sou · H5B3110 · 2018-01-11 00:00:00 — Krishanteringsforskningen fokuserar snarare på vilka skyddsfaktorer som behövs för att ett samhälle eller en organisation uthålligt kan ta sig an olika utmaningar i samhället. I dagens forskning betonas inte längre enbart riskfaktorer bakom radikalisering, utan man söker i stället en djupare förståelse för vilka skyddsfaktorer som är nödvändiga för att skapa motståndskraft mot radikalisering och våldsbejakande extremism (et al. I det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism bör det därför vara angeläget att inte fokusera enbart på riskfaktorer utan även på skyddsfaktorer (). Skyddsfaktorer kopplas ofta till teorier som syftar till att förstå hur individer, organisationer och samhällen kan bli mera resilienta. Ofta talas det då om motståndskraft, men begreppet är betydligt mer komplext än så (et al. Som framgår av den översiktliga genomgången av utländska terrorstrategier har begreppet resiliens satt sina tydliga spår (kapitel 6). I nationella säkerhetsdebatter förekommer begreppet resiliens ofta som både mål och medel för att hantera komplexa och i vissa fall oförutsedda hot. På politisk nivå betraktas ofta resiliens som en lösning på en rad komplexa säkerhetsutmaningar, exempelvis våldsbejakande extremism och terrorism (och 2016). Ett resilient angreppssätt mot vissa risker är till för att både förbättra och stärka åtgärder efter en kris och för att införa nya förebyggande metoder innan en kris uppstår (Brassett et al. Till det kommer att hantera de kriser som ändå inträffar. Extremistmiljöernas verksamheter bedrivs i hög grad inom lagens råmärken och det demokratiska samhällets spelregler. finns en risk för mycket allvarlig brottslighet. Att i den motsatta vågskålen lägga resiliens – att stärka – framstår därför som ett lämpligt förhållningssätt. Det handlar således inte enbart om att ensidigt minska riskerna, vilket i och för sig är angeläget, utan även om att stärka resiliensen. På det sättet ökar samhällets förebyggande arsenal. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap menar att det kan vara klokt att hålla definitionen av kris så bred som möjligt (MSB 2013). Begreppet bör inte identifiera enbart hot och risker utan även det proaktiva arbetet för att kunna hantera och helst undvika hot och risker. Resiliens kan medföra ökade möjligheter att diskutera det förebyggande arbetet med fler aktörer än som vanligtvis arbetar med olika former av risker och hot. och (2016) placerar socialt kapital i fokus när det gäller våldsbejakande extremism. Samhällelig resiliens mot våldsbejakande extremism kan ses som samhällets förmåga att leverera socialt kapital i form av förtroendebaserade relationer och nätverk mellan aktörer. Att bygga upp detta är viktigt för att identifiera risker för radikalisering, förebygga rekrytering av individer till våldsbejakande extremistmiljöer, att kunna lära sig efter händelser samt anpassa sig för att kunna bättre begränsa rekrytering (och 2016). Socialt kapital blir därmed en skyddsfaktor och särskilt arbetet på lokal nivå lyfts fram (et al. Det handlar om både att förebygga och att hantera konsekvenserna av extremism. Viktiga aktörer på den lokala nivån för att skapa resiliens mot radikalisering och våldsbejakande extremism är kommunerna, näringslivet och civilsamhället inklusive trossamfunden. Socialt kapital kan ses som den övergripande skyddsfaktorn: skolan, ungdomsföreningar, arbetsplats, kollegor, familj och vänner. Skolor och kommunala ungdomsföreningar kan bidra till en högre resiliens genom att de lyckas skapa en känsla av tillhörighet bland sina elever och att effektivt lära ut kritiskt tänkande (och 2016). I de kommunala handlingsplanerna, vilka utgår från en lokal lägesbild, ska kommunerna i princip svara på frågan: Vad är det vi ska vara resilienta mot (et al. I nästa steg är det viktigt att se till att kommunerna har förutsättningar för att kunna vidta åtgärder för att kunna skapa lokal resiliens mot just