sou · H6B384 · 2018-12-20 00:00:00 — •Att regeringen ger , och i uppdrag att tillsammans genom- föra en kartläggning av inom vilka områden och i vilken mån riktlinjer och regler som kopplar till hygien, smittskydd och livsmedelssäkerhet medför en överdriven användning av en- gångsmaterial särskilt med avseende på plastmaterial samt vid behov ändra dessa. •Att regeringen ger i uppdrag att ta fram in- formation och kommunicera denna i syfte att underlätta för den enskilde individen och verksamheter att se över sin användning av engångsartiklar, vilken funktion de fyller, liksom möjligheter att bidra till minskad nedskräpning och minskad klimatpåverkan genom att tillgodose samma funktion på ett annat sätt. Förslag till offentliga aktörer •Baserat på en genomgång av användningen av engångsmaterial fundera över i vilka sammanhang en övergång från engångs- till flergångsprodukter kan ske. •Sverige har bra dricksvatten varför satsningar bör göras på att: –införa dricksvattenkranar eller på andra sätt främja allmänhe- tens tillgång till gratis kranvatten i de offentliga rummen såväl inom- som utomhus samt –Kranmärka verksamheten och anordnade evenemang. 3Kranmärkt är en nationell hållbarhetsmärkning för verksamheter som väljer kranvatten fram- för flaskvatten. Hela verksamheten eller enskilda konferenser och event som verksamheten anordnar kan Kranmärkas. Förslag till privata aktörer •Se över den egna verksamhetens användning av engångsartiklar samt begränsa denna. •Underlätta för kunden att göra mer hållbara val och minska an- vändningen av engångsartiklar genom att till exempel införa ra- batter på flergångsmuggar, försvåra användning av sugrör etc. •Inför dricksvattenkranar i de offentliga rum som ägs av privata aktörer exempelvis köpcentra eller på andra sätt bidra till att främja allmänhetens tillgång till gratis kranvatten. I till exempel finns projektet som innebär att allmänheten gratis kan fylla på sin medhavda flaska med kranvatten hos an- slutna företag. •Kranmärk verksamheten och anordnande evenemang. Krav i offentlig upphandling •Att regeringen ger i uppdrag att i samverkan med kommuner och landsting (SKL) samt kommunala, regionala, nationella upphandlare och miljö- strateger se över hur kriteriearbetet för produkter som inne- håller plast kan intensifieras i syfte att minska plastens negativa klimat- och miljöpåverkan genom att: –utveckla kriterier för fler produkter, –öka takten i kriteriearbetet, –säkerställa att framtagna kriterier är lätta att använda samt –genom att tillgängliggöra kvalitetsgranskade exempel på sin hemsida. Detta bör ske i komplement till förslagen om att inrätta kriterier för återvunnen plast, se kapitel 5 Ökad och säker materialåter- . •Att regeringen ger i uppdrag att se över möjligheter att förenkla och effektivisera offentliga beställares arbete för en hållbar plastanvändning, som även privata bestäl- lare kan få nytta av. Rekommendationer till offentliga aktörer •Inför en policy som anger att upphandling för att förebygga avfall är ett prioriterat område som får ta tid och resurser i anspråk. Detta kan också kopplas till att organisationen sätter mål inom området. •Innan upphandling av en ny produkt sker överväg vilket behov som finns och möjliga alternativa lösningar för att uppfylla beho- vet utan att upphandla nya produkter. •Överväg i varje enskild upphandling vad behovet består i och vad som är möjligt utifrån en marknadsanalys samt hur upphand- lingen kan bidra till att driva marknaden framåt. –Involvera beställare och personal i verksamheterna för att tyd- liggöra vilka funktioner/aspekter som är nödvändiga. –Vid behov, undersök och nyttja möjligheten att använda alter- nativ till tekniska specifikationer till exempel tilldelningskri- terier4 eller särskilda kontraktsvillkor. •Undersök möjligheten till samverkan med andra, därmed kan större upphandlingar göras och incitamentet för leverantörerna att svara upp mot kraven ökar. 4Kallas även utvärderingskriterier. Ökad och säker återanvändning •Att regeringen verkar för att EU:s mervärdesskattedirektiv ändras och utformas för att stödja EU:s ambitioner om resurs- effektivitet och cirkulär ekonomi. •Att regeringen ger och Kemikalieinspek- tionen, i linje med vad som föreslås i SOU 2017:22, i uppdrag att tillsammans ta fram och tillgängliggöra en sammanhållen information till konsumenter och organisationer om när det ur miljö- och säkerhetssynpunkt kan vara olämpligt att åter- använda vissa plastprodukter. Det bör tydliggöras att sådan in- formation regelbundet behöver uppdateras då produkter och dess egenskaper förändras . Rekommendationer till offentliga och privata aktörer •Stärk begagnathandeln genom att arbeta för att plastprodukter med oönskade ämnen inte recirkuleras, att produktkategorier som lämpar sig för återanvändning har en kvalitet som medger det (till exempel i form av lång livslängd) samt genom att skapa incitament för konsumenter och andra aktörer att välja begagnat. Val av material utifrån funktion och livslängd Substitution – att utgå från produktens funktion Utredningens förslag: Att regeringen, genom forskningsfinan- sierande myndigheter såsom , Formas, Energimyndig- heten och samt strategiska innovationspro- gram till exempel RE:Source, Produktion2030 och Viable cities, satsar på forskning kring möjligheter att byta plast mot plast samt plast mot andra material utifrån ett klimatperspektiv och andra relevanta miljöpåverkansfaktorer exempelvis materialåtervin- ningsbarhet. Framtagen kunskap behöver spridas vidare till rele- vanta intressenter såsom produktdesigners och tillverkare. Rekommendationer till offentliga och privata aktörer •Se över plastanvändningen och möjligheterna att byta till ett annat material eller till en annan plasttyp. I detta är det viktigt att tänka på att även återvinningsled ska fungera och att inte onödig ”down cycling” uppstår. •Tillverkare av produkter kan ta ansvar genom att utveckla pro- dukter som ligger i linje med resurseffektivitetsperspektiven. Effektivare användning av plastmaterial genom Utredningens förslag: Att regeringen ger i uppdrag att inom ramen för Ekodesigndirektivet verka för att kraven på leverantören att digitalt märka material, komponenter och produkter samt dokumentera relevant information ökar med syftet att underlätta återanvändning, reparation och återvinning av komponenter och material. Ett sådant krav skulle kunna bestå av ett märkningskrav gällande, förutom ingående kemikalier och plastpolymerer, även tillverkningsår. Detta bör ske i komplement till det förslag som lämnas i kapitel 5 Ökad och säker materialåtervinning. Rekommendationer till privata aktörer •Ta fram riktlinjer för hur produktdesign kan bidra till en ökad återanvändning och återvinning samt minskad risk för att pro- dukten eller delar av produkten bidrar till nedskräpning. •Arbeta för en harmonisering av vilka plasttyper som bör används till vad. •Se över vilket material som är mest resurseffektivt för den speci- fika produkten inklusive förpackningen. Det gäller såväl val av material som avvägningar mellan primär-, sekundär- och tertiär- förpackningar och möjligheten att använda returlådor och retur- pallar. Ökad och säker materialåtervinning (kapitel 5) Förslag på lösningar för rena plastflöden Utredningens förslag: Att regeringen fortsatt avsätter resurser för att stödja det harmoniserade standardiseringsarbetet som syftar till att ge en ökad kvalitet på återvunnen plast. Korta värdekedjor och samarbete ger förbättrad spårbarhet Utredningens förslag: Att regeringen stödjer samarbetet längs värdekedjan i syfte att öka och förbättra spårbarheten. I detta ligger att titta på förutsättningarna för •Att ett ökat fokus läggs på att berörda parter hittar de rena flöden som finns tillgängliga och att fler sådana flöden skapas. •Att uppmuntra till att tillverkare av återvunna material och produkter skapar mindre och kontrollerade flöden i stället för att försöka samla in all plast och sedan sortera. •Möjligheterna för en märkning