sou · H6B322 · 2018-03-28 00:00:00 — Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 § andra stycket, dock har vissa språkliga justeringar gjorts. Ingen förändring i sak är avsedd. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 § andra stycket. En nyhet i sak är att bestämmelsen innehåller två olika typer av beslut om an- visning, nämligen ankomstanvisning och boendeanvisning. Den första anvisningen omfattar det initiala skedet av mottagandet då en viss omfördelning mellan kommuner kan behöva ske. Boendeanvisningen motsvarar den anvisning som regleras i nuvarande lag. Förslaget behandlas i avsnitt 13.9. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 § andra stycket, tredje meningen. Paragrafen är ny och reglerar möjligheten att i en kommun införa en ordning med en social prövning av utlänningars eget boende. beslutar om detta efter ansökan från en kommun. I det andra stycket förklaras vad en social prövning innebär, det vill säga att prövar om boendet ska godkännas. Förslaget behandlas i avsnitt 13.8. I paragrafen anges att den sociala prövningen får införas i kommuner där social eller ekonomisk utsatthet förekommer eller i kommuner som tagit emot många utlänningar i eget boende . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer har getts bemyndigande att meddela föreskrifter om kriterier för bedömning av vilka kommuner som ska omfattas av en ordning med social pröv- ning (42 §). Bemyndigandet omfattar även föreskrifter om ansök- ningsförfarandet och förandet av en förteckning över de kommuner som omfattas av en ordning med social prövning. Se nedan kom- mentaren till 42 §. Paragrafen är ny. Det anges att utlänningar får ansöka hos Migra- tionsverket och på så vis initiera en social prövning. För att boen- det ska bli godkänt ska det ha en skälig boendestandard och vara av lämplig storlek för det antal personer som ska bo i det. Den som flyttar in i ett eget boende trots att det inte har godkänts vid en social prövning förlorar rätten till dagersättning och särskilt bidrag, se kommentaren till 27 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har i 42 § getts bemyndigande att ge ut ytterligare föreskrifter bland annat om de kriterier som ska beaktas vid den sociala prövningen av bo- enden som utlänningar ordnar på egen hand, ansökningsförfarandet och den sociala prövningen i övrigt, se kommentaren till 42 § nedan. Vid myndigheters handläggning av förvaltningsärenden gäller förvaltningslagen (1986:223), om det inte finns avvikande bestäm- melser i en annan lag eller en förordning. Paragrafen är ny och klargör syftet med de insatser och aktiviteter som ska erbjudas utlänningar som omfattas av lagen. Att regering- en eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytter- ligare föreskrifter om insatser och aktiviteter framgår av 43 §, se nedan kommentaren till 43 §. Utgångspunkten är att vid bedömningen av vilka insatser och aktiviteter som ska erbjudas den enskilda individen ska hänsyn tas till hur omfattande handläggningsåtgärder som kommer att krävas samt vilket beslut som kan komma att fattas i ärendet. Till exempel bör insatser som syftar till att förbereda för etablering i er- bjudas vuxna utlänningar, förutom utlänningar som har mindre goda möjligheter att få uppehållstillstånd och vars ärenden hanteras i ett snabbt förfarande eller enligt Dublinförordningen. Förslagen behandlas i avsnitten 13.4–13.7. Begränsningar för när en utlänning ska erbjudas insatser och aktiviteter framgår av 20 §, se nedan kommentaren till 20 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 §. Vissa språkliga justeringar har gjorts. Ingen förändring i sak är avsedd. Regleringen gäller generellt för utlänningar som deltar i arbets- platsförlagda insatser, oavsett vilken aktör som ansvarar för verksam- heten. Paragrafen är ny och reglerar begränsningar beträffande insatser och aktiviteter. Exempelvis exkluderas den som underlåter att bo i ett mottagande- center enligt 9 och 10 §§, eller som bor i ett eget boende i en kommun där en