våldsbejakande extremism. Resiliensbegreppet är hoppingivande eftersom det innebär möjligheter att på ett framgångsrikt sätt anpassa sig och hantera dagens komplexa och föränderliga risker och hot. Om en rad tidigare redo- visade orsaker förklarar varför individer dras till våldbejakande extremistiska miljöer, vilka faktorer kan då bidra till att människor inte dras in? Med andra ord, hur kan samhällets motståndskraft öka? I detta avsnitt höjer samordningen blicken och diskuterar några frågor som tar sikte på fler nivåer i preventionspyramiden än den förebyggande. Den gemensamma nämnaren är kopplingen mellan terrorism och våldsbejakande extremism. Terroristbrott och våldsbejakande extremism Medan terrorstrategierna har sin udd tydligt riktad mot islamistisk extremism har skrivelserna om att värna demokratin mot våldsbejakande extremism ett bredare fokus på samtliga tre miljöer, alltså även vit makt och den autonoma (se kapitel 6). I bakgrunden finns den straffrättsliga regleringen av terroristbrott som innebär att vissa allvarliga brott som exempelvis mord kan kvalificeras som just terroristbrott. Typiskt sett sker det när avsikten är att ”injaga allvarlig fruktan” hos en befolkning eller att ”allvarligt destabilisera eller förstöra grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer i en stat”. Vit makt-miljön och den autonoma miljön har inte samma tydliga agenda med att injaga allvarlig fruktan hos en befolkning. Ett illustrativt och aktuellt exempel är ett bombdåd mot lokal i som utfördes av några personer inom vit makt-miljön. Ett försök gjordes också att spränga en bomb utanför ett flyktingboende. Åtalet gällde även ett bombdåd mot ett annat flyktingboende med allvarliga personskador som följd, men åtalet i den delen ogillades i hovrätten. Denna brottslighet rubricerades inte som terroristbrott. Skälet var rimligtvis att brotten inte nådde upp till de krav som gäller för terroristbrott. I stället bedömdes brotten som allmänfarlig ödeläggelse. är det givetvis mycket allvarligt med sprängattentat, dessutom med tidsinställda bomber. Bomben mot lokal exploderade kort efter det att en kvinna hade passerat. Brottens allvar avspeglades också i straffmätningen, det längsta fängelsestraffet var . Det är inte svårt att ställa frågan hur all- varligt ett politiskt bombattentat eller annat våldsbrott ska vara för att det ska bedömas som ett terroristbrott. Bombdåden i har också lett till en sådan diskussion och röster har höjts för att sänka tröskeln för terroristbrott. Det typiska för brott som motiveras av ideologiska skäl är att de har en vidare adressat än de faktiskt drabbade, även om det ofta inte går så långt som till att injaga allvarlig fruktan hos en befolkning eller en befolkningsgrupp. Extremistisk brottslighet har därför stora kommunikativa inslag. Sprängningen i skickade rimligtvis ut en signal till syndikalister och andra på vänsterkanten som uppfattas som fiender till vit makt-miljön. Deras lokaler kan utsättas för angrepp och även människor kan drabbas. Detsamma gäller för försöksbrottet vid flyktingboendet som är ett budskap till flyktingar, de som arbetar på flyktingboenden och svensk flyktingpolitik. Ett annat bombdåd, med islamistisk framtoning, riktades 2005 mot en irakisk vallokal i . I samband med det planerades ett angrepp även mot i . Mycket möda lades ner på kommunikéer till medier. För att förstärka budskapet gjordes gällande att avsändaren representerade en känd terrororganisation. Frågan om brottsrubricering var uppe i målet. Tingsrätten ansåg att det handlade om terroristbrott medan hovrätten inte ansåg gärningarna nådde upp till kraven för terroristbrott utan ändrade till mordbrand. Många brott som begås av anhängare till vit makt-miljön respektive den autonoma miljön är riktade mot respektive politiska motståndare. Bombdåd hör visserligen till sällsyntheterna, men våldsbrott som misshandel är legio. Politiska fiender hängs ut, angrips fysiskt och deras bostäder utsätts för klotter och