av plast med koder i syfte att möjliggöra identifiering av olika plasttyper och plastinnehåll. •Hur goda exempel kan appliceras på nya områden. En möjlighet är att regeringen utför detta inom ramen för utred- ningens föreslagna Samlande plastresurs. Rekommendationer till privata aktörer •Att sträva efter en ökad dialog längs värdekedjan i enlighet med vad vi också föreslår regeringen. Det är företagen själva som måste agera för att göra skillnad i praktiken. Genom att föra en dialog med andra parter kan också många hinder övervinnas. •Att initiera projekt kopplade till en gemensam märkning. •Att sprida goda exempel. Förekomst av farliga ämnen Utredningens förslag: Att regeringen fortsatt är pådrivande i ar- betet med •Utfasning av särskilt farliga ämnen i enlighet med etappmålen. •Att på EU-nivå reglera oönskade ämnen. Främst inom Reach men även inom produktdirektiven. Att regeringen för en dialog med återvinningsföretagen och be- rörda myndigheter med syfte att se hur företagens olika behov kan tillgodoses. I det arbetet bör skillnaden mellan hanteringen av särskilt farliga ämnen och farliga ämnen enligt etappmålen ingå. Rekommendationer till privata aktörer •Att gå före lagstiftningen för att fasa ut oönskade ämnen och ge- nerellt tänka på återvinningsbarhet när det gäller alla tillsatser. Det finns olika hjälpmedel för att underlätta ett sådant arbete, exempelvis Kemikalieinspektionens PRIO-databas. Skapa efterfrågan på återvunnen råvara Utredningens förslag: Att regeringen utreder möjligheten att in- föra styrmedel med syfte att skapa en ökad efterfrågan på åter- vunnen plastråvara. En utredning skulle bland annat kunna inne- fatta styrmedel som •Statligt bidrag eller skatteavdrag för de investeringar som krävs för att ställa om produktion till återvunnen plastråvara. •Ekonomiska styrmedel för att främja användningen av åter- vunnen plastråvara i varor oberoende av var de produceras ex- empelvis skatt/avgift på plastvaror eller återvinningscertifikat. Rekommendationer till privata aktörer •Att vid inköp, antingen i rollen som slutkund eller som del i en kedja, ställa krav på att produkter ska vara tillverkade av så stor andel återvunnen råvara som möjligt. Det finns redan ett flertal åtaganden från företag kring detta vilket visar på att det är möjligt både ur ett tekniskt och ekonomiskt perspektiv. Mål och frivilliga åtaganden Rekommendationer till offentliga och privata aktörer •Att företag vid inköp ställer krav på återvunnen plast. Inte minst bör företagen arbeta med alla de förpackningar som inköpta pro- dukter levereras med. En stor del av företagens avfall utgörs av förpackningar och här ser utredningen att företag i större ut- sträckning kan ställa krav på att förpackningarna ska vara till- verkade i återvunnet material, vara återvinningsbara och att de ska samlas in. •Att offentliga aktörer vid upphandling ställer krav på återvunnen plast. Ökad tillgång på återvunnen råvara genom ekodesign Utredningen förslag: Att regeringen ger i uppdrag att, i samarbete med , , Kemi- kalieinspektionen, och Upphandlingsmyndig- heten, utreda förutsättningarna för hur kan driva på EU- kriterier för designriktlinjer som beaktar återvinningsbarheten hos produkter eller produktkategorier av plast. Utredningen ser en potential i att använda Ekodesigndirektivet för att inrätta obli- gatoriska designkriterier för plaståtervinning. Rekommendationer till privata aktörer •Att i sitt arbete med produktdesign prioritera återvinning och återvinningsbarhet. Detta innebär att det måste finnas rätt kom- petens för detta i de delar av företaget som arbetar med produkt- utveckling och design. Det kräver även ett samarbete med åter- vinningsföretagen. Ökad tillgång på återvunnen råvara genom sorteringstekniker och kapacitet Utredningens förslag: Att regeringen följer hur arbetet med olika nya sorteringsanläggningar i fortlöper och för en dialog med företagen gällande möjlighet att komplettera sorte- ringen med tvätt- och granulering. Krav vid