp tredjedel av vikarierna hade varit arbetslösa innan vikariatet började. Bara fyra av tio hade ersättning från arbetslöshetskassa månaden före vikariatet, vilket indikerade att friåret endast i begränsad ut- sträckning kunde finansieras med minskade utgifter för arbets- löshetsersättning.24 Arbetsgivarna spelade en central roll i friåret eftersom det förut- satte både ett godkännande från arbetsgivaren och att en vikarie ersatte den som var ledig. IFAU lyfter i sin rapport både tänkbara fördelar och nackdelar för arbetsgivaren. Friåret kan innebära merarbete i form av ökad administration och tidsåtgång för att hitta och lära upp en vikarie. kan det också medföra fördelar i form av mer motiverade och/eller bättre utbildad personal som kommer tillbaka efter ledig- 24 (2004), s. 14 ff. Det kan också innebära ökade möjligheter för arbetsgivaren att genom vikariaten knyta nya kontakter med ny personal. Det kan enligt IFAU tänkas att arbetsgivaren skulle kunnat vara mer benägen att bevilja friårsledighet om hen förväntade sig att det den friårledige skulle ägna sig åt, skulle ha en positiv inverkan på personens framtida arbetsförmåga. Detta stämde dock inte med enkätsvaren då arbetsgivaren i nio fall av tio inte ställde något krav på att få veta vad arbetstagarens skulle göra under sin ledighet. Arbetsgivarna tillfrågades också om skälen till att bevilja fri- årsledighet för den anställda. Den faktor som hade stor betydelse för en majoritet av de tillfrågade arbetsgivarna var att vara tillmötes- gående mot den friårssökande. av arbetsgivarna svarade att det haft viss eller stor betydelse. Sex av tio arbetsgivare som beviljat friårsledigt svarade att möjligheten att få utvilad per- sonal hade viss eller stor betydelse. Varannan tyckte att möjlig- heten för den lediga att höja sin kompetens hade viss eller stor betydelse. Att det fanns ett principiellt beslut från ledningen eller från en högre chef spelade mindre roll även om det hade viss eller stor betydelse i mer än en tredjedel av fallen.25 När det gäller vikarierna ansåg av arbetsgivarna att det var lätt att hitta en lämplig vikarie, ansåg att det var- ken var lätt eller svårt och ansåg att det var svårt. Upp- fattningen att det var lätt att hitta en vikare var vanligare hos de arbetsgivare som själv gett förslag till Arbetsförmedlingen på vika- rie. Närmare två tredjedelar av arbetsgivarna hade givit ett sådant förslag. Majoriteten av arbetsgivarna ansåg att det var av stor bety- delse att vikarien hade rätt kompetens och/eller erfarenhet från lik- nande arbete. Föreställningen att arbetsgivarna skulle vara mer tveksamma till att anställa personer med bakom sig stämmer inte med enkätsvaren. Majoriteten ansåg nämligen inte att det var viktigt att vikarien varit arbetslös under en kort period.26 I samband med att reformen blev rikstäckande specificerades att de prioriterade grupperna för vikarierna skulle vara långtidsinskrivna, personer med arbetshandikapp och invandrade. IFAU:s studie av arbetsmarknadseffekterna som redovisas nedan genomfördes efter att 25Lindqvist (2004), s. 12 f. 26Lindqvist (2004), s. 22 f. det rikstäckande friåret införts . Det gör att sammansättningen av vikarierna kunde jämföras före och efter regelförändringen. Ande- len med utomnordiskt medborgarskap ökade något (från ) och andelen med arbetshandikapp ökade från 3 till 8 pro- cent. Den största förändringen gällde dock långtidsinskrivna. Me- dianlängden på senaste inskrivningsperioden vid Arbetsförmedlingen steg från 77 . För inskrivna totalt var medianlängden i början av 2005.27 Tack vare de förutsättningar som fanns kring friårsförsöket och den design IFAU valde att använda, kunde en effektutvärdering av försöket genomföras. Det som mäts i en effektutvärdering är skill- naden i det faktiska utfallet för en individ jämfört med ett tänkt utfall utan deltagande i friårsförsöket. Eftersom de avsatta medlen för försöket tog slut i tio av tolv kommuner fanns det en grupp individer som ansökte om ett friår men som nekades. Denna grupp individer användes som jämförelsegrupp i studien. Det gav en expe- rimentliknande situation och ovanligt goda förutsättningar att dra slutsatser. De friårslediga arbetade inte mer efter friåret än vad de annars skulle ha gjort. De arbetade faktiskt mindre i genomsnitt jämfört med jämförelsegruppen, men skillnaden var för liten för att vara statistiskt säker. Å andra sidan fanns ingen högre risk för att bli arbetslös. IFAU fann heller inget stöd för att friåret minskade sjukfrånvaron, däremot verkade det leda till tidigare pensionering bland dem som hade fyllt vid undersöknings- tillfället. Denna skillnad mellan de som var friårslediga och jäm- förelsegruppen var relativt stor och statistiskt säkerställd (90 pro- cents signifikansnivå). De som var friårslediga fick en negativ påverkan på löneut- vecklingen, månadslönen sänktes med i genomsnitt efter ledigheten och denna effekt var signifikant.28 27Liljeberg m.fl. (2005), s. 9 f. 28Liljeberg m.fl. (2005), s. 17 ff. För friårsvikarierna mättes utfallet under månad 13–24 efter vikariatsstarten.