sou · H6B337 · 2018-05-30 00:00:00 — Erfarenheten inom Polisen visar enligt samma genomgång att många utsatta unga inte är medvetna om att de faktiskt utsatts för våld i nära relation och att de otydliga grän- serna gör att mörkertalet anses vara mycket högt.18 Enligt en kart- läggning av Brå 2014 är det vanligare att yngre kvinnor, 16–, uppger att de blivit utsatta för brott i en nära relation än kvinnor som är över 25 år.19 3.3.5Utsatthet bland kvinnor med funktionsnedsättning Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning liknar på många sätt det våld som drabbar kvinnor generellt, men de kan utöver detta våld även drabbas av funktionshinderrelaterat våld. 15Jernbro & (2017). Våld mot barn 2016. En nationell kartläggning. (2009) Violence against young men and women: A vital health issue. (2008) Dating violence - A serious public health issue: Dating violence among 16–24 year-olds in – risk factors and health implications. 18Brå m.fl. (2017) Kaerestevold … , og . 19Brå (2014) Brott i nära relationer. En nationell kartläggning. Våld, utsatthet och dess konsekvenser möjligt att analysera omfattningen av våld mot kvinnor med funk- tionsnedsättning i med offentlig statistik. Enligt en un- dersökning bland cirka 42 000 kvinnor runt om i EU genomförd av () 2012, löper kvinnor med funk- tionsnedsättning högre risk än andra kvinnor att utsättas för olika former av våld. av kvinnorna med funktionsnedsättning hade efter sin 15-årsdag utsatts för fysiskt eller sexuellt våld, medan motsvarande siffra för kvinnor utan funktionsnedsättning var . Nästan hälften av kvinnorna med funktionsnedsättning hade utsatts för fysiskt eller sexuellt våld vid minst ett tillfälle i barndomen.20 3.3.6Utsatthet bland barn med funktionsnedsättning FRA slog 2015 fast att barn med funktionsnedsättning löper 3–7 gånger större risk att utsättas för någon form av våld, och de som är mest utsatta är barn med intellektuell eller psykosocial funktions- nedsättning. I en kartläggning från Stiftelsen uppgav av de tillfrågade barnen att de hade utsatts för misshandel. De barn som uppgav att de hade någon neuropsykiatrisk funktionsnedsättning, som ADHD eller autism, var särskilt utsatta. Beroende på typ av funktionsnedsättning svarade mellan att de hade utsatts för misshandel. Av elever med funktionsnedsättning uppgav att de hade blivit utsatta för fysisk misshandel, jämfört av eleverna utan funktionsnedsättning. av de tillfrågade med funk- tionsnedsättning uppgav att de utsatts för sexuella övergrepp av en vuxen, medan samma siffra för barn utan funktionsnedsättning uppgick till . Dubbelt så stor andel av eleverna med funk- tionsnedsättning hade bevittnat våld mellan sina föräldrar jämfört med dem utan funktionsnedsättning, . Mer än dubbelt så många elever med funktionsnedsättning rapporterade psykisk misshandel och försummelse jämfört med den andra gruppen.21 20Myndigheten för delaktighet (2017) Mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Ut- vecklingsområden till den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor. 21Myndigheten för delaktighet (2017) A.a. Våld, utsatthet och dess konsekvenser 3.3.7Utsatthet bland äldre kvinnor FN och WHO använder åldersgränsen för kategoriseringen av äldre personer, men begreppet äldre och en skarp åldersgräns är omdiskuterat. Det finns en omfattande forskning om våld mot kvinnor, men i många studier har den övre åldersgränsen satts vid 50 eller . Forskningen om våld i nära relation mot äldre kvinnor är begränsad. Granskningar har återkommande pekat på att det finns en bristande kunskap om våld i nära relationer inom äldreomsorgen och att äldreomsorgen sällan ingår i den interna samverkan kring våld i nära relationer i kommunerna. Det har på vissa håll i landet gjorts satsningar mot detta problem, exempelvis i stad. Våldsutsatta äldre kvinnor kan befinna sig i en särskilt sårbar situ- ation. Forskning tyder på att äldre kvinnor i högre utsträckning än yngre kvinnor underrapporterar sin utsatthet