annan skadegörelse. Budskapet med dessa brott är att få motståndare att upphöra med sitt engagemang, både den som är utsatt och andra i samma miljö. Denna brottslighet riktas även inom väsentligt vidare cirklar än motståndarsidans extremistmiljöer. Även företrädare för en rad etablerade politiska partier drabbas. Särskilt politiskt aktiva inom är utsatta för angrepp. Slutsatsen är därför att extremistmiljöernas brottslighet i hög grad ska injaga fruktan och otrygghet samt handlar om budskap. Den vidare spridningen innebär en påverkan som kan ha en destabiliserande effekt på samhället. Skillnaden mot det som betecknas som terroristbrottslighet är därför mer av en gradskillnad än om grundläggande olikheter. Våldsbejakande extremism kan därför ses som ett sluttande plan där en större grupp i högre eller mindre grad är våldsbejakande medan denna skara minskar ju närmare man kommer att utföra extremistiskt motiverade brott. Ett litet antal är beredda att begå brott som rubriceras som terroristbrott. Samhället hanterar dessa olika risknivåer genom strategier mot terror och genom att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Strategi mot terror och annan våldsbejakande extremism Vad som kan övervägas är att göra mindre åtskillnad mellan strategier å ena sidan mot terrorism och å andra sidan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Åtgärdsmässigt ryms insatserna inom preventionspyramiden. Fördelen med ett sådant integrerat synsätt borde vara att underlätta en helhetssyn på problemet med våldsbejakande extremism, från antidemokratiska uttryck, extremistisk propaganda, våldsamma konfrontationer till det yttersta uttrycket, terroristbrott. En framtida strategi skulle därför kunna värna demokratin mot terrorism och andra former av våldsbejakande extremism. Terroristbrottet är inte en straffskärpningsgrund utan ett specifikt brott som bygger på internationella överenskommelser. Det kan innebära svårigheter att förändra brottets konstruktion. Som framgått innehåller en lång rad brott med extremistiska förtecken budskap. har brotten en destabiliserande effekt. Det kan därför finnas skäl att närmare undersöka behovet av en straffskärpningsgrund för extremistbrott. I 29 kap. 2 § redovisas ett antal försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet. Relevanta straffskärpningsgrunder för extremistrelaterad brottslighet är om brottet utövats i organiserad form eller systematiskt eller föregåtts av särskild planering (punkt 6) eller om motivet varit att kränka en person, en folkgrupp eller annan sådan grupp på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet (punkt 7). Dessa två straffskärpningsgrunder fångar inte upp samtliga brott med extremistiska motiv. Dessutom avser den första grunden framför allt organiserad brottslighet och den andra hatbrott, som inte behöver ha extremistiska motiv. Det borde därför finnas ett behov att undersöka frågan vidare. En bieffekt med en särskild straffskärpningsgrund är att extremistbrotten kan identifieras i statistiskt hänseende. Vad som uttrycks som den förebyggande delen i terrorstrategin har en social inriktning samt trycker på det demokratistärkande anslaget: ”Det förebyggande området i denna strategi tar sikte på att motverka radikalisering och påverka personers avsikt att begå brott. Fokus ligger således på åtgärder som syftar till att minska basen för rekrytering till terrorism” (skr. 2014/15:146 s. 9). I sak innebär dock strategin att förebyggande åtgärder inte enbart befinner sig på den förebyggande nivån utan kan återfinnas på samtliga tre nivåer i strategin, även på den försvårande och förhindrande nivån. Ett huvudnummer i strategin för att förhindra terrorattentat är tillgång till och utbyte av information. Strategin hänvisar till den samverkan och informationsöverföring som sker mellan myndigheterna i mot terrorism och Nationellt centrum för terrorhotbedömning. Till det kommer det samarbete som äger rum mellan Säkerhetspolisen och . Även samarbete