sou · H6B344 · 2018-06-14 00:00:00 — I 6 kap. 5 § LUF har möjligheten att övergå till ett för- handlat förfarande utan föregående annonsering således inskränkts till fall då det vid ett öppet eller selektivt förfarande inte har lämnats några lämpliga anbudsansökningar, m.m. Konsekvensändringar och andra ändringar i och LUF Skälen för denna inskränkning kommenteras inte närmare i för- arbetena, och den motiveras heller inte av någon ändring i LUF-direk- tivet. Av artikel 50 a) i LUF-direktivet framgår att de upphandlande enheterna ska få tillämpa det förhandlade förfarandet utan före- gående annonsering bl.a. när inga lämpliga anbud eller anbudsansök- ningar har lämnats efter ett förfarande med föregående anbudsinfordran. Av allt att döma rör det sig om ett misstag i genomförande- arbetet. Utredningen har från flera håll uppmärksammats på att detta innebär onödiga problem för de upphandlande enheterna. 6 kap. 5 § LUF bör ändras för att uppnå bättre överensstämmelse med LUF- direktivet. 18 Följdändringar i andra lagar Utredningen föreslår nya lydelser av 19 kap. respektive LUF, ett nytt 19 a kap. i båda lagarna samt motsvarande ändringar i fråga om 15 kap. och 15 a kap. LUFS. Förslagen nödvändiggör enligt ut- redningens bedömning följdändringar i två lagar – lagen (1976:380) om medbestämmande i arbetslivet och lagen (2009:47) om vissa kom- munala befogenheter. 18.1Lagen (1976:380) om medbestämmande i arbetslivet Förslag: Vid upphandling enligt , LUF eller LUFS får en för- enligt 39 § lagen om medbestämmande i arbetslivet (vetorätt) göras endast om den grundar sig på omständigheter som anges i •13 kap. 1–3 , •13 kap. 1 § eller 2–4 §§ LUF, eller •11 kap. 1–3 §§ LUFS Den fackliga vetorätten enligt nämnda paragraf ska således aktualiseras såväl när omständigheterna är sådana att det finns obligatoriska skäl att utesluta en leverantör som fakultativa skäl, både vid direktivstyrd och icke direktivstyrd upphandling. Bedömning: Den fackliga vetorätten vid offentlig upphandling bör vara lika omfattande vid direktivstyrd som icke direktivstyrd upphandling. Vetorätten bör inte bara aktualiseras när omständig- heterna är sådana att det finns fakultativa skäl att utesluta en leverantör. Följdändringar i andra lagar Historik och gällande rätt Enligt kunde leverantörer uteslutas från en upphand- ling på det direktivstyrda området med stöd av 1 kap. 17 § och på det icke direktivstyrda området enligt bestämmelser i 6 kap. 9–11 §§. Någon skyldighet att utesluta leverantörer fanns således inte. Av 39 och 40 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbets- livet, MBL, i då gällande lydelser, följde att den fackliga vetorätten vid upphandling endast kunde göras gällande när den grundade sig på omständigheter som sades i de nämnda lagrummen. Genom LOU-direktiv och LUF-direktiv infördes en skyldighet för upphandlande myndigheter och enheter att utesluta leverantörer i vissa fall, de s.k. obligatoriska uteslutningsgrunderna. Vid sidan av detta fanns alltjämt regler som innebar att myndigheten eller enheten fick utesluta en leverantör i vissa fall, de s.k. fakultativa uteslutningsgrunderna. Direktivens bestämmelser om uteslutning genomfördes med para- grafer i 10 kap. och . I fanns de obligato- riska uteslutningsgrunderna i 10 kap. 1 §, och de fakultativa ute- slutningsgrunderna i 2 §. I LUF fanns de obligatoriska uteslutnings- grunderna i 10 kap. 1 §, och de fakultativa uteslutningsgrunderna i 2 och 3 §§. I 15 kap. 3 § såväl som LUF gjordes de obligatoriska och fakultativa uteslutningsgrunderna tillämpliga även vid icke direk- tivstyrd upphandling. Ändringen på det direktivstyrda området – uppdelningen i obliga- toriska och fakultativa uteslutningsgrunder – nödvändiggjorde givet- vis följdändringar i MBL. Lagrådsremissens förslag till följdänd- ringar i 39 och 40 §§ MBL innehöll dock – sannolikt på grund av ett rent förbiseende – felaktiga lagrumshänvisningar, både beträffande hänvisningarna till och . Lagrådet konstaterade att de föreslagna hänvisningarna var för- bryllande, och uttalade därefter följande.1 Lagrådet utgår från att en arbetstagarorganisations vetorätt, med den upphandlingslagstiftning som föreslås, skall kunna grundas antingen på sådana omständigheter som skall leda till att en leverantör utesluts från en upphandling eller på omständigheter som kan leda till uteslut- ning. Vidare utgår Lagrådet från att motsvarande bestämmelser skall till- lämpas vid upphandling enligt 15 kap. i de föreslagna lagarna. 