sou · H6B314 · 2018-02-28 00:00:00 — I förarbetena betonades att förekomsten av en kvalificerande om- ständighet inte med automatik ska leda till att ett bidragsbrott be- döms som grovt (se prop. 2006/07:80, s. 96–97). I praxis används ett riktmärke på cirka fem prisbasbelopp som gräns för vad som ska anses vara ett betydande belopp. Att så stora belopp betalas ut vid ett enda tillfälle är mycket ovanligt. Mot den bakgrunden har vi fått i uppdrag att överväga om det finns behov av att ändra utformningen av bestämmelserna i bidragsbrottslagen så att än större vikt läggs vid om gärningen ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning. Vi har därför undersökt hur domstolarna beaktar brottslighetens systematik och omfattning när de enskilda beloppen inte varit så höga att brotts- ligheten kan anses vara grov endast på den grunden. I sökningen har begreppen ”’grovt bidragsbrott’ systematiskt större omfattning” använts. En genomgång av rättspraxis , dom i mål B 1101-17 Målet rörde grovt bidragsbrott med påstående om att RB lämnat oriktiga uppgifter till när han ansökt om föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning, vilket orsakat fara för att en ekonomisk förmån felaktigt betalats ut eller betalats ut med ett för högt belopp. hade sam- manlagt betalat ut för mycket till RB om . Som skäl att bedöma brotten som grova anförde angav åklagaren att det sammantaget rört ett betydande belopp samt då varje brott ingått i en brottslighet som utövats sys- tematiskt. RB erkände gärningarna men ansåg att de skulle bedömas som bidragsbrott av normalgraden. Tingsrätten fann att åtalet var styrkt men att gärningarna skulle rubriceras som brott av normalgraden. Ett tillfälle var därför pre- skriberat. RB dömdes alltså för bidragsbrott i 67 fall. Efter överklagande dömde hovrätten RB för grovt bidragsbrott och bidragsbrott vid elva tillfällen. Hovrätten konstaterade inledningsvis att vid bidragsbrott är det fråga om en gärning vid varje utbetalningstillfälle (se NJA 2012 s. 886), alltså i förevarande fall 68 gärningar. Frågan var hur gärningarna skulle rubriceras. Hovrätten fann att gärningarna rört betydande belopp (), men att ingen av de enskilda gärningarna hade föranlett högre felaktig utbetalning än . De enskilda gärningarna hade där- med inte avsett betydande belopp. När det sedan gällde frågan om att bedöma brott som grova med hänvisning till att de har skett systematiskt, menade hovrätten att det i praxis framträder en tydlig återhållsamhet (se rättsfallen NJA 2007 s. 973, NJA 2012 s. 886 och NJA 2016 s. 1 143). Hovrätten konstaterade att RB (under i den senare delen av tidsperioden, vår anmärkning) oriktigt ansökt om och erhållit tillfällig föräldrapenning för vård av sina två barn, att ansökningarna avsett 56 av sammanlagt och alltså skett med en betydande fre- kvens. Utbetalningarna hade sammantaget avsett stora belopp (). Enligt RB hade han ansökt om tillfällig föräldra- penning eftersom han förlorat sin förvärvsinkomst och ville kunna ha kvar sin tidigare levnadsstandard. Hovrättens slutsats blev att hans avsikt och plan redan från början varit att oriktigt tillskansa En genomgång av rättspraxis sig tillfällig föräldrapenning för att täcka en förlorad förvärvs- inkomst. Hovrätten fäste även vikt vid att RB ansökt om ersättning i taget och växlat mellan barnen. Det kunde hållas för visst att skälet till detta varit en medvetenhet om att det krävs läkarintyg från och med den åttonde kalenderdagen i barnets vårdperiod för att få fortsatt ersättning. Genom att begära tillfällig föräldrapenning växelvis för barnen hade RB kunnat få tillfällig föräldrapenning utan att behöva lämna intyg till . Gärningarna hade därmed ingått i en brotts- lighet som utövats systematiskt och skulle därför bedömas som grovt bidragsbrott. De övriga tolv ansökningarna hade inte ägt rum med någon tätare frekvens utan i de flesta fall med långa tidsintervall och var därför bidragsbrott av s.k. normalgrad. Den första gärningen var