sou · H6B377 · 2018-11-01 00:00:00 — Trots detta presenterar utredningen inte några förslag om änd- ringar i examensbeskrivningen eftersom utredningen uppfattar att det saknas stöd för ett reformarbete i fråga om en förändrad barn- morskeutbildning inom ramen för utredningens uppdrag och utred- ningen har därför inte kunnat fullgöra uppdraget i denna del. 7.4.2Krav på systematisk och fortlöpande fortbildning Utredningens förslag: Det ska ställas krav på systematisk och fortlöpande fortbildning för avancerade kliniska specialistsjuk- sköterskor, barnmorskor röntgensjuksköterskor och specialist- sjuksköterskor. ska bemyndigas att meddela föreskrifter som säkerställer att nämnda yrkesutövare genom fortbildning håller sig uppdaterade om yrkesutvecklingen inom yrket. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag Förslaget innebär att ändringar förslås i 6 kap. 1, 2 och 18 §§ patientsäkerhetslagen samt i 7 kap. 4 § patientsäkerhetsförord- ningen (2010:1369). Det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet (2013/55/EU), förkortad YKD, förtydligar medlemsstaternas ansvar att säkerställa att bland annat sjuksköterskor och barnmorskor kan fortbilda sig inom sitt yrke. Skäl 15 i direktivet understryker ytterligare betydel- sen av fortbildning genom att lyfta fram vikten av livslångt lärande som har relevans för framför allt hälso- och sjukvårdspersonal som ansvarar för patienters säkerhet. Av YKD framgår vidare att fort- bildningen bör omfatta tekniska, vetenskapliga, rättsliga och etiska framsteg och motivera yrkesutövarna att delta i sådant livslångt lärande som har betydelse för deras yrke. Detta understryks även i propositionen Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifika- tionsdirektivet (prop. 2015/16:44). I propositionen betonar reger- ingen vikten av kontinuerlig kompetensutveckling ur patientsäker- hetssynpunkt och att hälso- och sjukvårdspersonal kontinuerligt uppdaterar sin kompetens och håller sig à jour med utvecklingen inom sitt yrke. framför 2015 i en skrivelse2 till regeringen önske- mål om att bör införa krav på systematisk kompetensutveck- ling med en plan för varje medarbetares fortbildning. I skrivelsen framgår att förbunden vill se krav på nationella åtgärder för att främ- ja fortbildning som i sin tur ökar patientsäkerheten och höjer kva- liteten i hälso- och sjukvården och att den nuvarande svaga regler- ingen inte har kunnat upprätthålla fortbildningen på tillräckligt hög nivå och att tiden för lärande sjunker. Förbunden lyfter även i skri- velsen att vården närmar sig en gräns där det inte längre går att garan- tera att alla patienter får träffa yrkesutövare som är uppdaterade på nya rön och effektivare behandlingsmetoder. 2Samlat genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, , gemen- sam skrivelse från , Farmaceuter, Utbildnings- och Forsk- ningsdelegationen , , och . Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag Krav på att yrkesutövare kontinuerligt ska uppdatera sin yrkes- kompetens finns redan i författning för vissa av de reglerade yrkena i , dock inte för de yrken som omfattas av direktivets krav i artikel 22 b och som inkluderar sjuksköterskor och barnmorskor (se avsnitt 4.3.2 om yrkesförarkompetens). Där det bedrivs hälso- och sjukvård krävs det att det enligt 5 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen, förkortad HSL, ska finnas den per- sonal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. Därutöver anges i 5 kap. 4 § samma lag att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säk- ras. I numera upphävda föreskrifter3 preciseras att vårdgivaren inom hälso- och sjukvården ska utarbeta ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet, som ska innehålla rutiner för per- sonalens kompetens och kompetensutveckling. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i nu gällande föreskrifter.4 I av föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete åter- finns ett mer allmänt hållet resonemang om behovet av att planera för personalens kompetensutveckling. fungerar som ett stöd till vårdgivarna och innebär således inget krav på att vårdgivarna i sitt ledningssystem ska inkludera rutiner för personalens kompe- tens och kompetensutveckling. Enligt 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen, förkortad PSL, ska hälso- och sjukvårdspersonalen utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet och enligt kapitlets 2 § har yrkes- utövarna ett personligt ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs. Ytterst innebär det att den enskilde yrkesutövaren genom sitt person- liga ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs kan bli straffrättsligt ansvarig för eventuella vårdskador som drabbar patienter. Av de rätts- fall5 som utredningen redogjort för och som har lett till straffut- dömande har kriteriet vetenskap och beprövad erfarenhet utgjort en avgörande parameter för om brott anses ha förelegat eller inte. Av examensbeskrivningarna i bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) framgår att studenten ska visa förmåga att identifiera sitt 3SOSFS (2005:12) Ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. 4SOSFS (2011:9) Ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. 5Se avsnitt 4.7.19. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag behov av ytterligare kunskap och att fortlöpande utveckla sin kom- petens för att erhålla examen både vad avser generella examina och för yrkesexamina. Beträffande veterinärer och övrig djurhälsopersonal framgår det i lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård (2009:302) att i likhet med hälso- och sjukvårdspersonalen, har djurhälsoper- sonal ett personligt ansvar för att arbetsuppgifterna utförs i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Av propositionen Verk- samhet inom djurens hälso- och sjukvård (prop. 2008/09:94) framgår att regeringen bedömer att det är viktigt att det även i lag framgår att personalen har formell och reell kompetens för arbetsuppgifterna. Detta infördes i lagens6 2 kap. 2 §. Den som tillhör djurhälsopersonalen får enbart fullgöra uppgifter som han eller hon har kompetens för och bär själv ansvaret för hur han eller hon fullgör sina arbetsuppgifter. Motsvarande lagkrav saknas när det gäller hälso- och sjukvård för människor. Vårdgivarens ansvar för att där det bedrivs hälso- och sjukvårds- verksamhet, ska det finnas den personal som behövs för att god vård ska kunna ges7 innebär att vårdgivaren ska anställa personal med rätt kompetens för de arbetsuppgifter som ska utföras. Bestämmelsen innebär också ett ansvar för att kompetensen hos den personal som anställts alltjämt håller den nivå som behövs för att god vård fortsatt ska kunna ges. Det är utredningens uppfattning att en nationell reglering om systematisk och kontinuerlig fortbildning behövs för att en god vård ska kunna ges. En ökad reglering skulle bidra till både ökad patientsäkerhet och ökad attraktivitet för sjuksköterskeyrket då den enskilde yrkesutövarens ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs lyfts vilket ger ett signalvärde för yrkets betydelse för vården. Det skulle även innebära att uppfyller de krav som ställs i artikel 22 b i det moderna yrkeskvalifikationsdirektivet.8 Vidare är det utredningens uppfattning att den reglering som det hänvisas till i jämförelsetabellen9 för hur YKD har genomförts i 6Lag (2009:302) om verksamhet inom djurens och hälso- och sjukvård. 75 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 82013/55/EU. 9Se avsnitt 4.3.6. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag svensk lagstiftning, inte överensstämmer med artikel 22 b i direk- tivet som understryker att medlemsstaterna ska säkerställa att sjuk- sköter och barnmorskor kan fortbilda sig inom sitt yrke. Jämförelsetabellens hänvisning till 2 § i den äldre hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) motsvarande 3 kap. 1 § HSL, utgör en målbestämmelse som riktas till samtliga vårdgivare samt landsting och kommuner som huvudmän och som anger att målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen. Även om vårdgivarnas mål är att bedriva vård så att en god hälsa och en vård på lika villkor uppstår för hela befolkningen så säkerställer inte det att sjuksköterskor och barnmorskor ges möj- lighet till fortbildning. Det minskar inte heller den enskilda sjukskö- terskans och barnmorskorskans personliga ansvar för att arbetsupp- gifterna utförs i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet.10 Av 6 kap. 2 § andra stycket PSL framgår att vårdgiva- rens ansvar i förhållande till denna lag eller annan författning inte inskränks genom yrkesutövarnas personliga ansvar för hur arbets- uppgifterna utgörs. Det personliga ansvaret för hur arbetet utförs förändras således inte av bestämmelsen i 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) motsvarande 3 kap. 1 § HSL och utgör inte heller något säkerstäl- lande av att yrkesutövarna kan uppdatera sina kunskaper, färdigheter och kompetenser så att yrkesinsatsen bibehålls på en säker nivå. Enbart de enskilda yrkesutövarna själva kan ansvara för att kunska- perna är uppdaterade men för att det ska kunna ske behöver det ställas krav på vårdgivarna att skapa förutsättningar för personalen så att de kan upprätthålla och utveckla sina kunskaper och färdig- heter genom deltagande i behövlig fortbildning för att behålla yrkes- insatsen på en säker och ändamålsenlig nivå. Det betyder ytterst att det är de enskilda sjuksköterskornas och barnmorskornas ansvar att fortbilda sig för att de ska kunna uppfylla kravet på att utföra arbetet i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet i enlig- het med kraven i PSL.11 Vårdgivarens ansvar å sin sida är att möj- liggöra fortbildning för vårdpersonalen. Både de yrkesverksamma och vårdgivarna har vittnat om problem när det gäller kompetensutveckling. De yrkesverksamma anger att 106 kap. 1 och 2 §§ i patientsäkerhetslagen (2010:659). 116 kap. 1 och 2 §§ patientsäkerhetslagen. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag det är svårt få ledigt för fortbildning och vårdgivarna anger brist på personal som orsak till problemet. Jämförelsetabellens12 hänvisning till 31 § i den äldre hälso- och sjukvårdslagen, som motsvarar 5 kap. 4 § HSL innebär att vårdgivaren ska systematiskt och fortlöpande kvalitetssäkra och utveckla verksamheten. Den enskilde yrkesutöva- rens personliga ansvar för hur arbetsuppgifterna utförs är alltjämt detsamma trots att vårdgivaren har ansvar för att kvalitetssäkra verk- samheten. Bestämmelsen säkerställer inte heller enligt utredningens uppfattning, att yrkesutövarna ges möjlighet att uppdatera sina kun- skaper och färdigheter och kompetenser så att yrkesinsatsen bibe- hålls på säker och effektiv nivå för att kunna hålla sig à jour med utvecklingen inom yrket. Den generella hänvisningen i jämförelse- tabellen till patientsäkerhetslagen ger inte heller svar på hur det kan säkerställas att de enskilda yrkesutövarna kan fortbilda sig. Artikel 22 b i YKD medger inget undantag från fortbildning ut- ifrån personalbrist utan artikelns syfte är att medlemsstaterna ska säkerställa att den vårdpersonal som omfattas av bestämmelsen13 kan uppdatera sig inom sitt yrke och delta i sådant livslångt lärande som är relevant för yrket. Detta oavsett rådande personalproblem. Vård- givarens ansvar för att möjliggöra kompetensutveckling bör tydlig- göras i lag14 så att det finns möjligheter för vårdpersonalen att kon- tinuerligt utvecklas inom sitt yrke. Ur ett patientsäkerhetsperspek- tiv är det givetvis angeläget att yrkesutövare fortsätter att uppdatera sina kunskaper även efter examen. Vilket också är en förutsättning för att yrkesutövarna ska kunna leva upp till kravet på personligt ansvar för att arbetsuppgifter utförs i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vetenskap och beprövad erfarenhet är också ett kriterium som kan avgöra om en yrkesutövare utfört en arbets- uppgift som lett till vårdskada slutligen döms för brott eller inte. Det vill säga har arbetsuppgiften som lett till att en patient skadats allvar- ligt eller avlidit utförts i överensstämmelse med vetenskap eller beprövad erfarenhet.15 Utredningen anser att det är viktigt att det tydliggörs att även om vårdgivarna ytterst ansvarar för att vårdper- sonalen har den kompetens som behövs för att god vård ska kunna ges har den enskilde yrkesutövaren personligen ansvar för hur arbetsupp- gifterna utförs. 