sou · H6B384 · 2018-12-20 00:00:00 — 0,28–0,75 0,28–0,73 0,24–0,64 0,15–0,41 0,15–0,39 0,14–0,37 0,13–0,34 0,12–0,31 0,09–0,25 0,09–0,24 0,08–0,21 0,07–0,19 0,07–0,19 0,07–0,19 0,07–0,18 *(LMI) 0,05–0,12 0,05–0,12 0,04–0,11 Källa: Baserad på Jambeck et al. Ekonomisk klassificering enligt kategorierna: HI (hög inkomst), ÖMI (Övre medelinkomst), LMI (Lägre medelinkomst) och LI (Lägre inkomst). Definitionerna är från och baserade på BNP . Kustnära population avser populationer inom från havet. Felhanterat plastavfall inkluderar bristfälligt hanterat plastavfall samt nedskräpning. Procent av totala mängden felhanterat plastavfall är beräknad utifrån befolkningsmängd inom från havet i 192 länder, ländernas ekonomiska klassificering samt genererat plastavfall i kilogram per person och dag. Variationsvidd presenteras för mängden marint plastskräp. *Om EU:s kustnationer (totalt 23 länder) räknas som en gemensam enhet hamnar de på artonde plats. (2017) poängterar att floder är viktiga transportvägar för skräp och att bristande avfallshantering även i områden långt från havet har en stor påverkan på mängden marint skräp. Enligt transporterar 10 floder av det vattenburna plast- skräpet. Åtta av dessa floder finns i och två i . En minsk- ning av belastningen från dessa tio floder skulle bidra till en global minskning av belastningen (et al., 2017). Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen 2.2.1EU:s och export av plastavfall EU utgör världens största exportör av plastavfall. Det mesta har fram /2018 exporterats till inklusive Hong- kong. Enligt en rapport från () exporterades minst 87 viktprocent av EU:s plast- avfall till och . I stort sett allt plastavfall som expor- terades till exporterades sedan vidare till . Även plastavfall som EU har exporterat till , och Indo- nesien (ASEAN-länderna) kan exporteras vidare till . (et al., 2014). producerade EU plastavfall. Av det samlades () in för återvinning, varav drygt exporterades till länder utanför (PlasticsEurope, 2017). Handelsstatistik för 201610 visar att 77 pro- cent (ca ) av EU:s exporterade plastavfall skickades till inklusive . Ytterligare (ca ) exporterades till ASEAN-länderna och . 2.1visar de 10 länder som huvuddelen () av EU:s export av plas- tavfall skett till. 10En sökning i EU:s Market Access Database på varukod 3915 ”Avklipp, avfall och skrot av plast samt plastskrot”. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen Figur 2.1 EU:s export av plastavfall till länder utanför EU 2016 Källa: EU-kommissionens Market Access Database. Huvuddelen () av EU:s export av plastavfall sker till 10 länder. Andelen är baserad på export (i kg) av varukod 3915 ” ”Avklipp, avfall och skrot av plast samt plastskrot” till länder utanför EU. exporterade nästan plastavfall till 11 länder utanför EU. Huvuddelen () av plastavfallet exporterades till och , se figur 2.2. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen Figur 2.2 export av plastavfall till länder utanför EU 2016 60,54, 40,33, Källa: EU-kommissionens Market Access Database. exporterar sitt plastavfall till 11 länder. Andelen är baserad på export (i kg) av varukod 3915 ” ”Avklipp, avfall och skrot av plast samt plastskrot” från till länder utanför EU. En jämförelse mellan de 20 länder som står för störst läckage av plastavfall till den miljön och de länder som EU och exporterat sitt plastavfall till görs i Tabell 2.2. En sådan jämförelse kan peka på att EU och , genom sin export av plastavfall till länder med bristfällig avfallshantering bidragit till den globala ned- skräpningen av världshaven. Men eftersom det importerade plastav- fallet har ett värde är det sannolikt bara en liten del av detta plastav- fall som läcker ut till den miljön. Tilläggas ska dock att EU, betraktat som en enhet, kommer som nummer 18 på listan över de länder som bidrar mest till läckage av plastavfall till haven. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen Tabell 2.2 Jämförelse mellan de 20 länder som bidrar mest till läckage av plastavfall till den miljön med EU:s och export av plastavfall till länder utanför EU 2016 Länder som bidrar mest till läckage av plastavfall till den miljön *(LMI) Källa: Kolumn 1: Jambeck et al. 2015, kolumn 2 och 3: EU-kommissionens Market Access Database. Kolumn 1 visar de 20 länder som står för störst läckage av plastavfall till den miljön. *Om EU:s kustnationer (totalt 23 länder) räknas som en gemensam enhet hamnar de på artonde plats (se tabell 2.1). Kolumn 2 visar de 20 länder som huvuddelen (98,) av EU:s plastavfall exporteras till (se figur Kolumn 3 visar de 11 länder som exporterar sitt plastavfall till (se figur 2.2). Länderna i kolumn 2 och 3 är rangordnade efter hur stor exporten är räknat i vikt. Länder i fet stil visar på vilka länder som bidrar mest till läckaget av plastavfall till den miljön och som export av plastavfall sker till från EU och . /201811 har infört begränsningar för im- port av 24 typer av fasta avfall, utöver plast handlar det exempelvis om osorterat pappersavfall och textilavfall (WTO, 2017). Begräns- ningen innebär att plastavfallet inte får innehålla mer föroreningar än 0,5 viktprocent. Som förorening räknas till exempel andra oönsk- 11Kina meddelade till WTO, genom s.k. ”Technical Barriers to Trade Notifications” (TBT Notifications), att landet bl.a. inte kommer att ta emot ”and scrap of plastics” fr.o.m. , 2018, vilket godkändes . Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen ade plaster, metaller, keramer, fibrer och grus. Detta påverkar Sve- rige och EU eftersom en stor del av unionens avfall exporterats till (se Figur 2.1och Figur 2.2). Framför allt är det plastavfall från komplexa produkter såsom fordon och elektronik som har svårt att klara av nya krav (, 2018). De nya kraven medför att och EU behöver hitta nya lösningar för att omhänderta det insamlade plastavfallet. Detta kan skapa affärsmöjligheter och gynna materialåtervinningen inom EU men då krävs att de pro- dukter som sätts på marknaden görs mer återvinningsbara. Till ex- empel har materialbolaget beslutat att bygga en ny sorteringsanläggning för plastförpackningar. Satsningen kommer att leda till att får en av modernaste sorte- ringsanläggningar för plastförpackningar och att de plastförpack- ningar som samlas in i inte behöver skickas till andra länder för sortering. Ett annat exempel är företaget som har köpt ett tyskt plaståtervinningsföretag vilket ger möjlighet att öka åter- vinningen av blandat plastavfall. I plaststrategi (, 2018a) framgår kommissionens ambition om att ska alla plast- förpackningar på EU:s marknad vara återvinningsbara eller kunna återanvändas samt hälften av allt plastavfall som uppstår i EU ska återvinnas. Man manar också i strategin till handling i en global kon- text. Utredningen kommer att närmre gå in på i slutbetänkandet. Genom att övervaka och mäta skräp ges information om vilken typ av föremål som förekommer och hur mycket skräp det finns i olika miljöer. Genom denna typ av kunskap underlättas förståelsen för vilka åtgärder och styrmedel som behövs för att minska problemet. I genomförs mätningar av nedskräpning på land i olika miljöer, exempelvis större städer, mindre tätorter och i parkområden och grönytor (se avsnitt 2.3.1). Miljöövervakning av marint skräp sker på stränder och havsbotten (se avsnitt 2.3.2). redovisas resultaten som antal skräpföremål i stället för mängd (vikt) skräp- föremål, det beror på att vissa materialkategorier exempelvis metall och glas är betydligt tyngre än plast samt att enstaka större föremål Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen kan påverka medelvikten mycket. Förutom de standardiserade mät- ningarna sker städinsatser som kan bidra med viss nedskräpningsin- formation (se avsnitt 2.3.3). Utredningen har valt att i huvudsak utgå från den information som samlas in på ett standardiserat sätt. 2.3.1Metoder för mätning av skräp på land NV har i samarbete med HSR tagit fram en vägledning för att stötta kommunerna