då pre- skriberad. Hovrätten för Nedre , dom i mål B 432-17 Åtalet rörde grovt bidragsbrott med påstående om att EE i 40 an- sökningar om ekonomiskt bistånd lämnat oriktiga uppgifter (att hon varit ensamstående trots att hon varit sammanboende och att hon hyrt en bostad och betalat hyra för den trots att så inte varit fallet, vår anmärkning). På så sätt skulle hon ha orsakat fara för att ekonomiskt bistånd felaktigt betalats ut till henne med sammanlagt . Som skäl för att bedöma brottet som grovt angavs att det sammanlagt rört betydande belopp, skett systematiskt samt att EE använt sig av falska handlingar och för- falskat annans namnteckning. Tingsrätten dömde EE för grovt bidragsbrott. Efter överkla- gande fastställde hovrätten tingsrättens dom. Hovrätten konstate- rade att varje ansökan utgjorde ett brott. Vid rubriceringen vägde hovrätten in att det högsta belopp som betalats ut uppgått till , men också att EE under använt sig av systemet för försörjningsstöd på ett otillåtet sätt, använt falska handlingar och att det sammanlagda belopp som beta- lats ut till henne uppgick till . Varje gärning bedömdes därför som grovt brott. En genomgång av rättspraxis Hovrätten över och , dom i mål B 1353-16 BL åtalades för grovt bidragsbrott med påstående om att han under- låtit att anmäla till att han arbetat heltid och i ansökningar om bostadstillägg lämnat felaktiga uppgifter om sina inkomster och då orsakat fara för att sjukersättning och bostads- tillägg felaktigt skulle betalas ut till honom. De felaktiga utbetal- ningarna uppgick till totalt och hade ägt rum under . Åklagaren menade att brotten skulle anses som grova eftersom den felaktiga ersättningen tillsammans rört ett betydande belopp. Tingsrätten dömde BL för grovt bidragsbrott enligt åtalet. Efter överklagande ändrade hovrätten tingsrättens dom och bedömde gärningarna som brott av normalgraden. Hovrätten fann att det totalt sett rört sig om ett betydande belopp. Varje utbetalning borde dock, i enlighet med vad uttalat i NJA 2012 s. 886, be- dömas som ett bidragsbrott. Eftersom ingen av utbetalningarna ensam uppgick till ett betydande belopp, och då det inte heller i övrigt fanns skäl att bedöma gärningarna som grova skulle de be- dömas som bidragsbrott av normalgraden. , dom i mål B 672-16 Åtalet rörde grovt bidragsbrott under gällande felaktigt utbetalad assistansersättning. RH påstods ha agerat tillsam- mans och i samförstånd med andra personer, som tidigare dömts i samma mål. Som skäl att bedöma gärningarna som grova brott an- gavs att de avsett betydande belopp och utövats systematiskt . Tingsrätten dömde RH för grovt bidragsbrott. Efter överklagande ändrade hovrätten tingsrättens dom och dömde RH för medhjälp till bidragsbrott. I fråga om antalet gär- ningar och hur de skulle rubriceras anförde hovrätten följande. Enligt hovrätten bör utgångspunkten vid den typ av bidragsbrott som här är fråga om vara att varje utbetalning som kopplas till en assistans- räkning med tillhörande tidrapporter utgör en gärning (jfr rätts- fallen NJA 2007 s. 973 och NJA 2012 s. 886). Varken betraktade vart och ett för sig eller sammanlagt avser de felaktigt utbetalade beloppen En genomgång av rättspraxis (, vår anmärkning) så betydande värden att brotts- ligheten redan därigenom bör hänföras till grovt bidragsbrott. Även om brottsligheten har utövats systematiskt och präglats av viss förslagenhet finner hovrätten sammantaget omständigheterna inte så försvårande att brotten ska bedömas som grova. De är inte heller ringa utan ska i stället bedömas som bidragsbrott av den så kallade normalgraden. Hovrätten över och , dom i mål B 1944-16 Åtalet beträffande SA rörde grovt bidragsbrott som bestått i att han tillsammans med fem assistenter lämnat oriktiga uppgifter till genom att SA i samband med utredningen om hans behov av assistansersättning lämnat felaktiga uppgifter om sitt hälsotillstånd, kraftigt överdrivit sitt hjälpbehov och spelat sjuk. Han och assistenterna hade i räkningar och