sou · H5B367 · 2018-01-01 00:00:00 — En annat nutida bidrag som däremot explicit tar avstamp i frågor om digitala medier i relation till tillväxten av extremhögern i väst- världen är och Duxies (2015) bok ”Digital Media Strategies of the Far in Europe and the ”. Här behandlas dock inte bara utomparlamentariska strömningar utan också de parla- mentariska aktörer som alltmer gör inträde i maktens korridorer runt omkring i europeiska länder. Precis som della Porta och Wagemann (2012) betraktar den ökande populariteten och valframgångarna för högerpopulistiska partier å ena sidan och ökningen av antalet attacker och våldshandlingar mot etniska minoriteter å den andra ”som en del av samma sociala och kulturella trend” drar denna anto- logi paralleller mellan de olika uttryck som den radikala nationella extremismen tar sig på den parlamentariska respektive utomparla- mentariska politiska arenan. Mazurski (2015) analyserar exempelvis kontroversiella kampanjfilmer som censure- rades av SVT under valrörelsen och undersöker hur dessa former för politisk kommunikation markerade ett skifte i och en radikalisering av anti-immigrationsretoriken i den offentliga debatten. Ytterligare andra presenterar liknande resultat och erfarenheter från länder som och där partier som Gyllene Gryning och Jobbik varit med om att bidra till normaliseringen av och till viss del institutionaliseringen av nynazistisk och fascistisk retorik och hatbrott (se t.ex. Kompatsiaris & Mylonas, 2015). Kritiska medieperspektiv på våldsbejakande extremism inom takfir-rörelsen finns relativt lite egentlig medieforskning om takfir-rörel- sens senaste utveckling. En mängd litteratur från terror- och säker- hetsforskare har däremot behandlat mediefrågor. Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism och (2014) berör i deras bok förmåga att skapa kraftfulla budskap och berättelser designade för viral spridning på nätet och hur organisationens skicklighet att använda sociala medier på strategiskt och professionellt sätt har vänt upp och ned på de traditionella rekryteringsmetoderna inom religiöst motiverad extre- mism. drar de slutsatsen att det just är dessa medie- strategier som är orsaken till att tusentals krigare och andra frivilliga har anslutit sig till rörelsen. Övrig central litteratur på området är ofta skriven av journalister eller säkerhetsexperter som har varit eller är i regionen och ger en god inblick i hur IS som organisation ideologiskt kunnat växa fram (2015), den geopolitiska kontexten (Napoleoni, 2014) samt organisationens strukturella uppbyggnad, inklusive möjligheter och strategier för rekrytering via digitala medier (Atwan 2015; al- ’Ubaydi et al., 2014). Den empiriska forskningen om digitala mediers roll i vålds- bejakande och religiöst motiverad extremism i takfir-rörelsen är framför allt präglad av ett fokus på enskilda plattformar och fall- studier av enstaka aktörer, primärt IS. Studierna tenderar att ta utgångspunkt i stora kommersiella plattformar som Twitter, Facebook eller YouTube. Även här ser man sällan studier som tar ett helhetsgrepp på terrorgruppen försöker förstå och kon- textualisera olika uttrycksformer, kanaler och strategier inom ramen för den bredare medieekologin av intimt sammankopplade digitala och analoga medier, offline- och online-rum, men också komplexa interaktioner mellan individer, sociala rörelser och teknologier. ’ främsta distributör av propaganda riktad mot en västlig publik på bland annat engelska, franska och tyska är en central aktör att förstå i sammanhanget. Detta professionella medie- center och PR-apparat är en viktig producent av digitalt medieinne- håll, inte minst vad gäller onlinevideor. IS propagandavideor är upp- byggda runt religiösa budskap, symbolik och bildspråk, men det finns väldigt lite egentlig forskning som empiriskt kan belägga att just religion är den primära drivkraften som motiverar människor att ansluta sig till nätverket eller utöva våld och terrorbrott