sou · H6B349 · 2018-06-15 00:00:00 — Om en person varit formellt anställd hos ett företag men själv skaffat ett uppdrag hos någon annan skulle företaget som personen utfört uppdraget åt betraktas som uppdragsgivare. Förslagen skulle innebära en ökad tydlighet för den sökande och ett minskat behov av samlade bedömningar för arbetslöshetskassan. Genom förslagen ansåg utredningen att de försäkrade skulle se konsekvenserna för arbetslöshetsförsäkringen av att inneha en F- skattsedel, vara företagarregistrerad eller utföra ett uppdrag för en ny uppdragsgivare. De skulle också vara förvissade om att ett anlitande av ett faktureringsföretag eller liknande inte i sig skulle medföra konsekvenser för deras möjligheter till arbetslöshetsersättning. Förslagen skulle också medföra att arbetslöshetskassorna inte behöver göra en samlad bedömning av samtliga omständigheter när schablonreglerna kan tillämpas. Utredningens förslag ledde inte till lagstiftning.26 antogs och rådets direktiv /104/EG om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag, förkortat bemanningsdirektivet.27 Regeringen beslutade därför att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att överväga och lämna förslag på vilka åtgärder som behövdes vidtas för att i svensk rätt genomföra bemanningsdirektivet. överlämnade den särskilda utredaren betänkandet Bemanningsdirektivets genomförande i (SOU 2011:5) med förslag om bl.a. en ny lag om uthyrning av arbetstagare. Förslaget som i huvudsak överensstämde med regeringens genomfördes genom regeringens proposition Lag om uthyrning av arbetstagare (prop. 2011/12:178). I saknades i stor utsträckning lagreglering när det gällde uthyrning av arbetstagare. I den numer upphävda arbetsförmedlingslagen fanns vissa sådana bestämmelser. Regeringen ansåg liksom utredaren att det var lämpligt att tillskapa en ny lag med bestämmelser om uthyrning av arbetstagare. Härigenom kunde man uppnå en tydligare och mer sammanhållen reglering av frågor rörande dessa arbetstagare. Regleringen i arbetsförmedlingslagen renodlades så att den endast kom att innehålla bestämmelser om privat arbetsförmedling.28 De bestämmelser som rörde uthyrning av arbetskraft och som skulle finnas kvar flyttades till den nya lagen. behandlade frågan om rätten till arbetslöshetsförsäkring för uppdragstagare i betänkandet Mer trygghet och bättre försäkring (SOU 2015:21). 26Notera dock den av regeringen tillsatta utredningen ny arbetslöshetsförsäkring för fler, grundad på inkomster (dir. 2018:8) som ska lämna förslag till en ny effektivare arbetslöshetsförsäkring för fler, grundad på inkomster. 27EUT L 327, 5.12.2008, s. 9 (Celex 32008L0104). 28Lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling. Kommittén anförde att utgångspunkten i försäkringen i många avseenden är den fasta heltidsanställningen. Det innebär att reglerna är mindre väl anpassade för andra anställningsformer. Arbetslöshetsförsäkringen omfattar företagare , men utredningen ansåg att reglerna för företagare fortfarande kunde uppfattas som komplicerade och att de rymde åtskilliga tolkningsmöjligheter. Kommittén uppgav att det ökande antalet uppdragstagare och – – egenanställda är en grupp som späder på dessa svårigheter. Kommittén ansåg att det ökande antalet oförsäkrade och underförsäkrade arbetslösa var ett problem. Vinsten av att öppna arbetslöshetsförsäkringen så att fler arbetslösa blir berättigade till arbetslöshetsersättning måste dock vägas mot risken för att villkoren i försäkringen kan bli alltför generösa.29 Utredningen lade inte fram något förslag som löste osäkerheten för de egenanställda i frågan om arbetslöshetsersättning. Utredningens förslag i vissa delar bereds dock i . 