sou · H5B367 · 2018-01-01 00:00:00 — Chermak och Gruenewald (2015) undersökte psykiska störningar i en mycket stor grupp av 974 höger-, vänster- och religiösa extre- mister i ; av dessa hade en allvarligare aktuell psykisk Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … Andelen med psykiska störningar – dock inte sällan med olika definitioner, mätmetoder och tidsperspektiv – har i olika studier varierat mellan och (Corner, , 2016). Psykiska störningar förefaller också vara vanligare bland ensamagerande terrorister jämfört med hos dem som verkar i grupp eller socialt sammanhang (; Corner, , 2016; Corner & , 2015). Även om individer med psykiska stör- ningar utgör en minoritet bland samtliga som radikaliseras påvisar nyare forskning att psykiska störningar kan vara överrepresenterade bland annat bland ”foreign fighters” som rest till och för att strida för IS (Europol, 2016: ). av 140 jihadistiska ”foreign fighters” från (Weinink, 2015) respektive av 370 från och (Bakker & de Bont, 2016) hade psykiatriska diagnoser. Kebbel och Porter (2011) fann att 3 av 21 () australien- siska män dömda för terrorbrott tom 2011 hade diagnostiserats med paranoia, depression respektive schizofreni. Även en publice- rad rapport från den norska säkerhetspolisen fann att av de som bedömts tillhöra en våldsbejakande islamistisk miljö i hade en psykiatrisk problematik. Detta var dock enligt uppgift samma andel som i befolkningen i stort. Det sistnämnda är mycket viktigt. Utan väl valda jämförelsegrupper som bedömts eller undersökts på likadant sätt får vi ingen rimlig referens för om en viss nivå av psykisk ohälsa är högre än hos jämförbara personer som inte radikaliserats in i våldsbejakande extremism. Därmed blir möjlig överrepresentation av psykisk ohälsa, en helt grundläggande förutsättning för slutsatser om ett eventuellt orsakssamband med våldsbejakande extremism, inte möjlig att bekräfta eller avfärda (jfr avsnitt Kontrollgrupper). SOU 2017:67 Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … Kontakt med information/propaganda på internet Malets (2010) fann att av de som anslutit som ”foreign fighters” till exempelvis Al-Qaida gjorde detta genom internetkontakt. En betydligt större andel rekryterades genom släk- tingar och vänner. Sett ur detta perspektiv har kontakt med vålds- bejakande propaganda på nätet troligtvis betydelse för radikaliserings- processen, men betyder i allmänhet inte lika mycket för att individer faktiskt ger sig av för att strida. I det senare fallet framstår sociala nät- verk i verkligheten (”IRL”) som viktigare. Sexton av 21 () australiensiska terrordömda män hade spenderat tid på internet och konsumerat jihadistiskt material (Kebbel & Porter, 2011). Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … svenska Säkerhetspolisen (2010) har uppmärksammat internets funk- tion i radikaliseringsprocesser; mest framträdande bland ensam- agerande våldsbejakande extremister. Många studier har visat att människors familjesituation, som att leva i en fast relation, ha partner och/eller barn, inte är särskilt starkt kopplade till risken att begå brott rent generellt (, 2010). Bilden är dock något annorlunda när det gäller vålds- bejakande extremister. Sageman (2004) rapporterade att av extremisterna var gifta medan Bakker fann andelen . Porter och Kebbel (2011) fann att av 21 jihadistiska terrorister i var 18 gifta (), medan civilståndet för reste- rande tre var okänt. (2016) rapporterade att av 677 ”foreign fighters” som rest från till och var gifta. Även om studierna i regel saknat jämförelsegrupper är detta högre än för liknande grupper av relativt unga vuxna. Å andra sidan finns det flera studier som visar att extremister mer sällan är gifta än vad som rapporteras ovan (Atran, 2003; , 2009; Merari, 2010; Chermak & Gruenewald, 2015). Kanske kan skillnader ha att göra med att ensamagerande, socialt mindre lyckosamma personer med psykisk ohälsa mer