sou · H6B318 · 2018-03-14 00:00:00 — finns uppskattningsvis 17 000 judar i varav cirka 11 000 är medlemmar i de judiska församlingarna. Judendomen är emellertid mer än en trosföreställning och enligt enkätundersökningar ser de flesta judar sig som en folkgrupp i första hand och i andra hand som en religiös grupp (och 2011, s. 224 f.). Judarna i är en av de fem nationella minoriteterna i . Utöver kristna, muslimska och judiska samfunden är även buddhistiska samarbetsråd bidragsberättigat. bilda- des 1993 för att främja buddhisters andliga utövande, men också Det religiösa landskapet i förändring för att ge de buddhistiska organisationerna en möjlighet att söka stöd från SST (2013). Buddhister i utgörs dels av en grupp svenska konvertiter, dels av en grupp asiatiska buddhister som invandrat till . Det finns stora skillnader i trosutövningen mellan konvertiterna och de asiatiska buddhisterna och dessa två grenar har generellt sett lite med varandra att göra. Det finns också skillnader mellan de olika traditionerna som är rådande i de länder som de olika asiatiska buddhisterna invandrat ifrån (och 2011). I allmänhet är det inte nödvändigt med ett tempel eller ett orga- niserat samfund för att utöva buddhism och därför är de flesta buddhister inte medlemmar i ett trossamfund. Det buddhistiska samarbetsrådet består av 22 organisationer och har sammanlagt 12 500 medlemmar, men antalet buddhister i är betydligt fler. Det är runt 100 000 personer i som är födda i ett land där buddhism är den dominerande religionen och troligen är flera av dessa utövande buddhister. Även bland personer som är födda i finns ett stort antal personer som har en tro som är inspirerad av buddhismen. En nyandlig rörelse med österländska inslag fick ett stort genomslag i genom teosofin och därefter har den antroposofiska rörelsen varit betydelsefull genom sin verk- samhet i . Det flesta personer som praktiserar en så att säga ”nyandlig tro” är inte formellt medlemmar i något samfund. I finns även en närvaro av bl.a. alevitism, hinduism, sihkism, bahai och har även mandéer och yazidier flytt från till . är ett bidragsberättigat samfund med cirka 4 000 betjänade och Man- deiska sabeiska samfundet med cirka 7 000 betjänade är bidrags- berättigat . i fungerar enligt egen uppgift som paraplyorganisation för uppskattningsvis 25 000 hinduer, men är inte bidragsberättigat. Det religiösa landskapet i förändring Det religiösa landskapet i förändring Källa: SST. *Equmeniakyrkan bestod 2000 av Svenska , Svenska och . Evangeliska frikyrkan hette 2000 Nybygget – samverkan. 3.3.2Trosbaserade organisationer vid sidan av trossamfunden Vid sidan av trossamfunden finns det flera organisationer som genomför verksamhet som på olika sätt är relaterad till trossam- funden såsom de teologiska högskolorna som redogörs för i kapi- tel 8. Det finns även ett antal trosbaserade föreningar och stiftelser som är grundade eller bedrivs utifrån religiös grund, men som inte har en direkt religiös verksamhet. Exempel på detta är de religiösa folkhögskolorna och studieförbunden, ungdoms- eller kulturorga- nisationer samt föreningar eller organisationer som verkar för socialt utsatta eller som utför tjänster inom välfärdsområdet eller bistånds- verksamhet. När det kommer till det trosbaserade föreningslivet finns det en viss skillnad mellan sådana föreningar som är en del av ett trossam- fund eller har nära koppling till ett sådant och där verksamheten kan anses ha ett religiöst innehåll, och sådana som har bildats med inspiration av det religiösa, men som har en verksamhet som inte har någon direkt anknytning till ett trossamfund. Till de först- nämnda räknas t.ex. trossamfundens biståndsorganisationer såsom Pingstmissionens utvecklingssamarbete (PMU Interlife) och Dia- konia, liksom religiösa idérörelser såsom Tro och solidaritet eller Svenska muslimer för fred och rättvisa. Det kan också nämnas att flera föreningar eller lösare nätverk har uppkommit i anslutning till trossamfunden