offentlig upphandling Utredningens förslag: Att regeringen ger Upphandlingsmyndig- heten att i samverkan med kommuner och landsting (SKL) utreda förutsättningarna för att inrätta kravkriterier för återvunnen plast. Dessa krav bör utformas i komplement till förslagen i kapitel 4 Smartare användning. •Att regeringen understödjer att konsumenter informeras och vägleds om miljöfördelarna med att använda återvunnen plast i lämpliga applikationer samt vikten av att lämna uttjänta pro- dukter till återvinningscentralen. •Att regeringen inom ramen för arbetet med driver frågan om en obligatorisk märkning av plastprodukter gällande innehåll av återvunnet material. Förslag till lösningar för problematiska plaster Satsningar på feedstock återvinning •Att regeringen stödjer arbetet med att realisera ett plastretur- raffinaderi i . Främst bör en ekonomisk investering göras av de företag som sedan ska dra nytta av anläggningen och få avsättning för det som produceras men det kan under planeringsfasen vara lämpligt med statligt stöd för förstudier, utredningar och andra mindre investeringar. •Att regeringen i samråd med kemiföretagen i och deras partner , tittar på hur ett statligt stöd kan utformas på bästa sätt. Utredningen ser ett särskilt behov av: •Fler studier av plastavfall av heterogena strömmar där både processteknik och ekonomi vägs in. För det behövs ett samar- bete mellan företagen, forskningsinstitut och universitet/ högskolor. •En oberoende konsekvensanalys som tar ett brett grepp och inkluderar olika tänkbara alternativ, exempelvis gällande vilka produkter som ska produceras. Förnybar plast (kapitel 6) Utredningens förslag: Att regeringen uppdrar åt att utreda förutsättningarna för en märkning av plast- produkter gällande innehåll av biobaserad råvara. Utredningens förslag: Att regeringen utreder möjligheten att in- föra en klimatkompensationsavgift på försäljning av fossil plast. Ett sådant system bör vara teknikneutralt och kan med fördel in- föras successivt för att inom en viss tidshorisont omfatta alla pro- dukter. Massbalans för biobaserad plast Utredningens förslag: Att regeringen stödjer företagen i arbetet med att skapa en acceptans för massbalansräkning för biobaserad och/eller återvunnen plastråvara. Satsning på forskning och utveckling Rekommendationer till offentliga och privata aktörer För att öka förutsättningarna för förnybar plast och öka dess andel på marknaden behövs satsningar på forskning och utveckling. Här behöver olika aktörer involveras och samarbeta — kemiföretag, skogsbolag, jordbrukssektorn, akademi, myndigheter, med flera. Forskningssatsningar på förnybar plast bör även gå hand i hand med de insatser som görs för att förbättra materialåtervinningen. Utredningen ser exempelvis behov av en kartläggning av råvara till plast som beaktar eventuella målsättningar om hur mycket bio- baserad plast som samhället vill se och inkluderar konkurrerande an- vändningar och markanvändning. Vidare konstaterar utredningen att underlagsdata för de olika biobaserade råvarorna som behövs för att kunna göra livscykelanalyser i många fall är bristfällig. Att studera möjligheten för att använda plast baserad på restpro- dukter från exempelvis skogsbruk och/eller skogsindustri skulle vara intressant eftersom det finns en oro för att den biobaserade råvaran som används främst kommer från jordbrukssektorn och riske- rar att konkurrera med livsmedelsproduktionen. 