tidrapporter redovisat att de utfört arbete åt SA när arbetet aldrig ägt rum eller vart fall inte varit av sån art att det berättigat till ersättning. Sammanlagt skulle betalats ut felaktigt under . Som skäl för att bedöma brottsligheten som grov angavs att den rört betydande belopp och ingått i en verksamhet som utövats syste- matiskt och i större omfattning. Tingsrätten dömde SA för bl.a. grovt bidragsbrott till fängelse . (Domen omfattade också ett ringa vapenbrott. Det framgick inte att detta hade någon betydelse för straffets längd, vår anmärkning). I fråga om brottets rubricering konstaterade tingsrätten att huvudregeln är att varje utbetalning som kopplas till en assistansräkning utgör ett brott i sig. Eftersom månadsutbetal- ningen till beloppet ofta inte är alltför hög kan beloppet i sig inte kvalificera vart och ett av brotten som grova. Det fanns dock en rad försvårande omständigheter, som att gärningen pågått , sammantaget avsåg ett mycket högt belopp, att SA lurat sina läkare genom att bl.a. inta tabletter för att bli slö inför läkarbesök och simulerat svår smärta. Efter en viss närmare angiven tidpunkt bedömde tingsrätten att det funnits en uppgjord brottsplan och att gärningarna därför skulle ses som delar av ett systematiskt brotts- ligt förfarande. Den samlade brottsligheten bedömdes som grovt bidragsbrott. En genomgång av rättspraxis Efter överklagande fastställde hovrätten domen i fråga om skuld och påföljd. Ifråga om bl.a. rubricering anslöt sig hovrätten till tings- rättens bedömning. Straffvärdet var visserligen något högre, menade hovrätten, än de fängelse som tingsrätten kommit fram till. Hovrätten gjorde dock en annan bedömning av vilken betydelse den tid som gått sedan brotten begicks skulle tillmätas. Brottslig- heten sträckte sig . (Hovrättens dom meddelades alltså efter brottslighetens slut, vår anmärk- ning.) Mot bakgrund av två rättsfall från Högsta domstolen5 och med hänsyn till den aktuella brottslighetens art menade hovrätten att den tid som förflutit sedan brottsligheten begicks skulle beaktas i viss mån vid straffmätningen. Straffvärdet var dock så högt, ansåg hovrätten, att påföljden inte kunde bestämmas till mindre än fängelse. (Eftersom bara den tilltalade överklagat domen kunde hov- rätten av processuella skäl inte döma till ett strängare straff, vår an- märkning). Hovrätten för , dom i mål B 5320-15 Fem personer åtalades för grovt bidragsbrott som avsåg felaktigt utbetalad assistansersättning om . Som skäl att bedöma brottsligheten som grov angavs att den rört betydande belopp samt ingått i en verksamhet som utövats systematiskt och i större omfattning. Tingsrätten dömde de tilltalade för grovt bidragsbrott enligt åta- let. Efter överklagande ändrade hovrätten tingsrättens dom och skärpte straffet för fyra av de tilltalade från till och sex månader.6 I fråga om rubricering fann hovrätten att bidragsbrottet var grovt eftersom det rört betydande belopp samt ingått i en verk- samhet som utövats systematiskt och i större omfattning. När det gällde straffvärdet vägde hovrätten in att det felaktigt utbetalda beloppet var . Att brottsligheten skett systematiskt och i större omfattning skulle enligt hovrätten, utöver att bidragsbrottet rubriceras som grovt, även påverka straffvärdet i höjande riktning. Brottsligheten, som pågått , hade 5NJA 2015 s. 417 och NJA 2012 s. 826. 6För en av de tilltalade som dömts till icke frihetsberövande straff fastställdes domen. En genomgång av rättspraxis Det fanns enligt hovrätten skäl att se mycket all- varligt på en brottslighet som förutom att den tar i anspråk allmänna medel och därmed minskar utrymmet för de personer som verkligen har behov av assistansersättning också skadar förtroendet för välfärds- systemet. Även dessa omständigheter höjde straffvärdet. , dom i mål B 1885-15 Målet rörde CA och KA som varit anställda i ett assistansbolag. De åtalades för bl.a. grovt bidragsbrott med påstående i huvudsak om att de gemensamt och i samråd/samförstånd