i dess namn och än mindre forskning om vilken roll online-videor och andra sociala medier egentligen spelar i detta. Den senaste forskningen från ICSR (2016) visar snarare att de 79 informanterna från fem euro- peiska länder som studien bygger på ”inte rekryterades genom inter- Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism netpropaganda, utan genom sociala nätverk och vänskapskretsar” (s. 27). Forskning på just innehållet i IS’ propagandavideor lyser, kanske av naturliga skäl, fortfarande med sin frånvaro. Bortsett från till exempel översiktlig analys av de olika former av berättelser som återfinns i IS propaganda (, 2015) finns också ett fåtal studier om IS’ visualisering av och visuella strategier kring religiöst motiverat våld. ’ studie fokuserar exempelvis specifikt på hur av- rättningsvideor (”beheading-videos”) sprids och uppnår synlighet på video-delningsplattformer som LiveLeak, YouTube och sajter som BareNakedIslam och Syrian Fight. Med deras omfattande spridning och förmåga att synliggöra det brutala våldet inom modern krigs- föring blir dessa videor strategiska vapen i händerna på sina produ- center. lyfter i sin analys dessutom frågor om hur dessa avrätt- ningsvideor fungerar som ”visuella fakta och bevismaterial” i hän- derna på de politiska makthavare i västvärlden som advocerar inten- sifierad militära interventioner i ”kriget mot terror” (, 2015:727). Utöver onlinevideors form och distribution på kanaler som YouTube har också den sociala medieplattformen varit föremål för analys. Där integreringen av Facebook i kommunika- tions- och aktionsrepertoarer inom den våldsbejakande radikalnatio- nalismen är relativt väldokumenterad och utforskad pekar (2015) på en kunskapslucka när det kommer till den roll som Facebook spelar för rekryteringen av ”krigare” till IS. Hans analys av sju svenskspråkiga profiler och grupper undersöker i detalj de olika motiv och orsaker som dessa aktörer åberopar i legitimeringen av våld. Facebook är också i sökljuset i en annan publicerad studie om hur så kallade ’cloaked’, det vill säga maskerade, Facebook- sidor – i en dansk kontext – används för att distribuera islamistisk propaganda av invandringsfientliga och islamofobiska grupper i lan- det i syfte att sprida desinformation, hatbudskap, framprovocera rasistiska och antimuslimska reaktioner och därmed bidra till osäker- het, oro och konflikt i den generella befolkningen i frågor om flykt- ningar och invandring (, , 2017). Här är det alltså tal om aktörer i som med falska Facebook-identiteter utger sig för att vara danskspråkiga jihadister som kämpar för att islamisera landet ”inifrån” och införa Sharia-lagstiftning. Twitter är utan tvekan det mest populära sociala mediet bland IS-krigare och anhängare som inte bara använder mikroblogg-tjäns- ten för att sprida propaganda och rekrytera potentiella anhängare Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism utan också som ett effektivt PR-verktyg för att uppnå synlighet och medieuppmärksamhet i den internationella pressen. Twitter är därför också den plattform som har ägnats mest uppmärksamhet från vetenskapligt håll (se t.ex. et al., 2014; et al., 2015; , 2015; Pearson, 2015). Denna forskning visar två viktiga och ofta översedda distinktioner i IS användning av Twitter. För det första kommer en stor del av twitteraktiviteten inte från krigare i och utan från IS-konton som tillhör anhängare/sympatisörer i olika europeiska länder – så kallade ”distri- butörer” som spelar en central roll i gruppens kommunikativa infra- struktur och spridningen av material i globala nätverk. (2015) uppmärksammar dessutom skillnaden mellan Twitters roll i rekrytering respektive radikalisering – en annan dis- tinktion som ofta lämnas obeaktad. Flera studier indikerar att centrala delar av radikaliseringsprocessen äger rum online medan själva rekry- teringen (vilket i första hand kan innebära att ta steget till tränings- läger) först inträffar efter de första