sou · H6B328 · 2018-04-03 00:00:00 — I fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (Funktionsför- draget; FEUF), som trädde i kraft genom Lissabonfördraget, finns ett antal artiklar som har varit av särskilt intresse för utredningen att analysera. Inte minst gäller detta frågan om det är möjligt att utifrån konkurrensrättsliga aspekter författ- ningsreglera en ensamrätt för den nationella alarmeringsfunktionen när det dels gäller mottagande av larm på nödnummer 112, dels hantera vissa till larmbehandlingen anknytande uppgifter. I kapitel 1 i fördragets tredje del – Unionens politik och inre åtgärder, Avdelning VII – Gemensamma regler om konkurrens, be- skattning och tillnärmning av lagstiftning, finns de EU-rättsliga reglerna om konkurrens intagna. Fördragets kapitel 1 har två av- snitt varav utredningen behandlar det första avsnittet här. Det andra avsnittet i kapitlet handlar om statsstöd och behandlas av utredningen i avsnitt 6.3.5. Avsnitt 1 (artiklarna 101–106) innehåller regler tillämpliga på företag. De grundläggande bestämmelserna om kartellförbud finns i artikel 101 och de om missbruk av dominerande ställning finns i artikel 102. Bestämmelserna har s.k. direkt effekt även horisontellt mellan företag om det s.k. samhandelskriteriet38 är uppfyllt. Konkurrensreglerna gäller inte bara privata företag utan även verksamhet som drivs i offentlig regi. I de EU-rättsliga konkur- rensreglerna talas om offentliga företag och företag som av medlems- staterna beviljats särställning enligt artikel 106 FEUF. I artikel 106.1 stadgas bl.a. att medlemsstaterna beträffande offentliga företag och företag som de beviljar särskilda eller exklusiva rättigheter inte ska vidta och inte heller bibehålla någon åtgärd som strider mot reglerna i fördragen. I 106.2 stadgas att företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol ska vara underkastade reglerna i för- dragen, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda 38 Samhandelskriteriet innebär att handeln mellan medlemsstaterna påverkas eller i vart fall riskerar att påverkas. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Kommissionen ska säkerställa att bestämmelserna i denna artikel tillämpas och, när det är nödvän- digt, utfärda lämpliga direktiv eller beslut vad avser medlemssta- terna (106.3). I kapitel 1 i fördragets tredje del – Unionens politik och inre åt- gärder, Avdelning VIII – Ekonomisk och monetär politik finns artiklar som avser ekonomisk politik. I detta kapitel i fördraget finns artikel 120 som bl.a. stadgar att medlemsstaterna och unionen ska handla i överensstämmelse med principen om en öppen mark- nadsekonomi med fri konkurrens som främjar en effektiv resurs- fördelning. Utredningen analyserar i de följande avsnitten de nämnda artik- larna närmare. Konkurrensreglerna gäller endast för aktörer som kan definieras som företag. Enligt omfattar företagarbegreppet varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet oavsett dess rättsliga status och finansieringsform.39 I 1 kap. 5 § konkurrenslagen (2008:579; KL) definieras begrep- pet företag som en fysisk eller juridisk person som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur, dock med undantag för den del av verksamheten som består av myndighetsutövning.40 Under begreppet företag kan alltså även offentlig verksamhet inordnas.41 Definitionen i KL av begreppet företag och den närmare inne- börd som begreppet fått i svensk rättspraxis överensstämmer med den innebörd som begreppet fått i EU-rätten.42 Av central betydelse är att det ska röra sig om ekonomisk verksamhet.43 Svensk rätt saknar motsvarighet till artikel 106 i Funktions- fördraget om offentliga företag. Oaktat detta ska verksamhet som drivs i offentlig regi iaktta KL i de fall det inte är fråga om myndig- hetsutövning. Då är konkurrensreglerna inte aktuella. 39Gölstam, Konkurrensrättens grunder, 2013, s. 64–66. 64–66. 64–66. 