i deras strategiska arbete för att minska nedskräp- ningen (, 2013). En viktig del i det strategiska ar- betet är att kartlägga och mäta nedskräpningen inom kommunen. HSR har tillsammans med () tagit fram mätmetoder för skräpmätning i: ∙stadsmiljö (större tätorter med mer än 20 000 invånare), ∙mindre tätorter och förorter (färre än 20 000 invånare), ∙parker och öppna ytor (mellan en till tio hektar) samt Mätningarna ovan genomförs på frivillig basis av kommuner, i dags- läget är det av kommunerna som genomför skräpmät- ningar. Deltagande kommuner erbjuds användarstöd av HSR för att genomföra mätningarna samt följa upp och kommunicera resultaten. Kommunerna ska enligt föreskrifterna för avfallsplanering (NFS 2017:2) upprätta mål och införa åtgärder mot nedskräpning. Obliga- toriska mätningar skulle underlätta uppföljningen av mål och effek- ten av införda åtgärder mot nedskräpning. Metoden för skräpmätning i stadsmiljö har använts . Mätmetoden för de olika områdena skiljer sig åt vad det gäller antal mätpunkter, hur mätpunkterna väljs ut och tidsperiod för när mät- ningen genomförs. För stadsmiljö sker urval av mätpunkter slump- mässigt efter nationella vägdatabasen. För mindre tätorter, förorter, parker och grönområden sker urval av mätpunkter slumpmässigt inom valt mätområde. För utsatta områden sker val av mätpunkter utifrån specifika kriterier. Metoden för utsatta områden är under re- videring. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen har föremålen som mäts kategoriserats i huvud- kategorierna: papp/kartong, papper, glas, metall, hårdplast, mjuk- plast, organiskt och annat. Hårdplast har i sin tur delats upp i under- kategorierna ”snusdosa” och ”hårdplast övrigt”. Mjukplast har delats upp i underkategorierna ”glasspapper” och ”mjukplast övrigt”. hänförs plastföremålen till huvudkategorin ”plast” som i sin tur delas in i underkategorierna: godis-/snacks-/glassför- packning, mat-/dryckesförpackning/mugg, plastflaska (pant), plast- påse, snusdosa, cellofan från cigarettpaket och övrig plast. Resultaten redovisas som antal skräp per 10 m². Resultaten av mätningarna har registrerats hos SCB som även analyserat data. Alla data sparas i en databas vilket möjliggör jämförelser . 2.3.2Metoder för mätning av marint skräp I EU finns marint skräp med som en av 11 deskriptorer (tema- områden) i havsmiljödirektivet. Det innebär bland annat att EU- länderna ska genomföra och samarbeta gällande övervakning av ma- rint skräp. I är det HaV som ansvarar för implementeringen av havsmiljödirektivet. På uppdrag av HaV genomförs övervakning av makroskräp på stränder och havsbotten, läs mer om detta i avsnit- ten nedan. Enligt direktivet ska även övervakning av mikroskräp ske och det är önskvärt med övervakning av skräpets påverkan på orga- nismer och djur (biota), exempelvis i form av intag av skräp eller andra effekter såsom insnärjning. Anledningen till att det inte sker någon miljöövervakning av mikroskräp i är att det saknas en fastställd metodstandard för insamling och analys av mikroskräp, både nationellt och internationellt. Ett standardise- ringsarbete pågår inom de båda havsmiljökonventionerna Helcom och Ospar men det är oklart när en metodstandard för mikroskräp kan beslutas. Tills vidare bidrar till utvecklingsarbetet genom att finansiera studier av mikroskräp och expertdeltagande i interna- arbetsmöten. I sker ingen övervakning av skräps påverkan på organismer och djur. Inte heller inom Helcom finns en indikatorart framtagen för Östersjöförhållanden. Däremot använder flera länder inom Ospar stormfågeln (Fulmarus glacialis) som indikatorart för Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen att mäta förekomst av skräp i biota. Stormfågeln är vanligt förekom- mande i stora delar av Nordostatlanten, men i är denna fågel endast en sporadisk besökare på och i före- kommer den i stort sett inte alls, varför den inte lämpar sig som in- dikatorart för svenska förhållanden. Stormfågeln söker sin föda till havs, där