sou · H6B318 · 2018-03-14 00:00:00 — fick politiska och sekulära livsåskådningar en hemvist inom den växande arbetarrörelsen. Dessa åskådningar hade i sig en förmåga att skapa gemenskap och mening. Genom upp- byggandet av välfärdsstaten fördes ansvar inom det sociala området över från kyrkan till samhället som vetenskapen blev en konkurrent till kyrkan när det kom till att lämna svar på existen- tiella frågor. Den organiserade kristendomen kritiserades också inom kulturdebatten av bland annat filosofen , som kyrkan ofta hamnade på motståndarsidan i kampen för jämställdhet. Den tilltagande sekulariseringen, liksom den ökade religiösa mångfalden i samhället, gjorde att en separation mellan stat och kyrka sågs som ofrånkomlig. Kyrkans separation från staten skedde stegvis genom ett flertal reformer . togs den obligatoriska under- visningen i tro bort, den s.k. katekesundervisningen, och 1930 reformerades det kyrkliga församlingsstyret så att det sam- manföll med de borgerliga kommunerna. Det blev därmed tydligt att kyrkan var en del av det offentliga, men med ansvar endast för de andliga aspekterna i samhällslivet. Kyrkokommunerna förlorade an- svaret över skolfrågorna och 1968 ersatte religionskunskap kristen- domsundervisningen som ett ämne i skolan. Regering och riksdag började också att fatta beslut i flera kyrkliga angelägenheter. öppnades prästämbetet upp för kvinnor och samvetsklausulen, vilken gjorde det möjligt för kvinnoprästmotståndare att enbart tjänstgöra med andra män, togs bort 1982 (prop. 1981/82:93). Dessutom ansågs det inom kyrkan att dopet skulle få en tydligare ställning som grund för kyrkotillhörighet och därför ändrades medlemsbestämmelserna 1996 så att barn inte automatiskt blev medlemmar vid födseln. För ett medlemskap kom framöver att krävas dop eller föräldrarnas aktiva beslut. Frågan om kyrkans relation till staten utreddes under i stort sett hela efterkrigstiden. överlämnade en kyrkoberedning under kyrkoministern ett förslag om en relationsförändring till regeringen. Det fanns dock svårigheter med att hitta lösningar vad gäller kyrkans finansiering och rättsliga status och utredningens förslag fick inte enhetligt parlamentariskt stöd (2003, Det religiösa landskapet i förändring s. 110 f.). En ny stat-kyrkaberedning tillsattes först och i dess slutbetänkande fastslogs att staten bör förhålla sig neutral och inte särbehandla något trossamfund (SOU 1994:42). hade kyrkolagen ersatts av en ny som framhävde identitet som ett självständigt trossamfund, men vars organi- sation och verksamhet skulle regleras av staten (prop. 1991/92:85). Till slut fattade 1995 ett principbeslut om ändrade rela- tioner mellan staten och , den s.k. stat-kyrkareformen (prop. 1995/96:80 och bet. 1995/96:KU12). En utgångspunkt i reformen var att skulle få ställ- ning som ett eget rättssubjekt som själv skulle reglera sina ange- lägenheter medan bestämmelser om kyrkans grundläggande organi- sation och demokratiska uppbyggnad skulle regleras i en särskild lag. En annan utgångspunkt var att en större likställighet skulle uppnås mellan och andra trossamfund, vilket var det grund- läggande motivet för att införa statlig avgiftshjälp även till andra trossamfund. Relationsförändringen ledde inte till att staten blev helt konfessionsneutral. Utöver att grundläggande orga- nisation och demokratiska uppbyggnad regleras i en särskild lag har kyrkan bl.a. enligt begravningslagen (1990:1144) ett huvudmannaskap för begravningsverksamheten och statschefen ska enligt successions- ordningen vara av den evangeliska läran. 