1 Begrepp och definitioner Det finns flera olika definitioner och begrepp kopplat till plast. För att underlätta läsningen och för tydlighetens skull har vi valt att i detta kapitel samla relevanta definitioner som omnämns i betänkan- det. Även om betydelsen för flertalet av begreppen är vedertagna vill vipoängtera att beskrivningarna nedan är utredningens tolkning av respektive begrepp. Tillsatsämne som blandas med polymerer vid tillverkningen av plast och som är viktiga för att skydda polymeren från nedbrytning under bearbetningen och användningen av materialet samt för att ge den färdiga plasten önskade egenskaper. Kan till exempel vara mjuk- görare, flamskyddsmedel, fyllnadsmedel, biocider, färgpigment samt värme- och UV-stabilisatorer. En grupp polymera organiska ämnen med elastiska egenskaper som ingår i gruppen elaster. Vad som är gummi brukar definieras på en makronivå där töjbarheten av materialet samt återgång till ur- sprungsform är viktiga parametrar. På molekylär nivå kan det vara samma polymerer som både rubriceras som gummi och plaster. Polymeren är i vissa fall identiskt och det är endast graden av tvär- bindningar som skiljer gummi och plast åt. Eftersom utredningens fokus ligger på plast har vi valt att inte inkludera gummi i rapporten. En kemisk förening, vanligtvis med låg molekylmassa, som kan om- vandlas till en polymer genom att kombinera den antingen med sig själv eller med andra kemiska föreningar1. Definitionen enligt EU:s kemikalielagstiftning Reach lyder: Ett ämne som kovalent kan bindas till en sekvens av andra likadana eller olika molekyler under de förhållanden som råder vid den polymer- bildande reaktion som används för en given process. Syntetiskt material tillverkat genom att genom en kemisk reaktion sammanbinda monomerer till kovalent bundna organiska polymer- kedjor som kan processas till olika fasta former som behåller sin hu- vudsakliga form när konsumenten använder dem (Kemikalieinspek- tionen, 2016). Plast består huvudsakligen av en eller flera polymerer som blan- dats med olika tillsatser, så kallade additiv. Det finns ett stort antal olika plaster med vitt skilda egenskaper. De flesta polymererna är baserade på kol (organiska) men det finns även oorganiska polymerer som är bas i till exempel silikon- plaster. Plast brukar delas upp i termoplast och härdplast. En termoplast smälter när den värms upp och är lätt att bearbeta. Termoplast delas in i två huvudkategorier beroende på plastens struktur – amorf och delkristallin. Amorfa material saknar smältpunkt och mjuknar vid temperaturhöjning (likt glas) och kan därför varmformas. Ett del- kristallint material mjuknar inte på liknande sätt utan övergår vid sin smältpunkt från fast till flytande form. Härdplaster har liksom gummi tvärbindningar mellan molekylkedjorna. Det brukar kallas att materialet är förnätat. Plasten kan inte smälta eftersom de kova- lenta tvärbindningarna är så pass starka att de inte bryts när plasten värms upp. 1Enligt den internationella standarden ISO 472:2013. En stor molekyl med mycket hög molekylvikt som består av en kedja av identiska molekyler, monomerer, eller av flera typer av mono- merer (sampolymerer). Definitionen enligt EU:s kemikalielagstiftning Reach lyder: Ett ämne bestående av molekyler som är uppbyggda av en sekvens av en eller flera typer av monomerenheter. Molekylerna är, om de är synte- tiskt tillverkade, fördelade över en rad molekylvikter, där skillnaden i molekylvikt främst kan hänföras till skillnader i antalet monomer- enheter. En polymer utgörs av a)en enkel viktmajoritet molekyler som innehåller åtminstone tre mo- nomerenheter kovalent bundna till åtminstone en annan mono- merenhet eller annan reaktant, b)mindre än en enkel viktmajoritet molekyler med samma molekyl- vikt. I denna definition avses med ”monomerenhet” en monomers form i en polymer efter reaktionen. 1.2Plast baserad på förnybar råvara Plast som helt eller delvis härrör från biomassa.3 En biobaserad plast bryts ner lika långsamt som en likvärdig plast baserad på fossil olja. Det finns inga krav på hur stor del av plasten som ska utgöras av förnybar råvara för att anses vara biobaserad. Eftersom biobaserade plaster kan vara kostsamma, sakna fullgoda mekaniska egenskaper eller ha begränsningar i beständighet i olika miljöer (t.ex. fukt och värme) har olika blandmaterial tagits fram under . Biobaserad plast innehåller därför en del fossil råvara. 2Enligt europeisk standard 16575:2014 Biobaserade produkter – Terminologi. 