den äter det som flyter på vattenytan, däribland skräp, var- för fågeln enligt Ospar utgör en lämplig indikatorart. I övervak- ningen utförs magsäcksanalyser från döda fåglar som strandat eller förolyckats på annat sätt. Ospar har ett långsiktigt mål om att av fåglarna ska ha nivåer som inte överstiger plast i sina magar (Ospar, 2017). Läs mer om mätresultat i avsnitt 2.7.1. Metoder för mätningar av skräp på svenska referensstränder Mätningar av förekomst av skräp på svenska ständer sker i enlighet med två metoder: ∙Ospar-metoden för () och ∙MARLIN-metoden för resterande kuststräcka (inklu- sive och ). Anledningen till att två olika metoder används är att skräp på strän- der relativt tidigt uppmärksammades som ett miljöproblem inom havsmiljökonventionen för Nordostatlanten (Ospar). är hårt drabbad av ilandflutet skräp, vilket beror på att skräp från hela driver med vindar och ytvattenströmmarna till och där ansamlas i en virvel för att sedan deponeras längs med kusten. Förekomst av skräp på stränder har därför övervakats i . Referensstränderna har valts ut enligt kriterier fastställda i Ospars riktlinjer för övervakning av skräp på stränder (Ospar, 2010) och utgörs av så kallade oexploaterade stränder med syftet att visa på förekomst och typ av skräp som kommer från havet, antingen från havsbaserade källor eller som transporterats långväga ifrån, så kallat ilandflutet skräp. Läs mer i under rubriken för skräp på svenska referensstränder i i detta kapitel. Inom Helcom () har skräp på stränder uppmärksam- mats som ett miljöproblem först . Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen Baltic 2011–2013 ()12 utveck- lade HSR en mätmetod ”MARLIN-metoden”. Metoden är baserad på (United Nations Environment Programme) och IOC:s (Intergovernmental Oceanographic Commission) internationella riktlinjer för övervakning av skräp på stränder. som väljs ut enligt kriterier fastställda inom har till syfte att visa på förekomst och typ av skräp från både land- och havsbaserade källor. Enligt MARLIN-metoden ska därför referens- stränderna kategoriseras som , peri-urbana (stadsnära) eller rurala (oexploaterade). I är de stränder som valts ut med MARLIN-metoden antingen peri-urbana (stadsnära) eller rurala (oexploaterade). Stadsnära stränder har många besökare och det skräp som där hittas kommer främst från dessa besökare. Mätningar på stadsnära stränder visar därmed främst på nedskräp- ning från land och hur mycket skräp från stranden som potentiellt kan bli skräp i havet, till skillnad från oexploaterade stränder som främst visar på ilandflutet skräp. Läs mer under rubriken för skräp på svenska referensstränder i inklusive och i detta kapitel. Den huvudsakliga skillnaden mellan Ospar och MARLIN-meto- den är att MARLIN-metoden syftar till, att förutom att visa på ilandflutet skräp, även visar på nedskräpning från land. En annan skillnad mellan de båda protokollen är att skräpkategorierna till viss del skiljer sig åt, till exempel innehåller MARLIN-protokollet färre föremål, vilket bland annat beror på att vissa aktiviteter, och därmed tillhörande föremål, inte förekommer i (t.ex. fiske av bläckfisk). Ytterligare en skillnad är val av mätenhet. Enligt Ospar- metoden redovisas resultaten som antal skräp per . Eftersom stränder har olika djup (area) ansåg man inom MARLIN- projektet att det borde framgå när resultaten redovisas och därför kan resultaten redovisas som antal skräp per areaenhet och/eller antal skräp per strandmeter. För att möjliggöra jämförelser mellan de svenska referensstränderna, både i och , ut- görs alla stränder av en standardiserad strandsträcka och resultaten redovisas som antal skräp per . Ospars och MARLIN:s metoder bedöms som kompatibla och möjliggör jämförelser, även om det kräver ett noggrannare analysar- bete för att kunna göra sådana jämförelser. 