för våld, och det finns också indikationer på att de äldre kvinnorna ofta har svårt att bli trodda. En förklaring till underrapporteringen bland äldre kvinnor kan vara att synen på våld i nära relationer har förändrats under 1900- talet. FRA publicerade 2014 en studie om våld mot kvinnor. I den del som omfattade intervjuer av svenska kvinnor i åldern 60–upp- gav att de hade utsatts för fysiskt våld, att de hade utsatt för sexuellt våld och att de hade utsatts för sexuella trakasserier. Kvinnans nuva- rande eller tidigare partner är enligt många studier den vanligaste för- övaren, men även vuxna barn förekommer relativt ofta.22 3.3.8Hedersrelaterat våld och förtryck Det saknas årligt återkommande undersökningar om omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck. Enligt en kartläggning av dåva- rande (2009) hade omkring 70 000 unga kvinnor och män mellan i begränsningar i förhållande till äktenskap eller av familjen bestämda villkor för val av partner.23 Utredningen om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäkten- skap uppskattade att minst 250–300 personer upplevde 22NCK (2016) Våld mot äldre kvinnor, En forsknings- och kunskapsöversikt. 23Ungdomsstyrelsen (2009). Våld, utsatthet och dess konsekvenser en akut eller ganska akut risk att bli gifta mot sin vilja. uppskattade att 38 000 flickor och kvinnor i är könsstympade.24 Personer med intellektuell funktionsnedsättning som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck är en särskilt sårbar och svårupp- täckt grupp. Enligt en rapport från föreningen rätt i samhället (TRIS) uppger av alla flickor och av alla pojkar på gymnasiesärskolor att deras föräldrar bestämmer vem de ska gifta sig med och av flickorna och av pojkarna uppger att deras föräldrar inte tillåter att de har sex med den de är kär i.25 Det finns stora brister i kunskapen om våld i andra relationer än heterosexuella parrelationer. En svensk omfångsundersökning med fokus på samkönat våld visar att av de tillfrågade utsatts för någon form av psykiskt, sexuellt och/eller fysiskt över- grepp i en nuvarande eller före detta parrelation. Siffran ligger nära den som framkommer i studier av kvinnors utsatthet för våld i re- lationer med män. Specifikt för våld i samkönade relationer kan vara de strategier som förövaren använder för kontroll och de sam- manhang som våldet äger rum i. Enligt viss forskning är fokus för våldsutövandet främst den utsattas identitet som HBTQ-person, särskilt om han eller hon inte lever öppet med sin sexuella läggning. Hot om att avslöja partnerns läggning eller att spela på den våldsut- sattas rädsla för att utsättas för homofobi kan isolera och bryta ner partnern. Brist på kunskap om våld i samkönade relationer inom sjukvård och socialtjänst leder till att våldet ofta betraktas som mindre allvarligt.26 Utsattheten för våld från någon i familjen är högre bland unga HBTQ-personer än andra unga. De kan bli utsatta för heders- relaterat våld och förtryck på grund av sin sexualitet, sitt köns- uttryck eller sitt normbrytande beteende. De kan utsättas för tvångsäktenskap som ett sätt att kontrollera och förhindra att de 25Myndigheten för delaktighet (2017) Mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Ut- vecklingsområden till den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor. 26NCK (2009) Våld i samkönade relationer: en kunskaps- och forskningsöversikt. Våld, utsatthet och dess konsekvenser lever ut sin sexualitet eller könsidentitet. En av fem HBTQ-personer i åldern 16–uppger att de har utsatts för våld av en förälder, partner eller annan närstående vuxen jämfört bland andra unga.27 En grupp som generellt är särskilt utsatt är transpersoner. Enligt en kartläggning av uppgav att de utsatts för fysiskt våld och av de tillfrågade att de utsatts för psykiskt våld . Utsatthet för fysiskt våld är därmed mer än dubbelt så vanligt hos de som deltagit i studien jämfört med befolkningen i allmänhet. hade utsatts av sin partner. uppgav att de blivit tvingade