sou · H5B367 · 2018-01-01 00:00:00 — Om radikaliseringens orsaker identifieras på struktur- nivå – antingen i form av idémässiga mönster eller i form av social exkludering, diskriminering och marginalisering – blir konsekven- serna för det förebyggande arbetet delvis andra. Då handlar det om Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … politiska och sociala insatser som på bred front förmår hantera och förändra sådana mönster. Beträffande den andra punkten visar forskningsöversikten både att det vetenskapliga stödet för olika typer av interventioner är svagt, och att det finns professionsetiska bekymmer förknippade med att exempelvis socialarbetare som vanligen arbetar med mänsklig för- ändring ur ett stödjande, emancipatoriskt och salutogent perspektiv, skulle ägna sig åt det som kritiker uppfattar som kontroll och över- vakning. Därtill kan läggas att litteraturen är otydlig vad gäller risk- och sårbarhetsfaktorer – vad är det i praktiken som lärare, läkare och socialarbetare ska leta efter? Vad gäller psykisk ohälsa visar översikten att folkhälsoforskare generellt ställer sig frågande inför möjligheten att använda ohälsa som indikator på radikalisering. Forskningsöversikten visar också att effektiviteten i andra typer av interventioner inriktade på grupper ifrågasätts (jfr Skillicorn et al. 2012) och vad gäller sambandet mellan exempelvis diskriminering och sympatier för terrorism, finns också studier som inte kan fast- slå några starka sådana (Bhui, , 2014). Avseende den tredje punkten visar forskningsöversikten exempel på preventiva program som särskilt riktat sig till unga muslimer i syfte att stärka deras motståndskraft och vinna den idémässiga kam- pen genom att stötta moderata röster. Kritiken har dock inte låtit vänta på sig och flera forskare som följt sådana satsningar menar att de snarare stigmatiserar grupper och resulterar i missriktade sats- ningar då en klar majoritet av individerna som är föremål för insat- serna inte ägnar sig åt våld. Risken med närpolissatsningar är också – menar kritikerna – att de presenteras som förment deltagardemokra- tiska och dialogbaserade men i praktiken handlar om övervakning och en form av polisövervakad multikulturalism (Ragazzi, 2016). Vad gäller den fjärde punkten kan konstateras att bitarna i radikaliseringspusslet inte bara är många utan tycks bli allt fler och frågan är om det kanske snarare är olika typer av pussel som läggs? Vad beträffar de många förklaringsmodellerna och det växande an- talet variabler menar (2013) att det ökande antalet faktorer och kontrollvariabler leder till diffusa och otydliga förklaringar (Pisoui, 2013:251). Antalet analyser och potentiella förklaringar har också lett till kritik på forskningsdesign- och metodbasis. Om fors- kare är överens om något, så är det att det saknas systematiska empi- riska studier, detta trots den stora mängden publicerade artiklar. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … Många av de empiriska studier som har genomförts kritiseras också för att välja sina fall utifrån den beroende variabeln och generalisera på vaga grunder (et al. 2015; Githens-Mazer, 2009). Denna kritik underbygger också försöken att vända på frågorna, att intres- sera sig för skyddsfaktorer och skyddande miljöer i stället för risk- faktorer och riskindivider. Vår översikt visar emellertid att det (än så länge) är färre forskare som intresserar sig för att ställa sådana frågor. Inom ramen för den femte punkten kan vi se att frågan om skyd- dande miljöer återfinns i studier som intresserar sig för lokalsamhäl- lens resiliens och också i studier som betonar att det förebyggande arbetet mot radikalisering med fördel kan bedrivas inom ramarna för traditionellt förebyggande socialt och pedagogiskt arbete (Herz, 2016). I sådant arbete är samverkan av central betydelse. Om det är ytterligare någon punkt på vilken det råder samstämmighet i littera- turerna, är det på just denna; framgångsrikt förebyggande arbete måste