42Karlsson och – En handbok, 5 uppl, 2014, s. 70 f. (Karnov), och kommentar (version ). Gölstam s. 67. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag nationella regler för offentlig säljverksamhet som verkar konkurrens- hämmande, de s.k. KOS-reglerna (3 kap. 27 § KL).44 Utredningen kan konstatera att företag, affärsdrivande verk, myndigheter och andra offentliga organ som drivs av staten, lands- ting eller kommun alltså kan anses vara företag i KL:s mening. Däremot omfattas dessa organ som sagts ovan inte av i de fall verksamheten innebär myndighetsutövning och detta även om verksamheten är av ekonomisk art. Inom EU används i detta sammanhang i stället begreppet verksamhet som utövar offentlig makt45 eller offentligrättsliga maktbefogenheter (se mer om det i föl- jande avsnitt). är centralt eftersom endast verksamhet som om- fattas av begreppet omfattats av konkurrensreglerna och EU:s stats- stödsregler. Av central betydelse för bedömning av begreppet företag är om företaget bedriver ekonomisk verksamhet. Begreppet ekonomisk verksamhet ska tolkas vidsträckt och om- fattar all verksamhet som består i att erbjuda varor eller tjänster på en viss marknad. Den ekonomiska verksamheten behöver inte ha ett ekonomiskt syfte eller vara vinstdrivande för att definieras som ekonomisk. Någon form av ekonomisk transaktion måste det dock vara frågan om. I viss utsträckning kan hänsyn tas till verksam- hetens natur och målsättning. Begreppet ekonomisk verksamhet innefattar främst verksamhet som är inriktad på att tillhandahålla produkter, varor, tjänster eller andra nyttigheter. Om verksamhe- ten i stället har ett i huvudsak socialt syfte kan den anses falla utanför konkurrensreglernas tillämpningsområde.46 Det finns några verksamheter som inom inte ansetts utgöra ekonomiska verksamheter, utan verksamheten anses ha an- knytning till utövande av typiska offentligrättsliga maktbefogenheter: 44Bernitz, Svensk och europeisk marknadsrätt 1, 4 uppl. 2015 (Zeteo) s. 46, 66, 70–71, 199 och 204. m.fl. s. 70 och 77–79 och prop. 1992/93: 56 s. 19 f. och , s. 71–73 och a. och (se kommentaren till 1 kap. 5§ under rubriken 1 ). Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag •Armén och polisen, •Flygnavigationssäkerhet och kontroll över flygtrafiken, •Sjötrafiksäkerhet och kontroll av sjötrafiken, •Organisation, finansiering och verkställighet av fängelsedomar.47 Konkurrenslagen bygger på . är vägledande för tillämpningen av konkurrenslagens regler Konkurrensreglernas syfte är att: •genom att säkra effektiv konkurrens främja låga priser, god re- sursfördelning och ytterst ökat välstånd samt att försöka säker- ställa att företagen på marknaden inte motverkar dessa syften genom konkurrensbegränsande åtgärder, t.ex. priskarteller, upp- görelser om marknadsuppdelning eller missbruk av marknads- dominans, •skydda konsumenterna, särskilt mot höga priser orsakade av otillräcklig konkurrens, och •motverka att den fria rörligheten på den inre marknaden för- svåras. Dessa syften framgår, förutom av de olika artiklarna i FEUF, även av ändamålsbestämmelsen i 1 kap. 1 § KL som stadgar att lagen har till ändamål att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjäns- ter och andra nyttigheter. KL är utformad med EU:s konkurrens- rätt som förebild. Motsvarigheterna till artikel 101 om kartellförbud respektive ar- tikel 102 om missbruk av dominerande ställning i FEUF finns i intagna i 2 kap. 1, 2 och 7 §§ KL. I 3 kap. 27–32 §§ KL finns regler om konkurrensbegränsande offentlig säljverksamhet (de s.k. KOS- 47 och , Introduktion till 1 uppl. 2014, s. 235 och Madell, Tjäns- ter av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, SIEPS 2011:8, s. 46 och SOU 2015:24 s. 415. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag Det finns dock ingen motsvarighet i KL till artikel 106.2. Staten, en kommun eller ett landsting får förbjudas att i en säljverk- samhet tillämpa ett visst förfarande, om detta snedvrider, eller är ägnat att snedvrida, förutsättningarna för en effektiv konkurrens på marknaden, eller hämmar, eller är ägnat att hämma, förekomsten eller utvecklingen av en sådan konkurrens. En viktig princip är att om en konkurrensbegränsning har verk- ningar endast i så är enbart KL tillämplig. Har konkurrens- begränsningen verkan såväl inom som på samhandeln inom EU är både nationell rätt (dvs. KL) och unionsrättens regelsystem (dvs. Funktionsfördraget) tillämpliga. Även i de fall då endast KL är tillämplig gäller att unionsrätten regler ska vara vägledande för hur KL ska tolkas och tillämpas nationellt.48 Lagen om offentlig upphandling och annan anknytande lagstiftning bygger på . är vägledande för tillämpningen av lagstiftningen Upphandlingsreglerna är förfaranderegler som härrör från EU- direktiv som har sin rättsliga grund i Funktionsfördragets (FEUF) artiklar om fri rörlighet.49 Regelverket för offentlig upphandling är omfattande och EU-direktiven är detaljerade och innebär att de olika medlemsstaternas regelverk på området i princip är fullt harmo- niserade.50 Lagen (2016:1145) om offentlig upphandling () trädde i kraft . trädde även lagen (2016:1146) om upp- handling inom försörjningssektorerna (LUF) och lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner () i kraft. Genom dessa lagar implementerades tre EU-direktiv på upp- handlingsområdet som antogs , nämligen LOU-direk- tivet för offentlig upphandling51, LUF-direktivet för upphandling av enheter som är verksamma inom områdena vatten, energi, trans- , s. 66. 49SOU 2015:58 s. 213. 50SOU 2017:44, s. 221. 51Europaparlamentets och rådets direktiv /24/EU av om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv /18/EG (LOU-direktivet). Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag port och posttjänster (de s.k. försörjningssektorerna)52 och LUK- direktivet som gäller upphandling av koncessioner53. I de nationella reglerna om upphandling, i synnerhet , av- ses med upphandling åtgärder som vidtas i syfte att anskaffa varor, tjänster eller byggentreprenader genom tilldelning av kontrakt (1 kap. 2 § ). Med begreppet tjänst i avses inte något annat än vad som avses i det bakomliggande upphandlingsdirektivet från EU. Tjänster som inte omfattas av upphandlingsdirektivet om- fattas därför inte heller av LOU.54 I det faktum att det ska handa om en tilldelning av kontrakt ligger att det ska handla om ekonomiska transaktioner mellan dem som sluter kontraktet – den som t.ex. köper en tjänst förutsätts betala för den. Är det inte frågan om en ekonomisk transaktion är reglerna om upphandling inte tillämpliga. Om det t.ex. sluts ett kontrakt om att ett hjälporgan ska få något eller låna något av alarmeringsfunktionen utan ersättning är det inte en upphandlings- situation enligt . Det är dock värt att notera att ekonomiska kontrakt ska tolkas vidsträckt. Reglerna om offentlig upphandling tar således inte sikte på vad som gäller för att få sälja något. En för- säljningssituation kan däremot träffas av konkurrensreglerna. Det finns ytterligare författningar inom den svenska upphand- lingslagstiftningen som är relevanta i detta sammanhang, exempelvis •upphandlingsförordningen (2016:1162), •lagen (2008:962) om valfrihetssystem (LOV), •lagen (2011:1029) om upphandling på förvars- och säkerhets- området (LUFS), •tillkännagivande (2017:223) om tröskelvärden vid upphandling.55 52Europaparlamentets och rådets direktiv /25/EU av om upphand- ling av enheter som är verksamma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster och om upphävande av direktiv /17/EG (LUF-direktivet). 53Europaparlamentets och rådets direktiv /23/EU av om tilldel- ning av koncessioner (LUK-direktivet). 230–231 och Kammarrättens i dom i mål nr 8101-8104-08. 