8.3.6Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? Utredningen om arbetsmiljöregler för ett modernt arbetsliv, som redogörs för i avsnitt 7.4.2, undersökte inte bara företeelsen om falska egenföretagare. Utredningen tog i sitt betänkande Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? (SOU 2017:24), i fråga om nyare fenomen, också upp egenanställning och arbete via digitala plattformar. Utredningen anförde att det fanns indikationer på att det är arbetsformer som växer i popularitet. Utredningen ansåg dock inte att det verkade vara utbrett att arbetsformerna användes för att försörja sig på heltid. När det gällde det moderna arbetslivets utmaningar och arbetsmiljöansvaret konstaterade utredningen att de nya arbetsformer som har utvecklats som en del av det moderna arbetslivet har uppmärksammats i olika stor utsträckning av lagstiftaren. För vissa företeelser, såsom inhyrning, finns det uttryckliga ansvarsbestämmelser i lagen medan det för andra, såsom inlåning, saknas bestämmelser. Som exempel på företeelser där behovet av arbetsmiljölagstiftning 29SOU 2015:21 s. 800. inte hade övervägts angavs egenanställning eller arbete via digitala plattformar. När det gällde frågan om hur egenanställningsföretagens verksamhet är upplagt beskriver utredningen sina iakttagelser enligt följande (s. 166–176). En grundläggande förutsättning är att den egenanställde skaffar sina egna uppdrag. Kunden och den egenanställde gör upp om vilket arbete som ska utföras och ersättningen för detta. Det är den egenanställde som tar initiativ till att det skapas en relation mellan kunden och egenanställningsföretaget. Mellan dessa båda parter träffas sedan ett avtal om att den egenanställde ska utföra arbete åt kunden och att egenanställningsföretaget ska fakturera kunden. Den normala ordningen är att arbetet för kundens räkning ska påbörjas efter att avtalsrelationen mellan kunden och egenanställningsföretaget har etablerats. Den information som utredningen har tagit del av visar dock att det förekommer att egenanställningsföretag kontaktas först när arbetet redan är utfört och utförararen vill ha hjälp med faktureringen. Vidare gäller att den egenanställde blir tidsbegränsat anställd hos egenanställningsföretaget uppdraget pågår. Flera egenanställningsföretag ställer inte något krav på att träffa den egenanställde innan han eller hon anställs. Kontakten synes i de flesta fall ske på elektronisk väg. Efter att arbetet är utfört ansvarar egenanställningsföretaget för att fakturera kunden. Till grund för fakturan ligger de uppgifter som den egenanställde lämnar till egenanställningsföretaget. När betalningen från kunden har skett till egenanställningsföretaget sätts beloppet in på den egenanställdes konto, efter avdrag för skatt och sociala avgifter samt egenanställningsföretagets provision. Det förekommer även att egenanställningsföretaget gör en bedömning av de faktureringsuppgifter som den egenanställde har lämnat till egenanställningsföretaget. Godkänns dessa betalar egenanställningsföretaget ut ersättning direkt till den egenanställde utan att avvakta betalningen från kunden. Egenanställningsföretagen betecknar i allmänhet den utbetalda ersättningen som lön. Utredningen ansåg att det var svårt att ha någon uppfattning om egenanställning i sig är förenad med några särskilda arbetsmiljörisker. Den egenanställde styr över sin verksamhet på i stort sett samma sätt som en egenföretagare. Vilka risker som är förenade med arbetet torde, enligt utredningens mening, variera beroende på arbetsuppgifterna, var dessa utförs och vilket arbetsmiljöansvar som kunden kan anses ha. En annan sak menade utredningen var att hälsan kan påverkas negativt för personer som utför arbete i anlitandeformer som upplevs som otrygga på något sätt, till vilka egenanställning i vissa fall borde kunna räknas in. När det gällde egenanställda som arbetar inom traditionella frilansbranscher ansåg utredningen att det ligger i sakens natur att den egenanställde själv lägger upp sitt arbete och bestämmer var det ska utföras. Ofta torde det vara fråga om sådana arbetsuppgifter som kan utföras på distans och med hjälp av modern teknik vilket innebär att riskerna i arbetsmiljön kunde antas vara desamma som vid it-baserat mobilt