till sex mot sin vilja, varav cirka en tredjedel blivit tvingad av en fast eller tillfällig partner.28 Att utsättas för sexuellt, fysiskt eller psykiskt våld kan bidra till ökad risk för olika former av fysisk och psykisk ohälsa på både kort och lång sikt. Enligt Nationellt centrum för kvinnofrids befolknings- undersökning om mäns och kvinnors våldsutsatthet samt kopp- lingen till hälsa finns många kopplingar mellan utsatthet och ohälsa. Bland både kvinnor och män som varit utsatta för allvarliga sexuella övergrepp i barndomen eller i vuxen ålder var PTSD-symtom (post- traumatisk stress) cirka tre till fem gånger vanligare än bland andra. Bland kvinnor och män som varit utsatta för allvarligt psykiskt våld under barndomen eller i vuxen ålder var symtom på depression dubbelt så vanligt som bland andra. Utsatthet för allvarligt sexuellt våld i vuxenlivet var starkt kopplat till självskadebeteende, som var mer än vanligare hos de utsatta kvinnorna och fem gånger vanligare hos de utsatta männen jämfört med bland andra. Omkring var tredje kvinna och man som hade varit utsatt för allvarligt sexuellt eller fysiskt våld som vuxen rapporterade riskbruk av alkohol, vilket var ungefär dubbelt så vanligt som bland dem som inte varit utsatta. Bland dem som utsatts för allvarligt sexuellt våld i barndomen var psykosomatiska symtom dubbelt så vanligt bland kvinnor och vanligare bland män jämfört med dem som inte varit utsatta. 27Unga hbtq-personer utsatta för våld och diskriminering, . 28Folkhälsomyndigheten (2015) Hälsan och hälsans bestämningsfaktorer för transpersoner. Våld, utsatthet och dess konsekvenser Bland kvinnor i åldern 66–som varit utsatta för allvarligt sexu- ellt eller fysiskt våld var hjärtinfarkt två till fyra gånger vanligare än bland dem som inte varit utsatta.29 Barn som utsätts för våld eller bevittnar våld mellan sina föräldrar löper större risk att själva utsätta närstående för våld senare i livet. Enligt en finsk studie hade av de män som själva bevittnat våld i barndomen själva använt våld mot kvinnor, jämfört med 14procent av dem som inte hade bevittnat våld i barndomen. En stor del av de män som begått dödligt våld mot en närstående och som ingick i dödsfallsutredningar hade själva utsatts för fysisk och psykisk misshandel i barndomen.30 I utredningen om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor redogörs för flera studier som visar att mäns våld mot kvinnor innebär enorma kostnader för samhället. De uppskattningar som har gjorts indikerar att samhällskostnaderna uppgår till belopp i storleks- ordningen 5–, beroende på vilka faktorer som inkluderas och hur beräkningarna har genomförts. De mycket stora skillnaderna hänger bl.a. samman med om beräkningarna inkluderar direkta kostnader, såsom sjukvård och rättsväsendets kostnader, eller också indirekta kostnader såsom utebliven arbets- inkomst.31 Utredningen drar slutsatsen att förebyggande insatser mot mäns våld mot kvinnor är kostnadseffektivt ur ett samhälls- ekonomiskt perspektiv. Även om det medför betydande kostnader att utveckla våldsförebyggande och brottsofferstödjande verksam- heter så blir den samlade kostnaden för samhället på lång sikt avsevärt högre om sådana insatser inte utvecklas. 29NCK (2016) Våld mot äldre kvinnor, En forsknings- och kunskapsöversikt. 30FN, (2012) Violence against women; Heise (2012) Determinants of partner violence in low and middle income countries: exploring variation in individual and population level risk; WHO (2013) Global and regional estimates of violence against women; FRA (2014) Violence against women; an EU-wide survey. results; (2016) Dödsfallsutredningar – 2015 – utredningar av barn och vuxna som avlidit med anledning av brott. 