egentliga fysiska ansikte mot ansikte-mötena, alltså i offline-sammanhang (et al., 2007). (2015) studie av 1600 Twitter-konton visar hur radikalisering och rekrytering utspelar sig i en stegvis process, från radikalisering till rekrytering, där olika medier har olika funktioner. Under de inled- ande faserna interagerar IS med potentiella anhängare på Twitter i form av ’re-tweets’ och ’favorites’ som ett sätt att visa erkännanden i de första faserna av rekryteringsprocessen som ”aspiranter- nas” aktivitet på nätet noga övervakas. omsluts aspiranter av en mindre gemenskap på Twitter där de bombarderas extensivt med tweets och långsamt uppmanas att isolera sig från andra, i synnerhet de som följer kanaler/konton med mer mainstream-tolkningar av islam. Först i de senare stadierna av denna process bjuds potentiella anhängare in i stängda kommunikationskanaler som meddelande- appen Telegram där de uppmanas att göra hijrah (migrera till det proklamerade kalifat) eller utföra terrorangrepp på europeisk mark (, 2015:22). Eftersom konton snabbt stängs ner av Twitter använder sig IS alltmer av hashtaggar när de sprider sitt material. På så sätt blir tweets sökbara och lätta att hitta som hashtaggar inte kan stängas ned på samma sätt som konton (FOI, 2017). , där IS vuxit fram och uppnått internationell uppmärksamhet inte minst på grund av förmågan att professionellt och effektivt använda sociala medier, har samspelet mellan digitala Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism medier, radikalisering och religiöst motiverad våldsbejakande extre- mism på allvar hamnat i det akademiska strålkastarljuset och är ett snabbt växande forskningsfält. Detta fält präglas dock av fragmentariska och ad hoc-genomförda analyser som tar utgångs- punkt i enskilda digitala plattformar eller nätverksanalys av enskilda gruppers kommunikationsnätverk och -strategier. Också inom detta område kännetecknas den publicerade forskningen av säkerhets- och terrorstudier. Det behövs med andra ord mer empirisk forskning från flera vetenskapliga håll om kommunikationsstrategier, bud- skapens utformning och innebörd, hur dessa budskap cirkulerar, och framför allt hur dessa tolkas och införlivas för att kunna underbygga och stärka preventiva satsningar. Det gäller inte minst i relation till att motivera och informera de preventiva projekt som försöker förebygga och avradikalisera med hjälp av så kallade mot-narrativ och digitala kampanjer i syfte att bekämpa våldsbejakande extremism i och med hjälp av onlinemedier (se t.ex. Beutel et al., 2016). Kunskapsluckor av vikt för området Två områden förefaller vara särskilt viktiga att adressera och stärka i syftet att fördjupa kunskapen och höja forskningskvalitén i frågor om medier och våldsbejakande extremism: det gäller behovet att stärka a) kritisk forskning om digitala medier och VBE ur ett holis- tiskt och djupgående inifrånperspektiv och b) journalistikvetenskap som behandlar beröringspunkter mellan samhällsjournalistik, mot- offentligheter och våldsbejakande extremism. Avsnittet avslutas med ett resonemang om vikten av att kritiskt reflektera över begrepp som extremism och radikalisering och deras användbarhet i vetenskapliga sammanhang samt när de görs till utgångspunkt för konkret myn- dighetsutövning. Behov av kvalitativ, kritisk forskning om digitala medier och vålds- bejakande extremism i ett ständigt föränderligt medielandskap har ett generationsskifte ägt rum från relativt statiska så kallade ”hatsajter” till mer dynamiska sociala medier och snabba/flyktiga kommunikationsplattformer, som exempelvis Snap- chat och Kik. I övergången från web 1.0 (ett nät som möjliggör inter- Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism aktivitet) till web 2.0 (ett nät som möjliggör deltagande, nätverkande och användargenererat innehåll i kollaborativa processorer) har också våldsbejakande extremism blivit synligare. Forskare pekar på att orga- niserade rasister till exempel har