55Andra författningar på upphandlingsområdet är exempelvis lagen (2011:846) om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster, förordning (2011:847) om miljö- krav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster, förordning (2009:1) om miljö- och trafiksäkerhetskrav för myndigheters bilar och bilresor, lagen (2010:536) om valfrihet hos Arbetsförmedlingen, lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända in- vandrare, lagen (2013:311) om valfrihetssystem i fråga om tjänster för elektronisk identi- fiering, tillkännagivande (2016:1227) av de försvarsprodukter som avses i algen (2016:1145) Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag Den offentliga upphandlingen påverkas även av innehållet i annan lagstiftning inom närliggande rättsområden, exempelvis offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400), förvaltningslagen (1986:223)56 och förordningen (1998:796) om statlig inköpssamordning.57 gäller för all offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster som inte omfattas av antingen LUF eller LUFS, eller av något specifikt undantag som är tillämpligt för den aktuella upphandlingen. •juridiska personer som tillgodoser behov i det allmännas intresse. Samtliga dessa aktörer definieras i som upphandlande myn- digheter. Det är alltså som oftast aktualiseras vid upphandling av tjäns- ter inom alarmeringsområdet. Utredningen behandlar begreppet tjänster och att vissa tjänster som bedöms som tjänster av icke- ekonomiskt intresse inte omfattas av nedan i avsnitt 6.3.7. När staten, en kommun, ett landsting eller en annan upphand- lande myndighet till största delen finansierar eller kontrollerar verksamheten, omfattas de av , under förutsättning att beho- vet som organet tillgodoser inte är av industriell eller kommersiell karaktär (1 kap. 18 och 22 §§ ).58 Det anses då vara ett offent- ligt styrt organ. Med offentligt styrt organ avses nämligen sådan juridisk person som tillgodoser behov i det allmännas intresse, under förutsättning att behovet inte är av industriell eller kommersiell karaktär, och om offentlig upphandling, tillkännagivande (2016:1228) av CPV-referensnummer för bygg- entreprenadkontrakt vid offentlig upphandling . 56Ersätts av förvaltningslagen (2017:900) då förvaltningslagen (1986:223) upphör att gälla. 57Pedersen, Upphandlingens grunder – en introduktion till offentlig upphandling och upp- handling i försörjningssektorerna, 4 uppl. 2017, s. 24 f. 58Begreppet upphandlande myndighet finns även i 1 kap 21 § och 1 kap. 22–23 §§ LUF. och gäller vidare även för upphandlande enheter som närmare definieras i respek- tive lag (1 kap. 1 och 20–21 §§ och 1 kap. 1 § och 22–23 §§ LUF). Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag som till största delen är finansierad av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet, vars verksamhet står under kontroll av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet, eller i vars styrelse eller motsvarande ledningsorgan mer än halva an- talet ledamöter är utsedda av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet. Syftet med reglerna om offentlig upphandling Reglerna om offentlig upphandling har konkurrensfrämjande syfte.59 Relevanta undantag i lagen om offentlig upphandling Huvudregeln är att all offentlig upphandling ska ske enligt reglerna i . För sådana tjänster som normalt omfattas fullt ut av regel- verket finns det i lagen stadgat vissa möjligheter att tillämpa undan- tag från kravet på upphandling. De undantag som är av särskilt intresse för utredningen är •ensamrätt (rättsligt monopol), •interna köp (det s.k. Teckalundantaget), •köp mellan upphandlande myndigheter (det s.k. Hamburgundan- taget). Ensamrätt (rättsligt monopol) I stadgas att lagen inte gäller för ett tjänstekontrakt som en upphandlande myndighet tilldelar en annan upphandlande myndig- het som på grund av lag eller annan författning har ensamrätt att utföra tjänsten. Detta framgår av 3 kap. 10 § LOU.60 För att denna undantagsregel i ska vara tillämplig krävs alltså att det handlar om att en av de upphandlande myndigheterna 59Se bl.a. och , Introduktion till EU, 4 uppl. 2012, s. 99–100 och a. och , s. 217. 