3Enligt tekniska rapporten / TR 15932: 2010 Plast – Rekommendation för terminologi och karakterisering av biopolymerer och bioplaster. Även om det inte finns någon minimigräns för att en plast ska få kallas biobaserad ska det framgå hur många procent som är biobaserad på plastprodukten. Det finns även gränser på biobaserat innehåll (ofta biobaserat kol) för att erhålla olika märkningar och certifieringar för biobaserade produkter. Blandmaterial kan även vara ett sätt att öka mängden biomaterial på marknaden, och företag arbetar ofta med detta för att sänka sina klimatavtryck och förbättra sin hållbarhetsprofil. Biobaserat kolinnehåll är den variabel som beskriver mängden biobaserat kol i förhållande till fossilt kol som ingår i ett material eller en produkt. Halten biobaserat kol kan mätas med kol-14- metoden. Material helt eller delvis härrörande från biomassa.4 Plast där antingen polymeren (matrisen) och/eller förstärkande fas härrör från biomassa. Den förstärkande fibern kan vara till exempel cellulosa, trä hampa eller något icke biobaserat. Ofta handlar det om traditionella fossilbaserade plaster som blandas eller förstärks med naturfibrer. Exempel på polymerer som används i kompositmaterial är polyeten (PE), polypropen (PP) och biobaserade polyestrar (t.ex. polymjölksyra, PLA). En generell beskrivning av en komposit är följande: En komposit består av två eller fler, till egenskaperna, väldigt olika beståndsdelar. När de blandas bildar dessa tillsammans ett nytt material med unika egenskaper utifrån de ingående beståndsdelarna. 4Enligt europeisk standard 16575:2014 Biobaserade produkter – Terminologi. Material av biologiskt ursprung exklusive material inbäddat i geolo- giska formationer eller transformerat till fossiliserat material. Bio- massa kan ha behandlats mekaniskt, kemiskt eller biologiskt.5 Samlingsbegrepp för plast som är biobaserad och/eller bionedbryt- bar och/eller komposterbar. Inkluderar även biokompositer. Begreppet riskerar att missförstås eftersom bioplast kan stå för så många olika saker. Därför undviker utredningen att använda begrep- pet i rapporten. Vi använder i stället de mer beskrivande termerna såsom biobaserad. Biobaserad plast som har samma kemiska och mekaniska egenskaper som motsvarande fossila plast. Exempel är biopolyeten (bio-PE), biopolyetentereftalat (bio-PET) och biopolyvinylklorid (bio-PVC). Som ett resultat, kan de behandlas och återvinnas på samma sätt som sina konventionella motsvarigheter. En råvara som tar att bilda, till exempel olja och naturgas. Plast som helt eller delvis kommer från förnybar råvara. I begreppet inkluderar utredningen enbart materialet. Fossila resurser utnyttjas även i andra delar under plasten livscykel, såsom energi och transport vid tillverkningen. Detta omfattas inte av definitionen, inte heller avfall eller åter- vunnen plast. 5Enligt europeisk standard 16575:2014 Biobaserade produkter – Terminologi. En råvara som har en snabb nyproduktion och som därför inte kommer ta slut inom en överskådlig framtid. När det gäller plast ut- görs den förnybara råvaran av främst biomassa, exempelvis ved från skogen, sockerrör och majs. Det pågår även forskning kring framtagande av plast från till ex- empel koldioxid. Det förekommer en rad olika begrepp som kopplar till nedbrytbar- heten av en plast. En ordlista på området nedbrytbara och biologiskt nedbrytbara polymerer och plastartiklar har tagits fram inom det europeiska standardiseringsarbetet vilket beskriver olika processer för nedbrytning – exempelvis på vilka olika sätt som ett material kan fragmenteras, upplösas och erodera samt olika typer av kombina- tioner, och varför det är viktigt att definiera de olika processernas namn och vad de innebär.6 En plast som är kompatibel med mänskliga eller animaliska vävnader och lämplig för medicinsk terapi.7 Biokompatibla, bionedbrytbara plaster används för medicin- och medicintekniska applikationer, ex- empelvis för nedbrytbar suturtråd, fyllnadsmaterial i läkemedel eller medicinkapslar som är designade att brytas ner som rätt dos medicin avges.