sou · H6B334 · 2018-05-28 00:00:00 — i län publicerade re- dan en rapport med fokus på de juridiska aspekterna av va- planeringen.71 Rapporten har senare utvecklats och uppdaterats till att bli ”Juridiken kring vatten och avlopp” som Havs- och vatten- myndigheten publicerat. Att va-planering behövs för hela kommunen, inte bara inom verksamhetsområdet påtalade Svenskt Vatten Utveckling i en rap- port 2008. I den lyfts tydligt fram att ett väl utvecklat samarbete mellan berörda förvaltningar och mellan tjänstemän och politiker är en förutsättning för att va-planeringen ska bli väl förankrad och effektiv. I en rapport publicerad av i läm- nades förslag på hur en va-plan på ett strukturerat sätt kan utvecklas.73 Rapporten togs fram som ett stöd för att upprätta vatten- och avloppsvattenplaner eftersom vattenmyndigheterna ställt upp krav på sådana. I en rapport från geologiska undersökning lades fokus på hur kommuner kan planera för en god regional och vattenförsörjning.74 70Lättryckavloppsvattensystem (LTA-system) innebär ett grenat rörsystem med små pump- stationer nära på fastigheten som skickar iväg avloppsvatten till det allmänna nätet. 71Länsstyrelsen i län. Planera vatten och avlopp – Vad lagen säger och hur den kommunala planeringen kan gå till. 72Svenskt Vatten Utveckling. om VA i omvandlingsområden. Rapport nr 2008-11. VA-planering – Manual med tips och checklistor. Vattenförsörjningsplan – identifiering av vattenresurser viktiga för dricksvattenförsörj- ning. I och finns lagkrav på kommunala va-planer. I ett utvecklingsprojekt finansierat av Svenskt Vatten konstaterades att ett sådant system inte är att föredra i Sverige.75 En satsning på att sprida erfarenheter och goda exempel tillsammans med etable- randet av någon form av morötter för de kommuner som tar fram styrdokument för va-planering vore mer effektivt och skulle tas emot på ett bättre sätt i kommunerna, menade . Nationell vägledning om va-planering En nationell vägledning om va-planering togs fram 2014 av Havs- och vattenmyndigheten.76 Den hade som syfte att ge stöd till de många kommuner som påbörjat sin va-planering och att för- tydliga vad åtgärd 37 i det dåvarande åtgärdsprogrammet betydde.77 Arbetet att ta fram vägledningen gjordes i bred samverkan mellan nationella myndigheter, länsstyrelser och branschorganisationer. Vägledningen redovisar dels den definition av va-plan som presenterats ovan och dels ett utvecklat arbetssätt för hur kommunerna steg för steg kan utveckla och besluta om en kom- munal heltäckande va-plan.78 Utgångspunkten för vägledningen är att va-planering ska omfatta hela kommunen, inom och utanför verksamhetsområ- det för allmänna vattentjänster. Syftet är att nå en socialt, ekono- miskt och ekologiskt hållbar va-försörjning i hela kommunen. Va- planeringen behöver sätta in kommunen i dess geografiska sam- manhang. Inom kommunens gränser delas va-planeringen naturligt in i två huvuddelar nämligen den allmänna va-försörjningen inom verksamhetsområdet respektive va-försörjning utanför nuvarande verksamhetsområde. I den nationella vägledningen beskrivs hur va-planeringen kan utvecklas steg för steg fram till ett genomförande och kontinuerlig uppföljning: 75Svenskt Vatten Utveckling. Kommunala VA-planer – en kunskapsöversikt. Rapport 2012–03. 76Havs- och vattenmyndigheten. Vägledning för va-planering. 77Motsvarar åtgärd 7 i åtgärdsprogrammen –2021. 