sou · H6B360 · 2018-08-10 00:00:00 — Enligt andra punkten ska volymkontraktet vara individuellt för- handlat eller tydligt ange de delar av kontraktet som innehåller av- vikelserna. Avvikelserna ska kunna identifieras. Det behöver dock inte anges vad avvikelserna består i. Enligt tredje punkten ska avsändaren skriftligen ha erbjudits att ingå ett transportavtal på villkor som överensstämmer med bestäm- melserna i 13 kap. I praktiken innebär detta att avsändaren i de flesta fall kommer att erbjudas två fraktpriser, varav det ena utgår från ett kontrakt som överensstämmer med villkoren i 13 kap. och det andra utgår från ett kontrakt med avvikelser från 13 kap. Enligt andra stycket får en avvikelse inte tas med i kontraktet genom hänvisning från ett annat dokument eller ingå i ett standard- avtal som inte varit föremål för individuell förhandling. Rotterdam- reglerna anger att en transportörs offentligt tillgängliga lista över priser och tjänster, ett transportdokument eller liknande handlingar inte utgör ett volymkontrakt (artikel 80.3). Sådana dokument bör inte anses ha varit föremål för individuell förhandling. Emellertid finns det inget hinder mot att ett volymkontrakt genom hänvisning inkorporerar sådana dokument som avtalsvillkor (se artikel 80.3). Tredje stycket anger att avtal som avses i första stycket ska vara skriftligt. Detsamma gäller för erbjudande enligt första stycket 3. Skriftlighetskravet följer av artikel 3 i Rotterdamreglerna. får skriftlighetskravet uppfyllas genom att parterna använder elek- tronisk kommunikation. Giltigheten av avvikande avtalsvillkor i volymkontrakt i förhållande till tredje man 10 § Villkor i ett volymkontrakt som avviker från detta kapitel får tillämpas mellan transportören och annan än avsändaren, om volymkontraktet upp- fyller förutsättningarna i 9 §, och 1.den andra personen har mottagit skriftliga upplysningar som tydligt anger att villkoren i volymkontraktet avviker från vad som föreskrivs i detta kapitel och personen i fråga har gett sitt skriftliga och uttryckliga samtycke till att bli bunden av villkoret, och 2.ett sådant samtycke inte enbart framgår av transportörens offentligt tillgängliga lista över priser och tjänster eller av transportdokumentet. Paragrafen anger förutsättningarna för att villkor i ett volymkon- trakt som avviker från 13 kap. ska få tillämpas mellan transportören och annan än avsändaren. Det kan t.ex. vara fråga om en mottagare som har köpt godset under transporten och kräver att få godset ut- lämnat enligt ett negotiabelt transportdokument. Paragrafen bygger på artikel 80.5 i Rotterdamreglerna. Den saknar motsvarighet i nuva- rande 13 kap. Av paragrafens inledning framgår att förutsättningarna i 9 § måste vara uppfyllda för att ett avvikande avtalsvillkor ska vara giltigt. De särskilda kraven för giltighet framgår av första punkten. Det krävs att tredje man har mottagit skriftliga upplysningar som tydligt anger att villkoren i volymkontraktet avviker från vad som föreskrivs i 13 kap. Därtill måste det föreligga ett skriftligt och uttryckligt sam- tycke till avvikelsen. Med uttryckligt samtycke avses att samtycket ska vara tydligt samt att ett underförstått samtycke inte är tillräck- ligt. Skriftlighetskravet framgår av artikel 3 i Rotterdamreglerna. Enligt 6 § får skriftlighetskravet uppfyllas genom att parterna använ- der elektronisk kommunikation. Andra punkten förtydligar att det inte är tillräckligt att samtycket enbart framgår av transportörens offentligt tillgängliga lista över priser och tjänster eller ett transportdokument, t.ex. genom ett för- tryckt samtycke i ett sådant dokument. Ett sådant samtycke är inte uttryckligt. Den part som åberopar det avvikande villkoret har bevisbördan för att förutsättningarna för avvikelse är uppfyllda (se artikel 80.6). 