t.ex. kör- och kulturgrupper, etniska föreningar eller insamlingsverksamhet för t.ex. lidande i eller . Bland organisationer som bildats på religiös grund, men som be- drivs utan en direkt koppling till något trossamfund, kan t.ex. Det religiösa landskapet i förändring , Blåbandsrörelsen och Individuell människohjälp nämnas. Mot bakgrund av att kopplingen till den religiösa sfären varierar mellan dessa organisationer är det svårt att bedöma hur stor del av det civila samhället som kan anses vara trosbaserad. De sociala verk- samheter som bedrivs av trossamfunden eller av trosbaserade organi- sationer vid sidan av trossamfunden beskrivs närmare i kapitel 6. 3.3.3Hur många arbetar inom trossamfunden? Det är svårt att få en korrekt bild av hur många som arbetar inom trossamfunden eftersom det saknas enhetlig statistik om detta. SCB har i en rapport om det civila samhället tagit fram statistik för antalet förvärvsarbetande inom någon religiös organisation. Enligt denna rapport är 32 000 personer anställda i någon av de 8 840 reli- giösa organisationer som SCB inhämtat statistisk om (SCB 2013). Detta omfattar emellertid fler organisationer än de som är regi- strerade trossamfund eller församlingar/föreningar inom dessa. Sett utifrån de uppgifter som trossamfunden själva lämna rör det sig om cirka 26 000 personer av vilka 22 000 är anställda inom . Utöver de som är formellt anställda engagerar trossam- funden ett stort antal volontärer. I utredningens enkät uppskattar de bidragsberättigade samfunden tillsammans att det är cirka 48 000 personer som arbetar som volontärer och de flesta av dessa är engagerade i frikyrkornas sociala verksamheter. engagerar cirka 50 000 frivilliga i diakonal verksamhet och barn- och ungdomsverksamhet. Utifrån trossamfundens årsberättelser framkommer att Frälsnings- armén har cirka 900 anställda, medan Equmeniakyrkan, och Evangeliska frikyrkan har cirka 100 anställda vardera. och de lutherska kyrkorna, exklusive , har grovt uppskattat 1 200 anställda. Bland dessa är präster, diako- ner, församlingsmusiker, kontorister och vaktmästare inräknade. uppgifter omfattar även anställda i deras butiker samt folkhögskoleverksamhet. När det gäller de muslimska samfunden uppgav Bosniakiska islamiska samfundet att det har 30 anställda medan de övriga trossam- funden enbart uppgav att de har ett fåtal anställda. De stora mus- limska samfunden FIFS och SMF är snarare paraplyorganisationer för Det religiösa landskapet i förändring deras församlingar och samfunden centralt har inte information om antalet anställda i församlingarna. Enligt var 58 imamer anställda av församlingarna eller genom andra aktörer, däribland turkiska staten som betalade för 12 imamer. Ytter- ligare 100 till 200 imamer jobbade ideellt (SOU 2009:52 s. 35 f.). Detta antal är något högre , men sammantaget har de muslimska sam- funden ett lågt antal anställda per medlem. De ortodoxa och österländska kyrkorna har 124 anställda totalt varav de flesta arbetar inom samfundet Syrisk-ortodoxa patriarkatets ställföreträdarskap i . hade 202 anställda 2015 varav 164 var präster och 31 ständiga diakoner. Judiska centralrådet och de judiska församlingarna hade 30 anställda. Sammantaget kan det konstateras att en stor del av det religiösa civilsamhället drivs på frivillig basis. Enligt utredningens enkät har var femte samfund inga anställda alls och verksamheten sköts helt av volontärer. Detta påverkar trossamfundens förmåga att organi- sera verksamheten och att delta i olika verksamheter såsom den andliga vården, krisberedskap och inter-religiösa dialoger. 