flyttat sina aktivi- teter från enskilda hatsajter och centraliserade webforum (som till exempel , och Stormfront som hade stort inflytande i vitmakt-miljöer, se bl.a. , Jowers & , 2012) till att alltmer kommunicera genom mobilappar som Kik och Snapchat samt mainstream sociala medier som Facebook och YouTube (, 2012). Inter- nationellt är också 4chan och Reddit precis som diskussionsforumet Flashback i centrala arenor för hatbuskap och våldsbejakande extremism i digitala miljöer.6 Dock finns det väldigt få studier som tar tag i de utmaningar som dessa nya uttrycks- och kommunikations- former innebär i förhållande till att omdefiniera medieforskningens analysobjekt, forskningsfrågor och -metoder. Det finns exempelvis bara ett fåtal publicerade studier om IS propaganda på med- delandeappen Telegram trots den centrala roll som meddelandeappen för tillfället spelar inom nätverkets bredare kommunikationsrepertoar (Prucha, 2016). Det här beror inte bara på svårigheter att få tillgång till empiriskt material utan också på materialets flyktiga natur. Andra meddelandeappar, som nämnda Kik och Snapchat, är så kallade efe- mära medier där innehållet inte lagras, utan raderas efter ”användning”. Detta innebär naturligtvis vissa utmaningar för forskare som vill insamla och studera empiriskt material från dessa medier. erbjuder också denna utveckling mot flyktigt, användar- genererat innehåll i alltmer ”öppna” och tillgängliga rum vissa möjlig- heter ur ett forskningsperspektiv. Möjligheter för djupgående forskning med ett inifrånperspektiv beskriver i kartläggningen av våldsbejakande budskap på nätet (2011) hur internet har undanröjt de hinder som tidigare existerade i den sociala kontakten mellan extremismrörelser 6Det är i sammanhanget viktigt att påpeka att sajter som 4chan och Reddit inte i utgångs- punkten är renodlade forum för främlingsfientlighet och rasism. Men även om de innehåller diskussionstrådar och intressegrupper om allt mellan himmel och jord har en relativt stor del av innehållet här ockuperats av hatbudkap och våldsbejakande uttrycksformer. Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism och potentiella sympatisörer. Där det tidigare krävdes att enskilda personer tecknade prenumerationer på tidningar och nyhetsbrev, eller fysiskt besökte en viss plats för att en konkret kontaktyta skulle uppstå, möjliggjorde nätet nya och enklare former att komma i kon- takt med aktiva i den högerextrema miljön. Sociala medier har undan- röjt ännu fler av dessa hinder. Den begränsade men växande forskningen om exempelvis organi- serad rasism behandlar generellt sett dessa grupper och nätverk med en viss analytisk distans och anlägger ett utifrånperspektiv. Även den kritiska forskningen som bygger på teorier kring extremistiska sociala rörelsers utveckling och mekanismer präglas till viss del av att vara skrivbordsundersökningar som bygger på sekundärt material eller studier på makronivå utifrån vad (2006) kallar ’externalis- tiska’ perspektiv där dessa rörelser vanligtvis betraktas som en stängd miljö dit forskare inte har tillträde. Emellertid har utvecklingen också inneburit större tillgång för forskare till tidigare slutna rum. En av de möjligheter denna förflytt- ning till alltmer mainstream-inriktade och semi-offentliga rum på nätet erbjuder är att även forskare får access till, och kan uppnå insik- ter om, de aktiviteter, diskussioner, organiseringsformer, nätverks- strukturer och informationsflöden som tidigare utspelade sig bakom stängda dörrar eller inom det så kallade deep- eller darkweb.7 Med utvecklingen och förfinandet av nya forskningsmetoder inom till exempel digital etnografi uppstår nya möjligheter att anlägga ett ”inifrånperspektiv” och uppnå insikter kring gruppers inre dynami- ker, organisationsformer, motivationsstrukturer och trossystem. Det finns ett växande intresse för att använda metoder i studier av ultrakonservativa och radikalnationalistiska miljöer (se t.ex. Blee, 2002; 