31SOU 2015:55 Nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. Våld, utsatthet och dess konsekvenser Det är svårt att med någon större exakthet beskriva utsatthet för våld från närstående i siffror. Det är ett komplext område och en stor del av våldet sker på platser som är skyddade från insyn. Det vi känner till räcker emellertid mer än nog för att konstatera att problemet är omfattande och kräver kraftfulla och långsiktiga åtgärder från samhällets sida. För att människor ska få en möjlighet att leva utan att utsättas för våld, krävs att de som utövar våldet upphör med detta. Utredningens huvudfokus är därför frågan om vilka dessa våldsutövare är, hur de kan nås och vad som krävs i form av risk- reducerande insatser för att deras våld ska upphöra. Forskningen om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn har inte mer än några decennier bakom sig, vilket sannolikt har att göra med att våld mot kvinnor och barn inom familjen tidigare inte betrak- tades som ett socialt problem utan som en privat angelägenhet. Under de som våld mot kvinnor i nära relationer varit föremål för politisk diskussion och forskning, har frågan om vilken teoretisk ram som bäst kan förklara dess orsak varit omstridd. Utredningen går i detta kapitel igenom vissa aspekter runt gruppen våldsutövare i . Utredningen har som ett led i utrednings- arbetet vänt sig direkt till målgruppen, genom den kvalitativa inter- vjustudie som har genomförts. Utredningen går i detta kapitel också igenom de vanligaste förklaringsmodellerna och teoribildningarna kring våldets orsaker. Utredningen har i den här delen av framställningen delat upp iaktta- gelserna i olika kategorier med utgångspunkt i karaktären på våldet eller våldsutövarna. Utredningen har framförallt gått igenom offi- ciell statistik, studier och utredningar samt tagit del av erfarenheter från Kriminalvården kring gruppen som utsätter närstående för våld. Utredningen har också genomfört en kvalitativ intervjustudie och då talat med män som har sökt hjälp på eget initiativ samt män som genomgår behandling för partnervåld i Kriminalvården. Utredningen har sammanlagt intervjuat 19 individer angående deras erfarenheter och upplevelser avseende våldsutövande, hjälpbehov, mottaglighet och erfarenheter av insatser mot partnervåld. Intervju- erna är baserade på den kvalitativa ansatsen Interpretative Phenome- nological Analysis (IPA) som är en analysmetod som avser att undersöka hur individer förklarar och ger mening åt ett visst feno- men, i detta fall våldsutövande samt erfarenhet av insatser mot vålds- utövande. De teoretiska utgångspunkterna för IPA är hermeneutik, fenomenologi och idiografi. Att IPA är idiografiskt innebär att metoden syftar till att belysa och problematisera ett fenomen i en specifik grupp genom att djupgående analysera ett fåtal fall. I enlighet med principerna för IPA är intervjuerna semistruk- turerade. För att samtalen ska kunna fördjupas är det viktigt att de präglas av flexibilitet, vilket innebär att det ges utrymme för följd- frågor och att oväntade aspekter som upptäcks under samtalens gång kan följas upp. Samtliga forskningsfrågor är neutralt och kortfattat formulerade, samt entydiga och öppna. Det har riktats kritik mot att tidigare studier på våldsutövares rapporterade förklaringar till våld har utgått från en så kallad ”mental averaging approach”, vilket inne- bär att våldsutövare tillfrågats om generella tendenser snarare än specifika incidenter, vilket påverkar reliabiliteten.1 För att öka till- förlitligheten i studien, blev de intervjuade tillfrågade om specifika incidenter då de agerat fysiskt våldsamt mot en dåvarande eller tidigare partner, och då närmare bestämt om det första, grövsta och senaste tillfället. Samtliga intervjuer genomfördes enskilt och av en och samma forskare som har forskat om partnervåld. Inter- vjuerna spelades in, för att sedan ordagrant transkriberas. Vidare har varje intervju med forskningsdeltagarnas personliga erfarenheter och tolkningar analyserats i detalj och teman har identi- fierats. I nästa steg har återkommande teman på gruppnivå identifi- erats och analyserats, vilket är teman som minst hälften i varje subgrupp har tagit upp och beskrivit. De följande resultat och teman som presenteras och