med utländska myndigheter behandlas. Informationsöverföring är dock centralt även på den förebyggande nivån. Det skapar förutsättningar för tidiga insatser för att motverka att personer tar steget in i extremism och fånga upp dem som redan finns där. Informationen kan gälla även uppgifter som tyder på en utveckling lokalt, som i bästa fall kan motverkas i sin linda eller inte växa. Som framgår av kapitel 5 har informationsöverföringen från Säkerhetspolisen och till den kommunala nivån, och vice versa, varit en viktig fråga. En annan viktig punkt på strategins förhindrande nivå är att motverka terrorfinansiering. Det kontrollsystem som utvecklats tar närmast sikte på att försvåra terrorfinansiering genom att verksam- hetsutövare som banker och växlingskontor ska ha strikta rutiner för hantering av pengar, konton och transaktioner. Det finns visserligen också ett rapporteringssystem kring misstänkta transaktioner till Finanspolisen, men huvudinriktningen är ändå att försvåra. Att göra det svårare att begå brott är en hörnsten i situationella brottsförebyggande åtgärder. Att genom olika rutiner minska möjligheterna att finansiella system utnyttjas för terrorfinansiering är ett tydligt exempel på just situationella åtgärder. I grund och botten är därför regleringen mot terrorfinansiering förebyggande. På strategins försvårande nivå samlas en rad olika åtgärder. Många av dessa är dock av situationell förebyggande natur. Det gäller att försvåra att terrorister tar sig in i landet och att komma över föremål som kan användas vid attentat. Andra situationellt förebyggande åtgärder är att göra samhället mindre sårbart för attentat, och ett aktuellt exempel är att försvåra för tunga fordon att köra på populära gångstråk. Det gäller att skydda även samhällsviktiga byggnader och känslig information. Som nämnts är situationella åtgärder en brottsförebyggande inriktning. I regeringens lanserade brottsförebyggande strategi, framför allt inriktad mot traditionell brottslighet, betonas vikten av just situationella brottsförebyggande åtgärder (skr. 2016/17:126). Vad som är förebyggande kan alltså ses från olika perspektiv. Den nationella samordningen svarar för samordningen av den förebyggande nivån i terrorstrategin. Däremot synes det inte finnas någon tydlig samordning på nivåerna försvårande och förhindrande, framför allt inte i delar som är av förebyggande karaktär. Mot den bakgrunden finns det skäl att diskutera den förebyggande samordningen i hela dess vidd. Större verktygslåda och fler verktyg? Sedan den 11e har regeringar världen över prioriterat terrorhotet. Ofta har det bidragit till en retorik präglad av exkluderande, rädsla för utlänningar samt ett politiskt krav på intensivare gränskontroller. Det talas om att denna politik i många fall blivit en form av undantagspolitik (”politics of exception”) med åtgärder utanför normala procedurer. En sådan rättfärdigas av att det föreligger ett existentiellt hot mot staten. Med undantagspolitiken följer en kompromiss mellan frihet och säkerhet (Huysmans och Buonfino 2008). Det finns en kritik mot att kriget mot terrorismen skapat ett permanent tillstånd av undantag. De undantag som skulle hantera ett akut tillstånd riskerar snarare att bli regel än undantag, menar kritiker (2004). som det finns ett tryck att ”göra något” mot extremism och terror förekommer också starka krafter att visa återhållsamhet. I den svenska terrorstrategin framgår att ”har ett ansvar för att andra länder och befolkningar inte ska utsättas för attentat som assisteras eller planeras på svensk mark”. 