arbete. För arbetsuppgifter inom sjukvård, hantverk samt bygg- och anläggning eller liknande verksamheter torde arbetsmiljöriskerna för de egenanställda likna dem som är aktuella för övriga som arbetar inom dessa områden. Utredningen lyfte fram den svårighet som finns för tillsynsmyndigheten () att fastställa vem som bär arbetsmiljöansvaret vid de speciella konstruktioner som egenanställningen utgör. Även om ett avtal, som betecknas som anställningsavtal, träffats mellan den egenanställde och egenanställningsföretaget, visar relationen mellan dessa båda parter, enligt utredningen, få likheter med ett traditionellt arbetsgivar-/arbetstagarförhållande.30 Mot bakgrund av hur egenanställning är upplagd var det enligt utredningen svårt att se att den egenanställde ska betraktas som arbetstagare hos egenanställningsföretaget enligt arbetsmiljölagen (1977:1160), AML. Den egenanställde arbetar inte för egenanställningsföretagets räkning och det företaget utövar inga arbetsgivarbefogenheter såsom arbetsledning gentemot den egenanställde. Att egenanställningsföretaget inom ramen för faktureringstjänsten har gjort vissa sociala åtaganden som att betala sjuklön och teckna försäkringar innebär inte, enligt utredningens mening, att det har etablerats ett arbetsgivar-/arbetstagarförhållande. Härmed ansågs inte heller egenanställningsföretaget vara ett bemanningsföretag eftersom de personer som hyrs ut av ett bemanningsföretag är arbetstagare hos detta. Det innebär i sin tur att regeln i 3 kap. 12 § andra stycket AML om ansvar för den som anlitar inhyrd arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet inte gäller när en egenanställd utför ett uppdrag hos en kund. Frågan var därför vem (om någon) som har ansvaret för den egenanställdes arbetsmiljö. Utredningen kom fram till att svaret torde bero på var arbetet utförs.31 30SOU 2017:24 s. 171. 31SOU 2017:24 s. 173–175. Med hänsyn till avsaknaden av en enhetlig syn på vad som avses med egenanställning eller liknande är det svårt att få fram tillförlitlig statistik om företeelserna. I den internationella litteraturen är begreppen och definitionerna många vilket gör att det också är vanskligt att göra fullständiga jämförelser mellan olika länder. Som exempel kan nämnas att ett av begreppen som ibland används är self-employed (självanställd), vilket oftast används i betydelsen att man är oberoende från huvudman men man kan vara antingen uppdragstagare eller egenföretagare. Inom används självanställd oftast som synonym för egenanställd men ibland också som beskrivning av en egenföretagare.32 När det gäller uppgifter från () är det svårt att få fram underlag om just egenanställningsföretag. SNI33 2007 är den standard som gäller , för att hänföra ett företags verksamhet till en eller flera näringsgrenar. SCB ansvarar för klassifikationen SNI, men det är som ansvarar för inhämtandet av uppgifterna. Detta sker i samband med att företagen registrerar sina verksamheter hos . Enligt uppgift har egenanställningsföretagen tidigare fått SNI-kod utifrån den verksamhet de sagt sig bedriva. har dock, efter dialog med SCB, fastställt att egenanställningsföretagen ska klassificeras i kod 69.201 (löneadministration och redovisning). Ovanstående innebär att det inte går att urskilja egenanställningsföretagen från andra företag inom samma SNI-kod ur den offentliga statistiken.34 Egenanställda och egenanställningsföretag har inte heller i andra avseenden några särskilda yrkesrespektive branschkoder i de enkät- och 32Se bl.a. Arvas, F., Egenanställning – en väg till arbete för långtidsarbetslösa, 0121, 2012 s. 6 samt OECDs definition av Self-employment som är “defined as the employment of employers, workers who work for themselves, members of producers' cooperatives, and unpaid family workers”. 33Standard för svensk näringsgrensindelning. 