3.2.2Stöd till andra trossamfund än införs och trossamfunden får en egen associationsform Efter ett flertal motioner i infördes ett statligt bi- drag till andra trossamfund än . Enligt motionä- rerna var frikyrkorna i ett ekonomiskt underläge gentemot och höjningar av mervärdesskatten och arbetsgivaravgiften hade drabbat frikyrkorna hårt. Detta ekonomiska underläge ansågs otillfredsställande ur religionsfrihetssynpunkt. Det stöd som inför- des syftade till att förbättra förutsättningarna för de ekonomiskt svaga trossamfunden ”att hålla lokaler samt erbjuda religiös service i form av gudstjänst, själavård och liknande” (bet. KrU 1971:15 s. 2). Det statliga bidraget till trossamfunden inrättades som ett all- mänt bidrag och det utformades inga specifika mål eller villkor för stödet annat än att samfundet skulle ha minst 3 000 medlemmar. Inledningsvis fördelades stödet av frikyrkoråd, som inrät- Det religiösa landskapet i förändring tade en särskild . Nämnden fick 1989 en sär- skild instruktion och ställning som statlig myndighet. gjordes myndigheten om till en enrådighetsmyndighet och fick namnet Myn- digheten för stöd till trossamfund (SST). När statsbidraget inrättades sågs det som en temporär åtgärd i väntan på den då pågående stat-kyrkautredningen. fick bidraget en mer permanent karaktär och förordningen (1974:404) om statsbidrag till vissa trossamfund utfärdades. Stödet omfattade inledningsvis enbart kristna trossamfund, huvudsakligen frikyrkor med rötter väckelserörelse, men kort därefter utöka- des kretsen av bidragsberättigade till att också omfatta Romersk- katolska kyrkan samt judiska, ortodoxa, muslimska och andra pro- testantiska samfund. I samband med stat-kyrkareformen gjordes en översyn av sta- tens stöd till trossamfunden av Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd, bl.a. vad gäller mål och villkor för stödet (SOU 1997:45). infördes lagen (1999:932) om stöd till tros- samfund, i vilken förutsättningarna för statsbidrag är re- glerade (se vidare kapitel 4 avseende förutsättningarna för statsbidrag). Trossamfunden ansågs generellt sett som samhällsnyttiga och var av det skälet värda att stödjas (prop. 1998/99:124 s. 60). Genom stat-kyrkareformen upphörde försam- lingars och kyrkliga samfälligheters beskattningsrätt. I stället infördes en skyldighet att betala en kyrkoavgift för dem som tillhör . Av principbeslutet inför stat-kyrkareformen följde att kostnadsfritt skulle erbjudas hjälp med att ta in dessa avgifter, s.k. statlig avgiftshjälp (prop. 1995/96:80 s. 25 ff.). Av likställighetsskäl fattades principbeslut om att motsvarande erbju- dande om kostnadsfri avgiftshjälp skulle riktas även till andra tros- samfund (a. prop. s. 29; se även avsnitt 4.4.3). Förutsättningarna för avgiftshjälpen skulle i huvudsak motsvara dem som skulle gälla för statsbidraget. Statens stöd till andra trossamfund än kom därmed att omfatta såväl ett statligt bidrag som en statlig avgiftshjälp. Det är dessa två former av stöd som trossam- fund än kan beviljas. Vidare infördes i samband med relationsförändringen en ny asso- ciationsform, registrerat trossamfund, genom lagen (1998:1593) om trossamfund (se även avsnitt 4.4.2). Anledningen till detta var att efter separationen från staten blev ett eget rätts- Det religiösa landskapet i förändring För att ge förutsättning för likställighet mellan och andra trossamfund fick alla trossamfund en möjlighet att i formellt och rättsligt hänseende uppträda just som ett trossamfund. Enligt denna lag definieras ett trossamfund som en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. 3.3Framväxten av det mångreligiösa var ett homogent land och i stort sett samtliga medborgare tillhörde . uppmättes konfessionell tillhörighet i en nationell folkräkning och enligt denna var det av befolkningen som inte var med i . De flesta av dessa var i stället medlemmar i någon frikyrka. tillhörde något annat trossamfund än eller de etablerade frikyrkorna såsom baptist-, metodist- eller missionskyrkorna (SCB 1930). Fram till och med hade en restriktiv invand- ringspolitik som delvis var präglad av en föreställning om behovet av att värna om folkstammens bevarande. I början av kriget var möjligheterna begränsade för andra grupper än flyktingar från de nordiska grannländerna att komma till . Först i slutet av kriget tog emot en större grupp flyktingar från övriga , där- ibland förintelseöverlevare som