3.4Omfattningen av religiös aktivitet Även om nära tre av fyra svenskar är medlemmar i ett trossamfund är det få av dessa som är religiöst aktiva och som deltar i den regel- bundna religiösa verksamheten som arrangeras av trossamfunden, t.ex. söndagsgudstjänst eller fredagsbön. Undersökningar visar att nästan hälften av alla svenskar uppger att de tror på gud, men det är färre som känner tillhörighet till ett trossystem eller som är aktiva i ett trossamfund (2013). Enligt både undersökningar och SCB:s levnadsnivåundersökning är det strax som besöker en gudstjänst eller ett religiöst möte minst en gång . Andelen religiöst aktiva har enligt dessa undersökningar varit på en stabil nivå , men har andelen som aldrig besökt ett religiöst möte ökat något (a.a. och SCB 2011). Den mest omfattande undersökningen av religiös aktivitet i kyrkor, moskéer, tempel och andra religiösa samlingslokaler, den s.k. Sverigeundersökningen, genomfördes vid ett veckoslut . Denna helg skedde sammanlagt 550 000 besök, vilket innebar Det religiösa landskapet i förändring att av befolkningen var religiöst aktiv på detta sätt. hade flest besök, men totalt var det enbart av dess medlemmar som deltog (Skog 2001). Det finns inget som tyder på att den religiösa aktiviteten i samhället totalt sett har ökat sedan denna undersökning. Enligt egen statistik minskade antalet gudstjänstbesök från 24,2 miljoner 1990 till 15,4 miljoner 2015 (2016b). 3.4.1Religiös aktivitet i olika trossamfund Den religiösa aktiviteten skiljer sig mellan olika trossamfund och trosinriktningar. Enligt Sverigeundersökning deltog av medlemmarna inom frikyrkorna i en religiös aktivitet, medan det var av dem som var medlemmar i andra trossamfund än de lutherska och reformerta kyrkorna som deltog, t.ex. islamska, katolska, judiska och buddhistiska. Högst besökskvot hade andra kristna samfund, såsom Jehovas vittnen och Mormonerna (Skog 2001). Det är svårt att bedöma aktiviteten i olika religiösa grupper eftersom de studier som har gjorts bygger på uppskattningar eller på undersökningar med ett begränsat antal enkätsvar. De flesta undersökningar visar dock att den religiösa aktiviteten är något högre inom den del av befolkningen som är född utanför . I en undersökning av uppgav av dem som var medlemmar i en frikyrka, i en ortodox kyrka eller i Romersk- katolska kyrkan att de besökt en gudstjänst , vilket kan jämföras av dem som var medlemmar i . Bland dem som uppgav sig vara muslimer var det omkring hälften som hade besökt ett möte (och 2010). När det gäller den muslimska gruppen uppskattade de mus- limska samfunden själva 2015 att av de cirka 500 000 personer med muslimsk bakgrund i var cirka 150 000 till 200 000 religiöst aktiva (2015). Enligt uppskattningar från muslimska sam- fund i är av den muslimska gruppen reli- giöst aktiv och besöker regelbundet fredagsbönen (Lagervall och 2015). Enligt en undersökning avseende den judiska gruppen är själva utövandet av religion inte särskilt centralt Det religiösa landskapet i förändring för de flesta medlemmarna, men ändå är den judiska identiteten mycket stark och besöker synagogan minst en gång (Dencik och Marosi 2007). Behovet av religiösa passageriter, såsom vigsel och begravning, är utbrett i samhället och när det kommer till begravningar finns det en särskild efterfrågan av religiösa inslag. Av samtliga cirka 90 000 begravningar genomfördes nio av tio inom ett trossam- fund. Av dessa skedde inom och 7 pro- cent inom ett annat samfund. Övriga begravningar skedde med en sekulär ordning eller utan ceremoni. Sammantaget har andelen sekulära begravningar ökat från av alla begravningar till 2015. Ökningen är störst i storstäderna (2016). Av alla passageriter är begravningar den religiösa ceremoni som har störst betydelse för enskilda, vilket religionssociologen redogör för i studien det sociala kapitalet växlas in – Om begravningar och deltagande i begravningar (2000). I studien framkom att begravningar anses viktigare än vigs- lar och dop, men medan en kyrklig begravning ses som ett värdigt sätt att ta avsked är det inte främst tron som uttrycks på begrav- ningen som ses som värdefull utan snarare traditionen i sig. Reli- gionssociologen menar att begravningsguds- tjänsten kan ses som en av välfärdssamhällets tjänster och denna tjänst är en av de främsta anledningarna till att en så stor andel av den svenska befolkningen fortsatt är