300 personer har rest från för att delta i eller träna för strid i främst och . Personer som återvänder från dessa resor tar med sig erfarenheter och kunskaper om våldsutövning och utgör ett potentiellt attentatshot (Ds 2014:4). Även om det handlar om ett begränsat antal personer och att attentatshotet från dessa återvändande individer bedöms vara relativt liten, återstår fortfarande en problematik med att ”exporterat” terrorister som begår terrorhandlingar utomlands. Två svenska foreign fighters var inblandade i utförda terrordåd i och (Försvarshögskolan 2017a). En illustration till att världen hänger ihop inför terrorhotet är några centrala brottmål: Ett fall gällde två personer som från svensk mark medverkade till förberedelse till terroristbrott någonstans i genom att samla in och skicka pengar. De tilltalades dömdes av svensk domstol till fängelse respektive och . En- ligt domen kunde det inte klarläggas till vilket terrordåd pengarna användes, vilket inte heller var nödvändigt för fällande dom. Ett attentat som var uppe till diskussion i brottmålet gällde en sprängning i den irakiska staden 2004 där omkring 100 personer dödades och dubbelt så många skadades. Ytterligare ett belysande fall gällde fyra män med hemvist i som dömdes i till vardera fängelse för förberedelse till terroristbrott. De hade långt framskridna förberedelser för att utföra ett terrorangrepp mot redaktion i . dömdes två personer av svensk domstol till livstids fängelse för terroristbrott. De hade i medverkat i en spektakulär avrättning av två civilpersoner. har Säkerhetspolisen lyft fram att det finns omkring 2 000 personer i som på ett eller annat sätt stöder islamistisk extremism (Säkerhetspolisen 2017b). talades det om 200 personer (Säkerhetspolisen 2010). I de andra extremist- miljöerna bedöms det finnas omkring 1 000 personer (Säkerhetspolisen 2017). Det är naturligtvis en stor riskfaktor för landets framtida säkerhet. Om det värsta skulle inträffa med exempelvis en serie mycket allvarliga händelser, finns en fara för att krav skulle resas på panikartade och oöverlagda åtgärder. Ett politiskt och mediemässigt stämningsläge kan snabbt blåsa upp när ropen skallar ”gör något!”. Vad som kan övervägas är att utreda vilken kapacitet andra jämförbara länder har i fråga om lagstiftning, organisation och rutiner. Meningen är att överväga möjliga förstärkningar med syfte att kunna konstatera att vår beredskap är god. Mycket har hänt sedan tillträdde som nationell samordnare . På extremistscenen hade resorna till krigsområdena i och tagit sin början. Sedan kom återvändarna. handlar det om familjer i kris till följd av att personer sitter fast och inte kan komma hem. Det gäller även kvinnor och barn. Några av barnen har till och med fötts utomlands. har vit makt-miljön mobiliserat och uppträder alltmer ogenerat genom bland annat omfattande manifestationer som på första maj. Trummor, fanor, sköldar och uniformsliknande klädsel är rekvisita med kända associationer. Utanför gränser kom terrorhotet allt närmare: , , , , . hände det som många fruktade. Ett terrordåd inträffade på en gågata där många oskyddade skyndade fram mellan butikerna. De vakande lejonen i betong kunde inte hejda den tunga lastbilens framfart. Döden härjade blint och drabbade människor som enbart råkade vara på fel plats . Hur många dödsfall svenska IS-krigare har på sina samveten kommer nog aldrig att kunna slutligen fastställas. Vad vi vet med säkerhet är att två män avtjänar livstids fängelsestraff för terroristbrott som bestått i att ha skurit av halsen på två civilpersoner i . dömdes ett stort antal personer ur vit maktmiljön för våldsamt upplopp efter att ha angripit en antirasistisk demonstration. Från den autonoma sidan gick man till motangrepp och en person ur vit makt-miljön höll på att mista livet till följd av knivhugg. En person i den autonoma miljön dömdes till fängelse för försök till dråp. Efter sammandrabbningen med polis i samband med årets bokmässa kan man räkna med fler åtal mot personer i vit makt-miljön för våldsamt upplopp. I fallet med en bombtillverkare i hann myndigheterna slå till innan planerna sattes i verket. nådde aldrig det eftertraktade martyrskapet. I stället dömdes han till fängelse för förberedelse till terroristbrott. Knappast någon fråga tilldrar sig lika mycket uppmärksamhet som våldsbejakande extremism. Kritiska röster hörs ofta om att det