räddats genom Röda korsets försorg. påbörjades en arbetskraftsinvand- ring från främst , , , och och öppnades upp för flyktinginvandring från , Sydöstra , och . Under och i samband med konflikter på och i ökade invand- ringen. växte andelen utrikes födda i befolk- ningen från till (SCB 2015). har unge- fär av befolkningen utländsk bakgrund, vilket innebär att de antingen är födda utomlands eller födda i med två ut- ländska föräldrar. En stor andel av de som har invandrat till kommer ifrån ett land med antingen muslimsk, eller buddhistisk tradition. Det innebär att på mindre än har gått från att vara ett land med en befolkning som i stort sett uteslutande varit medlem- Det religiösa landskapet i förändring mar i till att bli ett mångreligiöst land där en stor andel av befolkningen har erfarenhet av en annan tro än den lutherska. Det är svårt att avgöra hur många av dem som invandrat till som också är religiösa, men utifrån enkätundersökningar upp- skattas av befolkningen utöva en annan tro än den traditionellt lutherska. Det är av be- folkningen som är medlem i ett trossamfund som inte är kristet (och 2015, s. 31). är cirka tre av fyra svenskar medlemmar i ett trossamfund, vilket i en internationell jämförelse är en hög anslutningsgrad. Det är som är medlemmar i och cirka 8 pro- cent som är medlemmar i något av de bidragsberättigade trossam- funden (se bilaga 3 avseende bidragsberättigade trossamfund). An- talet medlemmar som ett trossamfund redovisar motsvarar dock inte nödvändigtvis antalet religiöst aktiva personer i samfundet. Enligt enkätundersökningar är av medlemmar aktiva medan antalet aktiva deltagare i frikyrkorna, och de muslimska samfunden är högre än antalet formella medlemmar. SST ger samfunden möjlighet att uppge antalet aktiva deltagare eller s.k. betjänade med vilket avses medlem eller en regelbunden deltagare i verksamheten. Av anled- ningar som senare kommer att redogöras för i presentationerna av de olika samfunden är det många deltagare som är ovilliga att formellt registrera sig som betjänad i ett samfund. Engagemangs- och medlemsutvecklingen skiljer sig åt mellan olika trossamfund och beror i stor utsträckning på den demografiska ut- vecklingen och vilka invandrargrupper som kommer till . Många trossamfund har också påverkats av den generella utveck- lingen som skett inom det civila samhället. Demokrati- utredning beskrivs en utveckling med förändrade engagemangs- former inom det civila samhället där det traditionella föreningslivet tappat medlemmar (SOU 2016:5 s. 134 ff.). Engagemanget har för- ändrats från att vara organiserat i formella föreningar till att bli mer spontant, kortsiktigt och organiserat i lösare nätverk och gemen- skaper. Det formella medlemskapet har blivit mindre betydelse- Det religiösa landskapet i förändring fullt, i synnerhet bland unga. Flera företrädare för trossamfund som utredningen talat med menar också att det av denna anledning är färre personer som är villiga att bli medlemmar och att det är svårare att hitta personer till olika förtroendeuppdrag inom sam- funden. Dessutom är de troende mindre lojala till ett samfund och det är vanligt att de byter samfund eller deltar i flera olika samfunds verksamheter utan att vara medlemmar. En tendens är också att många är engagerade i sociala insatser som trossamfunden eller trosbaserade organisationer genomför, utan att vara formella med- lemmar (Ds 2015:3 s. 24). Den svenska lutherska kyrkan etablerades och har varit en del av staten i nära . Införandet av religionsfrihetslagen 1952 ledde inte till en drastisk minskning av antalet medlemmar i . var av befolkning medlemmar i och , då var medlemmar, skedde inte någon större nedgång av antalet medlemmar. ändrades reglerna för medlemskap så att inte barn till medlemmar automatiskt blev del av kyrkan vid födseln. Därefter har antalet medlemmar minskat med över 100 000 . Detta beror på aktiva utträden, samt att äldre medlemmar dör utan att det tillkommer medlemmar i samma