vila på delaktighet, lokalt anpassad samverkan, samarbete mel- lan olika aktörer och stark involvering av civilsamhället och familjer. Samverkan problematiseras dock inte i någon större utsträckning. Frågor som har med konfliktlösning eller ansvarsutkrävande i rela- tion till samverkansstrukturer reses – såvitt vi kan se – inte särskilt ofta, något vi återkommer till i kapitlets avslutande avsnitt. Ansträngningarna att identifiera kunskapsluckor och forsknings- behov behöver situeras i en svensk kontext för att bli så relevanta som möjligt. Vi gör därför några korta iakttagelser avseende det svenska sammanhanget i det här avsnittet. Som vi inledningsvis konstaterade identifierades lokal nivå och kommuner tidigt som centrala för det konkreta förebyggande arbetet. Ett första steg var att utse kommunala kontaktpersoner tänkta att fungera som lokala samordnare och länkar mellan nationell och lokal nivå. Detta följdes av rekommendationen att på basis av lokala lägesbilder utarbeta kommunala handlingsplaner mot våldsbejakande extremism då sådana anses kunna främja framgångsrik lokal samver- kan och konkretisera det förebyggande arbetet (Ju 2014:18). I har frågan om våldsbejakande extremism också kommit att blir alltmer relevant för området samhällsskydd och beredskap där man – som Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … påpekas i delbetänkandet demokratin mot våldsbejakande extre- mism – redan arbetar efter modellen samordning, lägesbild och hand- lingsplan (SOU 2016:92:16). I delbetänkande föreslås också att Myn- digheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) bör ta över ansvaret för att samordna arbetet med att förebygga våldsbejakande extremism (SOU 2016:92). Detta delbetänkande måste alltså ses som en stark signal om att det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism framöver kan komma att få en starkare koppling till samhällets övergripande krisberedskaps- och krishanteringsförmåga. Vad gäller annan krisberedskap i har länsstyrelserna ett samordnande ansvar. Inom sina respektive geografiska områden ska de utgöra en sammanhållande funktion och länka samman lokala aktörer med nationell nivå. Länsstyrelserna ska också enligt lag initiera och utveckla sektorsövergripande samverkan med syftet att uppnå god förmåga att hantera kriser. Utöver detta ska länsstyrelserna verka för att regionala risk- och sårbarhetsanalyser sammanställs. I betänkandet föreslås att länsstyrelserna även ska ges uppdragen att samordna kom- munernas insatser mot våldsbejakande extremism och stödja kommu- nernas arbete med lägesbilder och handlingsplaner. Dessa förslag aktualiserar en rad reflektioner kring det aktuella forskningsläget vad beträffar relationen mellan våldsbejakande extremism och krisbered- skap, något vi diskuterar i kapitlets avslutande avsnitt. Forskningsöversikten visar att forskningsbehoven, trots den om- fattande litteraturen, är relativt stora i flera avseenden. Dessutom reser, som redan antytts, aktuell policyutveckling i flera forskningsfrågor. Vi ser framför allt att fler empiriska studier behövs, att krisberedskapsforskning behöver länkas samman med forskning om våldsbejakande extremism, att fler erfarenheter på lokal nivå behöver kartläggas och analyseras samt att lokal resiliens behöver undersökas mer systematiskt. I det här avslutande avsnittet motiverar vi vart och ett av dessa forskningsbehov. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … Fler empiriska studier behövs Det är slående att behovet av fler empiriskt drivna studier efterlyses i samtliga fält som ingått i den genomförda forskningsöversikten. Överlag lyfts fram att många identifierade förklaringar till radika- lisering och våldsbejakande islamistisk extremism på såväl aktörs- som strukturnivå tycks vila på svaga vetenskapliga grunder. Detta hänger delvis ihop med forskningsdesign och metodproblem, delvis med observationen att exempelvis socialarbetare och lärare för- väntas arbeta med att identifiera riskfaktorer hos enskilda individer trots att det saknas en stabil och vedertagen grund för vilka dessa faktorer faktiskt är. Samma resonemang kan föras om psykisk ohälsa. Folkhälsoforskare ifrågasätter möjligheten att på basis av kliniska bedömningar identifiera potentiella ensamagerande och de –liksom forskare i socialt arbete – poängterar att det finns flera problem, inte minst etiska sådana, med att ge läkare, socialarbetare och lärare sådana uppgifter. Forskning i socialt arbetet betonar också att evidensbasen för olika typer av interventioner, både på individ- och gruppnivå är svag och att det därför behövs mer forsk- ning. Inne på samma linje är de forskare som vänder på frågorna och undersöker skyddande snarare än riskmiljöer; skyddsfaktorer på olika nivåer behöver undersökas mer systematiskt. Oavsett om fokus ligger på risk eller skydd menar vi att kommunernas före- byggande arbete i form av särskilda satsningar, program och sam- verkansstrukturer också behöver belysas utifrån det perspektiv som de som är föremål för satsningarna och programmen ger uttryck för. Vilka är deras erfarenheter och upplevelser? Hur tänker de själva om vad som är effektivt och inte i arbetet med att förebygga våldsbejakande islamistisk extremism? Knyt samman krisberedskapsforskning och forskning om vålds- bejakande extremism och kartlägg fler erfarenheter på lokal nivå Vad gäller såväl krishanteringspraktik som krishanteringspolicy ser vialltså en utveckling i där våldsbejakande extremism i allt större utsträckning ses som en fråga som hör till området samhälls- skydd och beredskap. Som forskningsöversikten visar finns det en betydande litteratur om förebyggande arbete, lokal nivå, första linjens aktörer och radikalisering (även om behovet av empiriska Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … studier är relativt stort), men kopplingar till krisberedskap görs sällan. Ser vi till den internationella krishanteringsforskningen å andra sidan, är det få forskare som specifikt studerar våldsbejakande extremism. Vad gäller svensk forskning är det först relativt som frågor som social oro och radikalisering kopplats till ett kris- beredskapsperspektiv. Således finns det ett betydande behov av studier som knyter samman kunskap och litteraturer om vålds- bejakande extremism med krisberedskap. Inom krishanterings- studier finns t.ex. omfattande forskning om sektorsöverskridande och interorganisatorisk samverkan – sådan kan med fördel infor- mera forskning om våldsbejakande extremism som ju tenderar att återkomma till betydelsen av samverkan utan att för den skull beskriva och analysera samverkans mekanismer eller problematisera utmaningar, problem och konflikter som samverkansnätverk förr eller senare tvingas hantera. Givet kommunernas oerhört centrala roll i arbetet med att mot- verka radikalisering och våldsbejakande extremism (SOU 2016:92) menar vi också att de kommunala beredskapssamordnarna, som ska verka för kommuners förmåga att hantera svåra samhällsstörningar, utgör ytterligare en central aktör när första linjens aktörer diskuteras. Våldsbejakande extremism har sin udd riktad mot vårt demokratiska samhälle i vilket kommunerna utgör basen. Våldsbejakande extremism hotar och angriper också enskilda kommunmedlemmars fri- och rättig- heter. Det ligger därför i allmänintresset enligt kommunallagen att på olika sätt värna demokratin mot våldsbejakande extremism. (SOU 2016:92:18) Som citatet ovan visar tillskrivs kommuner en mycket central roll i det förebyggande arbetet. Det är därför förvånande att kommuners egna röster inte är mer framträdande i pågående svensk forskning och det finns således ett behov av fler empiriska studier som tar sin utgångspunkt just i den kommunala nivån. Det svenska krishanter- ingssystemet är mycket starkt decentraliserat och det finns stora kunskapsluckor när det gäller de lokala förutsättningarna att arbeta förebyggande. Vi noterar att flera tongivande rapporter stude- rar och förstår