2006/07:128 del 2 s. 649 f. Följdändringar i andra lagar Lagrådet föreslog därefter att, med dessa utgångspunkter, hänvis- ning borde ske i 39 och 40 §§ MBL dels till 10 kap. 2 § och 15 kap. 15 § i , dels till 10 kap. 2 och 3 §§ samt 15 kap. 15 §§ i LUF [15 kap. 15 § respektive LUF i lagrådsremissens lagförslag motsvarar 15 kap. 13 § i det som blev lagar, utredningens anmärkning]. Att notera är att Lagrådet, trots dess angivna utgångs- punkter, inte föreslog att en hänvisning skulle göras till de obligato- riska uteslutningsgrunderna. Dessa fanns, både i lagrådsremissens lagförslag och i de slutliga lagarna, i 10 kap. 1 § respektive LUF. Ändringarna i 39 och 40 §§ MBL kom att utformas enligt Lagrå- dets förslag. I författningskommentaren sägs att ändringarna endast utgjorde följdändringar, och att Lagrådets synpunkter på hänvisning- arna hade beaktats.2 Eftersom någon hänvisning till 10 kap. 1 § i respektive LUF inte gjordes i de nämnda bestämmelserna i , kom ordningen alltså att bli den att vid upphandling enligt och på det direktivstyrda området fick den fackliga vetorätten utövas om den grund som åberopas var en omständighet som medförde att en leverantör får uteslutas. På det icke direktivstyrda området fick åbe- ropas omständigheter som ska eller får medföra uteslutning. När LUFS tillkom kompletterades 39 och 40 §§ MBL med motsvarande hänvisning till omständigheter som får medföra uteslutning av leverantörer på det direktivstyrda området i den lagen (10 kap. 2 §) och som ska eller får medföra uteslutning på det direk- tivstyrda området (15 kap. 13 §). I förarbetena ansåg regeringen att även sådana omständigheter som enligt LUFS får medföra uteslut- ning av leverantörer borde tas in i MBL. I det senaste stora lagstiftningsärendet, införandet av upp- handlingslagar, uppmärksammade Lagrådet den beskrivna halt- ande ordningen i 39 och 40 §§ MBL och ansåg, i likhet med vad dåva- rande Lagrådet framhöll vid tillkomsten av lagar, att denna ordning är förbryllande.3 Regeringens bedömning var emellertid att det i det då aktuella lag- stiftningsärendet endast fanns utrymme att göra sådana ändringar i MBL som utgjorde följdändringar med anledning av de nya upphand- lingsdirektiven. 2006/07:128 del 1 s. 569. 2015/16:195 del 4 s. 1234. Följdändringar i andra lagar Den beskrivna, haltande ordningen beträffande omfattningen av den fackliga vetorätten enligt MBL kvarstår alltså vid upphandlingar enligt och . Efter Lagrådets förslag, som reger- ingen följde, har emellertid bestämmelserna i renodlats lagtek- niskt på så sätt att hänvisningar till upphandlingslagarna endast görs i 39 § MBL, i stället för som tidigare i både 39 och 40 §§ MBL. Den fackliga vetorätten bör vara lika omfattande vid direktivstyrd som vid icke direktivstyrd upphandling Utredningen anser för sin del – mot bakgrund av redogörelsen ovan –att det är en förbryllande ordning att utrymmet för den fackliga vetorätten är mindre vid upphandlingar på det direktivstyrda områ- det, än vad det är vid upphandlingar på det icke direktivstyrda området. Om man utgår från vad Lagrådet uttalade i sak lagstift- ningsärende var avsikten att den fackliga vetorätten skulle vara lika omfattande, oavsett om upphandlingen är direktivstyrd eller inte. Avsikten synes vidare ha varit att detta skulle innebära att på det direktivstyrda området får den fackliga vetorätten utövas både när den grund som åberopas är en omständighet som medför att en leve- rantör ska eller får uteslutas. Det synes ha berott