11 § Om godset utgörs av levande djur får parterna avtala att transpor- törens och en maritimt utförande parts skyldigheter och skadeståndsansvar enligt detta kapitel ska begränsas. Ett villkor enligt första stycket är dock inte giltigt om det begränsar skadeståndsskyldigheten för transportören eller någon som transportören svarar för enligt 29 § vid skada eller dröjsmål som orsakats uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt att skada sannolikt skulle uppkomma. Paragrafen ger parterna ökad avtalsfrihet vid transport av levande djur. Den bygger på artikel 81 (a) i Rotterdamreglerna. Paragrafens andra stycke har viss motsvarighet i nuvarande 13 kap. 27 §. Levande djur omfattas av definitionen av godsbegreppet i artikel 1.24 i Rotterdamreglerna. Mot bakgrund av att levande djur kräver särskild tillsyn och vård under transporten ger första stycket parterna möjlighet att avtala om andra ansvarsregler än vad som följer av regleringen i 13 kap. Det kan förekomma att ett djur måste avlivas under transporten. Djuret kan t.ex. vara stressat eller utgöra en fara. Även om parterna inte nyttjat avtalsfriheten kan transportören gå fri från skadestånds- ansvar för den ekonomiska skada avlivningen kan innebära. I för- arbetena till Rotterdamreglerna har det anmärkts att sådan avlivning kan betraktas som en rimlig åtgärd för att skydda egendom (se UNCITRAL A/CN.9/576 p. Därmed skulle avlivningen om- fattas av katalogen över omständigheter som kan frånta transportören ansvar för skada. Det torde närmast vara fråga om sådana rimliga åtgär- der för att rädda egendom till sjöss som anges i 25 § andra stycket 13. Andra stycket innehåller en bestämmelse som begränsar parternas avtalsfrihet. Ett avtalsvillkor är inte giltigt om det begränsar skade- ståndsskyldigheten för transportören eller någon som transportören svarar för enligt 29 § vid skada eller dröjsmål som orsakats uppsåt- ligen eller av grov vårdslöshet och med insikt att skada sannolikt skulle uppkomma. Begränsningen avser inte bara aktiva handlingar utan även underlåtenhet. Personkretsen enligt 29 § utgörs av den ut- förande parten, fartygets befälhavare och besättning, anställda hos transportören och den utförande parten samt annan som på uppdrag av transportören, eller under transportörens kontroll, utför trans- portörens skyldigheter enligt transportavtalet. 12 § Villkor som begränsar de skyldigheter eller det skadeståndsansvar en transportör eller en maritimt utförande part har enligt detta kapitel är giltiga om en sådan begränsning är skälig med hänsyn till godsets karaktär eller beskaffenhet eller de omständigheter, villkor och förhållanden under vilka transporten ska utföras. Paragrafen anger att parterna har avtalsfrihet vid särskilda trans- porter. Den bygger på artikel 81 (b) i Rotterdamreglerna. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 4 a § andra stycket. Paragrafen ger parterna möjlighet att avtala om andra ansvars- regler än vad som följer av regleringen i 13 kap. vid särskilda trans- porter. Det kan t.ex. gälla transport av utrustning till en arktisk expedition, vissa tungtransporter såsom transport av färdiga bro- element eller delar av oljeplattformar, eller andra transporter som kan kategoriseras som engångsföreteelser av särskild art. 13 § Transportören ska, i enlighet med transportavtalet och i överensstäm- melse med bestämmelserna i detta kapitel, transportera godset till destina- tionsorten och lämna ut det till mottagaren. Paragrafen anger transportörens huvudförpliktelse, dvs. att trans- portera godset till destinationsorten och lämna ut godset till mot- tagaren (jfr med beskrivningen av transportörens fortskaffningsan- svar och utlämningsansvar i avsnitt 4.4). Paragrafen bygger på artikel 11 i Rotterdamreglerna. Den saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. 