vid tolv tillfällen genom andra personer lämnat oriktiga uppgifter i tidsredovisningar till För- säkringskassan om att CA utfört assistans/hur många timmar denne utfört och på så sätt orsakat fara för att assistansersättning felaktigt betalats ut, eller betalats ut med för högt belopp om sammanlagt . Som skäl att bedöma brottet som grovt angavs att gärningarna ingått som ett led i en brottslighet som skett syste- matiskt och i större omfattning, att osanna handlingar använts samt att gärningarna sammantaget avsett betydande belopp. CA och KA förnekade brott. Tingsrätten dömde CA och KA för bl.a. grovt bidragsbrott. När det gällde rubriceringen tog tingsrätten fasta på att det samman- lagda oriktigt undandragna beloppet översteg fem basbelopp, att osanna handlingar använts och att förfarandet varit systematiskt. Det kunde därför finnas skäl att anse vart och ett av de tio tillfällena som ett grovt bidragsbrott. Eftersom stämningsan- sökan endast omfattade talan om ansvar för ett brott godtog tings- rätten den uppfattningen. Efter överklagande ändrade hovrätten tingsrättens dom och dömde CA och KA för bidragsbrott. I fråga om deras förfarande skulle bedömas som ett eller flera brott fann hovrätten att var och en av de felaktiga utbetalningarna skulle bedömas som ett brott (jfr rättsfallet NJA 2007 s. 973). Även om brottsligheten utövats syste- matiskt och haft en viss förslagenhet, var omständigheterna inte så försvårande att brotten skulle bedömas som grova. En genomgång av rättspraxis , dom i mål B 5912-14 Avgörandet rörde ett omfattande missbruk av assistansersättningen, det s.k. Södertälje-målet eller Assistans-målet. Hovrätten bedömde gärningarna som bedrägerier mot i de delar de av- sett assistansersättningen och bidragsbrott avseende egna ansökningar om socialförsäkringsförmåner. Vad gällde bidragsbrotten var det fråga om en gärning vid varje utbetalningstillfälle. I rubriceringsfrågan redo- gjorde hovrätten för de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om bedrägerier respektive bidragsbrott ska bedömas som grovt och konstaterade sedan: Uppräkningarna är inte uttömmande utan även andra omständigheter kan medföra att brottet rubriceras som grovt. En helhetsbedömning av förhållandena vid brotten ska alltid göras (se NJA 2007 s. 973). Inte har de enskilda belopp som utbetalats enligt åtalspunkterna 3–47 från varit av så betydande värde att varje enskild gärning redan på den grunden är att bedöma som grovt brott. I flera åtalspunkter har emellertid det sammanlagda utbetalade beloppet från avsett betydande värden vilket hov- rätten anser ska beaktas vid gradindelningen av brotten (jfr NJA 1985 s. 444 och m.fl., Studier rörande påföljdspraxis med mera, 5 uppl. 2013 s. 501). Gärningarna utgör även en serie av likartade brott där osanna intyg genomgående använts vid genomförandet av brotten. Redan inledningsvis har det, som hovrätten tidigare anfört, funnits en brottsplan att tillskansa sig ersättningar i form av assistans- ersättning. Detsamma gäller andra ekonomiska förmåner som man inte har varit berättigad till. Förfarandet har upprepats och pågått fram till tillslaget mot [företaget] . Brottsligheten har därmed ingått i en planerad och organiserad brottslighet som skett systema- tiskt och i större omfattning. [...]Med beaktande av ovanstående anser hovrätten att samtliga gärningar, med undantag för de bedömningar som hovrätten gjort under åtalspunkterna 28, 34, 39 och 40, ska bedömas som grova bedrägerier respektive grova bidragsbrott (domen, s. 124).7 7 Dessa gärningar som gällde bidragsbrott bedömdes som brott av normalgraden för de enskilda, men grova bidragsbrott för huvudmännens delaktighet i de åtal som avsåg ansök- ningar om och utbetalningar av personliga socialförsäkringsförmåner. En genomgång av rättspraxis Hovrätten , dom i mål B 2701-12 JA åtalades för bl.a. grovt bidragsbrott med påstående om att han, delvis i samförstånd med en annan person, genom att lämna orik- tiga uppgifter eller