omfattning. Effekten av denna generationsväxling förväntas öka de kommande decennierna, eftersom ålderskullen som är född är stor (2015). Enligt egna uppskattningar kommer färre än av befolkningen att vara medlemmar 2030 (och 2015). Efter- som det är relativt få av dem som invandrar till som går med i minskar även andelen av befolkningen som är med- lemmar i kyrkan i takt med att andelen utrikes födda i ökar. De kristna frikyrkor etablerades i av ut- ländska predikanter eller av svenskar som kommit i kontakt med baptistiska och metodistiska frikyrkor i eller . Det religiösa landskapet i förändring Inte sällan var det svenska sjömän som predikade för svenska immigranter i och som spred läran till . bildades en missionsförening i med hjälp av en skotsk metodistpastor och 1848 skedde det första dopet inom en baptist- kyrka i . Detta dop har betecknats som födelseögonblicket för i (och 2011, s. 164). Statsmakten och statskyrkan försökte bekämpa , vilket beskrivits tidigare, och flera av dess tidiga ledare landsför- visades, däribland ledaren för den första baptistförsamlingen . Trots detta uppstod enskilda frikyrkoförsamlingar på flera platser i och efter införandet av dissidentlagstift- ningen 1873 växte rörelsen kraftigt. har både genomlevt splittring och konsolidering. De tre äldsta samfunden, Svenska , Svenska och , har bildat ett gemensamt trossamfund, Equmeniakyrkan. Equmeniakyrkan har 63 000 medlemmar och 700 församlingar över hela (SST, 2017a). Ytterligare tre av de tidiga samfunden, , Fribaptistsamfundet och Örebromissionen, gick 1997 samman och bildade Evangeliska frikyrkan (EFK). Den största frikyrkan i vid sidan av Equmeniakyrkan är – fria församlingar i samverkan (). bil- dades ur baptiströrelsen, men tog inspiration av pingstväckelsen eller den s.k. pentekostala teologin som uppstod i . Denna betonar den personliga erfarenheten av en gud genom bl.a. bön eller dop och är den pentekostala rörelsen den snabbast växande grenen inom kristendomen (och 2012). Under grundare växte till en organisation som kom att innefatta bokförlag, folkhögskola, tidningen och sedermera det politiska partiet demokratisk samling, numera . Vid sidan av de ovan tre beskrivna trossamfunden är , Sjunde- dags adventistsamfundet och statsbidrags- berättigade. Antalet medlemmar i frikyrkorna var som flest i början av 1900- talet och har därefter minskat. Det är ungefär 340 000 per- soner som är medlemmar i någon av de bidragsberättigade fri- kyrkorna. I likhet med dör fler äldre medlemmar än nya tillkommer och därför har medlemsantalet i frikyrkorna sjunkit Det religiösa landskapet i förändring med nära 100 000 medlemmar (SST 2017a). Dessutom minskar antalet församlingar i landet, vilket i huvudsak beror på att församlingar i glesbygden avvecklas eller slås samman. har dock medlemsantalet stabiliserats, även om andelen med- lemmar i relation till befolkningen minskar. Det är främst personer som invandrat från och med bakgrund i pente- kostala kyrkor eller baptistkyrkor som bidragit till att medlems- utvecklingen planat ut (Tholvsen 2015). Det är emellertid vanligt att kristna invandrare med bakgrund i frikyrkor i andra länder bildar egna församlingar och har flera s.k. migrant- kyrkor etablerats. Ytterligare runt 50 000 personer är medlemmar i andra frikyrkor än ovan nämnda, såsom Jehovas vittnen och av sista dagars heliga (Skog 2001, s. Vid sidan av frikyrkorna är () en organisation inom som organiserar runt 40 000 personer. EFS bildades inom som ett alternativ till den framväxande baptismen och dess huvudmål var att samla människor som berörts av väckelsen. Ur EFS bildades och bröt sig Evange- lisk luthersk mission (Bibeltrogna vänner) ur EFS (SST 2017a). Därutöver är ett antal lutherska samfund från andra europeiska länder bidragsberättigade, däribland Danska, Estniska evangelisk- lutherska, Isländska, Lettiska evangelisk-lutherska, Norska och Ungerska protestantiska kyrkan. Inom finns tyska och finska församlingar som är s.k. icke-territoriella