14 § Transportören ska på lämpligt och omsorgsfullt sätt ta emot, lasta, hantera, stuva, transportera, vårda, lossa och lämna ut godset. Transportören och avsändaren får avtala om att lastning, hantering, stuv- ning eller lossning av godset ska utföras av avsändaren, avsändaren enligt dokument eller mottagaren. Förekomsten av sådant avtal ska anges i trans- portupplysningarna. Paragrafen anger vilka skyldigheter transportören har när det gäller godsets hantering. Den bygger på artikel 13 i Rotterdamreglerna. Paragrafens första stycke motsvarar huvudsakligen nuvarande 13 kap. 12 § första stycket. Paragrafens andra stycke saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Enligt första stycket ska transportören på lämpligt och omsorgs- fullt sätt ta emot, lasta, transportera, lossa och lämna ut godset. Transportören är ansvarig för godset som föreskrivs i 23 §. Det innebär som huvudregel att transportören är ansvarig från det att transportören eller en utförande part tar emot godset för transport till dess att godset lämnas ut. Andra stycket behandlar s.k. Free In and Out (FIO)- och Free In and Out Stowed (FIOS)-klausuler. Sådana klausuler föreskriver att vissa uppgifter i samband med lastning och lossning av gods ska ut- föras av avlastaren respektive mottagaren i stället för transportören. Avsikten med klausulerna är i regel att transportören inte ska svara för lastskador som uppkommer när arbetet utförs av avlastaren respektive mottagaren. Mot bakgrund av att klausulerna i praktiken verkar som en form av ansvarsfriskrivning har det ifrågasättas om klausulerna är förenliga med Haag-Visbyreglerna och sjölagen. Inom internationell praxis finns det olika synsätt på frågan. Enligt Rotterdamreglerna är FIO/FIOS-klausuler giltiga om det rör sig om lastning, hantering, stuvning eller lossning av godset. I konsekvens med detta är sådan hantering av godset som sker i enlighet med andra stycket upptagen i katalogen över omständig- heter som kan frånta transportören ansvar för skada (se 25 § andra stycket 9). Det saknar betydelse om uppgifterna utförs i lastnings- eller lossningshamnen eller i en mellanhamn. FIO/FIOS-klausulerna gäller enbart för lastning, hantering, stuv- ning eller lossning. Transportörens övriga skyldigheter kvarstår. Iartikel 13 anges detta särskilt. Utredningen har inte ansett det nöd- vändigt att ange detta i paragrafen. Någon skillnad i förhållande till Rotterdamreglerna är dock inte avsedd. En FIO/FIOS-klausul ska framgå av transportupplysningarna. Detta möjliggör för tredje man att få vetskap om att annan än trans- portören är ansvarig för godset under del av transporten. 15 § Transportören ska i skälig omfattning undersöka om godset är för- packat på ett sådant sätt att det inte skadas eller kan orsaka skada på person eller egendom. Om godset avlämnas i container eller liknande transport- anordning, är transportören inte skyldig att undersöka anordningen invän- digt utom när det finns anledning att misstänka att den är bristfälligt packad. Transportören ska underrätta avsändaren om de brister som han eller hon har upptäckt. Om transportören inte genom skäliga åtgärder kan göra godset lämpat för transport upphör dennes skyldighet att transportera godset. Första stycket innehåller bestämmelser om transportörens skyldig- het att kontrollera packningen av godset. Andra stycket reglerar transportörens skyldigheter när brister har upptäckts. Frånsett vissa redaktionella ändringar överensstämmer paragrafen med nuvarande 13 kap. 6 § (jfr prop. 1993/94:195 s. 217 f.). Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. 16 § Transportören ska före och under sjöresan se till att det fartyg som används för transporten är sjövärdigt och att fartyget är tillräckligt beman- nat, utrustat och försett med förnödenheter. Transportören ska även se till att lastrummet, övriga utrymmen på far- tyget i vilka godset lastas samt containrar som tillhandahålls av transpor- tören är i sådant skick att godset kan tas emot, transporteras och bevaras. Paragrafen anger vilka skyldigheter transportören har i fråga om far- tygets sjövärdighet och skick. Den bygger på artikel 14 i Rotterdam- reglerna. Motsvarande bestämmelser finns i nuvarande 13 kap. 12 § andra stycket. I förhållande till gällande rätt innebär inte