underlåta att anmäla ändrade förhållanden till orsakat fara för att assistansersättning felaktigt betalats ut eller betalats ut med ett för högt belopp om sammanlagt . Det som lades JA till last var i huvudsak att han hade överdrivit sitt behov av assistans och inte anmält till Försäk- ringskassan att han inte har haft behov av assistans för de grund- läggande behoven. Åklagaren menade att gärningarna skulle bedömas som grova eftersom de utövats systematiskt och avsett sammantaget betydande belopp. Åtalet omfattade en tidsperiod om . Tingsrätten dömde JA för bl.a. grovt bidragsbrott till fängelse och uttalade särskilt att det inte fanns skäl att skärpa påföljden ytterligare med hänsyn till den övriga brottslighet som JA dömdes för (olaga hot och övergrepp i rättssak i vardera ett fall, vår anmärkning). Domen överklagades till hovrätten som fastställde tingsrättens dom. När det gällde rubriceringsfrågan konstaterade hovrätten att de brottsliga gärningarna, i linje med Högsta domstolens avgöranden, inte utgjorde ett utan flera bidragsbrott. På de skäl som åklagarna anfört var det fråga om grova brott. Hovrätten över och , dom i mål B 34-12 RK åtalades för grovt bedrägeri och grovt bidragsbrott med påstå- ende om att han lämnat oriktiga uppgifter om en anhörigs hälsotill- stånd och sjukdom och på så sätt orsakat felaktig utbetalning av assistansersättning, bilstöd och vårdbidrag om under . Som skäl för att brotten skulle bedömas som grova angavs att RK vid vilseledandet begagnat sig av en anhörigs beroendeställning till honom, att brottsligheten ut- övats systematiskt och avsett betydande värde/belopp. Tingsrätten dömde RK enligt åtalet och bedömde gärningarna som bedrägeri i tiden före det att bidragsbrottslagen trädde i kraft och som bidragsbrott för tiden därefter. I fråga om rubricering fann tingsrätten att brottsligheten varit synnerligen förslagen och inne- En genomgång av rättspraxis fattat ett vilseledande av såväl myndigheter som sjukvårdspersonal. Den hade utövats systematiskt och avsett stora belopp. Tingsrätten vägde också in att brottsligheten innefattat ett utnyttjande av RK:s dotter. Eftersom brottsligheten inte riktat sig mot dottern fick den omständigheten större genomslag vid straff- mätningen än vid brottens rubricering. Alldeles oavsett detta, menade tingsrätten, var brottsligheten att bedöma som grov. Efter överklagande ändrade hovrätten tingsrättens dom på så sätt att brottsligheten i sin helhet bedömdes som grovt bidrags- brott. På de skäl som tingsrätten anfört skulle bidragsbrotten be- dömas som grova. Hovrätten sänkte straffet från fängelse till tre. När det gällde straffvärdet vägde hovrätten in följande om- ständigheter. Den brottslighet som RK nu döms för har pågått och avser stora belopp. Den har också inneburit ett mycket förslaget ut- nyttjande av offentliga bidragssystem och vilseledande av myndigheter och sjukvårdspersonal. Det är vidare synnerligen försvårande att RK utnyttjat sin dotter som ett led i brottsligheten, vilket inneburit att hon under större delen av sin barndom fått leva ett ytterst begränsat liv. Mot bakgrund av detta har brottsligheten ett högt straffvärde, dock lägre än det tingsrätten kommit fram till. Enligt hovrättens mening motsvarar straffvärdet fängelse . Med hänsyn till straffvärdet kan någon annan påföljd än fängelse inte komma ifråga. Skäl att vid straff- mätningen avvika från straffvärdet har inte framkommit. Påföljden ska alltså bestämmas till fängelse . 