medlemmar i (2014, s. 67). Trossamfund kan ges tillstånd att förrätta vigsel som är juridiskt bindande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund. Det är Kammarkollegiet som prövar om sådant till- stånd kan ges samt även förordnar personer inom samfundet att vara vigselförrättare. fanns det 2 112 vigselförrättare inom de bidragsberättigade frikyrkorna, 59 inom de muslimska sam- Det religiösa landskapet i förändring funden, 15 inom de ortodoxa och österländska kyrkorna, 13 inom det judiska samfundet och 194 inom . De flesta vigselförrättare finns inom . Eftersom inte alla trossamfund samlar eller redovisar statistik över vigslar saknas uppgifter om antalet vigslar inom andra sam- fund än . Dessutom sker religiösa vigslar eller väl- signelser av brudpar som har registrerats som sekulära. Samman- taget har dock antalet sekulära vigslar ökat kraftigt . gifte sig fler än två av tre par inom , vilket kan jämföras med ett av tre par (2016a). Ök- ningen av sekulära vigslar kan ses som ett uttryck för sekulari- seringen i samhället, men kan också förklaras av att det är fler personer som genomgår en vigselceremoni inom ett annat trossam- fund än och som därefter registreras som sekulära. Det kan också förklaras av att fler önskar en enklare ceremoni, t.ex. vid omgifte. Bland utrikes födda är det också vanligt att man gifter sig i ett annat land och därefter registrerar vigseln som sekulär. Övriga ceremonier och passageriter När det gäller övriga passageriter har antalet barn och unga som döps eller konfirmeras inom sjunkit kraftigt under det senaste halvseklet. var det av alla ny- födda barn som döptes inom mot knappt 45 pro- cent (2016a). Till detta kan läggas att andelen femtonåringar som konfirmerar sig inom har minskat från . Att konfirmera sig kan inte längre ses som en allmänkulturell sedvänja såsom studentexamen. Det är svårare att redogöra för utvecklingen av dop och konfir- mationer inom andra trossamfund eftersom det saknas uppgifter om detta. Inom frikyrkorna sker endast delvis dop av barn, men dopfrekvensen följer i stora drag medlemsutvecklingen. I Evange- liska frikyrkan har det noterats att åldern för dop har stigit, vilket innebär att det är färre personer som är uppväxta i frikyrkliga famil- jer och döper sig i tonåren, som det är fler som genomgår vuxendop (Tholvsen 2015). Inom islam finns ingen motsvarighet till dop och konfirmation och det finns inga uppgifter om hur många det är som fastar eller Det religiösa landskapet i förändring firar större muslimska högtider såsom . Enligt en enkät- studie har av medlemmarna i de judiska försam- lingarna låtit omskära sina barn och över hälften har låtit sina söner och döttrar stå Bat/Bar Mitzva (Dencik och Marosi 2007). Respek- ten för dessa traditioner tycks ha ökat i omfattning . 4Trossamfundens nuvarande rättsliga reglering 4.1Lagstiftning som växte fram ur stat-kyrkareformen Såsom framkommit av föregående kapitel mynnade stat-kyrkarefor- men ut i flera nya bestämmelser och lagar som trädde i kraft . Alla för utredningen centrala regleringar härstammar från denna reform. Viktiga principer vid reformen var bl.a. att tros- samfundens rättsliga ställning skulle skyddas, att och andra trossamfund i möjligaste mån skulle behandlas likställt samt att statens stöd till trossamfund i form av statsbidrag och statlig avgiftshjälp skulle utformas så likformigt som möjligt. I regeringsformen infördes ett särskilt grundlagsskydd för tros- samfunden. Vidare infördes en särskild lag med bestämmelser om grundläggande identitet, organisation och verk- samhet, lagen (1998:1591) om . I lagen ersattes den tidigare kyrkoskatten med en skyldighet för dem som tillhör att betala en kyrkoavgift. Genom den nya lagen (1998:1593) om trossamfund infördes be- stämmelser om trossamfundens rättsliga förhållanden, bl.a. den nya associationsformen registrerat trossamfund. I samma lag infördes även bestämmelse om att staten ska erbjuda hjälp med att ta in kyrkoavgiften. Av likställighetsskäl