paragrafen några ändringar när det gäller kravet på att fartyget ska vara sjövärdigt. Sjö- värdighet omfattar således inte bara allmän sjöduglighet utan även reseduglighet och lastduglighet. Enligt första stycket gäller omsorgsplikten både före och under sjöresan. Att omsorgsplikten även gäller under sjöresan är däremot nytt i förhållande till gällande rätt. Skyldigheten att hålla fartyget sjövärdigt är således en fortgående förpliktelse. Andra stycket preciserar att även lastrummet, övriga lastutrym- men samt containrar som tillhandahålls av transportören ska vara i gott skick. Omfattningen av omsorgsplikten är densamma som vid tillämpning av första stycket, även om det inte anges uttryckligen i lagtexten. 17 § får transporteras på däck endast om 1.sådan transport föreskrivs enligt lag eller annan författning, 2.godset transporteras i eller på containrar eller fordon som tål trans- port på däck och fartygets däck är särskilt anpassat för transport av sådana containrar eller fordon, eller 3.transport på däck sker i enlighet med transportavtalet eller följer av handelsbruk eller sedvänja. Första stycket 3 gäller inte i förhållande till den som i god tro har för- värvat ett negotiabelt transportdokument, om det inte framgår av trans- portupplysningarna att godset får transporteras på däck. Paragrafen innehåller bestämmelser om däckslast. Den bygger på artikel 25.1 och 25.4 i Rotterdamreglerna. Motsvarande bestämmel- ser finns i nuvarande 13 kap. 13 §. Bestämmelser om ansvar för däck- slast finns i 40 §, som bygger på artikel 25.2, 25.3 och 25.5. I likhet med regleringen i nuvarande 13 kap. omfattar regleringen i det föreslagna 13 kap. även gods som transporteras på däck. Skälet till att det har införts särskilda regler för däckslast är att sådan last är mer exponerad för sjö och vind än last under däck. Utgångspunkten är att gods ska lastas under däck. Godset får bara lastas på däck när någon av förutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda. Enligt första och tredje punkterna får gods lastas på däck om det följer av lag eller annan författning, eller är avtalat eller följer av handelsbruk eller sedvänja. Andra punkten är ny i förhållande till gällande rätt och avser transport i containrar eller på fordon som är anpassade för däckslast. För att transport ska få ske enligt andra punkten måste fartyget vara särskilt anpassat för transport av sådana containrar eller fordon. Det kan t.ex. vara fråga om öppna bilfärjor eller containerfartyg. Med fordon avses både fordon för transport på väg och fordon för trans- port på järnväg (se artikel 1.27 i Rotterdamreglerna). Andra stycket skyddar en godtroende tredje man. Om transpor- tören har för avsikt att lasta godset på däck med stöd av första stycket 3 bör mottagaren få kännedom om detta . Detta sker genom en anteckning i transportupplysningarna. Något liknande skydd finns inte när godset lastas på däck med stöd av första stycket 1 eller 2. Vid transport på däck med stöd av första stycket 1 har det ansetts att mottagaren själv bör kunna inhämta kunskap om lagregler som innebär att godset ska transporteras på däck. I containerfarten tar transportören en särskild risk med däckslasten. Det har därför inte ansetts vara nödvändigt att skydda tredje man när gods lastas på däck med stöd av första stycket 2. 18 § Transportören eller en utförande part får vägra att ta emot eller lasta godset och får vidta andra rimliga åtgärder, inbegripet att lossa, förstöra eller oskadliggöra godset, om godset är eller rimligen kan förväntas bli en fara för person, egendom eller miljön. Paragrafen anger hur transportören eller en utförande part får för- fara med farligt gods. Den bygger på artikel 15 i Rotterdamreglerna. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 41 § tredje stycket. Paragrafen ska läsas mot bakgrund av de skyldigheter som trans- portören åläggs genom 13 och 14 §§. Enligt dessa paragrafer är trans- portören skyldig att utföra den avtalade transporten och att hantera godset med omsorg. Regleringen i paragrafen ger transportören eller en utförande part rätt att vägra att ta emot eller lasta godset samt rätt att vidta andra åtgärder med godset utan att de blir ansvariga för att ha handlat i strid med 13 eller 14 §§. Godset måste dock vara, eller rimligen förväntas bli, en faktisk fara för person, egendom eller miljön. Handlingar som utförs med stöd av paragrafen är upptagna i katalogen över omständigheter som fråntar transportören ansvar för skada (se 25 § andra stycket 15). Den rätt som paragrafen ger transportören och en utförande part är inte begränsad till sjötransporter. Paragrafen kan tillämpas vid transporter av annat slag. Faran behöver inte rikta sig mot fartyget eller mot personer eller last ombord på fartyget. Faran ska dock vara reell, inte enbart hypo- tetisk eller inbillad. Dessutom måste det vara fråga om fara för per- son, egendom eller miljön. Bestämmelsen är t.ex. inte tillämplig på gods som utgör fara för ett lands säkerhet (se UNCITRAL A/CN.9/621 p. Om avsändaren inte informerar transportören om att transporten avser farligt gods kan avsändaren bli ersättningsskyldig för skada som drabbar transportören (se 49 och 51 §§). Avlägsnande av gods under sjötransporten 19 § Transportören eller en utförande part får avlägsna godset till sjöss om det är rimligt med hänsyn till den allmänna säkerheten eller görs i syfte att skydda människoliv, eller egendom som omfattas av den gemensamma sjö- resan, från fara. Paragrafen innehåller bestämmelser om avlägsnande av gods under sjötransporten. Med avlägsnande av gods avses att godset lossas, oskadliggörs eller förstörs. Paragrafen bygger på artikel 16 i Rotter- damreglerna och saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Paragrafen ska läsas mot bakgrund av de skyldigheter som trans- portören åläggs genom 13, 14 och 16 §§. Enligt dessa paragrafer är transportören skyldig att utföra den avtalade transporten samt han- tera godset omsorgsfullt och hålla fartyget i sjövärdigt skick. Bestäm- melserna i paragrafen ger transportören eller en utförande part möj- lighet att avlägsna godset utan att de blir ansvariga för att ha handlat i strid med 13, 14 eller 16 §§. En förutsättning för att godset ska få avlägsnas är att det är rimligt med hänsyn till den allmänna säker- heten eller görs i syfte att skydda människoliv, eller egendom som omfattas av den gemensamma sjöresan, från fara. förs med stöd av paragrafen är upptagna i katalogen över omständig- heter som fråntar transportören ansvar för skada (se 25 § andra stycket 15). Ett avlägsnande av godset enligt paragrafen kommer i de flesta fall vara en del i ett gemensamt haveri (jfr formuleringen ”den gemen- samma sjöresan”). Vid gemensamt haveri kommer ägaren till det avlägsnade godset ha anspråk på att godsets värde täcks av haveri- bidrag enligt bestämmelserna om haveri i 17 kap. Innebörden av gemensamt haveri och fördelningen på fartyg, frakt och last regleras enligt York-Antwerpenregler om inte annat har avtalats (se 17 kap. 1 §, som dock föreslås ändrad till att avse regler). De särskilda reglerna om haveribidrag påverkas inte av regleringen i 13 kap. eller av Rotterdamreglerna (se artikel 84 i Rotterdamreglerna). 20 § Om gods har gått förlorat, skadats eller försenats, ska transportören lämna underrättelse om detta till den som avsändaren har angett. Kan sådan underrättelse inte lämnas, ska den förfogandeberättigade under- rättas. Om den förfogandeberättigade är annan än avsändaren och trans- portören efter rimliga ansträngningar inte kan anträffa den förfogande- berättigade, ska underrättelse lämnas till avsändaren. Detsamma gäller om den förfogandeberättigade inte är känd av transportören. Vad som föreskrivs i första stycket gäller även om transporten inte kan fullföljas på avsett sätt. Paragrafen reglerar transportörens underrättelseskyldighet. Den bygger på nuvarande 13 kap. 12 § tredje stycket (jfr prop. 1993/94:195 s. 225). Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. I förhållande till lydelsen i nuvarande 13 kap. 12 § tredje stycket ändras lastägaren i första stycket till den förfogandeberättigade. Ändringen sker med hänsyn till Rotterdamreglernas regler om vem som har rätt att förfoga över godset. Någon ändring i sak är dock inte avsedd och i praktiken kommer det knappast påverka parternas agerande. Vem som är förfogandeberättigad framgår av 86 och 87 §§. I förhållande till nuvarande 13 kap. 12 § tredje stycket innehåller första stycket även nya bestämmelser. Om den förfogande-berät- tigade är annan än avsändaren och transportören efter rimliga an- strängningar inte kan anträffa den förfogandeberättigade, ska under- rättelse lämnas till avsändaren. Detsamma gäller om transportören inte vet vem som är förfogandeberättigad. I kravet på rimliga ansträng- ningar ligger att transportören ska ha försökt anträffa den förfogande- berättigade men misslyckats. Vad som i övrigt avses med rimliga ansträngningar får bedömas med utgångspunkt i det enskilda fallet. Bestämmelserna har utformats med förebild i 74 § andra stycket. Andra stycket är en vidareföring av sista meningen i nuvarande 13 kap. 12 § tredje stycket. Särskilda åtgärder för att bevara eller transportera godset 21 § Blir det nödvändigt att vidta särskilda åtgärder för att bevara eller transportera godset eller i övrigt ta till vara den förfogandeberättigades intressen, ska transportören inhämta anvisning från den förfogandeberät- tigade. Om tiden eller omständigheterna i övrigt inte medger att anvisning inhämtas eller kommer anvisning inte fram , får transportören vidta nödvändiga åtgärder beträffande godset. Åtgärderna ska anses vidtagna på avsändarens vägnar. Även om åtgärden inte var nödvändig är avsändaren bunden om tredje man var i god tro. Underrättelse om de åtgärder som har vidtagits ska lämnas enligt vad som föreskrivs i 20 § första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om transportörens behörighet och befogenhet att vidta åtgärder för att bevara eller transportera godset. Den bygger på nuvarande 13 kap. 16 § (jfr prop. 1993/94:195 s. 230). Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. I för- hållande till nuvarande 13 kap. 16 § görs ändringar i första och andra styckena. I första stycket ändras lastägaren till den förfogandeberättigade. Rätten att lämna instruktioner rörande godset är förbehållen den för- fogandeberättigade. Vem som är förfogandeberättigad framgår av 86 och 87 §§. Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket ändras lastägaren till avsändaren. 13 kap. 16 § andra stycket anger att transportören inte bara får vidta nödvändiga åtgärder beträffande godset utan även har rätt att före- träda lastägaren i frågor som rör godset. Utredningen har valt att inte vidareföra bestämmelsen om transportörens rätt att företräda last- I stället anges att åtgärderna ska anses vidtagna på avsän- darens vägnar. Övriga ändringar i stycket är redaktionella och någon ändring i sak är inte avsedd. Tredje stycket motsvarar nuvarande 13 kap. 16 § tredje stycket. Ansvar för transportörens åtgärder 22 § Ägaren av godset svarar för de åtgärder som transportören har vidtagit och de utgifter denne har haft för godsets behov. Om transportören har handlat utan anvisning svarar ägaren av godset dock inte med högre belopp än värdet vid transportens början av det gods som åtgärderna eller utgift- erna avsåg. Paragrafen anger vilket ansvar ägaren av godset har för transpor- törens åtgärder och utgifter för godsets behov. Den bygger på nuvar- ande 13 kap. 17 § (jfr prop. 1993/94:195 s. 230 f.). Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. I förhållande till nuvarande 13 kap. 17 § ändras begreppet last- ägare till begreppet ägaren av godset. Någon ändring i sak är inte avsedd. 23 § Transportören är ansvarig för godset från det att transportören eller en utförande part tar emot godset för transport till det att godset lämnas ut.