sällan finns i stabila familjesituationer i jämförelse med relativt välutbildade, tro- ende personer som t.ex. radikaliserats jihadistiskt i ett socialt nät- verk av vänner och anhöriga. Sociala band till redan radikaliserade individer Sageman (2004) rapporterar att av 172 studerade radika- liserade personer hade sociala band till en eller flera andra individer som redan ingick i våldsbejakande miljöer. Bakker (2006) under- stryker också hur viktiga sociala band till radikaliserade vänner och familjemedlemmar verkar vara för att en individ ska rekryteras men uppger att en betydligt lägre andel än Sageman, , hade band till familjemedlemmar eller vänner som också var vålds- bejakande extremister. Även svenska extremister verkar ha en hög grad av sociala kontakter sinsemellan – Säkerhetspolisen rapporte- SOU 2017:67 Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … rade 2010 att av de 200 då beskrivna islamistiska extremisterna var sammanlänkade socialt, främst genom vänskaps- relationer. Risker och möjligheter med profiler av terrorister Så kallade profiler eller typologier, om än tilltalande i sin enkelhet, tvingar artificiellt in människor i rutnät där ett större antal funk- tionsnivåer och dimensionella risk/sårbarhetsdimensioner reduceras till ett fåtal kategorier. Vår bedömning är att dimensionella beskriv- ningar av risker och styrkor ger en mer verklighetstrogen bild av en komplex och föränderlig verklighet än de frestande kategoriindel- ningar som profiler erbjuder. Dock finns det några system med olika typer av radikaliserade individer och eller vägar in i radikalisering som bör nämnas. Säkerhetspolisen och (2010) säger sig ha identifierat fyra radikaliseringsvägar (utagerarens, grubb- , familjens och kontaktsökarens väg). Utageraren representeras av individer från mindre stabila psykosociala bakgrunder, ibland redan under barndomen. Dessa personer debuterar tidigt i kriminalitet och missbruk är inte ovanligt. Grubblaren i sin tur har ofta en bakgrund av social isolering, har ibland varit mobbad, och tenderar vända sig inåt för att hitta svar på de frågor hen funderar kring. Fokus på upp- levda orättvisor och hög grad av frustration utmärker dessa individer. Familjens väg kännetecknas av att individen befunnit sig i en radikali- serad miljö, i vissa fall sedan barnsben. Inte bara den närmsta familjen utan också annan släkt, vänner och övrigt socialt umgänge anses påverka. Kontaktsökaren, , representeras av de som söker sig till radikaliserade eller extremistiska miljöer utan att ha en klar över- tygelse om styrkan i idéinnehållet och utan externa sociala påverkans- personer som släkt och vänner. Kontaktsökarna är i stället mer intresserade av att bli del av någonting större. (2016) presen- terade också andra typologiska indelningar av radikalisering av indi- vider. Även om profiler eller typologier kan ge spanings- och utred- ningsmässiga fördelar, menar exempelvis Horgan (2008) att profiler spelar mindre roll i orsaks- och förebyggandehänseenden då de inte svarar på frågan hur och varför individer blir radikaliserade. Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … Forskningsmetod – Kausalitet och ”confounders” Forskning för att förstå världen Vetenskaplig forskning handlar om att systematiskt försöka förstå eller förklara verkligheten. En central princip som skiljer veten- skaplig forskning från andra perspektiv eller paradigm för att förstå världen, är att forskning ska vara falsifierbar. Detta innebär att forskare utbildas för att kunna identifiera och värdera effekten av olika felkällor som hotar validiteten eller trovärdigheten i de slut- satser som forskaren drar. kan forskaren också ange vilka forskningsfynd som skulle kunna kullkasta de hypoteser eller den övergripande teori hen arbetar med. I kontrast till detta handlar däremot religiösa eller politiska världsåskådningar om tro och över- tygelse och är därmed sällan