våldsbejakande extremism som ett företrädesvis urbant problem. Storstäderna , och ut- gör frekventa fallstudier (se exempelvis Ranstorp, 2016 och , Lebedinski Arfvidson & , 2016). Det är viktigt att fram- Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … tida forskningsinsatser även diskuterar 290 kommuners skiftande förutsättningar att arbeta lokalt med dessa frågor. Vårt eget empiriska material (et al. kommande 2017), som bygger på intervjuer med kommunala beredskapssamordnare i norra (i flera glesbygdskommuner) kompletterar det fre- kvent förekommande storstadsperspektivet. Framför allt indikerar materialet en rad kunskapsluckor kopplade till krisberedskaps- perspektivet. För det första finns det en osäkerhet kring hur kom- munerna ska förstå själva fenomenet våldsbejakande extremism. Beredskapssamordnarna uttrycker en osäkerhet kring huruvida våldsbejakande extremism verkligen är en fråga för området sam- hällsskydd och beredskap. Kan de exempelvis ansöka om 2:4-medel (anslag för att stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera kriser) för arbete som syftar till att motverka radikalisering? För det andra finns det ett behov av vidare studier som ser till samordning och samverkan på just detta område. Intervjuerna ger också uttryck för att det finns stora frågetecken kring roll. Läns- styrelserna är – som beskrevs tidigare – navet i det svenska kris- hanteringssystemet när det handlar om samverkan men de har haft en mycket undanskymd roll i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. Några av de mest centrala frågorna är: Vilken roll kan de spela framöver? Vilken kompetens finns för att stödja kommunerna i arbetet att motverka olika former av extre- mism? Vilka resurser har länsstyrelserna att samordna detta arbete? Undersök lokal resiliens närmare och mer systematiskt Vad beträffar förebyggande arbete på lokal nivå i övrigt kan noteras att begreppet lokal resiliens har fått ett enormt genomslag men att ett betydande framtida forskningsbehov föreligger. Framför allt saknas en mer specifik förståelse och tydlig definition av vad lokal resiliens egentligen är (, 2016). Forskningsfrågor som behöver uppmärksammas mer är t.ex. vad som karaktäriserar ett lokalt resilient samhälle i en kontext av radikalisering och våldsbejak- ande extremism? Är olika mekanismer drivande för resiliens i olika kontexter? Hur kan vi mäta effekterna av lokala förebyggande åt- gärder som syftar till att skapa lokal resiliens? (2016; , 2012). Vilka aktörer bör främst inkluderas i det Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … lokala förebyggande arbetet (, 2013)? Vi noterar i vår översikt av terrorismstudier att många abstract gör gällande att de har som syfte att öka kunskapen om hur lokalsamhällen kan bli resilienta men att flertalet artiklar i praktiken handlar om olika vägar till terrorism och beskrivningar av sårbara riskidentiteter. Därmed diskuteras det lokala förebyggande arbetet på ett relativt oprecist och övergripande sätt. Utmaningen för forskningen ligger i att gå från att beskriva vad viska vara resilienta mot till att även diskutera hur samhällen kan bli resilienta. I det här sammanhanget är också av vikt att lyfta behovet av fler studier som undersöker hur alternativa narrativ (”counter narratives”) skapas i en kontext av radikalisering. Joosse, Bucerius och (2015) undersöker t.ex. hur somaliska diasporor i framgångs- rikt skapar alternativa narrativ om al-Shabaab och därmed egen mot- ståndskraft. Al-Shabaab konstrueras av intervjuade ungdomar som ”manipulativt” och ”fegt” och beskrivs i termer av att rörelsen använ- der religiösa begrepp som den själv inte förstår och därmed, utifrån ungdomarnas perspektiv, feltolkar islam. Joosse, Bucerius och (2015:16) konstaterar: ”Snarare än att betrakta visa grup- per och/eller andra generationens diaspora-ungdomar som att de befinner sig i riskzonen när studier designas eller ansökningar skrivs, borde vi se dem som källor till resiliens.” Avslutningsvis vill vi återvända till värdet av att föra samman litteraturer och fält. Frågor som rör radikalisering och våldsbejak- ande islamistisk extremism låter sig knappast begränsas till någon enskild disciplin. Insikter och kunskaper som gjorts i folkhälsoforsk- ning och socialt arbete borde med fördel kunna informera forskning ifälten krishantering, närpolisarbete och terrorismstudier och vice versa. Frågornas komplexitet kräver annorlunda uttryckt att fokus på risker och säkerhet mer konstruktivt behöver kunna kombineras med fokus på skydd. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … & Siddique, A. (2012). Perceptions of the processes of radicalisation and de-radicalisation among British South Asian in a post-industrial society. Social Identities, 18(1), s. 119–134. & Awan, I. (2015). Limits of UK Counterterrorism Policy and its Implications for Islamophobia and Far . for Crime, and Social Democracy, 4(3), s. 16–29. , A., , E. & Karnovsky, S. (2014). Moral Disengagement and Resilience to Violent Extremism: An Education Intervention. Studies in Conflict & Terrorism, 37(4), s. 369–385. (2015). ’s Broken Window. , 62(4), s. 834–907. & , A. (2011). CAPRA: A Collaborative Problem Solving Model, i Ekici, S. ): Counter Terrorism in Diverse Communities, IOS Press, ProQuest Ebook Central, s. 188–196. Bhui, K., , B. & , E. (2014). Might Depression, Psychosocial Adversity, and Explain Vulnerability to and Resistance against Violent Radicalisation? PLoS ONE, 9(9): e105918. Bhui, K., , M., H., Lashley, M. & , E. (2012). A public health approach to understanding and preventing violent radicalization. BMC Medicine 10(16), s. 10–16. Bhui, K., , A. & Wessely, S. (2016). Mental illness and terrorism. BMJ 354(i4869). Bjorgo, T. (2011). Dreams and disillusionment: engagement in and disengagement from militant extremist groups. Crime and Social Change, 55 (4), s. 277–285. Blackwood, L., , N. & Reicher, S. (2016). From theorizing radicalization to surveillance practices: in the cross hairs of scrutiny. Political Psychology, 37(5), s. 597–612. Boukhars, A. (2009). , Jihadism, and Depoliticization in and . , 30 (3), s. 297–317. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … Buijs, F. J. (2009). in the : Social and Political Developments after 9/11. , 35(3), s. 421–438. , Government Of. (2017 February 16). Connecting with Canadian Communities; Cross-Cultural Roundtable on Security. Chamkhi, T. (2014). Neo-Islamism in the post-Arab Spring. Contemporary Politics, 20(4), s. 453–468. (2009). Islamism and Jihadism: The Transformation of Classical Notions of Jihad into an Ideology of Terrorism. Totalitarian and Political Religions, 10(2), s. 177–187. Cragin, K. (2014). Resisting Violent Extremism: A Conceptual Model for Non-Radicalization. Terrorism and Political Violence, 26(2), s. 337–353. & Schack, P. (2016). Community Resilience to Militant : Who and What? An Explorative Study of Resilience in Three Danish Communities. Democracy and Security, 12(4), s. 309–327. Dechesne, M. & Meines, M. (2012). What’s new about radicalization in the ? The rise of individualized radicalization and its policy challenge. Dynamics of Asymmetric Conflict, 5(1), s. 55–59. En nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. M., Atie, R., , M., , J. A., O’, J. &Rogerson, L. (2016). Can you use community policing for counter terrorism? Evidence from NSW, . Practice and Research, 17(3), s. 196–211. (2016). Closure through Resilience: The Case of Prevent. Studies in Conflict & Terrorism, 39(4), s. 292–307. (2015). Popjihadism: Why are Joining the . Quarterly, , s. 5–20. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … Githens-Mazer, J. (2009). Casual Processes, Radicalisation and Bad Policy: The Importance of Case Studies of Radical Violent Takfiri Jihadism for Establishing Logical Causality, (konferensbidrag). (2010). Social work and the war on terror. , 40(1), s. 272–289. & Mullins, C. (2015). The Radicalization Puzzle: A Theoretical Synthesis of Empirical Approaches to Homegrown Extremism. Studies in Conflict & Terrorism, 38, s. 958–975. Herz, M. (2016). Socialt arbete, pedagogik och arbetet mot så kallad våldsbejakande extremism – En översyn. (2006). (2014). Using Community Policing to Counter Violent Extremism: Five for . , DC: Office of . (2010). Evidence to the UK parliamentary select committee inquiry on preventing violent extremism. Race & Class, 51(3), s. 73–80. Joosse, P., Bucerius, S. & , S. (2015). Narratives and Counternarratives: Somali-Canadians on recruitment as foreign fighters to al-Shabaab. , 55(4), s. 811–832. , J., , S., Needle, N., , G. & Libretti, R. (2015). Toward a Behavioural Model of ”Homegrown” Radicalization Trajectories. Studies in Conflict & Terrorism, 39, s. 67–83. Kleinman, S. (2012). Radicalization of homegrown militants in the : Comparing converts and non- converts. Studies in Conflict & Terrorism, 35(4), s. 278–297. Leuzinger-Bohleber, M. (2016). From free speech to IS – Pathological regression of some traumatized adolescents from a migrant background in . , 13(3), s. 213–223. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … , L., , P. & Stohl, M. (2016). Who Goes, Why, and With What Effects: The Problem of Foreign Fighters from Europe. Small Wars & Insurgencies, 27(5), s. 858–877. Lub, V. (2013). Polarisation, radicalisation and social policy: evaluating the theories of change. Evidence & Policy, 9(2), s. 165–183. Malkki, L. & Sinkkonen, T. (2016). Political Resilience to Terrorism in Europe: Introduction to the Special Issue. Studies in Conflict & Terrorism, 39(4), s. 281–291. Mandel, D. (2009). Radicalization: What does it mean? T.M., Speckhard, A. & Jacuch, B. ): Home-Grown Terrorism. Understanding and addressing the root causes of radicalization among groups with an immigrant heritage in Europe: : , s. 101–113. , C., Lebedinski Arfvidson, C. & , T. (2016). Mellan det angelägna och det svårfångade. McCauley, C. & Moskalenko, S. (2008). Mechanisms of Political Radicalization: Pathways Toward Terrorism. Terrorism and Political Violence, 20(3), s. 415–433. & Finch, J. (2016). Social work, radicalization, troubled families and non-linear war. , 47, s. 1–17. (2012). School desegregation and the politics of ’forced integration’. Race & Class, 54, s. 26–38. Moghaddam, F. M. (2005). The Staircase to Terrorism: A Psychological Exploration. American Psychologist, 60(2), s. 161–169. (2005). Policing terrorism: A threat to community policing or just a shift in priorities? Practice and Research: , 6(4), s. 347–361. (2015). Foreign Fighters and the Radicalization of Local Jihad: Interview Evidence from Swedish Jihadists. Studies in Conflict & Terrorism, 38(5), s. 343–358. Den lokala nivåns betydelse i det förebyggande arbetet … Pisoiu, D. (2013). Coming to Believe ”Truths” About Islamist Radicalization in Europe. Terrorism and Political Violence, 25(2), s. 246–263. Ragazzi, F. (2016). Suspect community or suspect category? The impact of counter-terrorism as ’policed multiculturalism’. Studies, 42(5), s. 724–741. (2017). do/networks/radicalisation_awareness_network/about-ran/ran- local_en Ranstorp, M. (2016). Developing a local prevent framework and guiding principles. we-do/networks/radicalisation_awareness_network/ran- papers/docs/policy_paper_developing_local_prevent_framewor k_guiding_112016_en.pdf , O. (2012). Loners, losers, . (2013). Radicalisation, De-Radicalisation, Counter- Radicalisation: A Conceptual Discussion and . – The Hague, Research Paper. Skillicorn, D. B. Leuprecht, C. & , C. (2012). Homegrown Islamist radicalization in : Process insight from an attitudinal survey. , 45(4), s. 929–956. 2011/12:44 Handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. 2014/15:144 Åtgärder för att göra samhället mer motstånds- kraftigt mot våldsbejakande Extremism. SOU 2013:81 När vi brys oss: Förslag från Utredningen om ett effektivare arbete för att förebygga våldsbejakande extremism.