34Se Calmfors, L., m.fl. (2018), Arbetsmarknadsekonomisk rapport – Olika vägar till jobb, s. 87, i vilken uppges att om egenanställningar fortsätter att öka i omfattning, är det önskvärt att SNI inkorporerar särskilda koder för egenanställningsföretag för att ge bättre statistikunderlag om dessa företag och deras anställda. registerdata som regelbundet samlas in i . Det går därför inte heller att använda sådant material för att studera branschen. I syfte att samla in branschstatistik och för att få en helhetsbild över branschen och dess utveckling startade Egenanställningsföretagens branschorganisation en branschindikator. Samtliga företag som arbetar med egenanställning och som branschorganisationen kände till bjöds in att medverka till att lämna in uppgifter om antal egenanställda, faktureringsvolym, antal arbetade timmar. bjöds 35 företag in, varav 7 valde att lämna in sin statistik, bjöds 41 företag in, varav 11 företag deltog. bjöds 41 företag in, varav 9 valde att lämna in uppgifter. Detta gör att de redovisade siffrorna är underskattade. Det är också stor variation på företagens storlek och omsättning, vilket har stor påverkan på statistiken om dessa företag väljer att vara med eller inte. Utredningen redovisar nedan delar av det underlag som utredningen fått del av.35 I undersökningen uppges att 44 724 personer var egenanställda . Den totala faktureringsvolymen uppgick till 1 272 554 343 kronor.36 När det gäller den geografiska fördelningen framgår att en stor del egenanställda fanns i (19 095), följt av län (5 563) och (4 203). genomfördes webbintervjuer med 833 anställda i ett av egenanställningsföretagen. Undersökningen visar att av de tillfrågade hade egenanställning som huvudsaklig inkomstkälla och hade egenanställningen som en sidoverksamhet. Av de som hade egenanställningen som sin huvudsakliga inkomstkälla hade dock en annan inkomstkälla vilka var lön från annan anställning (), sjukersättning (), eget företag (), pension (), studiemedel/lån (), arbetslöshetsförsäkring () och annan inkomst (). Resterande som uppgav att egenanställningen var en sidoverksamhet kombinerade inkomsterna från egenanställningen med lön från annan anställning (), pension (), studiemedel/lån (), 35Novus , Branschindikator för egenanställning 2017 och Undersökning av egenställda (Frilans Finans), daterad . 36Uppgifter baserade på de tio företag som redovisade sina faktureringsvolymer. inkomst från eget företag (), arbetslöshetsförsäkring (), sjukersättning () och annan inkomst ().37 Även andra undersökningar visar att de egenanställda oftast också har någon annan form av sysselsättning.38 När det gäller inom vilka branscher som de egenanställda är verksamma framgår av tidigare utredningar och andra uppgifter att många egenanställda arbetar inom traditionella frilansbranscher såsom kultur, media och it. Det är också inom dessa branscher som det vuxit fram konstruktioner liknande egenanställning som t.ex. Svenska Musikerförbundets och (se avsnitt 8.2.2). finns indikationer på att de egenanställda ökar i antal inom andra branscher såsom vård, omsorg, hantverk och byggnation.39 Ovanstående beskrivning av i vilka branscher egenanställda är vanligast framgår också av undersökningen från Novus där deltagarna i webbintervjuerna fanns främst inom traditionella frilansbranscher. Deltagarna i undersökningen fanns inom branscher enligt nedanstående tabell. 37Promemorian Fakta om egenanställningar – underlag till , upprättad och inlämnad av Egenanställningsföretagens . Jfr SOU 2017:24 s. 168–169. 38Se bl.a. Wingborg, M., Egenanställningar – den svenska partsmodellens ingenmansland, Futurions rapport 2017:1. Wingborg gör mer djuplodande intervjuer med representanter för Egenanställningsföretagens branschorganisation samt sju egenanställda. 