12Som visar hur YKD genomförts i svensk rätt. 13Läkare, tandläkare, sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor och, barnmorskor. 14Se avsnitt 9.2. 15Se det så kallade ”Kalmarmålet” avsnitt 4.7.4. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag När det gäller såväl djurhälsopersonal som yrkesförare anses kompetens för hur arbetsuppgifterna utförs så viktiga att det krävs lagreglering och för yrkesförare är fortbildning dessutom lagkrav, se avsnitt 4.3.7. Det är utredningens bedömning att det är viktigt att djuren omhändertas av den som har rätt kompetens likväl som det är viktigt för människor att kunna lita på att yrkesförare har den skicklighet och kompetens som krävs för att de ska känna sig trygga. Men det är också enligt utredningens mening lika viktigt för patien- ter att omhändertas av den som har rätt kompetens. Det är också viktigt att ur ett EU-perspektiv säkerställer att de yrken som omfattas av artikel 22 b i YKD kan fortbilda sig så att verksamma sjuksköterskor och barnmorskor i har samma förutsättningar som kollegor i andra europeiska länder, dels för att ska kunna rekrytera och behålla kvalificerad arbetskraft, dels för att enskilda yrkesutövare ska kunna stå sig i konkurrensen på den europeiska marknaden. Det framgick redan av det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet att fortbildning ska syfta till säkra och effektiva yrkesinsatser.16 I YKD tydliggörs att medlemsstaterna genom att uppmuntra fortbildning ska säkerställa att yrkesutövare som omfattas av det automatiska erkännandet utifrån samordnade utbildningskrav (läkare, sjuksköterskor, tandläkare, veterinärer, barn- morskor, apotekare och arkitekter) kan uppdatera sina kunskaper, färdigheter och kompetenser. Det är upp till medlemsstaterna att, i enlighet med de specifika förfaranden som gäller i respektive land, säkerställa att det finns förutsättningar att fortbilda sig. I har detta gjorts genom lagen om yrkesutbildade per- soner inom hälso- och sjukvården (559/1994) där det enligt 18 § framgår att ”en yrkesutbildad person inom hälso- och sjukvården är skyldig att upprätthålla och utveckla de kunskaper och färdigheter som utövandet av yrket förutsätter samt att göra sig förtrogen med de bestämmelser och föreskrifter som gäller för yrkesövningen.” Genom bestämmelsens andra stycke ställs även krav på att arbets- givare är ansvariga för att följa hur de yrkesutbildade utvecklas yrkes- mässigt och för att skapa förutsättningar för personalen så att de kan upprätthålla och utveckla sina kunskaper och färdigheter genom 16Enligt tidigare lydelse av artikel 22 b): ”Genom fortbildning ska det, enligt varje medlems- stats specifika förfaranden, säkerställas att de som har avslutat sina studier kan hålla sig à jour med utvecklingen inom yrket i den mån som är nödvändigt för att yrkesinsatserna ska bibe- hållas på säker och effektiv nivå.” Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag deltagande i behövlig yrkesinriktad fortbildning för att behålla yrkes- insatsen på en säker och ändamålsenlig nivå. Utredningen har även tittat på hur och genomför artikel 22 b i YKD.17 I betänkandet Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifi- kationsdirektivet (SOU 2014:19) lyftes möjligheten att överlämna åt arbetsmarknadens parter att närmare reglera krav på fortbildning i kollektivavtal. har uppgivit till utredningen att vid förbundets översyn av kollektivavtal fann förbundet sex kollektiv- avtal som innehåller övergripande och