beskrivs är därmed främst återkommande 1Flynn & (2010) “Why did it happen?” A review and conceptual framework for research on perpetrators' and victims' explanations for intimate partner violence. Därefter har forskaren analyserat och tolkat forskningsdel- tagarnas tolkningar, vilket inom IPA brukar benämnas dubbel her- meneutik, dvs. Sex intervjuer har dels genomförts med frivilligt sökande män till en mansmottagning i som utövat partnervåld. Partner- våld i studien betecknar fysiskt våld (ex. riva, bita, skada, knuffa, örfila, sparka), systematiska hot om våld (ex. hot att skada kvinnan eller gemensamma barn) samt sexuellt våld. Även män som blivit lag- förda för brott mot partner har intervjuats, åtta i frivård och fem i anstalt. De har blivit lagförda för misshandel (inklusive ringa, grov och synnerligen grov misshandel), grov kvinnofridskränkning, grov fridskränkning, olaga hot eller ofredande. 4.2.3Män som söker hjälp för våldsproblematik Det finns ingen officiell statistik som anger hur många män som söker hjälp på frivillig väg för problem relaterade till våld mot när- stående. Erfarenheter från mansmottagningar som utredningen har mött under arbetet pekar mot att det främst är män som har utövat mindre grovt våld som själva söker hjälp för detta. Många gör det för att deras parrelation är i fara, eller att deras partner har ställt krav på att de ska söka hjälp.2 Intervjuer med män som har sökt hjälp vid en mansmottagning Utredningen har låtit intervjua sex män som har sökt hjälp vid en mansmottagning för egen våldsproblematik gentemot partner eller före detta partner. Till skillnad från de intervjuade männen från frivården och anstalten, har de intervjuade männen i betydligt större utsträckning förklarat sitt våldsutövande utifrån aspekter som bak- grund och personliga egenskaper. Ett återkommande tema, det vill säga som minst hälften beskrivit, var att våldet gått i arv. Majoriteten uppgav att de hade vuxit upp med en våldsam far. 2Besök har skett bl.a. hos Utväg , Manscentrum i , Relationsvålds- centrum Sydost i , Kriscentrum för män i , Relationsvåldsteamet i Skär- holmen och Samtalsmottagningen i . kommande att de intervjuade männen förklarade våldet utifrån in- terna anledningar och personliga attribut. Till exempel var ett tema som återkom att aggressivitet beskrevs som en del av deltagarnas person, och flera av dem beskrev också att de hade en inre aggressivitet. Våldsamheten upplevdes som en sjukdom, och flera av de intervjuade drog paralleller till beroendesjukdomar. Flera beskrev sig själva som dominanta och egocentriska, och att detta orsakade problem i nära relationer. En av männen angav mot- satsen till inneboende aggressivitet som orsak till våldet. Han be- skrev att han hade haft svårigheter att uttrycka sig, och att han hade stängt in sina känslor och åsikter, men att denna kontroll till slut hade brustit. Under intervjuerna framkom att förklaringarna till makt och kontrollbeteenden skiftade mellan de intervjuade männen. Vissa av männen beskrev att de kontrollerade sin partner som ett sätt att kontrollera sin egen svartsjuka och sin rädsla för att bli övergiven. Andra beskrev att de hade en tendens att kontrollera sina partners utifrån en överlägsen inställning till partnern. En person beskrev att han tidigare levde i en relation där han hade stort utrymme att kontrollera sin partner då hon, enligt honom, var i underläge avse- ende ålder, karriär, inkomst och bostadssituation. De upplevelser som var direkt relaterade till en våldshandling beskrev flera av männen som en upplevd brist på respons från part- nern. Bristande respons väckte vanmakt och irritation och flera uttryckte det som att de inte kunde nå fram och få bekräftelse, vilket i sig väckte starka negativa känslor och utlöste våldet. Flera av de intervjuade beskrev att deras desperata försök att tvinga fram gensvar från partnern resulterade i att partnern slöt sig av rädsla, vilket i sin tur väckte än mer frustration och desperation. Det