39SOU 2017:24 s. 168 och Wingborg, M., Den tredelade arbetsmarknaden – Om olika anlitandeformer och möjligheten till socialt skydd, Underlagsrapport till analysgruppen Arbetet . Källa: Novus undersökning egenanställda daterad . I undersökningen ställdes också andra frågor till intervjuade personer. På frågan om den eller de främsta anledningarna till varför den egenanställde valt att fakturera genom ett egenanställningsföretag uppgavs följande; göra rätt med skatter och avgifter (), hade för få uppdrag för att starta eget (), hade tillfälligt uppdrag som krävde möjlighet att fakturera (), spara tid (), slippa kostnaden att starta eget (), ville kunna ta betalt för min hobby (), tryggare än att starta eget (), i branschen är möjligheten till anställning hos uppdragsgivaren liten (), ville testa min affärsidé (), fick inte starta eget () och annan orsak (). Av undersökningen framgår också att av de tillfrågade instämmer i påståendet att egenställningen har hjälpt dem med att göra rätt med skatter och avgifter. Det har även gjorts andra undersökningar där skälen till varför personer väljer att vara egenanställd framgår. I en rapport fungerande arbetsmarknad – nyckel till innovation och kunskapsdriven tillväxt,40 presenteras resultat från en enkät som visar att den administrativa bördan var den i särklass största bidragande orsaken till 40Palmberg, J. och , L. (2014), ”Behovet av en flexibel arbetsmarknad – egenanställning som en möjlig lösning” s. 128 i Braunerhjelm, P. och , J. (red), En fungerande arbetsmarknad – nyckel till innovation och kunskapsdriven tillväxt, Entreprenörskapsforum, . valet att vara egenanställd (angav detta alternativ). Därefter kom ovilja/svårigheter att införskaffa godkännande för F-skatt (36,) och på tredje plats, brist på kapital (15,). I den enkätundersökning som Företagarna genomfört för att utröna vilka uppfattningar som finns om begreppet ”falsk egenföretagare”, vilken redovisas i avsnitt 7.5.2, ställdes också frågor kring egenanställningsföretag eller liknande. Antalet svarande var 1 127 företagare, vilket motsvarar en svarsfrekvens på . Av de som svarade hade ingen erfarenhet av s.k. egenanställningsföretag eller faktureringsplattformar där anslutna uppdragstagare kan utföra uppdrag mot faktura utan att ha egen näringsverksamhet och egenanställningsföretaget/plattformen sköter fakturering för uppdraget, hade erfarenhet och svarade vet ej eller avstod från att svara. Störst andel av företag som hade erfarenhet av egenanställningsföretag fanns inom branscherna Företagstjänster (). Den vanligaste erfarenheten av egenanställningsföretag bland respondenterna i undersökningen var att de som företagare har anlitat någon för uppdrag som fakturerades av egenanställningsföretaget () och att man själv använt sig av ett egenanställningsföretag när man utfört uppdrag (). Andra typer av kontakt, eller att den svarandes företag var ett egenanställningsföretag, var mer ovanliga. De flesta respondenter hade en positiv erfarenhet av sina kontakter med egenanställningsföretag.41 Uppdelningen av uppdragstagare mellan olika kategorier sker på olika sätt inom skilda rättsområden. En närmare redogörelse på vilket sätt uppdelningen sker finns i kapitel 5. Olikheterna beror främst på att regelverken inom vartdera rättsområdet har olika syften och ändamål. Eftersom företeelsen är relativt ny har det i olika sammanhang framförts att det i stor utsträckning saknas information hos ansvariga myndigheter om de gränsfall som egenanställningsformen innebär. Erfarenheten är t.ex. att flera arbetslöshetskassor inte bedömt egenanställda som arbetstagare, medan bedömningar varierar. Det saknas domstolsavgöranden där det har 41Se webbplatsen /nyheter/riks/2018/april/falska-egenforetagare--ett- ovanligt-fenomen/ (hämtat ). prövats om egenanställda är arbetstagare hos egenanställningsföretaget enligt det civilrättsliga arbetstagarbegreppet. Nedan följer en kort redogörelse för några skatterättsliga frågor och utmaningar som aktualiseras när arbete utförts genom egenanställning. Avsnittet bygger i princip på den information som tagit fram och publicerat på sin hemsida som riktas till egenanställda och egenanställningsföretag.42 Avsnittet avslutas med en redovisning av några skatterättsliga utmaningar som bl.a. bygger på information från två av redovisade rapporter (se nedan). 