2015/16:195, s. 392 och 959. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag har en ensamrätt att tillhandahålla vissa tjänster som en annan upp- handlande myndighet önskar köpa. Det krävs vidare att ensamrätten följer av lag eller annan författning. Med författning avses sådana rättsregler som i 8 kap. RF beteck- nas som föreskrifter och som kännetecknas av att de är bindande och inte bara avser ett konkret fall utan har generell tillämpbarhet.61 I förarbetena till 1992-års lag om offentlig upphandling angavs att den ensamrätt som avsågs med den bestämmelsen var författnings- bestämd, dvs. i praktiken ett monopol.62 SOS Alarm har i rättspraxis redan nu bedömts ha ensamrätt rörande vissa tjänster som följer av lagen (1981:1104) om verksam- heten hos vissa regionala alarmeringsfunktioner och lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation genom förutsättningarna i alarme- ringsavtalet. Däremot har samverkansavtalet som SOS Alarm ingått med MSB inte ansetts falla in under ensamrätten.63 För vissa kontrakt har med början i rättsfallet Teckal64 utvecklat ett undantag från upphandlingsskyldigheten. Det s.k. Teckalundantaget aktualiseras när det kontrakt som ska till- delas är ett s.k. internt kontrakt. Det avser fall då ett kontrakt ska slutas mellan upphandlande myndigheter och leverantörer som för- visso är fristående från varandra men som ändå har en särskild koppling till varandra. Upphandling behöver då inte genomföras. Detta undantag är av stor betydelse för kommuners och landstings möjlighet att köpa varor och tjänster från t.ex. egna bolag utan föregående upphandling.65 För att ett kontrakt ska anses vara ett internt kontrakt ska två förutsättningar vara uppfyllda , de s.k. kontroll- och verk- samhetskriterierna. Teckalundantaget är kodifierat i 3 kap. 11–16 §§ . s. 392 och a. s. 49. 1992/93:88, s. 96 f. 63Se dom i , mål nr T5854-12. 64Teckal, C-107/98, EU:C 1999:562. 65Upphandlingsmyndigheten – om s.k. Hamburgsamarbeten, s. 7. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag •Kontrollkriteriet: den upphandlade myndigheten utövar kon- troll över leverantören, en kontroll som motsvarar den kontroll som myndigheten utövar över sin egen förvaltning. •Verksamhetskriteriet: leverantören utför huvudsakligen verk- samhet tillsammans med, och för den upphandlande myndighe- ten ().66 Kriterierna innebär t.ex. att kontrollkriteriet inte anses som upp- fyllt ifall det finns något privat ägandeintresse i det bolag som ska tilldelas ett kontrakt. I så fall ska upphandling med tillämpning av reglerna i genomföras. Det kan särskilt belysas att det har ansetts tveksamt om kontrollkriteriet anses uppfyllt i Teckalundan- taget för det fall styrelsen i ett bolag har långtgående befogenheter och särskilt i kombination med ägande genom holdingbolag vilket kan medföra att kontrollkriteriet ej är uppfyllt.67 Det kan därför noteras att ett justerat ägande skulle kunna antas vara en rimlig åtgärd i vissa fall. Det är även oklart om köp kan ske inom staten utan upphandling. Det har i förarbetena till förts fram att köp inom staten inte anses falla inom upphandlingslag- stiftningen. Men genom en dom i kammarrätten förefaller det som att ändå ska tillämpas om vissa omständigheter föreligger68. En upphandlande myndighet måste i varje enskilt fall bedöma om de båda nämnda kriterierna är uppfyllda för att befrias från skyldigheten att genomföra en offentlig upphandling. En upphand- lande myndighet som hänvisar till Teckalundantaget ska kunna be- visa att båda kriterierna är uppfyllda, annars finns risken att det kan bedömas som en otillåten direktupphandling.69 När upphandlande myndigheter, som är fristående från varandra, samverkar och köper tjänster av varandra utan att denna samverkan sker inom ramen för någon särskild juridisk person är Teckal- 49–52. 