på förbiseenden att regleringen inte kom att utformas så. Utredningen lämnar i betänkandet förslag på nya lydelser av 19 kap. och samt 15 kap. LUFS. Det nödvändiggör i sig följdändringar i 39 § MBL, beträffande de hänvisningar som där görs till 19 kap. 18 § respektive LUF och 15 kap. 13 § LUFS i nu- varande lydelser. Som framgår av avsnitt 12.3.2 föreslår utredningen inte någon direkt motsvarighet till de nämnda bestämmelserna om skyldighet eller möjlighet för de upphandlande myndigheterna och enheterna att utesluta leverantörer. Utredningen menar att det bör kunna läm- nas åt myndigheterna och enheterna att avgöra om krav på leve- rantörens lämplighet ska ställas i upphandlingen eller inte. När det gäller den fackliga vetorätten enligt MBL ska denna emel- lertid kunna göras gällande även fortsättningsvis vid icke direktiv- styrda upphandlingar. Utredningens uppfattning är att den vetorätten bör vara lika omfattande vid direktivstyrd som icke direktivstyrd upphandling, så som den var gällde och Följdändringar i andra lagar så som avsikten synes ha varit att också förhållandet till och skulle ha reglerats. Facklig vetorätt när det finns omständigheter som medför att en leverantör ska eller får uteslutas Den fackliga vetorätten bör alltså antingen kunna grundas på om- ständigheter som medför att en leverantör ska eller får uteslutas, eller enbart sådana omständigheter som medför att en leverantör får ute- slutas, både vid upphandlingar på det direktivstyrda och det icke direktivstyrda området. Som framgått ovan talar det mesta för att den fackliga vetorätten ska kunna göras gällande enligt det först nämnda alternativet. Utred- ningen föreslår därför att 39 § MBL ändras i enlighet med detta. Ett alternativt och ett kompletterande förslag Om det skulle anses att den fackliga vetorätten ska kunna utövas bara när den grund som åberopas är en omständighet som medför att en leverantör får uteslutas, vid både direktivstyrd och icke direk- tivstyrd upphandling, bör 39 § MBL ges följande lydelse, med änd- ring av förslaget i avsnitt 1.5. 39 § Har förhandling enligt 38 § ägt rum och förklarar den centrala arbets- tagarorganisationen eller, om en sådan inte finns, den arbetstagarorga- nisation som har slutit kollektivavtalet, att den av arbetsgivaren till- tänkta åtgärden kan antas medföra att lag eller kollektivavtal för arbetet åsidosätts eller att åtgärden på annat sätt strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde, får åtgärden inte beslutas eller verkställas av arbetsgivaren. Vid upphandling enligt lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, lagen (2016:1146) om upphandling inom försörjningssektorerna, lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner, lagen (2011:1029) om upp- handling på försvars- och säkerhetsområdet eller lagen (2008:962) om valfrihetssystem får en förklaring enligt första stycket göras endast om den grundar sig på omständigheter som anges i –13 kap. 2 § andra stycket och 3 § lagen om offentlig upphandling, –13 kap. 2 § andra stycket samt 3 och 4 §§ lagen om upphandling inom försörjningssektorerna, Följdändringar i andra lagar –11 kap. 2 § andra stycket samt 3 och 4 §§ lagen om upphandling av kon- cessioner, –11 kap. 2 § lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet, eller –7 kap. 1 § lagen om valfrihetssystem. Ändringarna enligt detta alternativa förslag innebär att hänvisning- arna till 19 kap. 18 § , 19 kap. 18 § LUF och 15 kap. 13 § LUFS i paragrafens andra stycke, första, andra och fjärde strecksatsen utgår. Som framgår av avsnitt 19 föreslår utredningen inte några änd- ringar i i förenklande syfte. De ändringar i som föreslås i detta betänkande är föranledda av förslagen beträffande reglering av avgifter och processkostnadsansvar. I 15 kap. , som reglerar icke direktivstyrd upphandling av koncessioner, finns heller inte några bestämmelser om uteslutning av leverantör. Av nämnda skäl väljer utredningen att inte föreslå någon ändring i 39 § MBL beträffande