hela blev en ond spiral där männen forcerade fram en respons genom att använda våld. En av deltagarna använde självdestruktivitet som ett verktyg för att få gensvar. Konflikter på grund av egen svartsjuka låg också bakom en del av våldet enligt männen, och flera av männen beskrev att alkohol- och drogpåverkan förstärkte aggressiviteten. Samtliga män beskrev det fysiska våldet som reaktivt. De beskrev ilskan som snabb och explosiv, med kraftigt adrenalinpåslag sam- tidigt som det svartnade. Under våldsakten upplevde de ett inre vakuum, tomt på tankar i huvudet och en känslomässig avstängdhet. Dock upplevde de flesta snabbt ånger och skam efter våldsutövandet. Männen berättade att våldsutövandet normaliserades och eskale- rade tills det nådde kulmen. Initialt var våldet chockerande för männen själva, och de beskrev det som att passera en helig gräns. När partnern ställde upp ett ultimatum eller hotade med att kontakta polis, beskrev flera av männen att botten var nådd och att de då sökte hjälp. Panik och uppgivenhet följdes av lättnad. När de slutligen gav upp kunde de vakna upp och ta emot hjälp. Våldets skador hade för någon blivit alltmer påtagliga och polisanmälan blev ett uppvaknande. Alla utom en av männen hade tidigare sökt vård hos vårdcentralen och/eller psykiatrin för aggressionsproblematik och nedstämdhet. Någon hade sökt hjälp hos privat psykolog för relationsproblem och anknytningsproblematik. Männen beskrev att hjälp för aggressions- problem kändes som oåtkomlig och det gav en känsla av vanmakt. För att få hjälp behövde man vara starkt hängiven och driven. När männen slutligen fick kontakt med vården upplevde de okunskap och bristande kompetens för den typen av problematik. Flera av männen beskrev att de upplevde sig som osynliga för samhället som våldsutövare, och att det inte fanns någonstans att vända sig. Skam kunde sedan vara en barriär för mottaglighet. Vid hjälpsökande finns enligt en av männen en kritisk period då man är mottaglig för förändring. är att vänta på hjälpen. Flera av männen tar upp att öppenhet och ett neutralt bemötande från vården är viktigt för hjälpsökande och påverkar mottagligheten för förändring. De som deltagit i gruppbehandling uppgav att en egen erfarenhet av problematiken skapar bra förutsättningar för effektiv behandling. Genom gruppbehandlingen hade de haft möjlighet att vara som varandras terapeuter, vilket gav en större tillit och ledde till en djupare förståelse för den egna problematiken. Gruppen upplevdes som en trygg zon och präglades av en ömsesidig öppenhet, acceptans och lojalitet. De andras berättelser gav självinsikt, och det kontinuer- liga in- och utflödet av gruppdeltagare gav männen en spegling av sin egen process mot förbättring. Majoriteten av männen berättade att de upplevde att det var effektivt med konkreta råd om hur de skulle handskas med situationer som kunde leda till upptrappat våld. Flera avbrytande tekniker nämndes som särskilt värdefulla. Männen upp- levde att det var effektivt att arbeta med , lära sig att identifiera varningssignaler och bromsa tidigt samt få verktyg för konflikthan- tering. Någon saknade individuella kompletterande samtal. I stort sett alla männen uttryckte ett behov av fortsatt stöd för att upprätthålla sin förändring och i vardagen, för att und- vika återfall i partnervåld. Flera upplevde att det inte fanns någon- stans att vända sig och uppgav att en stödlinje eller skulle vara bra. Det uttrycktes att det finns en vilja att hjälpa andra framöver, både hos lagförda och icke-lagförda, som en del i ”till- frisknandet”. 4.2.4Män anmälda och dömda för våld i nära relation Den absoluta majoriteten av anmälda och dömda våldsutövare är män. Enligt Brå utgjorde män av alla misstänkta för våldtäkter och av alla misstänkta för olika former av misshandel –2012 (alltså inte bara misshandel mot närstående). Som redovisats i tidigare avsnitt anmäldes omkring 12 400 misshandelsbrott i där gärningsmannen var i en nära relation med offret.