ordning med social pröv- ning har införts enligt 15 § och boendet inte har godkänts av från insatser och aktiviteter enligt lagen. Det mot- svarar grunderna för när en utlänning förlorar rätten till dagersätt- ning och särskilt bidrag enligt 27 §, se nedan kommentaren till 27 §. Paragrafen motsvarar till viss del nuvarande 13 §. De former för bistånd som anges är boende, dagersättning och särskilt bidrag. Bo- stadsersättningen har utmönstrats. Paragrafen är ny. I paragrafen anges att svarar för att ekonomiskt bistånd i form av boende, dagersättning och särskilt bidrag lämnas. Det innebär att myndigheten anvisar plats i ett mot- tagandecenter, samt beslutar om och betalar ut dagersättning och särskilt bidrag. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 14 § och anger att utlän- ningar som omfattas av lagen har rätt till bistånd i form av boende. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 17 §. I paragrafen fastslås att utlänningar som omfattas av den nya lagen och som saknar egna medel för sin försörjning har rätt till dagersättning. Utlänningar som har egna inkomster eller tillgångar och därför kan försörja sig själva har inte rätt till ersättning. Vid bedömningen av ett barns behov av dagersättning ska för- äldrarnas ekonomi beaktas. Detta innebär att dagersättning inte ska utbetalas om föräldrarna har egna inkomster eller tillgångar och därför möjlighet att på egen hand försörja barnet. En tillämpning av be- stämmelsen förutsätter att barnet bor tillsammans med föräldrarna. Paragrafen motsvarar nuvarande 18 § och reglerar rätten till särskilt bidrag. Vissa språkliga justeringar har gjorts. Ingen förändring i sak är avsedd. Paragrafens första stycke motsvarar delvis nuvarande 8 § första stycket och innebär att utlänningar ska vara registrerade vid ett mottagande- center för att ha rätt till bistånd enligt lagen. Andra stycket motsvarar nuvarande 8 § fjärde stycket och med- för att ekonomiskt bistånd inte får betalas ut till den som kan ha rätt till etableringsersättning enligt förordningen (2017:819) om er- sättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. Tredje och fjärde stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 8 § andra och tredje stycket. Paragrafen är ny och anger att en utlänning i vissa fall saknar rätt till ekonomiskt bistånd. Detta gäller om han eller hon underlåter att bo i ett mottagandecenter då detta är obli- gatoriskt enligt 9–10 §§. På motsvarande sätt exkluderas en utlän- ning som bor i ett eget boende i en kommun där en ordning med social prövning har införts, trots att boendet inte har godkänts vid en social prövning enligt 17 §, från ekonomiskt bistånd i form av dagersättning och särskilt bidrag. Förslagen behandlas i avsnitt 13.1 och 13.8. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 15 §. Vissa språkliga justeringar och anpassningar till förslagen i övrigt har gjorts. Uttrycket ”har logi på en förläggning” har bytts ut mot uttrycket ”bor i ett mot- tagandecenter”. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 10 § första stycket. Första stycket 3, som ger möjlighet att sätta ned dagersättningen vid uteblivet deltagande i obligatoriska insatser och aktiviteter, anger ytterligare en förutsättning för att nedsättning ska få sättas ned. Det får i dessa fall endast ske om den asylsökande kan tillförsäkras en rimlig levnadsstandard enligt artikel 17 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /33/EU av om normer för mottagande av personer som ansöker om internatio- nellt skydd (omarbetning). Denna konstruktion har valts eftersom direktivet inte medger medlemsstaterna möjlighet att på denna grund dra in eller sätta ned de förmåner som i direktivet betecknas som materiella mottagningsvillkor. I 43 § 2 anges att regeringen eller den myndighet som regering- en bestämmer får meddela föreskrifter om vilka insatser och aktivi- teter som ska vara obligatoriska att delta i, se nedan kommentaren till 43 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 § tredje stycket. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 § fjärde stycket. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 a §. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 §. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 12 a §. Vissa språkliga justeringar har gjorts. Ingen förändring i sak är avsedd. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 22 § första stycket. Det finns behov av att reglera överklagande av en socialnämnds beslut. Beslut om anvisning får inte överklagas. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 § andra–fjärde styckena. Paragrafen motsvarar nuvarande 20 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 21 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 24 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 25 §. Paragrafen är ny. Den reglerar rätten att meddela ytterligare före- skrifter om den sociala prövningen av eget boende. De grundläg- gande bestämmelserna finns i 15–17 §§. Paragrafen är ny. Den reglerar rätten att meddela ytterligare före- skrifter om insatser och aktiviteter för utlänning som omfattas av lagen. De grundläggande bestämmelserna finns i 18–20 §§. Bland annat ger bestämmelsen möjlighet att meddela föreskrifter om hur ärendesortering ska påverka innehållet i och omfattningen av insatser och aktiviteter som erbjuds utlänningar i mottagandecenter och vilka insatser och aktiviteter som ska vara obligatoriska för individen att delta i. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 19 §. Vissa språkliga justeringar har gjorts. 16.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2016:38) om mottagande av vissa nyanlända invandrare för bosättning I paragrafen har orden nyanlända invandrare bytts ut mot utlän- ningar. Detta innebär att lagens tillämpningsområde vidgas. Lagens bestämmelser om bosättning genom anvisning till en kommun gäller inte bara nyanlända invandrare utan även utlänningar som omfattas av 2 § 1 lagen (xxxx:xx) om mottagande av asylsökande och vissa andra utlänningar. Förslaget behandlas i avsnitt 13.3. Paragrafen är ny. Den anger att lagen gäller en utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd i som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlän- ningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser (asyl- sökande). Det är således möjligt för att fatta ett beslut om anvisning även före det att ärendet om uppehållstillstånd har avgjorts. Ordet nyanländ har ersatts av utlänning med anledning av det vid- gade tillämpningsområdet. Se kommentaren till 1 §. Vidare anges i andra meningen att utlänningen ska ha beviljats ett uppehållstillstånd för mottagandet i kommunen. Paragrafen har ändrats så att det framgår att det är som får besluta om anvisning enligt 5 §. Det kan ses som en an- passning till regelverket om ensamkommande barn, där det framgår av lag att ska besluta om anvisning. Vissa delar av bemyndigandet har utgått. Regeringen ska inte längre fastställa antalet nyanlända invandrare som ska omfattas av anvis- ningar . Bakgrunden är att utredningen föreslår en ny ordning som bygger på andelstal för mottagande av asylsökande och nyanlända invandrare. Ordet nyanländ har ersatts av utlänning. Hänvisningen till 7 § lagen (2016:38) om mottagande av vissa nyanlända invandrare för bosättning har tagits bort eftersom den paragrafen har utgått. Förslaget behandlas i avsnitt 13.3. 16.10Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Bestämmelsen i andra stycket, som är nytt, innebär att lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknads- politiska verksamheten tillämpas vid behandling av personuppgifter i den verksamhet som Arbetsförmedlingen bedriver med stöd av lagen (xxxx:xx) om mottagande av asylsökande och vissa andra utlän- ningar. I paragrafen anges när Arbetsförmedlingen får behandla person- uppgifter för tillhandahållande av information som behövs hos andra myndigheter. Ändringen i första stycket 6 är en följdändring med anledning av att lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande med flera ersätts av lagen (xxxx:xx) om mottagande av asylsökande och vissa andra utlänningar. 