7.5Bristande uppsåt – en genomgång av frikännande domar I avsnittet redovisar vi avgöranden där den tilltalades agerande objek- tivt sett har utgjort ett bidragsbrott, men där åtalet har ogillats efter- som det inte bevisats att han eller hon haft uppsåt, dvs. varit med- veten om att ha lämnat oriktiga uppgifter eller sin skyldighet att anmäla ändrade förhållanden. Utöver detta har vi redovisat ett fall där domstolen har uttalat sig om den tilltalades uppsåt trots att det objek- tivt sett inte har ansetts vara fråga om ett bidragsbrott. Vid sökningen har orden ”bidragsbrott ogilla* uppsåt” använts. En genomgång av rättspraxis Hovrätten för , dom i mål B 1510-17 FA åtalades för bidragsbrott med påstående om att han lämnat oriktiga uppgifter och underlåtit att anmäla förändrade förhållan- den avseende sin ekonomiska situation till och på det sättet orsakat felaktiga utbetalningar vid sex tillfällen om totalt . Av utredningen framgick att FA arbetat och haft inkomst sam- tidigt som han fick dagersättning från . Det inne- bar att han när han ansökte om dagersättningen inte hade noll kro- nor i inkomst som han skriftligen uppgett i ansökan. FA var enligt lag eller förordning skyldig att anmäla ändrade förhållanden och hade skriftligen intygat att han måste meddela om ändrade förhållanden. Tingsrättens majoritet ogillade åtalet. Rent objektivt sett ut- gjorde FA:s agerande bidragsbrott. Det var däremot inte bevisat att han agerat uppsåtligen. Enligt FA skrev han noll kronor i inkomst eftersom han ännu inte fått lön från sitt arbete. Tingsrätten ansåg inte att åklagaren lyckats motbevisa invändningen om att lönen inte hade betalats ut när ansökan gjordes. Enligt tingsrätten var det inte uteslutet att FA uppfattat det som att med inkomst menas den lön som han faktiskt fått. Eftersom han inte erhållit någon lön vid tiden för ansökan var det inte bevisat att FA uppsåtligen lämnade orik- tiga uppgifter. FA hade också hävdat att sagt till honom att alla handlingar skulle skickas in genom hans offentliga biträde och att han gett en kopia på sitt anställningsavtal till biträ- det. Åklagaren ansågs inte heller ha motbevisat detta påstående och FA:s berättelse var inte heller så osannolik att den kunde lämnas utan avseende. Det var därmed inte bevisat att FA haft uppsåt att underlåta att anmäla förändrade förhållanden avseende sin ekono- miska situation. Efter överklagande fastställde hovrätten tingsrättens dom. , dom i mål B 522-13 EK åtalades för bidragsbrott med påstående om att han vid tre till- fällen i kassakort till en viss arbetslöshetskassa underlåtit att redo- visa att han varit föräldraledig och fått föräldrapenning från Försäk- En genomgång av rättspraxis På det sättet skulle han ha orsakat fara för att arbets- löshetsersättning betalats ut med ett för högt belopp. Enligt EK ansökte han om föräldraledighet hos eftersom han och familjen skulle resa till hans hemland för att när- vara vid en begravning. Resan blev inställd pga. att hustrun blev sjuk och han fick ta hand om allting i hemmet, däribland de tre små barnen. Han tänkte inte på att han lämnade in tre deklarationer där han begärde arbetslöshetsersättning trots ansökan om föräldrapen- ning. EK menade att han varit han stressad, dels av familjesituationen, dels av att hans barndomsvän hittats omkommen i hemlandet. Utredningen visade att det tydligt angavs på båda blanketterna att det skulle anges om arbetslöshets- respektive försäkringskasse- ersättning utgick. Tingsrätten ogillade åtalet. I fråga om uppsåtet menade tingsrätten att EK gjort ett uppriktigt intryck. var främst blanket- ternas utseende och innehåll graverande för honom. Kravet för att det ska anses vara ställt utom rimligt tvivel att en person begått en brottslig handling innebär att alla andra möjliga alternativ i princip ska vara uteslutna. Mot bakgrund av vad EK berättat om sin livs- situation vid den aktuella tiden ansåg tingsrätten att det inte helt kunde uteslutas att han saknat uppsåt att begå brott. Efter överklagande fastställde hovrätten tingsrättens dom. , dom i mål B 8980-12 AS åtalades för bidragsbrott med påstående om att hon underlåtit att till anmäla ändrade förhållanden genom att inte ansöka om steglös avräkning. Detta skulle ha lett till att hon oriktigt fått sjukersättning med , trots att hon arbetat heltid och haft full lön. Åtalet omfattade en tidsperiod . Av utredningen framgick bl.a. följande. AS hade arbetat heltid och då fått besked från att hennes sjukersättning var vilande till .