2003; 2007), trots de många svårigheter och etiska problem som kan uppstå genom etnografisk observation och fältarbete. m.fl. efterfrågar därför fler studier som undersöker dynamiker och identitetsprocesser inom dessa rörelser på mikro- snarare än makronivå. En möjlig insats från ett medie- och kommunikationsvetenskapligt perspektiv vore därför att nyttja per- spektiv och metoder från digital etnografi som öppnar nya möjlig- 7Deep web används för att beteckna de delar av internetet som inte är sökbara eftersom de inte indexeras av sökmotorer som Google, Yahoo osv. Dark web är däremot en mindre del av the deep web som förutom att vara otillgängliga med vanliga browsers också kräver speciell kryp- teringssoftwares och en så kallade webbläsare som säkrar användare full anonymitet. Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism heter för att studera digitala mediers roll i våldsbejakande extremism, konflikt och krig ur ett djupgående ”inifrånperspektiv” (Hirvonen, 2013). Med digitala mediers allestädesnärvaro i sociala, kulturella och politiska processer har metodmässiga innovationer som digital etnografi, ’sociala medier-etnografi’ (Postill & Pink, 2012) samt ’etnografi på distans’ (, 2016; Postill, 2016) alltmer kommit att betraktats som oumbärliga metoder inom humaniora och samhälls- vetenskap. Digital etnografi är en flexibel och processorienterad cocktail av kvalitativa metoder där nätbaserade deltagande observa- tioner ofta intar huvudrollen. Våldsbejakande extremism har sällan studerats med detta kvalitativa angreppssätt som erbjuder nya möjlig- heter att närma sig området med en kombination av verktyg och insamlingstekniker (, 2017) samt andra kvalitativa metoder som erbjuder holistiska inifrånperspektiv såsom djupintervjuer, livshistoriska intervjuer och narrativanalys. I detta sammanhang är det värt att framhäva ett antal studier som behandlar svårfångade frågor om kulturskapande dimensioner och gemenskapsbildning inom extremistiska miljöer på föredömliga sätt. Det gäller till exempel Kimmels (2007) studie om föreställningar om maskulinitet och könade ritualer och dynamiker inom den nynazistiska rörelsen i , som bygger på semistrukturerade djupintervjuer med ex-nazister inom det svenska EXIT-programmet. Ett annat exempel är och Klandermans (2007) studie som bygger på livshisto- riska intervjuer med så kallade återvändare och/eller avhoppare från den högerextrema miljön i . Dessa metoder är båda resurs- och tidskrävande, men kan med fördel användas som ett alternativ eller komplement till mer traditionell forskning i ambi- tionen att fördjupa och vidga vår förståelse av de mikroprocesser som är involverade i radikaliseringsdynamiker på grupp- och individnivå. Behov av kritisk forskning om journalistiska gestaltningar av våldsbejakande extremism Ofta är det digitala medier och i synnerhet sociala medier som står i centrum för diskussioner om våldsbejakande extremism och radi- kaliseringsprocesser. Mer sällsynt är däremot att ställa dessa feno- men i relation till kritiska frågor om det bredare medielandskapet inom vilket våldsbejakande extremism utvecklas och de strukturer i Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism det traditionella mediesystemet (på produktions- och diskursiv- nivå) som skapar jordmån för dess fortsatta existens. Journalistikvetenskap, som är starkt besläktad med medie- och kommunikationsvetenskap, är ett kritiskt område för den kun- skapsproduktion om relationen mellan medier och politisk opinions- bildning som på ett indirekt sätt berör frågor om utvecklingen av våldsbejakande extremism. Dels behandlar journalistikforskningen de utmaningar som den etablerade journalistiken står inför när det gäller bevakning och hantering av nyheter om de extremistiska rörel- ser och högerpopulistiska politiska partier, som alltmer har blivit en del av det etablerade partipolitiska systemet i (Lentin & Titley, 2009: , 2012). Dels lyfter journa- listikforskningen