de hänvisningar till som görs där. Om det skulle anses att omfattningen den fackliga vetorätten ska få grundas på omständigheter som medför att en leverantör ska ute- slutas, även vid upphandlingar enligt , bör 39 § andra stycket, tredje strecksatsen MBL ges följande lydelse, med ändring i denna del av förslaget i avsnitt 1.5. –11 kap. 1–4 §§ lagen om koncessioner, 18.2Lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter Förslag: Lagen om vissa kommunala befogenheter kompletteras så att en nämnd i en kommun, ett landsting eller i ett kommunal- förbund ska få uppdra åt anställda att besluta på nämndens vägnar i en upphandling, när nämnden anskaffar varor och tjänster eller byggentreprenader genom en inköpscentral enligt 19 kap. respektive LUF. Följdändringar i andra lagar Enligt 6 kap. 4 § lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter får en nämnd i en kommun, i ett landsting eller i ett kommunalför- bund efter överenskommelse med en inköpscentral uppdra åt an- ställda i inköpscentralen att i en upphandling besluta på nämndens vägnar. Detta gäller när nämnden anskaffar varor, tjänster eller bygg- entreprenader genom en inköpscentral enligt 7 kap. 12 § eller 7 kap. 7 § LUF. Både 7 kap. 12 § och 7 kap. 7 § LUF är till- lämpliga vid icke direktivstyrd upphandling genom hänvisningar i 19 kap. 2 § i respektive lag. Enligt utredningens förslag till reglering 19 kap. och görs inte bestämmelserna om inköpscentraler i lagarnas 7 kap. ut- tryckligen tillämpliga. Avsikten är dock att upphandlande myndig- heter och enheter alltjämt ska kunna använda sig av inköpscentraler vid icke direktivstyrd upphandling utan uttryckliga regler, enligt syn- sättet att det som är tillåtet vid icke direktivstyrd upphandling också är tillåtet vid icke direktivstyrd upphandling. Hänvisningarna i 6 kap. 4 § lagen om vissa kommunala befogen- heter bör därför kompletteras med hänvisningar till 19 kap. respektive LUF. 19 Ändringar av LUFS och Utredningen ska enligt kommittédirektiven analysera och bedöma om det är möjligt och lämpligt att införa motsvarande regler som föreslås för och i eller LUFS och, om så är fallet, föreslå hur bestämmelserna kan utformas. Förslag: LUFS ändras, i huvudsak genom en ny lydelse av 15 kap. och ett nytt 15 a kap., i konsekvens med ändringarna av och . Utredningen bedömer att det är både möjligt och lämpligt att införa motsvarande regler som föreslås för och i LUFS. Genom detta behålls ordningen att den icke direktivstyrda regleringen så långt som möjligt är likadant utformad i lagarna, vilket är lämpligt både från materiell synpunkt och av förenklingsskäl. Det måste emellertid tas hänsyn till att LUFS är tillämplig vid upphandlingar på försvars- och säkerhetsområdet och därför inne- håller vissa särskilda regler om när det förhandlade förfarandet utan föregående annonsering får användas. De reglerna återfinns alltså inte i och . LUFS bygger vidare på ett äldre direktiv, LUFS- direktivet , vilket innebär en del skillnader i reglering. Den mest avgörande, för denna utrednings vidkommande, är att tjänster iLUFS-direktivet, delas upp i A- och B-tjänster. LOU- och LUF-direktiv delas tjänsterna upp i sådana tjänster som omfattas fullt ut av direktivens reglering och sådana sociala tjänster och andra särskilda tjänster som endast omfattas av direktivens s.k. enklare system. För de sistnämnda tjänsterna gäller ett särskilt tröskelvärde, Ändringar av LUFS och som är betydligt högre än tröskelvärdet för motsvarande B-tjänster enligt LUFS-direktivet. I 15 kap. LUFS regleras alltså upphandling av B-tjänster till skill- nad från 19 kap. respektive LUF som reglerar upphandling av sociala tjänster och andra särskilda tjänster. Utredningens förslag till reglering av LUFS är utformat med utgångspunkt att nå största möjliga överensstämmelse mellan LUFS, och när det gäller både struktur och innehåll i den icke direktivstyrda regleringen med beaktande av de nämnda skill- naderna. Bedömning: Reglerna i 15 kap. om icke