12http:///sites/default/files/marlin-baltic-marine-litter-report.pdf Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen skiljer sig åt mellan (Ospar) och () kan upplevas som ett problem, men det ska vägas mot behovet av att kunna jämföra data med andra länder i respektive region (Ospar kontra Helcom). Till exempel ingår de svenska referensstränderna i i ett nätverk av andra stränder inom Ospar vilket möjlig- gör en miljöbedömning på regional nivå för . Metoderna är standardiserade och internationella, men kan framöver behöva juste- ras för att bättre kunna jämföras internationellt. Inom Helcom finns för nuvarande inte en harmoniserad metod men det pågår ett arbete med att ta fram en Helcom-manual. Flera länder inom Helcom använder MARLIN-metoden, vilket är en anledning till att har valt att använda denna metod i . Det pågår diskussioner, både nationellt och internationellt, om vilken/vilka metoder som ska användas framöver. Mätningarna genomförs på uppdrag och med finansiering av HaV men samordnas och utförs av olika aktörer, läs mer om metoder och utförande i avsnitten nedan. Enligt HaV är programmet för miljö- övervakning av skräp på stränder fortfarande under uppbyggnad och för att förbättra programmets kvalitet behöver antalet övervakade stränder i främst utökas. Därutöver utförs övervakningen av flera olika aktörer, varför det är viktigt att säkerställa att skräpet räknas på samma sätt på samtliga referensstränder (Havs- och vattenmyndigheten, 2017). Mätmetod för skräp på svenska referensstränder i genomförs mätningar på sex stränder längs Skagerrak- kusten i enlighet med Ospars standardiserade protokoll. I övervak- ningen mäts antal föremål, indelat i cirka 120 typer av föremål, som återfinns på strandsträckan. Ospar-protokollet innehåller ingående beskrivningar och foton av olika kategorier av skräp. Mätningarna ska genomföras på en strand som är och ske (vår, sommar, höst och vinter)13. På grund av svårigheter att genomföra mätningar , sker ingen vintermätning i . Mätningarna ska utföras på samma strandsträcka. Mätningarna samordnas av i som i sin tur har gett i uppdrag att se till 13https:///ospar-data/10-02e_beachlitter%20guideline_english%20only.pdf Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen att mätningarna genomförs. Själva mätningen kan utföras av själva eller av andra utförare (exempelvis kommuner eller ideella föreningar). ansvarar för att mätningarna genomförs samt för kvalitetssäkring och hantering av data. Data läggs in i Ospars gemen- samma databas för strandskräp och tillgängliggörs på begäran. En registrerad användare kan ladda ner rådata och göra sammanställ- ningar. I samband med rapporteringen till Ospar skickas även in- formationen till HSR som lagrar denna i sin databas. Mätmetod för skräp på svenska referensstränder i inklusive och HSR har utfört skräpmätningar på stränder i , –2013 utfördes mätningarna inom EU projektet . har HSR haft i uppdrag att, i dialog med HaV, utveckla och bygga upp ett nätverk med svenska referens- stränder i inklusive och . genomförs mätningar på 10 stränder från till i enlighet med det standardiserade protokoll som ut- vecklades inom projektet . I övervakningen mäts antalet föremål som återfinns på strandsträckan, MARLIN-protokollet in- nehåller cirka 80 typer av föremål. I likhet med de mätningar som genomförs längs med Skagerrak-kusten ska mätningarna genom- föras på en strand som är . Mätningarna ska utföras på samma strandsträcka och sker (vår, sommar och höst). Mätningarna utförs antingen av HSR eller av andra utförare (ex- empelvis kommuner och ideella föreningar). HSR står för utbildning av den personal som genomför mätningarna samt för kvalitets- säkring och hantering av data. Data läggs in HSR databas och resul- taten tillgängliggörs i HSR statistikportal, dessutom är det möjligt att som registrerad användare ladda ner data som rådata eller sam- manställningar. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen Metoder för mätningar av skräp på svenska havsbottnar I samband med beståndsuppskattningar av fisk i (Inter- national Bottom Trawl Survey, IBTS) och i (Baltic Inter- national Trawl Survey, BITS) övervakas också skräp på havsbotten. I (IBTS) har detta skett och i (BITS) . Trålningarna görs med bottentrålar, det innebär att det skräp som samlas in ligger på botten eller finns i vattnet någon eller ovanför botten, och därmed anses dessa mätningar vara representativ för skräp på havsbotten. Den geografiska representativiteten bestäms huvudsakligen av de behov som finns inom programmet för beståndsuppskattning. Bestånds- uppskattning av fisk sker inte i hela och därmed sker inte heller övervakning av skräp i hela . I är det SLU Aqua som, på uppdrag av HaV, utför över- vakningen. Provtagning sker vid fyra datainsamlingsexpeditioner, två i (IBTS) och två i (BITS). Både inom IBTS och BITS, mäts antalet föremål per km2 havsbotten. Även vikt och storlekskategori anges samt om föremålen har påväxt. Föränd- ringar i protokollen har skett , vilket till viss del påverkar resultaten. delas skräpföremålen in i sex materialkategorier: plast, metall, gummi, glas/keramik, naturliga pro- dukter och diverse. fanns även kategorin sanitära föremål. Föremål i denna kategori har dock tagits bort eller flyttats till andra kategorier. Ändringen beror på att de sanitära föremålen huvudsakli- gen består av ett material och också placeras under den materialkategorin. fanns kategorin ”A2_plastbit_stycke” men 2016 bytte kategorin namn till ”A2_film” (förpackningsplast från industri och handel). Plastbitar placeras i kategorin ”A12_övrig plast”. inkluderades ett flertal olika typer av förpackningar exempelvis smörpaket i kategorin ”A11_Plastbackar och behållare”, inkluderas endast kraftigare behål- lare såsom plastbackar och plastdunkar i denna kategori. Övriga typer av förpackningar placeras i kategorin ”A12_Övrigt”. Nuva- rande sex materialkategorier delas i sin tur in i 40 olika delkategorier (typer av skräpföremål). Detta gäller för både IBTS och BITS. Efter expeditionerna digitaliseras data och skickas till Interna- () databas , där det är tillgängligt för arbetsgrupper och andra som behöver data. Plastprodukter som ofta förekommer i nedskräpningen Eftersom provtagning sker enligt internationell standard kan dessa data användas för bedömning av gemensamma indikatorer på regional nivå både för (IBTS) och för (BITS). SLU Aqua har även samlat in information om skräp på botten i kustvatten i samband med kustbottentrålningar i . Dessa provtagningar har skett och 2016. Skräpkategorierna följer de kategorier och storlekar som används inom IBTS och BITS. 2.3.3Nedskräpning som hamnar utanför mätningarna Det utförs inga standardiserade mätningar av skräp i övriga natur- områden och därför saknas det i mångt och mycket fakta och sta- tistik över nedskräpning i naturen. HSR får ofta information från markägare, kommuner och organisationer att skräp lämnas kvar i skog och mark (Håll Rent, 2017). Siffror visar totalt 2125 anmälda nedskräpningsbrott, där det handlar om större skräp som dumpas, ofta i skog och mark men även i stadsmiljön (Håll Rent, 2016). Till exempel utgör övergivna bilar i naturen, längs vägar och i stadsmiljöer ett återkommande problem. Fordonen kan bland annat läcka kemikalier till vatten och mark och utgöra en skaderisk för människor och djur genom exempelvis glaskross och vassa plåtkanter m.m. (, 2015). finns det cirka 100 000 båtar som närmar sig sitt bäst-före-datum. De flesta är ut- tjänta plastbåtar som riskerar att dumpas i naturen eftersom det saknas ett nationellt system för återvinning och skrotning av fritids- båtar (, 2011). Ytterligare ett skräpföremål som vanligen inte kommer med i skräpmätningarna är förlorade fiskeredskap. Delar av fiskenät är vanligt förekommande på stränder och havsbotten i . Men hela fiskeredskap i form av exempelvis trålar, nät och burar hittas vanligtvis inte på stränderna eller i de mätningar som genom- förs på havsbotten inom IBTS och BITS. Orsakerna kan vara flera, det skulle kunna bero på att hela redskap sällan förloras utan snarare delar av redskap då de går sönder.