församlingar för andra nationaliteter än svenskar. Vid sidan av de lutherska sam- funden är Anglikanska kyrkan bidragsberättigad. Det finns även ett antal mindre reformerta kristna samfund, såsom Kalvinistiska epis- kopala kyrkan, vilka inte är bidragsberättigade. var svenskarnas kontakter med islam begrän- sade. De första muslimerna som levde i var förmodligen muslimska tatarer som kom som ryska krigsfångar under 1600- och Det religiösa landskapet i förändring Vid folkräkningen 1930 självidentifierade sig elva indi- vider som muslimer. Troligen var några av dessa västerländska kon- vertiter som influerats av mystiska tolkningar av islam (2015, s. 42). En första sunnimuslimsk organisation etablerades 1949 i av muslimer som hade flytt till i slutet av . fanns knappt 1 000 musli- mer i , men antalet ökade kraftigt som ett resultat av flyktingströmmar från och . Den s.k. Ahmadiyya-rörelsen, med rötter i den indiska subkonti- nenten, byggde den första moskén i och den är en av de sammanlagt åtta ändamålsenligt byggda moskéerna. Ut- över dessa finns det ett antal böneplatser och s.k. källarmoskéer runt om i landet. Inledningsvis delade olika muslimska trosinrikt- ningar ofta samma lokaler, men med tiden har olika samfund eta- blerats som representerar olika islamtolkningar och etniska grupper. Uppskattningsvis finns det ungefär 700 000 personer med muslimsk bakgrund i . Det är långt ifrån alla med muslimsk bakgrund som är praktiserande muslimer och det faktiska antalet personer som anser sig vara muslimer är troligen betydligt lägre. uppskattades gruppen muslimer i bestå av cirka 200 000 shiamuslimer och cirka 300 000 sunnimuslimer, vilket in- nebär att det var en betydligt högre andel shiamuslimer i än andelen shiamuslimer totalt sett i världen (och 2013). Troligen har antalet sunnimuslimer ökat som ett resultat av den omfattande invandringen –2017. Enligt SST är sammanlagt 140 000 personer betjänade av något av de muslimska trossamfund som är bidragsberättigade . Samt- liga muslimska samfund har svårigheter med att rapportera in antalet betjänade eftersom det inom islam inte finns någon tradition av medlemskap i ett trossamfund. Dessutom är flera av de som in- vandrat ovilliga att registrera sig som medlemmar eftersom de bär med sig en misstro mot myndigheter efter att ha levt i ett icke- demokratiskt land. Därav är det totala antalet utövande muslimer högre än vad som rapporteras. De sju bidragsberättigade muslimska samfund representerar cirka 200 församlingar eller föreningar i och är alla medlemmar av (SST 2017a). Det äldsta samfundet är För- enade islamiska föreningar i (FIFS) som bildades . Efter meningsskiljaktigheter om hur församlingarna skulle organisera sig Det religiösa landskapet i förändring och hur islam skulle tolkas bildades muslimska för- bund (SMF) som är det största muslimska samfundet. De flesta shiamuslimska församlingarna bildade ett eget trossamfund, Islamiska shiasamfunden i (ISS). Därutöver finns Islamiska kulturcenterunionen i (IKUS), som står nära den turkiska Süleymanlirörelsen, vilken är en islamisk verksamhet som startades av . Efter motsättningar rörande eko- nomi och ledarskap inom IKUS bildades Svenska islamiska försam- lingar (SIF). Utöver dessa samfund har sunnimuslimska flyktingar från etablerat Bosniakiska islamiska samfundet (BIS) (2015). /2017 är också Islamiska fatwabyrån i bidragsberättigad. Utöver de registrerade samfunden finns ett antal samfund, försam- lingar och föreningar som inte tillhör det . En av de äldsta muslimska organisationerna är Ahmadiyya-rörelsen, som byggde den första moskén i . Ahmadiyya-rörelsen samlar cirka 1 000 personer och de flesta av dessa har indiskt eller paki- stanskt påbrå. driver en ändamålsenligt byggd moské i , men är inte en formell församling och tar inte heller emot stöd från SST. Därutöver finns ett antal mindre muslimska grupper och församlingar som inte tillhör något bidragsberättigat samfund. är det äldsta samfundet i och räknar