78Havs- och vattenmyndigheten. Vägledning för va-planering. •Steg 1 – Att påbörja Va-planeringen: Va-planeringen kan initieras på många olika sätt. Arbetet bör starta med ett tydligt uppdrag, helst från den politiska ledningen, till en förvaltningsövergripande arbetsgrupp, som får mandat att driva processen framåt. •Steg 2 – Va-översikt: Va-översikten beskriver omvärldsfaktorer, nuläge, förutsättningar och framtida behov inom och utanför det nuvarande verksamhetsområdet. Va-översikten är ett un- derlag för den fortsatta va-planeringen men kan också i sig fun- gera som ett underlag till översiktsplanen. I va-översikten ska också ett antal strategiska frågor för kommunens va-planering identifieras och beskrivas. •Steg 3 – Va-policy: I detta steg fastställs strategiska vägval, rikt- linjer för hantering av olika frågor och prioriteringsgrunder i en va-policy som bör antas av kommunfullmäktige. Va-policyn är ett viktigt styrdokument i arbetet med va-planen och med över- siktsplanen som helhet. •Steg 4 – Va-plan: I detta steg utarbetas den kommunala va- planen utifrån va-översikten och va-policyn. När prioriterings- grunder och riktlinjer är fastställda i va-policyn, är förutsätt- ningarna goda att utforma en tydlig långsiktigt hållbar plan där det framgår hur va-försörjningen inom kommunen ska utveck- las för att kunna uppfylla framtida krav. •Steg 5 – Genomförande och uppföljning: Det största värdet uppstår i genomförandet och den fortsatta planeringen. I detta steg implementeras va-planen genom att åtgärderna förs in i kommunens löpande budgetprocess. Det är rimligt att upp- datera va-planen åtminstone en gång per mandatperiod, det vill säga . Vid varje uppdatering kan bättre underlag till- föras så att va-planen blir allt mer genomarbetad och priorite- rade frågor kan då också kommuniceras till exempel översikts- och detaljplanering utifrån . Källa: Vägledning för va-planering för hållbar va-försörjning och god vattenstatus. Havs- och vattenmyndighetens rapport 2014:1. Många kommuner har påbörjat och genomfört de tre första stegen. Allt fler kommuner har också handlingsplaner för va i hela kom- munen medan vissa kommuner enbart tar fram en va-utbyggnadsplan för allmänt va och ytterligare andra enbart arbetat fram ett styr- dokument för hur man ska arbeta med dagvatten. Arbetet med att ta fram en va-plan kräver inte att kommunen ger medborgarna möjlighet att lämna synpunkter på planen. Den natio- nella vägledningen anger inte heller att det föreligger någon sådan skyldighet inför att kommunfullmäktige ska anta va-planen. Detta medför att det är först när va-planen redan har antagits som kom- munmedborgarna får möjlighet att komma till tals. Möjligheten är då också begränsad till att ge sin synpunkt på konkreta åtgärder som ska vidtas genom ett detaljplaneförfarande eller riktlinjer som ska ingå en översiktsplan. Möjligheten begränsas även till att omfatta bara de fastighetsägare som är direkt berörda av detaljplanen. Någon möjlig- het för fastighetsägare att lämna synpunkter på till exempel framtida utbyggnadsområde för kommunalt va finns inte. 3.3.7Gemensamhetsanläggningar för vatten och avlopp Med gemensamhetsanläggningar menas enligt anläggningslagen en anläggning som är gemensam för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem.79 Ofta används emellertid begreppet gemensamhetsanläggningar för många andra sammanhang där man talar om anläggningar som på något sätt nyttjas av flera fastig- heter. Frågan om bildandet av en gemensamhetsanläggning prövas vid förrättning vilket leder fram till ett myndighetsbeslut av Lantmäteriet. Förvaltningen sker sedan i föreningsform med delat ansvar mellan medlemmarna (normalt i form av en samfällighetsförening). Det går också att bilda ekonomiska föreningar för att driva gemensamma enskilda va-anläggningar. En kommun kan inte förelägga om att en samfällighet ska bildas. Det kan vara effektivt för fastighetsägare att investera i en ge- mensam anläggning tillsammans med sina grannar. Till fördelarna hör att en sådan kan innebära miljöbesparingar, lägre anläggnings- kostnader och lägre kostnader för framtida drift. Samverkan kan exempelvis ge vinster vid: •gemensam va-anläggning (exempelvis ett reningsverk) utan an- slutning till allmän anläggning •gemensamma ledningar med anslutning till allmän vatten- och/ eller avloppsförsörjning. Det bör beaktas att komplicerade va-anläggningar i vissa fall kan bli svåra att förvalta för privatpersoner. Det finns även utmaningar med gemensamhetsanläggningar eftersom de kräver ett bestående långsiktigt samarbete mellan medlemmarna i samfälligheten. Det kräver också att de är engagerade för att klara egenkontroll och skötsel av anläggningen. Problem kan uppstå när kunskap och engagemang inte förs vidare vid till exempel ägarbyte. 