67Mål C-458/03, Parking Brixen, punkt 67, slutsats i domen i mål C 340/04, Carbotermo. 68Kammarrättens i dom i mål nr 7355-16. 69SOU 2017:44 s. 225f och a. , s. 49–52. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag undantaget inte tillämpligt. För denna typ av samarbeten finns det s.k. Hamburgundantaget som har sitt ursprung i en dom från EU- domstolen70. Bestämmelserna om Hamburgundantaget har kodifie- rats i LOU-direktivet71 och införts i 3 kap. 17–18 §§ . Tre förutsättningar måste vara uppfyllda för att Ham- burgundantaget ska anses vara uppfyllt: •Ett kontrakt mellan de upphandlande myndigheterna ska upp- rätta eller reglera formerna för ett samarbete mellan myndighe- terna för att säkerställa att de offentliga tjänsterna som myndig- heterna ska utföra tillhandahålls för att uppnå myndigheternas gemensamma mål. •Samarbetsavtalet får således inte ha sitt ursprung i enbart den ena partens behov; då är det inte frågan om ett samarbete utan om ett köp. Privata aktörer får inte vara parter i avtalet.72 Samar- betsavtalet syftar till att säkerställa att ett allmännyttigt uppdrag som är gemensamt för de upphandlande myndigheterna fullgörs. Samarbetet ska styras endast av överväganden som hänger sam- man med allmänintresset. Detta innebär att privata leverantörer inte får gynnas och att ekonomiska överföringar mellan parterna bör begränsas till kostnadstäckning.73 •De samarbetande myndigheterna får, i den mån de tillhandahåller tjänster på den privata marknaden, endast göra det så länge an- delen som tillhandahålls på den privata marknaden understiger av den eller de verksamheter som omfattas av sam- arbetet.74 70Mål C-480/06 Kommissionen mot , ECLI:EU:C:2009:357. 71Artiklarna 12.4 och 12.5 i och rådets direktiv /24/EU om offent- lig upphandling och om upphävande av direktiv /18/EG. 72Upphandlingsmyndigheten – om s.k. Hamburgsamarbeten, s. 1, 10och mål C-386/11 Lecce. 73Upphandlingsmyndigheten – om s.k. Hamburgsamarbeten, s. 38. , s. 53 f. Hur den utbjudande verksamhetsandelen beräknas, se Upphand- lingsmyndigheten – om s.k. Hamburgsamarbeten, s. 46 f. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag 6.3.5EU:s statsstödsregler och lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. Funktionsfördraget (FEUF) I kapitel 1 Funktionsfördragets (FEUF) Tredje del – Unionens politik och inre åtgärder, Avdelning VII – Gemensamma regler om kon- kurrens, beskattning och tillnärmning av lagstiftning, finns de EU- rättsliga reglerna om konkurrens intagna. Kapitlet har två avsnitt. Avsnitt 2 (artiklarna 107–109) innehåller regler om statligt stöd. I artiklarna räknas det upp exempel på stöd som är respektive inte är förenliga med den inre marknaden och vilka befogenheter kommissionen har att övervaka och ingripa om någon medlemsstat inte följer reglerna. I artikel 107 finns det grundläggande stadgandet i vilket det föreskrivs att om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Artiklarna om statsstöd saknar motsvarighet i svensk konkur- rensrätt men på grund av fördragets direkta effekt så gäller unions- rätten även nationellt.75 När det gäller statsstödsreglerna har kommissionen utfärdat ett särskilt regelverk för offentligt stöd till tjänster av allmänt intresse som består av fyra olika rättsakter.76 •Ett meddelande om tillämpning av Europeiska unionens regler om statligt stöd på ersättning för tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.77 •En förordning om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i FEUF på stöd av mindre betydelse som beviljats företag som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.78 , s. 30 och och , Europarättens grunder, 5 uppl. 2014, s. 267, 393 och 419. m.fl. s. 225 f. 77Meddelande från kommissionen om tillämpning av Europeiska unionens regler om statligt stöd på ersättning för tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse EUT 2012 C 8 s. 4.