16.11Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Andra stycket är nytt. Där klargörs att en utlänning som bor i ett sådant mottagandecenter som avses i 8 § lagen (xxxx:xx) om mot- tagande av asylsökande och vissa andra utlänningar ska erbjudas en hälsoundersökning efter det att en ansökan om uppehållstillstånd har getts in. Förslaget behandlas i avsnitt 13.4. 16.12Förslaget till lag om ändring i skollagen (2010:800) 20 kap. 28 § Ett nytt tredje stycke har lagts till. Ändringen innebär att den kom- mun som enligt 29 kap. 6 § är att betrakta som hemkommun får erbjuda utbildning i svenska för invandrare även till sådana utlän- ningar som nämns i 20 kap. 31 §, se kommentaren nedan. Förslaget behandlas i avsnitt 13.6. 20 kap. 31 § Ett nytt tredje stycke har lagts till. Ändringen innebär att utlänningar som omfattas av lagen (xxxx:xx) om mottagande av asylsökande och vissa andra utlänningar får medges rätt att delta i utbildning i svenska för invandrare. Detta under förutsättning att utlänningen saknar sådana grundläggande kunskaper i svenska språket som utbildning- en syftar till att ge. Rätten gäller från och med andra kalender- halvåret det år han eller hon fyller . Förslaget behandlas i avsnitt 13.6. 16.13Förslaget till lag om ändring i lagen (2013:156) om samhällsorientering för vissa nyanlända invandrare Paragrafen är ny. I bestämmelsen klargörs att lagen (2013:156) om samhällsorientering för vissa nyanlända invandrare även gäller för utlänningar som omfattas av lagen (xxxx:xx) om mottagande av asyl- sökande och vissa andra utlänningar. Förslaget behandlas i avsnitt 13.6. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges att en kommun får erbjuda samhällsorientering till utlänningar som omfattas av lagen (xxxx:xx) om mottagande av asylsökande och vissa andra utlänningar. Förslaget behandlas i avsnitt 13.6. Särskilt yttrande av expert , har haft regeringens uppdrag att föreslå åtgärder för att skapa ett sammanhållet system för mottagande och bosättning av asylsökande och nyanlända. Det är ett välkommet och angeläget initiativ. En genomgripande reform som omfattar hela kedjan är avgörande för att bryta den oordning som präglar dagens mottagande. Rådande system främjar inte att enskilda tar ansvar för sin framtida etablering eller återvändande och det försvårar också för olika organisationer att utföra sina uppdrag effektivt, det gäller inte minst för kommuner och andra lokala aktörer. Det har varit påtagligt och redan innan flyktingsituationen . Ett sammanhållet system med en tydlig röd tråd Ett sammanhållet mottagandesystem måste ha en röd tråd som är tydlig för såväl asylsökande som för aktörerna. Det omfattar an- komst, asylprocess, boende, arbete och försörjning, samspel med lokalsamhället, ansvarsfördelning och samarbete mellan aktörer. Kommuner och Landsting har framhållit, i det så kallade 35-punktprogrammet1 och senare i SKL:s agenda för integration2, att ett långsiktigt hållbart och sammanhållet mottagandesystem måste ha en jämnare fördelning över landet och mellan kommuner 135 åtgärdsförslag för ett hållbart asyl- och flyktingmottagande (Kommuner och Lands- ting 2013). 2SKL:s agenda för integration. Om asylmottagande och nyanländas etablering (Kommuner och Landsting 2017). som bättre säkerställer lokal kapacitet. Det ska motverka segrega- tion och konsekvenser av eget boende samt främja tidiga och lokalt anpassade insatser för integration och etablering. Vidare bör det minimera flyttar mellan olika orter för att säkerställa kontinuitet i skolan och andra verksamheter och för att ta tillvara möjligheter med tidigt etablerade sociala nätverk. huvudförslag kan främja dessa delar i ett sammanhållet mottagandesystem. Än tydligare skulle systemet och den röda tråden bli om samtliga asylsökande, det vill säga även ensamkommande barn och unga omfattades av det statliga initiala mottagandet innan anvisning till kommun. Ekonomiska förutsättningar och