sin historia tillbaka till kristnande . Kyrkan förbjöds 1593 och först blev det möjligt för katolska invandrare att praktisera katolicismen. Den första legala församlingskyrkan sedan reformationen upprättas i och 1953 blev ett stift med ett katolskt biskopssäte i . Antalet katoliker var fram till enbart runt 4 000, men växte kraftigt i och med invandringen därefter. Antalet katoliker som kyrkan själv uppger som kyrkobesökare är cirka 200 000 och av dessa är 110 000 medlemmar. Katolikerna är inte en homogen grupp utan består av minst 80 olika etniska grupper, men med ett växande antal svenska kon- vertiter. En grupp som har växt till antal är kaldéerna som är orientaliska katoliker som invandrat från Mellan- Det religiösa landskapet i förändring östern (SST 2017a). Den katolska kyrkan firar gudstjänster på flera olika språk och för olika traditioner, men som organisation är alla katoliker i huvudsak medlemmar i samma samfund. Inom samfundet finns 15 olika missioner som representerar de olika nationella grup- perna och språkgemenskaperna, t.ex. afrikanska, arabiska, koreanska, polska och spanska. Dessutom finns inom kyrkan 41 självständiga ordnar och kongregationer. De ortodoxa och österländska kyrkorna Under det första årtusendet av kristendomen skedde ett flertal splittringar som bl.a. ledde till att kyrkan delades upp i en väster- ländsk katolsk och en österländsk ortodox inriktning. Uppdel- ningen berodde på att det rådde delade meningar om gudom- liga natur liksom synen på påven och konciliernas ställning. Medan den västerländska kristendomen länge hölls enhetlig inom splittrades den ortodoxa upp mellan flera olika regionala kyrkor i , Sydöst , och . Även om de ortodoxa och österländska kyrkorna är självständiga ser de sig själva som del av en och samma trosgemenskap, men består av två olika traditioner: den bysantinska traditionen med kyrkor från Öst- och Sydöst , och den orientaliska traditionen med kyrkor från , och . hade genom närheten till en tidig kontakt med den ortodoxa kyrkan. fanns ortodoxa kyrkor i både och och , då , och Ingermanland tillhörde , hade delar av befolk- ningen ortodox tro (Arentzen 2016, s. 47 f.). Ryska köpmän tilläts att hålla ortodox gudstjänst i och den orto- doxa församlingen i anses därför vara det äldsta ”invand- rarsamfundet” i (och 2011, s. 127). Efter den ryska revolutionen och under det flydde grupper av estniska och ryska ortodoxa personer till , men de stora ortodoxa grupperna anlände från främst , f.d. och . etablerades grekiska, makedoniska, rumänska och serbiska ortodoxa kyrkor i . Även kristna från bl.a. , , , , och , liksom från Det religiösa landskapet i förändring invandrade och etablerade armeniska, koptisk-orto- doxa och syrisk-ortodoxa kyrkor. Den syrisk-ortodoxa kyrkan dela- des 2001 i två samfund: Syrisk-ortodoxa patriarkatets ställföreträdare och Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i och övriga . Den stora flyktingströmmen under krigen i och har gjort att antalet betjänade i de syrisk-ortodoxa kyrkorna nästan har fördubb- lats . har även kristna grupper in- vandrat från och och bildat egna kyrkor. De orto- doxa och österländska kyrkorna har ett samverkansorgan, Ortodoxa och österländska kyrkors ekonomiska råd (OÖKER), som företräder dem inför SST och som har rätt att ta emot statsbidrag. Enligt SST betjänade de ortodoxa och österländska kyrkorna 147 000 personer . Det faktiska antalet personer med ortodox bakgrund beräk- nas vara strax över 300 000 personer (Arentzen 2016, s. 52). Vid sidan av de kristna kyrkorna har det judiska samfundet längst historia i . Enstaka personer av judisk börd invandrade och fick judereglemente rätt att utöva sin religion. Det var emellertid först som judarna gavs fullstän- diga medborgerliga rättigheter. Mosaiska församlingar etablerades och vid början fanns fyra aktiva församlingar med cirka 7 000 medlemmar. Under andra världs- kriget lyckades ett fåtal judar fly undan förintelsen och av dessa stannade 7 000 i .