falsifierbara, även om någon religiöst eller politiskt starkt övertygad person mot förmodan skulle vilja försöka falsifiera sin världsåskådning. Detta gör också att enskilda personer med begränsad träning i forskningstänkande och -metod inte sällan har jämförelsevis svårare att värdera vilka slutsatser som är rimliga utifrån deras egna observationer av världen. Detta gäller troligen särskilt frågor som väcker mycket oro och rädsla, som möjliga orsaksfaktorer till allvarlig kriminalitet och våldsbejakande extremism. Forskning har exempelvis visat att vår förmåga att korrekt värdera och rangordna risker och hot i tillvaron inte alls är särskilt bra: känslomässiga faktorer påverkar alltså tydligt vår för- måga att göra sanna bedömningar av verkligheten. Inom humanforskning samlar man på olika sätt in forskningsdata från en eller flera undersökta individer eller grupper. Data består ofta av intervjuer med forskningspersonerna eller andra informan- ter (anhöriga, vänner, professionella), självskattningar och register- uppgifter. Forskningsdata kan också innefatta medicinska eller psykiatriska diagnostiska bedömningar, tester av psykologiska eller kognitiva förmågor eller biologiska funktioner mätt med blod- prover, hjärnans utseende och funktion mätt med hjärnavbildning etcetera. Data jämförs ibland med motsvarande uppgifter insamlade från en eller flera jämförelse- eller kontrollgrupper. SOU 2017:67 Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … en välvald kontrollgrupp är ett viktigt kvalitetskriterium för forsk- ning då det oftast innebär att man kan värdera om ett visst forsk- ningsfynd är specifikt eller inte för en undersökt grupp (till exem- pel radikaliserade personer). Detta är en första förutsättning för att kunna dra slutsatser om en observerad skillnad mellan undersök- nings- och kontrollgrupp verkligen är kausal (av orsak-verkantyp). Upplägg där forskare själva kontrollerar en vetenskaplig studies ut- formning genom att styra vilka individer som ska få en viss insats eller förutsättning (exempelvis när man vid behandlingsforskning slumpmässigt fördelar individer mellan att få en viss insats och inte) kallas för experimentell design. Detta till skillnad från när man i observationsstudier studerar verkligheten utan att styra på detta sätt; det kan t.ex. handla om att undersöka om individers tidigare våldskriminalitet är kopplad till senare våldsbejakande extremism. Observationsforskning är förstås det vanligaste inom human- forskning då experiment med människor sällan är möjliga, i första hand av etiska men även av logistiska eller ekonomiska skäl. De fördelar som experimentella studier å andra sidan medför är att man kan jämna ut eller kontrollera de många möjliga felkällor beträffande urval, mätningar, och analyser som finns vid observa- tionsstudier. Ett mycket vanligt hot mot pålitligheten eller validite- ten i resultaten vid observationsstudier är just sådana snedvridande faktorer eller bias. Detta innebär att faktorer som påverkar såväl risk- faktorer som utfall påverkar båda dessa på ett sätt som leder till hög risk för felaktiga slutsatser om orsakssamband. Riskfaktorer kan ibland uppmätas vid en studiestart eller baslinje, eventuellt , innan ett utfall som exempelvis återfall i brott noteras. En sådan studiedesign kallas prospektiv. För- delen med prospektiva forskningsdesigner är att man lättare kan urskilja tidsordningen mellan riskfaktorer och utfall. Med andra ord kan en faktor eller omständighet som föregår en annan inte rimligen vara en konsekvens av den faktor som uppträder först senare i ett tidsförlopp. På så sätt kan en prospektiv design med något större säkerhet möjliggöra slutsatser om kausalitet utifrån ett observerat samband mellan en viss riskfaktor och ett specifikt utfall. Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … Det finns förstås olika sätt att dela in forskningsmetodik. En av de vanligaste indelningarna är den mellan kvalitativ respektive kvan- titativ forskningsdesign. I kvantitativ forskning försöker forskaren systematiskt och med så hög kvalitet som möjligt (hög reliabilitet och validitet, få felkällor/litet bias) välja forskningspersoner, mäta upp olika egenskaper, analysera resultaten statistiskt och sedan tolka eller förklara observerade skillnader. Det kan handla om skillnader mellan individer i form av en eller flera underliggande karakteristika; erfarenheter eller egenskaper som tankar, emotioner, impulser och beteenden. Det kan exempelvis röra en jämförelse mellan personer som radikaliserats eller tillhör gruppen våldsbejakande extremister och individer som inte tillhör denna grupp. En skillnad mellan två jämförda grupper kan, om grupperna ut- valts på likartat sätt och i övrigt är så lika varandra som möjligt, tyda på att den uppmätta faktorn haft orsaksbetydelse för till exempel radikalisering. Det är dock mycket viktigt att komma ihåg att en möjlig riskfaktor, som exempelvis religiös tillhörighet, samvariation (förekomst/frånvaro) med en viss grupptillhörighet (till exempel våldsbejakande extremister) är en förutsättning för, men inte auto- matiskt kan tolkas som, ett orsakssamband. I nästan alla fall av radikalisering i praktiken, operativt eller kliniskt, försöker vi förstå eller klarlägga samband i efterhand, retrospektivt eller tillbakablickande. Detta medför i ännu högre grad att vi riskerar övervärdera vissa särskilt tydliga, populära eller omtalade faktorers, (t.ex. skilda föräldrar eller utomeuropeisk härkomst) betydelse för ett oönskat utfall som radikalisering. Risken att hamna fel i värder- ingen av den eventuella orsakseffekten av dessa faktorer blir över- hängande då vi i analysen ofta, om än oavsiktligt, bortser mer eller mindre från att vi sällan har tillräckligt bra uppfattning eller kun- skap om våldsbejakande extremism verkligen är vanligare bland alla dem som har riskfaktorn. SOU 2017:67 Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … Den överväldigande majoriteten av dem med en eller flera risk- faktorer kommer ju troligen aldrig till vår kännedom då de inte blir våldsbejakande extremister. En betydande forskningslitteratur har visat att detta fenomen gäller för de allra flesta människors vardags- analyser, kanske särskilt när det gäller utfall där vi oroas extra mycket som just våldsbrottsrisk och terrorhot. För att det sist- nämnda ska kunna motverkas och förbättra våra analyser och slut- satser om verklighetens sanna natur måste våra subjektiva upplevel- ser från operativt eller kliniskt arbete löpande kompletteras med den typ av systematiserad kunskap som välgjord forskning utgör. Förutom det som översiktligt berörts ovan om forskningsdesign, källor till fel eller bias i forskningens utförande och tolkning, finns ett specifikt och påtagligt hot mot enskilda forskningsstudiers vali- ditet eller förklaringsvärde; störfaktorer eller så kallad ”confoun- ding”. Särskilt gäller det forskning av människors utveckling av känslor, tankar och beteenden där många risk- och skydds- faktorer från olika områden samverkar och kan vara svåra att skilja från varandra; genetiska, andra biologiska, sociala faktorer relaterade Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … till familj, kamratgrupper, grannskap och subkulturer till politiska eller religiösa traditioner. Miljöer och genetiska samt andra biologiska förutsättningar ten- derar att samvariera starkt, vilket brukar kallas för gen-miljökorrela- tion. De flesta av oss växer upp med en eller båda av våra biologiska föräldrar samt eventuella syskon som vi utöver miljön också delar i genomsnitt identiska av vårt genetiska arv med. Det- samma gäller förstås senare i livet för våra egna biologiska barn. Vår genetik påverkar i hög grad oss människor och också indirekt hur omgivningen miljön, inklusive våra föräldrar, beter sig emot oss. Även om det förstås aldrig är ett barns (eller för den delen ett vuxet offer för oacceptabelt beteende, övergrepp eller mobbing) ansvar om någon annan beter sig illa mot honom eller henne. Ett annat exempel är att personer med individuella genetiska risker, t.ex. impulsivitet eller emotionell instabilitet, när de växer upp tenderar att söka sig till miljöer där de blir bekräftade av andra personer. Det kan handla om kriminella eller radikaliserade grupper som sedan i sig kan få ett starkt tilläggsinflytande på en destruktiv eller våldsbejakande utveck- ling hos den enskilde. I flera av dessa fall finns en överhängande risk att en förenklad analys enbart tolkar familje- eller gängmiljön som kausala riskfaktorer för radikalisering. Flera störfaktorer brukar forskare vara någorlunda medvetna om och i möjligaste mån försöka hantera (figur 6.1 ovan: streckad ruta och pilade påverkansfaktorer). Härutöver finns dock också familjära eller familjeburna, dvs. genetiska eller tidiga delade miljömässiga, påverkansfaktorer som forskaren antingen inte känner till eller inte kan mäta (figur 6.1 ovan: gråskuggad ruta och påverkansfaktorer). Sådana faktorer kan man i observationsstudier bara nå genom att försöka göra jämförelser med radikaliserade personers icke-radika- liserade syskon eller kusiner som ju är genetiskt identiska (om syskonen är enäggstvillingar) och som man dessutom ofta i varierande grad delat uppväxtmiljö med. Detta innebär att man kommer närmre en jämförelse där radikaliserade personer jämförs med kontrollpersoner som förutom radikaliser- ingen i övrigt är så lika varandra som möjligt. Ett annat alternativ kan under vissa omständigheter vara att radikaliserade personer får vara ”sina egna” kontrollpersoner. Då utnyttjar man att historiska riskfaktorer som genetiska förutsättningar och uppväxtfaktorer är stabila eller statiska inom samma individ. SOU 2017:67 Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … lerar man för dessa och kan undersöka om vissa tidsberoende risk- faktorer, t.ex. svår separation, depressionsepisod eller krigsrelaterad erfarenhet, varit vanligare förekommande under vissa perioder än andra och ökat på eller dämpat radikaliseringsprocessen. Värdering av identifierade studier I en noggrann översiktsstudie konstaterade att inte en enda intervjustudie med jihadistiska extremister hade genomförts fram till dess. Ett annat metodologiskt problem som poängterar är att många studier förlitat sig på öppna källor, med de begränsningar avseende representativitet, omfattning och datarikedom detta troligen medför (jämför till exempel Sageman, 2004; Bakker, 2006; Porter & Kebbell, 2011). Vidare saknas kontrollgrupper av indi- vider som inte ingår i våldsbejakande miljöer men som i övrigt skiljer så lite som möjligt från fallen (, 2008). En sammanställning av de totalt 24 studier som vi refererar till i denna översiktsartikel visar att nio var teoretiska översiktsartiklar, tretton hade tvärsnittsdesign, en var en retrospektiv, kontrollerad (dvs. hade en jämförelsegrupp) observationsstudie och ytterligare en hade oklar design. Ingen studie var kontrollerad och prospektiv. Detta återspeglar de vetenskapliga metodproblemen och därmed begränsade förklaringsvärdet för de studier som genomförts (se tabell 6.2). är det en viktig utgångspunkt att forskning kring kom- plexa och svårstuderade fenomen som radikalisering och vålds- bejakande extremism riskerar få dras med minst lika omfattande etiska och metodologiska problem som forskning kring andra allvarliga samhällsproblem och allvarlig våldsbrottslighet. Forskningsfrågorna kommer oundvikligen att höggradigt beröra politik och religion; globalisering, frihet, migration och allvarligt våld. De kommer även att beröra individers fri- och rättigheter ställda mot samhällskollektivets behov och rättigheter att med ingripanden och våld skydda sina medborgare mot terrorhandlingar. Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … Det har av andra påtalats att det i stort sett saknas forskning om risk- faktorer och riskmarkörer beträffande radikala tankar (Bhui, Warfa & , 2014) liksom ”foreign fighters” (Borum & , 2016) och terrorister (, 2015; , 2012). Härutöver är det en kom- SOU 2017:67 Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … plicerande faktor att olika riskfaktorer eller konstellationer av sådana kan leda fram till det som, åtminstone på ytan, utgör liknande feno- men eller processer (kallas ibland ekvifinalitet med en forsknings- term). Till exempel är det välkänt att trots att radikala islamistiska uppfattningar oftare är kopplade till högre utbildning och att vara för- värvsarbetande (Bhui, Warfa & , 2014), är de som rest som ”foreign fighters” från och stridit bland annat med IS i och oftast socialt utsatta, unga vuxna män, sällan . Detta tyder på att det finns differentierande faktorer som styr inriktningen på den aktivitet som individen är beredd att genomföra utifrån sin personliga radikaliseringsprocess. Det är i linje med den forskning som tyder på att det finns olika vägar in för olika typer av våldsbejakande extremister (, 2011; Corner, , 2016). Psykiska störningar och personlighetsfaktorer Lankford (2016) menade i en vetenskaplig ledarartikel att forskning som undersöker psykiska störningar och självmordsbenägenhet bland terrorister genom att bara fokusera tidigare förekomst, och inte också det aktuella psykiska tillståndet vid gärningen, tenderar att under- skatta bidragande och eventuellt till och med orsakande tillstånd. Därmed riskerar man dra felaktiga slutsatser om terrorister baserat på tidigare psykologisk/psykiatrisk utvecklingshistoria. Lankford under- stryker att psykiatrisk diagnostik i närtid förstås är svårt, särskilt gällande så kallade självmordsbombare, men understryker att indirekta metoder som intervjuer med anhöriga, relevanta myn- dighetspersoner och genomgång av utredningsmaterialet kan ta dessa undersökningar längre. Vidare kritiserar Merari (2010) forskningen kring personlighet inom detta område. Han menar att antagandet att det inte finns en viss personlighet som disponerar för radikalisering och terrorism snarare baseras på avsaknaden av forskning som talar för eller emot, än på att någorlunda välgjorda studier kunnat säker- ställa att personlighetssårbarheter verkligen saknas. En publicerad studie av 119 ensamagerande och 119 grupp- baserade terrorister ifrågasätter den förenklande, tudelande (diko- toma) synen på terrorister som antingen psykiskt friska eller psykiskt sjuka (Corner, , 2016). Författarna menar att det inte Individuella riskfaktorer och riskbedömningar för våldsbejakande radikalisering: … finns något säkert vetenskapligt underlag för att dra slutsatser om psykiska störningar orsakar terrorism eller inte. De hävdar vidare att det är problematiskt att kategoriskt uttala sig om terrorism på ett övergripande och generellt sätt. När Corner och medarbetare delade in terrorister i undergrupper fann de att andelen med psykiska sjuk- domar enligt ICD-10-systemet var bland ensam- agerande, bland ensam-agerande (agerar ensamt men har haft kontakt med andra), bland par-agerande (två personer i samråd) och endast bland terrorister som agerat i grupp. Genom en uppdelad analys, i stället för att studera psykisk ohälsa vid en sammanslagen dikotom (ja eller nej) terroristdefinition, kunde forskarna påvisa att det förekom inom-gruppskillnader; att inte ta hänsyn till detta minskar möjligheterna att förstå den möjliga relativa betydelsen av olika former av psykisk ohälsa för radikalisering och våldsbejakande extremism. sammanfattade i en översiktsartikel (2008) att forskning inte kunnat identifiera specifika genetiska eller biologiska riskfaktorer eller mekanismer som förklarar terrorism. Det finns praktiska erfarenheter av en koncentration av rekrytering från vissa områden, så kallade ”hotspots” (se till exempel Rostami et al., 2017).