infördes också bestämmelse om sådan hjälp till andra trossamfund. Förfarandebestämmelser av- seende avgiftshjälpen fördes in i den nya lagen (1999:291) om avgift till registrerat trossamfund. En översyn gjordes även av statens bidrag till trossamfund, vilket bl.a. mynnade ut i lagen (1999:932) om stöd till trossamfund. Nedan följer en närmare redogörelse för dessa grundlagsändringar och nya lagar. Trossamfundens nuvarande rättsliga reglering 4.2Ett grundlagsskydd för trossamfunden Det särskilda grundlagsskyddet för trossamfund som infördes vid stat-kyrkareformen innebär till att börja med att föreskrifter om trossamfund och grunderna för som trossamfund ska meddelas genom lag, dvs. sådana föreskrifter tillhör det primära lagområdet (numera 8 kap. 2 § första stycket 4 regeringsformen, RF). Det finns således inte utrymme för regeringen att genom förord- ningar meddela föreskrifter som rör eller andra trossamfunds rättsliga ställning. Vidare innebär grundlagsskyddet att föreskrifter om trossamfund och grunderna för som trossamfund endast får stif- tas, ändras eller upphävas i samma ordning som huvudbestämmel- serna i riksdagsordningen, vilket innebär krav på minst tre fjärdedels majoritet eller två på varandra fattade beslut med riksdagsval emellan (8 kap. 17 § tredje stycket och 18 § andra stycket RF). Syftet med grundlagsskyddet är att säkerställa stabila förutsätt- ningar för den särskilda verksamhet som trossamfunden bedriver. Detta mot bakgrund av att trossamfunden anses ha viktig betydelse ur allmän synvinkel (prop. 1997/98:49 s. 17 och bet. 1997/98:KU20). I förarbetena anförs även bl.a. följande (a. prop. s. 12). För att tillförsäkra och andra trossamfund långsiktigt tryggade rättsliga villkor, bör all normgivning om trossamfund ske i form av lag. Detta bör anges i en särskild bestämmelse i regeringsfor- mens kapitel om lagar och andra föreskrifter. En sådan bestämmelse, som alltså blir en specialregel i förhållande till den generella regleringen i 8 kap. 2 § regeringsformen, innebär ett konstitutionellt skydd för alla tros- samfunds rättsliga ställning. Härigenom skapas stabilitet i fråga om de rättsliga förutsättningarna för trossamfundens verksamhet utan att sam- funden ges en rättslig särställning i andra hänseenden. och andra trossamfund kommer liksom att omfattas av generellt verkande civilrättslig och offentligrättslig lagstiftning, t.ex. arbetsrätts- lig lagstiftning. Normgivning om trossamfund ska således ske i en särskild ordning. Det särskilda grundlagsskyddet avser dock endast föreskrifter om trossamfundens rättsliga ställning, dvs. föreskrifter som tar sikte på trossamfund som sådana. I andra avseenden har inte trossamfunden någon rättslig särställning. De lagar som omfattas av skyddet är lagen om och lagen om trossamfund (SOU 1997:41 s. 14; Trossamfundens nuvarande rättsliga reglering a. prop. s. 12 ff.; och 2015, s. 185 och m.fl. 2012, s. 287). I lagen om finns bestämmelser om att ska vara ett evangelisk-lutherskt trossamfund och en öppen folkkyrka. I förarbetena anfördes bl.a. följande som skäl till att kyrkan ska vara en öppen folkkyrka (prop. 1997/98:116 s. 42). Visserligen skall relationerna mellan staten och ändras, men kommer också i fortsättningen att ha ansvaret för vissa viktiga samhälleliga uppgifter, t.ex. begravningsverksamheten (se prop. 1995/96:80 s. 30 ff.). Mot denna bakgrund är det av vikt att den öppenhet hos som ligger i folkkyrkokaraktären kan bevaras också när relationerna till staten förändras. Det hör även till öppna och demokratiska karaktär, att kvinnor och män har samma möjligheter att ta ansvar och tjänstgöra i Svenska kyr- kan. Beskrivningen av som en öppen folkkyrka är en- ligt regeringen av grundläggande betydelse för kyrkans identitet. Ett annat skäl för kravet om att ska vara en öppen folkkyrka är att kyrkan får statligt stöd av betydande omfattning genom avgiftshjälpen (prop. 1998/99:124 s. 63). Av lagen om framgår även att ska bedriva en rikstäckande