79 1 § anläggningslagen (1973:1149). Anläggningar som ägs gemensamt Det är svårt att beräkna antalet anläggningar med gemensamt vatten eller avlopp i . Enligt en teknikenkät från SMED80 är av de 625 000 avloppen med vattentoalett i anslutna till en avloppsanläggning för mellan 25–200 personekvivalenter81, vilket skulle motsvara cirka 19 000 fastigheter.82 har emellertid metodproblem vad gäller just dessa uppgifter då flera kommuner missförstått enkätfrågorna och angett antalet gemensam- hetsanläggningar i stället för antalet anslutna fastigheter. Dessutom inbegriper denna uppskattning enbart avloppsanläggningar med vattentoalett anslutna och inte anläggningar för BDT-rening eller dricksvattenförsörjning (det senare ingår inte i SMED:s ansvar att samla in data för). Inga av de va-anläggningar som består av anslutning till centraliserat allmänt va ingår heller, då dessa inte belastar små lokala avloppsanläggningar och därför inte är relevant för de utsläpps- beräkningar som gör. Denna beräkning innebär därför sanno- likt en underskattning. I en rapport bedömdes det finnas drygt 3 000 avlopps- anläggningar för 25–2 000 personekvivalenter i Sverige.83 Ungefär hälften av anläggningarna var dimensionerade för 200 person- ekvivalenter eller färre och ytterligare knappt hälften av avlopps- anläggningarna för 25–2 000 personekvivalenter är kommunala, knappt en fjärdedel ägs av samfälligheter och drygt en fjärdedel av övriga företag, enskilda, stiftelser, föreningar, myndigheter etc. I en rapport om gemensamhetsanläggningar för va gjordes en sökning i Lantmäteriets register på vilka som hade enskilt dricks- vatten eller avloppshantering som ändamål. Den försiktiga upp- skattningen av antalet fastigheter anslutna till gemensamhetsan- läggningar för va blev då minst 160 000.84 Av dessa beräknades minst 50 000 vara fastigheter med gemensam småskalig vatten- och 80Svenska MiljöEmissionsData, ett konsortium som består av IVL, SCB, SLU och . 81Personekvivalent (pe) = föroreningsbelastning som används vid dimensionering av en- skilda avlopp och motsvarar den mängd som en person avger schablonmässigt . 82Detta baserat på kategorierna Stora infiltrationer/markbäddar 25–200 pe respektive Re- ningsverk 25–200 pe i: . Uppdatering av kunskapsläget och statistik för små avlopps- anläggningar. 83Palmer-Rivera, M. Avloppsanläggningar för 25–2000 pe – en nationell översikt. Gemensamhetsanläggningar för va – en del i genomförandet av kommuners va-planer. I sökningen som Lantmäteriet gjorde ingick inte andra organisationsformer såsom ekonomiska föreningar. Antalet gemensamhetsanläggningar för va och antalet fastig- hetsägare som nyttjar dessa i landet är alltså svårt att bedöma med säkerhet. På nivå är det emellertid relativt lätt att genom att kombinera kommunens register med Lantmäteriets uppgifter kartlägga och registrera antalet fastigheter som är anslutna till olika former av gemensamhetsanläggningar. Detta är också något som sker i samband med många kommuners va-planering särskilt i arbe- tet med va-översikten.85 Vissa kommuner arbetar för att fler samfälligheter ska bildas och att med en sådan metod göra vattentjänster i större skala till- gängliga för fler. Detta kan utöver ställningstaganden i kommunens översiktsplaner och policydokument också vara genom kommuni- kation från kommunens förvaltningar, va-rådgivning eller ekono- miska incitament. Exempel på hur man kan förenkla för gemen- samhetsanläggningar ekonomiskt är dels genom utformningen av va taxor för anslutning till den allmänna anläggningen men också genom direkta bidrag som finns i enstaka kommuner. Det finns exempel på områden i landet där kommunen, i stället för att bygga en lång överföringsledning till det befintliga reningsverket valt andra