generella åtgärdsplaner för att skapa utvecklingsmöjligheter för medarbetarna. I kollektivavtalen fanns fortbildningsfrågor med som en punkt i fram till dess att föreskrifter18 upphävdes . Detta talar för att reglering av fortbildning hade en viss effekt som föreskrifter19 gällde. Att överlämna till arbetsmarknadens parter att reglera frågor om fortbildning genom kollektivavtal förordas av yrkeskvalifikationsutredningen. För att avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barnmors- kor, röntgensjuksköterskor och specialistsjuksköterskor ska omfat- tas, oavsett verksamhetsform, bör det enligt utredningen införas krav i patientsäkerhetslagen om att yrkesutövarna ska fortbilda sig samt att det i föreskrifter säkerställs att de berörda yrkesgrupperna kontinuerligt och på ett strukturerat sätt kan tillgodogöra sig nya rön etc. genom kompetensutveckling. Föreskrifterna bör lämpligen utarbetas i samråd med representanter för arbetsmarknadens parter. Uttryckligt bemyndigande som ger möjlighet att meddela föreskrifter om fortbildning bör därför införas i patient- säkerhetsförordningen (2010:1369). Utredningens uppfattning är att varken bestämmelserna i styrelsens föreskrifter20 eller dess handbok tillgodoser de krav som artikel 22 b i YKD ställer på medlemsstaterna. Inte heller vård- givarnas ansvar för att det enligt hälso- och sjukvårdslagen21 finns den personal som behövs för god vård säkerställer att utövare av yrken som omfattas av automatiskt erkännande uppmuntras att hålla sig uppdaterade om utvecklingen inom yrket22 detta då kraven riktar 17Se avsnitt 4.3.3. 18SOSFS 2005:12 om ledningssystem om ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. 215 kap. 2 § HSL. 22Se avsnitt 4.3.5. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag sig till vårdgivarna och inte till de enskilda yrkesutövarna som har ett personligt ansvar för att vara uppdaterade i förhållande till aktuell forskning. Om vårdgivarna är oförmögna att se till att personalen har rätt kompetens för att god vård ska kunna ges kan det ytterst drabba både patienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen vars personliga ansvar inte minskar på grund av exempelvis resurs- eller personalbrist. Trots att det indirekt23 finns bestämmelser i fråga om krav på fortbildning för yrkesutövare erfar utredningen att fortbildning för yrkesaktiva de facto är nästintill obefintlig. Bristen på personal är en av orsakerna att det inte finns tid över till fortbildning och att kompetensutveckling nedprioriteras. En vårdgivare uttryckte sig till utredningen ”om vi låter tre sjuksköterskor vidareutbilda sig får vi stänga en vårdavdelning”. Detta visar hur skör dagens vårdverk- samhet är när det gäller kompetensförsörjningen och kompetens- utvecklingen av framför allt sjuksköterskor och specialistsjuksköter- skor. Följden av detta blir som tidigare nämnts att sjuksköterskor och specialistsjuksköterskor inte kan leva upp till de patientsäker- hetslagens krav24 som så som det är formulerat med yrkesutövarens personliga ansvar för att arbetsuppgifterna utförs i enlighet med veten- skap och beprövad erfarenhet. Vetenskap och beprövad erfarenhet är också ett av kraven som domstolen utgår ifrån när den vid en vårdskada ska avgöra om ett brott begåtts eller inte. Fortbildning leder även till att uppnådda fortbildningskrav blir en kvalitetsstämpel och en återkommande förvissning för individen om att han eller hon bedriver sitt arbete i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Systematisk och kontinuerlig fortbildning ger även stöd och trygghet för yrkesutövaren som vet att han eller hon utför en evidensbaserad vård vilket gör arbetet mer attraktivt vilket i sig sannolikt leder till ökad tillgång på specialistsjuksköterskor. Kravet på fortbildning leder också till transparens som gör det lättare för vårdgivarna att bedöma och planera för kompetensförsörjningen. 23Genom bestämmelser i 5 kap. 2 och 4 §§ HSL samt 6 kap. 1 och 2 §§ PSL. 246 kap. 1 och 2 §§. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag Det har framkommit i den utvärdering som ansva- rade för25 att verksamhetschefer inte vet hur de ska använda specia- listsjuksköterskans kompetens.26 Genom att ställa krav på fortbildning både synliggörs och tydlig- görs specialistsjuksköterskans kompetens. Det är viktigt inte minst utifrån vårdgivarnas användning av specialistkompetensen.27 Det visar också yrkets betydelse i vården och det gagnar patientsäker- heten. Det är utredningens uppfattning att tydlighet och trygghet går hand i hand både vad gäller de enskilda yrkesutövarna trygghet att de utför sina arbetsuppgifter på bästa sätt samt trygghet för att det i lag är reglerat att detta är viktigt för patientsäkerheten. Slutligen vill utredningen understryka att fortbildning måste vara en självklar del av arbetsuppgifterna för de yrkesgrupper som utred- ningen har att se över och det ska även vara meriterande vid karriär och löneutveckling. Den formella kompetensen och den reella kompetensen i förhållande till vetenskapen där fortbildningen utgör en del, måste efterfrågas av arbetsgivaren och ha betydelse för karriärutvecklingen för yrkesutövarna. Detta menar utredningen även ökar både attraktiviteten och tillgången av specialistsjukskö- terskor.28 7.4.3Ökat antal fristående kurser i högskolan Utredningens förslag: Universitet och högskolor ska tillhanda- hålla ett brett, flexibelt och förutsebart kursutbud för fristående kurser på avancerad nivå i fortbildnings- och vidareutbild- ningssyfte inom ämnesområden med relevans för avancerade kliniska specialistsjuksköterskor, barnmorskor, röntgensjukskö- terskor och specialistsjuksköterskor. Innehållet i kurserna ska vara avpassat så att utvecklingen inom vården följs. Kurserna bör variera i omfattning mellan kortare kurser om 7,5–15 högskole- poäng till längre kurser om 30 högskolepoäng eller mer. 25En kartläggning av landstingens arbete med kompetensförsörjning av sjuksköterskor. Ramböll (Rapport ). 26Se avsnitt 3.5.19. 27Se avsnitt 9.2. 28Samt för övriga sektorsyrken inom hälso- och sjukvården. Barnmorskeutbildning – nulägesbeskrivning, överväganden och förslag Uppdraget ska utformas utifrån respektive lärosätes tillstånd för olika examina samt utbildningsutbud och övriga förutsätt- ningar. Uppdraget ska ges i sammanhållna fyraårsperioder för vilka öronmärkta medel ska tillföras lärosätet. Totalt beräknas medel för uppdraget uppgå till . Av utredningens direktiv framgår att utredaren inte ska lämna för- slag som rör resurstilldelningen till universitet och högskolor. Vidare ska utredaren enligt direktiven samråda med Styr- och resurs- utredningen (U2017:05). Utredningen har under arbetets gång sam- rått med nämnda utredning och förslaget om ökat antal kurser till universitet och högskolor ligger i linje med inriktningen i Styr- och resursutredningens förslag29 till övergripande styrningsmodell för universitet och högskolor. Regeringens uttalanden i olika propositioner på högskoleområ- det betonar att universitet och högskolor har ett ansvar för och skyl- dighet att erbjuda samhällsviktiga utbildningar som motsvarar efter- frågan från personer som önskar fortbilda sig eller vidareutbilda sig30. I de fall utbildningen utgör krav för behörighet att utöva ett särskilt yrke har regeringen ett legitimt behov att styra utbildningens struktur och innehåll samt krav för tillträde till utbildningen.31 I det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet (2013/55/EU) förtydligas medlemsstaternas ansvar avseende att säkerställa att de så kallade sektorsyrkena kan fortbilda sig inom sitt yrke. Regeringen understryker också vikten av kontinuerlig kompetensutveckling ur patientsäkerhetssynpunkt och att hälso- och sjukvårdspersonal kon- tinuerligt uppdaterar sin kompetens och håller sig à jour med utveck- lingen inom sitt yrke32. Vid införandet av det nuvarande resurstilldelningssystemet 1993 diskuterades huruvida systemet skulle komma att missgynna mindre