direktivstyrd upp- handling av koncessioner bör inte ändras. När det gäller föreskriver regleringen för icke direktivstyrd upphandling i 15 kap. endast ett minimum av bestämmelser. Utredningen anser att det inte finns skäl att föreslå ändringar be- träffande den lagen i syfte att förenkla eller öka flexibiliteten. De ändringar i som föreslås i detta betänkande är uteslut- ande föranledda av förslagen i betänkandets del 2 beträffande avgif- ter och processkostnadsansvar. Vissa regler om överprövningsmål 20Erfarenheter och fakta avseende överprövningar I detta avsnitt redogör utredningen samlat för statistik, erfarenheter och allmänna synpunkter kring mål i de allmänna förvaltningsdom- stolarna om överprövning av upphandlingar och av avtals giltighet (överprövningsmål). Redogörelsen är en bakgrund till de två närmast följande avsnitten. I avsnitt 21 redovisar utredningen överväganden och förslag i fråga om bestämmelser om skyldighet för den förlorande parten i överprövningsmål att ersätta motpartens processkostnader (processkostnadsansvar). I avsnitt 22 redovisas överväganden och förslag beträffande bestämmelser om ansökningsavgifter i överpröv- ningsmålen. Detta avsnitt är strukturerat på följande sätt. I avsnitt 20.1 redo- gör utredningen för tidigare utvärderingar och överväganden ifråga om rättsmedlen i offentlig upphandling. I avsnitt 20.2 redovisar ut- redningen statistik om överprövning av upphandling. I avsnitt 20.3 redovisar utredningen översiktligt statistik kring handläggningstider i överprövningsmål och avsnitt 20.4 gör utredningen vissa uppskatt- ningar av kostnaderna för överprövningar för leverantörer, upphand- lande myndigheter och enheter och för domstolarna. Erfarenheter och fakta avseende överprövningar 20.1Tidigare överväganden i fråga om rättsmedlen på upphandlingsområdet 20.1.1Överväganden i samband med införandet av nya rättsmedel på upphandlingsområdet trädde en rad förändringar av rättsmedlen i upp- handlingslagstiftningen i kraft.1 Förändringarna gjordes i huvudsak för att genomföra det s.k. ändringsdirektivet i svensk rätt och inne- bar bl.a. följande. •Bestämmelser om avtalsspärr och förlängd avtalsspärr infördes. •Leverantörer gavs en möjlighet att ansöka om överprövning av ett avtals giltighet. •En tidsfrist infördes för att komma in med en ansökan om över- prövning av beslut att avbryta en upphandling. •Konkurrensverket fick en möjlighet (och i vissa fall en skyldig- het) att ansöka om upphandlingsskadeavgift. Regeringen uttalade att förslagen förväntades medföra en ökad mål- tillströmning i de allmänna förvaltningsdomstolarna.2 20.1.2Kommissionens utvärdering av införlivandet av rättsmedelsdirektiven Kommissionen publicerade en rapport efter en genomförd utvärdering av rättsmedelsdirektiven.3 Av rapporten fram- går bl.a. följande.4 I ungefär hälften av medlemsstaterna har särskilda administrativa prövningsorgan för offentlig upphandling inrättats, i övriga svarar befintliga rättsliga organ för överprövning av upphand- lingsförfaranden. En klar majoritet av de intressenter som deltog i 1Ds 2009:30, prop. 2009/10:180, bet. 2009/10:FiU22. 3Rådets direktiv /665/EEG av om samordning av lagar och andra författningar för prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggnings- arbeten, Rådets direktiv /13/EEG av om samordning av lagar och för- fattningar om gemenskapsregler om upphandlingsförfaranden tillämpade av företag och verk inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna. 4Kommissionen, rapport från kommissionen till och Rådet, om effektiviteten av direktiv /665/EEG och direktiv /13/EG, ändrat genom direktiv /66/EG, avseende prövningsförfaranden inom offentlig upphandling, den 24.1.2017 COM(2017) 28 final. Erfarenheter och fakta avseende överprövningar kommissionens offentliga samråd ansåg att rättsmedelsdirektiven hade haft en positiv effekt på förfarandet för offentlig upphandling. I rapporten uttalas vidare att administrativa prövningsorgan i första instans i stället för