lösningar för va-försörjning i allmän regi. Utöver att bygga ett lokalt reningsverk eller annan avloppsrening finns det kommuner som valt att bygga på nya sätt. Ett exempel är kommun som i ett fritidshusområde planerar att installera slutna tankar för klosettvatten och lokal BDT-rening på varje fastighet som en del av det allmänna va- systemet. Dricksvattenförsörjningen kommer fortsatt vara enskild i området. Kommunen ansvarar för tankarna och fastighetsägaren betalar anläggningsavgift och va-taxa. I pågår utbyggnad av allmänt va i ett omvandlingsområde där man dels samlar upp toalettavloppsvatten separat i ett ledningssystem för behandling och återanvändning i jord- bruk och dels parallell uppsamling av BDT-vatten i ett ledningssystem för rening i en allmän lokal avloppsanläggning. Dricksvattenförsörj- ningen blir allmän från kommunens centrala ledningsnät. 85 m.fl. VA-guiden. 3.4Åtgärdstakten för små avlopp Små avloppsanläggningar86 är oftast privatägda och kopplade till en eller några få fastigheter. Svenska Miljöemissionsdata () fick i uppdrag av Havs- och vattenmyndigheten att göra en uppdatering av kunskapsläget kring de små avloppen som publicerades 2015.87 Det vill säga hur många det finns, vilken kvalitetsnivå på rening de har och vilka effekter på miljön som kan beräknas. Med svaren från en kommunenkät som källmaterial och uppgifter från fastighets- registret bedömer att det finns cirka 691 000 små avlopp som belastas med vattentoalett. Det finns också ytterligare cirka 145 000 fastigheter med endast BDT-avlopp.88 har i en annan beräkning med fastighetsregistret som källmaterial uppskattat att antalet fastigheter som inte är anslutna till en minskat –2014 med cirka 1 700 per år.89 Statistik från SCB pekar mot att det kan vara betydligt fler, möjligen mer än 5 000 fastigheter som ansluts till kommunala va-anläggningar. Det är svårt att få säkra siffror på om anslutningarna sker direkt till den allmänna va- anläggningen eller till enskilda anläggningar vilka har avtal om an- slutning med kommunen. SMED:s beräkningar innebär att den årliga belastningen från små avlopp beräknas vara fosfor och kväve. Detta är en ökning jämfört med , vilket menar beror på att bedömningen av hur mycket fosfor olika avloppstekniker släpper ut har förändrats. I SMED:s rapport framgår att av avloppsanläggning- arna endast hade slamavskiljning med enklare eller ingen efterföl- jande rening, samt att hade okänd rening. Det skulle innebära att åtminstone cirka 180 000 små avloppsanläggningar saknar egentlig rening och därför är direkt olagliga. Ytterligare ett antal anläggningar har dimensionerats i underkant jäm- 86Definierat som anläggningar avsedda för upp till 200 personekvivalenter. Uppdatering av kunskapsläget och statistik för små avloppsanläggningar. 88Beräkning utifrån uppgifter från för fastigheter med BDT-avlopp. Uppdatering av kunskapsläget och statistik för små avloppsanläggningar. fört med dagens krav på avloppsanläggningar. Även andra anlägg- ningar som från början fungerat bra men som med tiden försämrats skulle vara föremål för tillsynsåtgärder om de upptäcktes. När 2016 rapporterade de svenska utsläppen till HELCOM90 hade belastningen från de små avloppen beräknats. Resultaten visade att de små avloppen stod för av de av människan orsakade kväveutsläppen i , och Skagerack.91 Små avlopp står för utsläpp av fosfor av totalt av den av människan orsakade belastning, det vill säga av de totala svenska fosforutsläppen. Att det finns stora osäkerheter i dessa belastningsberäkningar påpekar både och Havs- och vattenmyndigheten, bland annat beroende på osäkerhet i beräkningen av retentionen. Markre- tentionen är den process där fosfor och kväve binds och omvandlas och antingen aldrig når, eller fördröjs på vägen till vattendraget. Osäkerheten består i att det finns en risk att bidraget av främst fosfor från små avloppsanläggningar överskattas i beräkningarna av källfördelad belastning på havet. Däremot är det visat att små av- lopp kan ha stor direkt påverkan på lokala recipienter. De lokala recipienterna innefattar allt från dricksvattenbrunnar, mindre vattendrag, åar och mindre sjöar till havsvikar. Det är känt, förenklat, att fosfor har störst påverkan i sötvattensmiljöer och att kväve påverkar mest i havsmiljöer. 