långsiktigt perspektiv Ett sammanhållet mottagandesystem med ny ansvarsfördelning kräver att kommuner ges erforderliga och stabila ekonomiska förut- sättningar. I betänkandet föreslås att regeringen och kommun- sektorn ska ha regelbundna samråd om ekonomisk ersättning och andra förutsättningar. Ett sådant samråd måste utgå från den grund- läggande principen att staten har det ekonomiska ansvaret för in- satser som följer av asylmottagandet. Det är helt avgörande att det finns en samsyn mellan staten och kommunerna om kommunernas kostnader för åtaganden i det initiala mottagandet och tills ny- anlända är etablerade. har haft i uppdrag att lämna förslag på effektiviseringar och förenklingar av ersättningssystem, men inte att föreslå nivåer på statens ersättning till kommuner och landsting. För den ekonomiska konsekvensanalysen redovisar Mottagande- utredningen i betänkandet räkneexempel som utgår från befintliga ersättningar till kommuner och landsting och kost- nader i asylmottagandet, till exempel för asylboenden. Ett kommande samråd mellan regeringen och kommunsektorn måste istället bygga på bedömningar av kommuners och landstings praktiska förutsätt- ningar och faktiska kostnader för befintliga och nya uppdrag. Det nya ersättningssystemet måste också omfatta landstings- och kom- munal verksamhet som påverkas av till exempel statens etablering av ankomst- eller avresecenter på vissa orter. Det vore olyckligt om ett sammanhållet system som bedöms kunna ge bättre förutsättningar för både individer och samhället i stort, inte kan genomföras eller ges förutsättningar att i praktiken bli framgångsrikt på grund av kortsiktiga ekonomiska konsekvenser för staten. Att staten lämnar över både ansvar och kostnader till kom- munerna är varken ett rimligt eller hållbart alternativ. Helhetsperspektiv och samspel måste prägla framtida mottagandesystem Det är vidare av stor vikt att alla delar av mottagandet beaktas och synliggörs i ett sammanhållet system, det vill säga mottagandet av asylsökande vuxna och familjer i såväl eget som offentligt ordnat boende, ensamkommande barn och unga, nyanlända och deras an- höriga samt kvotflyktingar. Ett sådant helhetsperspektiv på mot- tagandet måste prägla statliga aktörers inbördes samordning liksom samspelet med kommuner och landsting. Samspelet mellan stat och kommun gynnas inte av en för staten ensidig sanktionsmöjlighet om kommuner inte klarar vissa åtagan- den, vilket i praktiken är innebörden av förslag om den så kallade målpengen. Ett system som bygger på delat ansvar och ett ömsesidigt beroende mellan stat och kommun måste istället tydligt styra och ge incitament till samtliga aktörer i kedjan att ta ansvar för sina egna åtaganden och stödja andras. föreslår ett för aktörerna gemensamt mål för mottagandet. Med utgångspunkt i målet, och i vad som anförts ovan, bör ersättningar till kommuner och landsting samt uppdrag till olika aktörer utvecklas i fortsatt beredning, genomförande och styrning av ett framtida och sammanhållet mottagandesystem. Särskilt yttrande av expert , har regeringens uppdrag att föreslå åtgärder för att skapa ett sammanhållet system för mottagande och bosätt- ning av asylsökande och nyanlända. Utredningens ambition att skapa ett mer sammanhållet system för mottagande av asylsökande och nyanlända är god. Ur individens perspektiv är det positivt om en snabb och sömlös process genom mottagandesystemet kan åstad- kommas och om samhället därigenom förbättrar förutsättningarna för etablering i arbets- och samhällslivet. Arbetsförmedlingen avser att lämna sina samlade synpunkter på utredningens förslag i ett remissförfarande. Jag vill dock redan i detta skede lyfta fram ett par frågor som kommer att vara av vikt för myndigheten i den fortsatta beredningen av utredningens för- slag. Utredningen föreslår vissa förändringar i det arbetsmarknads- politiska regelverket i syfte att möjliggöra för asylsökande med undantag från kravet på arbetstillstånd att ta del av den arbets- marknadspolitiska verksamheten, såsom