verksamhet i samverkan mellan en demokratisk organisation och kyrkans ämbete. Detta innebär att den grundläggande föreningen av folkligt förankrad självstyrelse och prästerlig ämbetsförvaltning, den s.k. dubbla ansvarslinjen, även framöver ska gälla som organisatorisk princip inom . Vidare innebär det att valen inom kyrkan ska vara fria och demo- kratiska (prop. 1997/98:116. s. 111). Det anses dock vara en uppgift för själv att närmare utforma valregler m.m. som upp- fyller nödvändiga kriterier för att vidmakthålla och förstärka den demokratiska organisationen (a. prop. s. 44). Genom stat-kyrkareformen upphörde försam- lingars och kyrkliga samfälligheters kommunstatus och därmed även deras beskattningsrätt. I stället infördes en skyldighet i lagen om att betala en lokal och regional kyrkoavgift för den som tillhör . Församlingen beslutar om den lokala kyrkoavgiften och stiftet om den regionala kyrkoavgiften. Trossamfundens nuvarande rättsliga reglering 4.4Lagen om trossamfund – reglering av trossamfundens rättsliga förhållanden 4.4.1Allmänna bestämmelser för alla trossamfund Lagen om trossamfund innehåller dels allmänna bestämmelser som gäller för alla trossamfund inklusive , dels särskilda bestämmelser som endast gäller för registrerade trossamfund. Denna rättsliga reglering av trossamfunden och deras förhållanden syftar till att skapa goda arbetsförutsättningar och så likvärdiga villkor som möjligt för trossamfunden (prop. 1997/98:116 s. 20 f.). Vid införandet av lagen om trossamfund upphävdes religionsfrihetslagen (1951:680), men vissa bestämmelser i den upphävda lagen fördes över till den nya lagens allmänna bestämmelser. Trossamfund definieras, som tidigare nämnts, i lagen om tros- samfund som en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. Definitionen motsvarar i huvudsak den definition som fanns i religionsfrihetslagen, men begreppet sam- manslutning ersattes av begreppet gemenskap. Anledningen till detta var att det finns religiösa samfund som inte anser sig vara sammanslut- ningar i gängse mening. Gemenskap ansågs utgöra ett något vidare be- grepp, utan alltför stark koppling till det föreningsrättsliga med- lemsbegreppet (a. prop. s. 20 f.). Begreppet gudstjänst i samfundsdefinitionen ska förstås i vid bemärkelse så att exempelvis sammankomster för gemensam bön och meditation normalt innefattas (a. prop. s. 20). I förarbetena anförs att det inte torde krävas en närmare prövning av samfundets religiösa lära för att bedöma om det är fråga om ett samfund (SOU 1997:41 s. 141). Eftersom gudstjänst inte anordnas inom alla religiösa gemen- skaper måste likväl definitionen av begreppet trossamfund ses som begränsad, vilket diskuteras ytterligare i kapitel 11. Av de allmänna bestämmelserna i lagen om trossamfund framgår att ingen är skyldig att tillhöra något trossamfund. Ett avtal eller löfte som strider mot denna bestämmelse är ogiltigt. Bestämmelsen utgör ett skydd för den enskilde i förhållande till ett trossamfund (a. prop. s. 21). Liknande bestämmelse, men som skyddar i för- hållande till det allmänna, finns i 2 kap. 2 § RF. Det framgår även av de allmänna bestämmelserna att barn som fyllt inte kan in- träda i eller utträda ur ett trossamfund utan eget samtycke. Bestäm- melsen syftar till att ge tydligt uttryck för barns religionsfrihet, Trossamfundens nuvarande rättsliga reglering vilket följer av åtaganden enligt FN:s konvention om barnets rättigheter (a. prop. s. 22 ff.; mer om denna konvention i av- snitt 12.5.6). 4.4.2Förutsättningarna för registrering som trossamfund Som tidigare nämnts infördes genom lagen om trossamfund den nya associationsformen registrerat trossamfund. Denna associationsform syftar till att ge alla trossamfund möjlighet att i formellt och rättsligt hänseende uppträda som just trossamfund (prop. 1997/98:116 s. 20). Ett registrerat trossamfund har rättskapacitet och kan således för- värva rättigheter och ta på sig skyldigheter, samt föra talan vid dom- stol och andra myndigheter.