90HELCOM är det organ som hanterar Helsingforskonventionen. 91Havs- och vattenmyndigheten. Näringsbelastningen på och 2014. 15 167 3 902 Källa: M. Olshammar. Utsläpp från små avlopp 2017. inleds med övergripande mål och hänsynsregler. Redan i portalparagrafen 1 kap. 1 § stadgas bland annat att ska tillämpas så att människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter och att återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås. I 2 kap. 3 § finns krav på skydds- åtgärder och försiktighetsmått för att förhindra att en åtgärd medför skada eller olägenhet. I 2 kap. 5 § anges bland annat att alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna att minska mängden avfall och återvinna detsamma. Utsläpp av avloppsvatten utgör miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 1 § . Enligt 9 kap. 6 § får regeringen besluta om tillstånds- eller anmälningsplikt. Avloppsanläggningar kategoriseras i flera nivåer beroende på storlek på anläggningen, där de största avloppsanläggningarna, för mer än 2 000 personekvi- valenter, kräver tillstånd.92 För anläggningar dimensionerade för 92 28 kap. miljöprövningsförordningen (2013:251). mer än 200 men högst 2000 personekvivalenter krävs däremot an- mälan. De anläggningar som är dimensionerade för upp till och med 200 personekvivalenter brukar benämnas som små avlopps- anläggningar. Det finns dock ytterligare uppdelningar. Havs- och vattenmyndighetens allmänna råd om små avloppsanläggningar för hushållsspillvatten93 är skrivna för anläggningar upp till 25 person- ekvivalenter. Det motsvarar fem hushåll.94 Det finns även andra gränser att förhålla sig till i vissa sammanhang. EU-standarden (EN- 12566) som behandlar teknik för små avloppsanläggningar har satt gränsen vid anläggningar som betjänar upp till 50 personekvivalenter. Regeringen har i förordning om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH) beslutat att det ska vara förbjudet att släppa ut avloppsvatten som inte genomgått längre gående rening än slamavskiljning i ett vattenområde samt att utan anmälan ändra befintliga avloppsanordningar.95 I förordningen anges bland annat att det krävs tillstånd från kommunen för att inrätta en avlopps- anläggning som en eller flera vattentoaletter ska anslutas till, eller ansluta en vattentoalett till en befintlig avloppsanordning.96 För andra avloppsanordningar krävs anmälan till kommunen om inte kommunen med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön meddelat föreskrifter om att det inom visst område i kommunen krävs tillstånd. Miljösanktionsavgifter kan påföras vid tre olika överträdelser av 13 § FMH. Om någon utan tillstånd inrättar en avloppsanordning trots att ett sådant tillstånd krävs påförs en avgift på . Avgiften är för att utan tillstånd ansluta en vatten- toalett till en befintlig avloppsanordning som före anslutningen inte hade någon vattentoalett ansluten eller utan att ha gjort en anmälan om att inrätta en avloppsanordning trots att en anmälan krävs. 93Hushållsspillvatten=spillvatten från bostäder och serviceinrättningar. Havs- och vattenmyndighetens allmänna råd om små avloppsanläggningar för hushållsspillvatten. 