domstolar generellt sett är mer effektiva, efter- som förfarandena vid domstolar generellt sett tar och leder till sämre beslut än förfaranden vid specialiserade administrativa prövningsorgan. I en underlagsrapport som togs fram under utvärderingen kon- stateras att över hälften av medlemsstaterna har en maximal hand- läggningstid för överprövningsmål.5 I dessa länder varierar den i lag- stiftningen angivna maximala handläggningstiden på mellan och ligger i de flesta fall kring . I en majoritet av med- lemsstaterna finns någon form av ansökningsavgift för att ansöka om överprövning av upphandlingar.6 De kostnader som upphandlande myndigheter och leverantörer får bära för att föra en process eller för- svara sig i ett prövningsärende varierar stort runt om i EU. I genomsnitt utgör dessa kostnader av kontraktsvärdet för leverantörer och för upphandlande myndigheter och enheter.7 Antalet överprövningsmål i de olika medlemsstaterna I den ovan nämnda underlagsrapporten redovisas antalet överpröv- ningsmål i första instans –2012 i de olika medlems- staterna. Av denna förteckning framgår att hade åtta medlemsstater färre än 200 överprövningar i första instans. 12 med- lemsstater hade mellan 200 och 500 överprövningar och sju medlems- stater hade över 500 överprövningar . hade flest mål (strax över 3 000 mål) tätt följt av . Allmänt sett hade antalet mål stadigt ökat i de flesta länder . 5Economic efficiency and legal effectiveness of review and remedies procedures for public contracts, Final Study Report, MARKT/2013/072/C, Ref. (2015)2643167 – 24/06/2015. 66–68. 7Idem s. 122. Erfarenheter och fakta avseende överprövningar Kommissionens slutsatser med anledning av studien Kommissionen konstaterar i rapporten att harmoniseringen av rätts- medelsdirektiven har varit mycket begränsad och medlemsstaterna har därför antagit mycket olika nationella bestämmelser, med hän- syn tagen till deras rättstraditioner. Kommission drar slutsatsen att kostnaderna för prövningsförfaranden inte verkar ha någon bestämd avskräckande effekt på tillgången till rättsmedel. Utvärderingen ut- mynnar i ett konstaterande att rättsmedelsdirektiven kommer att bi- behållas i sin nuvarande form i detta skede, eftersom inga större eller trängande behov av att ändra bestämmelserna kom fram vid utvär- deringen. () tillsattes av regeringen genom beslut och hade i uppdrag att utvärdera upphandlingsregelverket ur ett ekonomiskt och sam- hällspolitiskt perspektiv.8 Utredningen identifierade i sitt delbetänkande fyra olika problem- områden avseende överprövning av upphandlingsmål: •motstridig och ifrågasatt rättspraxis, •risken för överprövning medför att många myndigheter tenderar att gå in för val av ”säkra” alternativ med suboptimering som följd, samt •risken att myndigheternas verksamhet lamslås i samband med överprövningar.9 Utredningen ansåg emellertid i sitt slutbetänkande att det inte borde införas avgifter för ansökningar om överprövning och att parterna även fortsättningsvis borde stå sina egna kostnader i 9SOU 2011:73 På jakt efter den goda affären – analys och erfarenheter av den offentliga upp- handlingen. Erfarenheter och fakta avseende överprövningar Utredningen grundade detta främst på bedöm- ningen att vare sig en ansökningsavgift eller ersättning för rättegångs- kostnader skulle leda till önskat resultat.10 20.1.4Överprövningsutredningen ansåg att ansökningsavgifter och processkostnadsansvar inte borde införas Regeringen beslutade att ge en särskild utre- dare i uppdrag att se över rättsmedlen i upphandlingslagstiftningen. Enligt sina direktiv skulle utredningen bl.a. utreda frågor om avgifter och processkostnader i upphandlingsmål. Utredningen, som tog sig namnet , presenterade sina förslag i mars 2015.11 Utredningen ansåg att det inte borde införas ansökningsav- gifter eller processkostnadsansvar i överprövningsmål. Utredningen lämnade i stället en rad förslag som syftade till att minska de negativa konsekvenserna av överprövningar, främst följande.