också frågor om hur ökad extremism och polariser- ing i samhället kan förstås mot bakgrund av och som en konsekvens av alltmer fragmenterade offentligheter och ett polariserat debatt- klimat. Vi vet fortfarande för lite om konsekvenserna av att nyhets- och samhällsjournalistiken alltmer filtreras och konsumeras genom sociala medier. Denna utveckling har kritiserats för att skapa slutna ”ekokammare” som ökar polariseringen och skapar självrefererande ”åsiktsbubblor” med förödande konsekvenser för debattklimatet, inte minst i onlinediskussionsforum, kommentarsfält och på sociala medier (se t.ex. Wojcieszak, 2010). Åsiktsbubblor (som inom psykologin benämns som konfirmeringsbias) anses skapa just polarisering och antagonism i den bredare befolkningen, vilket gyn- nar våldsbejakande extremism (O’, 2015). Därför är journalistiken som forskningsobjekt och -ämne av avgörande bety- delse för att förstå den roll som journalistiken och mediesystemet i allmänhet har i frågor om opinionsbildning, debattkultur och agendasättande makt – politisk, medial samt interpersonell – i frågor om exempelvis etnicitet, mångfald, inkludering/exkludering. (2009; 2016) har med sin mångåriga forskning inom området mångfaldsjournalistik visat på de förödande konse- kvenser som ett bristande mångfaldsperspektiv och -förståelse inom journalistkåren kan ha på ett samhälles upplevelse av sammanhållning. Hennes studier visar bland annat hur ”traditionella nyhetsmedier ofta ger en missvisande, fördomsfull, konfliktinriktad och ensidig bild av etniska minoriteter” och därmed indirekt bidrar till den invandrings- kritiska åsiktsbildningen och i förlängningen till mer extremistiska rörelser inom denna falang. Att minoritetsgrupper skildras som ett Digitala medier, motoffentligheter och våldsbejakande extremism problem eller ett hot och ofta förknippas med kriminalitet och våld är inte bara en fråga om att cementera invanda föreställningar och stereotyper, utan utgör ett större demokratiskt problem i samhället (, 2016). I en relaterad studie av journalistikens roll analyseras publikens uppfattning av nyhetsdiskurser kring radikalisering och terrordåd av jihadistiska grupper i och . Här poängterar författarna att massmediernas sätt att gestalta dessa frågor bidrar till en luddighet och växande osäkerhet hos allmänheten kring vad radikalisering egentligen är. Detta resulterar i en persistent men diffus känsla av ett ospecificerat hot, och i slutänden ett tillstånd av permanent ”hypersäkerhet” (O’et al., 2013). Dessa insikter visar på behovet av en större kunskap om samhällsjournalistiken och hur en förstärkning av båda journalistiken och journalistikforsk- ningen kan vara en indirekt del av lösningen i kampen mot vålds- bejakande extremism. Den våldsbejakande radikalnationalismen i , som har stor närvaro i digitala miljöer, har med betydande framgång lyckats skapa en professionaliserad nyhetsapparat och en alternativ motoffentlighet bestående av alternativnyhetsmedier som Avpixlat, Exponerat, Nyheter , Fria Tider, Samtiden, , Nordfront, Sputnik och Nya tider. finns det dock relativt lite empirisk forskning om hur och med vilka konse- kvenser dessa invandringskritiska sajter har tagit en växande plats i det svenska medielandskapet och i offentligheten. (2016) analy- serar skillnaderna i nyhetsgestaltningen mellan vad han benämner IAM (invandringskritiska alternativa medier) och traditionella nyhets- medier. Ett av resultaten från hans analys är att en majoritet av nyhetsartiklarna i IAM-artiklarna innehöll referenser till etablerade journalistiska medier vilket indikerar att de ”i hög grad även är be- roende av ’gammalmedia’ för att ha stoff att skriva om” (s. 168). hävdar att IAM inte bara är beroende av traditionella medier utan att analysen även indikerar att IAM påverkar det publi- cistiska innehållet och redaktionella beslut i frågor kring hur den svenska journalistkåren bevakar områden som etnicitet, migration och flyktingströmmar.