9512 och 14 §§ förordning (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 9613 § förordning om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Miljösanktionsavgifterna har som ändamål att tydliggöra vikten av att skaffa sig de tillstånd och göra de anmälningar som krävs innan åtgärder vidtas. Detta är nödvändigt för att förhindra att skador och olägenheter uppstår för människor och miljö om av- loppsanläggningar installeras på fel sätt eller fel plats men också för att kommunernas tillsyn ska fungera. Miljösanktionsavgifter bidrar däremot inte till att fler undermåliga avloppsanläggningar åtgärdas. Tillsyn av små avloppsanläggningar Miljönämnderna i kommunerna bedriver i olika grad tillsyn över de små avloppsanläggningarna. I några kommuner har större projekt genomförts och de flesta små avloppen har fått tillsyn. En invente- ring av de befintliga avloppsanläggningarna har då skett, först ge- nom arkivsökningar och enkäter och sedan genom platsbesök. I de fall avloppsanläggningen inte uppfyller de miljökrav som ställs kan verksamhetsutövaren (ofta fastighetsägaren) föreläggas att vidta åtgärder alternativt förbjudas att släppa ut avloppsvatten till an- läggningen. Om verksamhetsutövaren misstänks ha gjort sig skyl- dig till miljöbrott ska detta åtalsanmälas. Förelägganden och förbud kan förenas med vite. Det har i praxis generellt ansetts orimligt med omedelbara förbud utan verksamhetsutövaren bör få en rimlig tid på sig att åtgärda eller byta ut anläggningen. Verksamhetsutöva- ren debiteras i enlighet med kommunens taxa för den tid som miljökontoret lägger ner på tillsyn. Till sin hjälp har de kommunala tjänstemännen förutom regel- verket i och FMH som nämnts ovan, också allmänna råd utfärdade av Havs- och vattenmyndigheten.97 3.4.3Vilken åtgärdstakt behövs? I finns det, som tidigare nämnts, ett betydande antal små avloppsanläggningar, som har bristfällig eller ingen rening alls. Dessa kan orsaka övergödning och innebär risker för män- niskors hälsa. De kan överföra smitta till dricksvattentäkter eller till 97 HVMFS 2016:17. Havs- och vattenmyndighetens allmänna råd om små avloppsanordningar för hushållsspillvatten. De bristfälliga anläggningarna bidrar därmed till att riks- dagens miljömål inte uppfylls samt till att inte uppnår kraven i vattendirektivet. Det finns minst 180 000 avlopp som saknar rening eller som endast har enklare rening efter slamavskiljningen och därför kan betraktas som olagliga.98 Åtgärdstakten behöver innefatta både dessa avloppsanläggningar, andra befintliga anläggningar som åt- gärdas för att de inte längre uppfyller kraven samt nya anläggningar som tillkommer vid nybyggnation.99 Det innebär att mellan 30 000– 40 000 av de avlopp som har tillstånd behöver åtgärdas . Havs- och vattenmyndigheten har bedömt att dagens åtgärdstakt är per år.100 Siffran togs fram genom att dela antalet avlopp som fått nytt tillstånd med det totala antalet av- loppsanläggningar. Enligt Havs- och vattenmyndighetens beräk- ningar klarar inte den åtgärdstakt som hålls att kompensera för det ökande antalet avlopp som stegvis bedöms tappa i funktion till exempel på grund av ökande ålder. 101 Det innebär att antalet avlopp som behöver åtgärdas stiger till nästan 400 000 om Bristfälliga avloppsanläggningar åtgärdas efter att tillsynsmyn- digheterna förelagt fastighetsägaren om åtgärd eller på fastighets- ägarens eget initiativ. Det kan också ske genom att fastigheten an- sluts till allmänt va. Med andra ord har kommunernas skyldighet att ordna vattentjänster enligt 6 § vattentjänstlagen en roll i åt- gärdstakten. Det är dock svårt att avgöra hur stor procent av de avloppsanläggningar som ansluts till en allmän va-anläggning som var att betrakta som bristfälliga. Havs- och vattenmyndigheten menar att en hållbar åtgärdstakt är långsiktigt (räknat på en genomsnittlig livslängd för en avloppsanläggning ). På kort sikt behöver den dock uppgå till för att klara en omställning av anläggningar som inte uppfyller krav inom tidsramen . råder det osäkerhet kring hur många små avlopp som sammantaget finns samt hur Uppdatering av kunskapsläget och statistik för små avloppsanläggningar. 99Havs- och vattenmyndigheten. Styrmedel för en hållbar åtgärdstakt av små avloppsanlägg- ningar. 100Havs- och vattenmyndigheten. Tydligare regler för små avloppsanläggningar. 101Havs och vattenmyndigheten. Bilaga: Översiktlig styrmedelsanalys för enskilda avlopp, till rapporten för en hållbar åtgärdstakt. många av dessa som inte uppfyller krav.