8.5.1Inkomst av tjänst eller näringsverksamhet Egenanställda torde som framgår ovan främst vara personer som utför mer eller mindre tillfälliga uppdrag. En fysisk person som är uppdragstagare kan beskattas i antingen inkomstslaget näringsverksamhet eller inkomstslaget tjänst. Om en fysisk person som är uppdragstagare är självständig och i övrigt uppfyller kriterier för näringsverksamhet i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229), IL, klassificeras uppdragstagaren som näringsidkare och beskattas i inkomstslaget näringsverksamhet. För det fall den fysiska personen inte uppfyller kraven för näringsverksamhet jämställs denne skatterättsligt med en anställd och uppburen ersättning beskattas i inkomstslaget tjänst. Till inkomstslaget tjänst räknas anställning, uppdrag och annan inkomstgivande verksamhet av varaktig eller tillfällig natur (10 kap. 1 § IL). Enligt beskattas en egenanställd i inkomstslaget tjänst för de ersättningar som egenanställningsföretaget redovisar arbetsgivaravgifter, gör skatteavdrag från samt lämnar kontrolluppgift för. 8.5.2Ansvar för att innehålla avdrag och betala avgifter Ett egenanställningsföretag som fakturerar sina tillfälligt anställdas olika uppdragsgivare, i regel mot viss provision, behöver ha ett godkännande för F-skatt enligt 9 kap. 1 § skatteförfarandelagen 42Uppgifter från webbplatsen /foretagochorganisationer/arbetsgivare/ egenanstallningsforetag.4.57cadbbd15a3688ff445d2a.html (hämtat ). (2011:1244), för att uppdragsgivarna inte ska behöva betala arbetsgivaavgifter och göra skatteavdrag på utgiven ersättning till egenanställningsföretaget för arbete som utförts av den egenanställde. För att inte uppdragsgivaren som betalar ut ersättningen till egenanställningsföretaget ska vara skyldig att innehålla avdrag och betala avgifter, dvs. att det är den egenanställdes A-skatt som gäller, krävs också att den egenanställde först måste komma överens med egenanställningsföretaget om för vilka uppdrag företaget ska vara avtalspart. Därefter kan den egenanställde avtala om ersättningen för ett arbete hos en tilltänkt uppdragsgivare. Det är, enligt , viktigt att uppdragsgivarna förstår att det är egenanställningsföretaget som juridiskt är deras uppdragstagare och som kommer att fakturera med sitt godkännande av F-skatt. Enligt kan en person alltså inte först personligen avtala om ersättningen för ett uppdrag och sedan i efterhand be företaget att skicka en faktura till uppdragsgivaren. Då kommer fakturan från fel avsändare, eftersom företaget inte ingått något avtal med uppdragsgivaren om arbete eller ersättning, och det är då fortfarande den person som utfört arbetets A-skatt som gäller. Ett egenanställningsföretag kan inte heller fakturera en egenanställds arbetsgivare för arbete som den egenanställde utför i en annan anställning. Fakturering får bara ske av andra former av uppdrag som den egenanställde får – efter att först ha avtalat med egenanställningsföretaget – t.ex. som frilansare eller som tillfällig uppdragstagare. Enligt finns dock inte något som hindrar att en person blir anställd av ett egenanställningsföretag och sedan hyrs ut till en eller flera olika uppdragsgivare för kortare eller , på samma sätt som bemanningsföretag kan göra. Att det redan från början finns ett avtal mellan den egenanställde och egenanställningsföretaget är även av betydelse för frågan om vem som ska redovisa mervärdesskatt. Mervärdesskatt ska betalas vid sådan omsättning inom landet av varor eller tjänster som är skattepliktig och görs av en beskattningsbar person i denna egenskap enligt 1 kap. 1 § första stycket 1 mervärdesskattelagen (1994:200). Om det finns ett anställningsavtal eller liknande rättsligt förhållande, är den egenanställde inte en i mervärdesskattesammanhang beskattningsbar person. Egenanställningsföretaget är däremot en beskattningsbar person som bedriver ekonomisk verksamhet och ska vara registrerat för mervärdesskatt.