exempelvis arbetspraktik, validerande insatser eller kortare arbetsmarknadspolitiska program. Utredningen föreslår att det ska vara upp till Arbetsförmedlingen att, efter en arbetsmarknadspolitisk bedömning, avgöra vem som ska få ta del av verksamheten och på vilka grunder. Jag har därmed svårt att fullt ut bedöma i vilken omfattning som utredningen anser att detta bör ske, men noterar att förslaget inte tas upp som en kostnad i utredningens konsekvensbeskrivningar. Jag bedömer att Arbetsförmedlingen kommer att behöva ett förtydligande avseende denna del av utredningen för att fullt ut kunna ta ställning till för- slaget. därtill, i enlighet med utredningens alter- förslag om ett statligt mottagandesystem, ska ansvara för att asylsökande erbjuds insatser som syftar till att ge kunskap om och kontakter med den svenska arbetsmarknaden bör detta betraktas som ett helt nytt uppdrag för myndigheten. Ett sådant uppdrag skulle dessutom vara riktat till en kundgrupp som vi inte har det huvudsakliga ansvaret för. Det är viktigt att påpeka att myndig- heten behöver ges stabila och långsiktiga ekonomiska förutsätt- ningar att omhänderta ett sådant eventuellt uppdrag. Särskilt yttrande av expert , Utredningens huvudfokus har varit den centrala och lokala nivåns innehåll och funktion, medan den regionala nivån och regionala arenan inte har ägnats lika stor uppmärksamhet. Utredningen betonar länsstyrelsernas och därtill landshövdingarnas viktiga strategiska betydelse i mottagandet, men avstår beträffande målgruppen asyl- sökande från att ge länsstyrelseuppdraget adekvat innehåll och före- slår därtill en reducering av tillgängliga arbetsverktyg. Behovet av genomarbetade uppdrag och nödvändiga resurser för genom- förande är lika stort på regional nivå som på nationell och lokal nivå. Det är även viktigt att det på den regionala arenan finns samman- hang med en röd tråd hela vägen, från asylmottagande till etablering. Länsstyrelsernas uppdragsbeskrivning gällande asylsökande har, enligt min mening, fått för stort fokus på uppgifter där länsstyrel- serna har endast begränsade handlingsmöjligheter (kostnadseffek- tiva boendelösningar och tillgång på bostäder i bristlägen) och för litet fokus på övriga delar av mottagandet (mottagandeplanering, mellankommunal samverkan, inomstatlig koordinering, verksam- hetsutveckling). Det innebär dels att flera viktiga frågor lagts åt sidan utan att någon alternativ aktör pekas ut, dels att sektoriseringen av asylmottagandet förstärks då länsstyrelsernas multisektoriella kompe- tens (jämställdhet, folkhälsa, landsbygdsutveckling, näringsliv) inte efterfrågas. Finansieringsprincipen är en avvägning mellan enkelhet och pre- cision. I grunden delar jag utredningens finansieringsförslag. Utred- ningen överskattar dock föreslagna schablonersättningars möjlig- heter att tillgodose de behov som finns. Föreslaget ersättningssystem behöver kompletteras med regionala och lokala verksamhetsnära dialoger, med möjlighet för staten – förslagsvis även fortsättnings- vis länsstyrelserna – att lämna ekonomiska stöd till såväl verksam- hetsutveckling i olika former som till mellankommunala och läns- gemensamma behov. Utredningens förslag till samordnad fördelningsmodell utgående från andelar instämmer jag i med eftertryck, men även här bör regio- nala och lokala hänsyn ges större plats. Länsstyrelsernas uppdrag att besluta om kommuntal eller motsvarande bör ligga fast. Civilsamhället har fått växande betydelse i landets flyktingmot- tagande. Även där är stödet från det offentliga på mellankommunal och regional nivå fortsatt viktigt och bör finnas kvar. Proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdags- ordning med mera. Proposition 1979/80:38 Om ersättning till kommunerna för hjälp till flyktingar med flera. Proposition 1983/84:124 Mottagande av flyktingar och asylsökande med mera. Proposition 1987/88:80 Bistånd åt asylsökande. Proposition 1989/90:105 Samordnat flyktingmottagande och nytt system för ersättning till kommunerna med mera.