görs för litet eller att det som görs är fel. Kritik riktas mot regeringen, myndigheter, kommuner och inte minst samordningen. har mycket positivt hänt . Samordningen har medverkat till att sätta problemet med våldsbejakande extremism på kartan. Det är knappast någon kommun som anser att det är en fråga enbart för rättsväsendet. Snarare handlar diskussionen om hur långt kommunens ansvar sträcker sig för att stödja avhoppare eller hur skolan och andra aktörer inte ska riskera att komma för nära att bryta mot åsikts- och yttrandefriheten. Detta hade knappast varit ett bekymmer 2014 då frågorna var av betydligt mer grundläggande natur. Då rådde fortfarande en besvärande aningslöshet. Om samordningen tidigare kanske upplevde sig som ett lok som drog de tunga vagnarna efter sig, har känslan snarare förbytts i att vagnarna pressar på bakifrån i ett kraftigt nedlut. Det finns en stor efterfrågan på mer kunskap, mer stöd, mer råd. Framför allt av praktisk och hanterlig natur. Hur ska vi arbeta på skolan med elever som blivit influerade av sina föräldrar att förneka Förintelsen? På vilket sätt kan vi stötta familjer med IS-krigare utan att småsyskonen radikaliseras? Hur ska vi nå personer i kommunen som riskerar att dras in i extremistmiljöer och vilka åtgärder fungerar? Hur tar vi fram en lägesbild och handlingsplan för att på bästa sätt komma till rätta med våra problem? Även om kritiska röster ofta hörs om att det görs för litet eller att det som görs är fel, kan ingen förneka att mycket värdefullt har uträttats. skiljer sig därför väsentligt när samordningens resa började. Mycket återstår dock att göra, och de som tar upp stafettpinnen efter oss har stora förväntningar att leva upp till. Det finns många hinder i arbetet för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism, men också många möjligheter. Askanius, T. (2017). Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism. I: , C. och Rostami, A. ), Våldsbejakande extremism. SOU 2017:67). Ayres, L. och Braithwaite, J. (1992). Responsive Regulation: Transcending the deregulation debate. Bah Kuhnke, A. och , M. (2017). Center mot våldsbejakande extremism inrättas vid Brå. Hämtat från: valdsbejakande-extremism-inrattas-vid-bra/ Bjørgo, T. (2011). Dreams and disillusionment: engagement in and disengagement from militant extremist groups. Crime , 277–285. (2016). Rapport 3: Intoleranta Platser? Rasideologisk aktivitet i svenska kommuner 2008–2015. Borum, R. (2011). Radicalization into Violent Extremism I: A Review of Social Science Theories. Perspectives on Radicalization and Involvement in Terrorism, 4(4), 7–36. Brassett, J.; Croft, S.; , N. (2013). Introduction: An Agenda for in Politics and International Relations. Politics, 33(4), 221–228. Brewer, M. (1999). The Psychology of Prejudice: Ingroup or Outgroup Hate? , 55(3), 429–444. Brå och Säkerhetspolisen (2009:15). Våldsam politisk extremism. Antidemokratiska grupperingar på yttersta höger- och vänsterkanten. Brå (2016:6). Stöd till avhoppare från kriminella grupperingar. En nationell kartläggning. A. och , H. (2017). – betydelsen av hot och polarisering. I: , C. och Rostami, A. ), Våldsbejakande extremism. SOU 2017:67). (2016). Att lämna våldsbejakande extremism. (2017). Brister i arbete med återvändare från terrorresor. Hämtat från: fran-terrorresor/ Cemgil, C. (2017). The international order and the persistence of ’violent extremism’ in the Islamic world. Philosophy and Social Criticism, 43(4–5), 529–538. (2015). ’s Counter- Terrorism Strategy – Strengthening Our Resilience. Cragin, R. (2014). Resisting Violent Extremism: A Conceptual Model for Non-Radicalization. Terrorism and Political Violence, 26, 337–353. (2010). Violent Radicalization in Europe: What We Know and What We Do not Know. Studies inConflict & Terrorism, 33(9), 797–814. & Schack, P. (2016). Community Resilience to Militant : Who and What? An Explorative Study of Resilience in Three Danish Communities. Democracy and Security, 12(4), 309–327.