sou · H6B349 · 2018-06-15 00:00:00 — Det viktigaste kännetecknet för ett anställningsförhållande enligt fast rättspraxis är att en person mot ersättning utför arbete åt en annan person under dennes ledning. Den omständigheten att en person ska kvalificeras som egenföretagare enligt nationell rätt hindrar inte, enligt domstolen, att denne ska kvalificeras som arbetstagare i unionsrättens mening när dennes oberoende ställning endast är fiktiv och döljer att det egentligen är frågan om ett anställningsförhållande.18 16EU-domstolens dom (mål nr C-161/07), punkterna 21 och 37. Målet handlar om fördragsbrott. 17EU-domstolens dom (mål nr C-577/10), punkterna 15 och 45. Målet handlar om frihet att tillhandahålla tjänster. 18EU-domstolens dom (mål nr C-413 /13), punkterna 31, 34 och 35. Målet handlar om kollektivavtal. När det gäller svenska förhållanden är åkeribranschen ett område som ofta lyfts fram vid diskussioner om falska egenföretagare. Det är även den bransch inom vilken rättsfallet AD 2013 nr 92 utspelar sig. Domstolen nämner visserligen inte uttryckligen begreppet falska egenföretagare men behandlar förhållanden som är av intresse i sammanhanget. Målet handlar om åkeriet A som hade anlitat chaufförer genom företaget Z, som i sin tur hade slutit avtal med de enskilda chaufförerna där de kallades uppdragstagare. , som menade att konstruktionen var till för att kringgå kollektivavtalet och för att dumpa lönerna, stämde åkeriet till Arbetsdomstolen för kollektivavtalsbrott. Målet gällde en enskild chaufför som trodde att han hade blivit anställd men som fick registrera en firma i för att kunna få ut sin lön. Tvisten gällde om han hade varit arbetstagare hos åkeriet A och om åkeriet i så fall hade brutit mot genom att inte tillämpa avtalet på chauffören. Arbetsdomstolen fastslog att chauffören arbetade för åkeriet ställde han bara sin arbetskraft till förfogande. Han arbetade också för åkeriets räkning på det sätt som är vanligt i ett anställningsförhållande i branschen. Att företagen Z och A hade samma ägare och att chauffören bara körde åkeriets bilar var några av de saker som Arbetsdomstolen menade talade för att han var arbetstagare hos åkeriet. Företaget Z hade som enda uppgift att förmedla ersättningen från åkeriet till chauffören. Arbetsdomstolen ansåg att den aktuella konstruktionen inte kunde leda till att åkeriet skulle kunna komma undan det tvingande arbetstagarbegreppet. Efter en bedömning i det enskilda fallet kom Arbetsdomstolen således fram till att chauffören skulle ha ansetts som arbetstagare hos åkeriet även om han efter det att han uppmanades att registrera sin firma skulle ha skrivit på ett uppdragsavtal med åkeriet och därefter fakturerat åkeriet för utfört arbete. Åkeriet dömdes att betala skadestånd för kollektivavtalsbrott. Företaget Z har även varit part i flera skatte- och avgiftsmål i . Avseende de utländska egenföretagarna som var aktuella i den ovan beskrivna konstruktionen fann i beslut att de hade varit anställda av företaget Z. Det handlade om nästan 260 chaufförer. Endast två av dessa hade svenskt godkännande för F-skatt då ersättningar hade betalats ut. Företaget Z ansågs inledningsvis skyldigt att betala arbetsgivaravgifter på utbetalda ersättningar till sammanlagt 167 chaufförer. Arbetsgivaravgifter påfördes inte i de fall näringsidkaren hade godkännande för F-skatt eller om näringsidkaren omfattades av ett annat EU-lands socialförsäkringssystem enligt förordning 883/200419 i . Företaget Z överklagade beslut med viss framgång. Förvaltningsrätten satte ned företaget underlag för arbetsgivaravgifter något. Efter överklagande fastställde Kammarrätten i idom (mål nr 4303–4304-14 och 4306-14) fordran mot företaget Z till nästan . beslutade att inte meddela prövningstillstånd.20 När det gäller skattekonsekvenser för chaufförerna bedömde i ett antal fall att chaufförernas vistelser i hade varit stadigvarande och chaufförerna därför obegränsat skattskyldiga iSverige för ersättning som uppburits för arbete utfört här. In- komsterna beskattades i inkomstslaget tjänst. Många av chaufförerna överklagade beslut. I de fall som utredningen har studerat delade såväl förvaltningsrätt som kammarrätt bedömning i denna del. Det kan tilläggas att huvudmännen bakom upplägget som behandlats ovan förekommit i ytterligare skatteupplägg där utländska näringsidkare anlitats som chaufförer. ålade t.ex. åkeriet A att betala cirka 5 miljoner i arbetsgivaravgifter till svenska staten. Åkeriet överklagade beslut men Förvaltningsrätten i avslog överklagandet i dom (mål nr 6746-16 och 6747-16). 19Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. 20Mål nr 5119‒5121-15. 21Se även Kammarrätten i dom i mål nr 4307–4308-14. En annan dom som rör upplägg med utländska näringsidkare är Kammarrätten i dom den 2maj 2017 i mål nr 4747-16 och 4749–4751-16. Som inledningsvis nämnts har utredningen inte funnit någon forskning eller annat vetenskapligt material avseende svenska förhållanden som behandlar falska egenföretagare inom det skatterättsliga området och när det gäller offentliga utredningar är företeelsen sparsamt behandlad. Falska egenföretagare nämns i några äldre förarbeten22 och behandlades företeelsen i en arbetsmiljörättslig utredning. Nedan berörs några av dessa tidigare utredningar samt ett par lagstiftningsförslag som är av intresse i sammanhanget. Utredningen konstnärerna och trygghetssystemen, som hade i uppdrag att bl.a. kartlägga hur då gällande trygghetssystem förhöll sig till konstnärlig verksamhet, behandlade falska egenföretagare i ett kort avsnitt i betänkandet Konstnärerna och trygghetssystemen (SOU 2003:21 s. 42). Enligt utredningen krävde allt fler uppdragsgivare/arbetsgivare inom kultursektorn, liksom inom andra sektorer, att arbetet skulle faktureras även av arbetspresterande parter som vanligtvis var arbetstagare. Därmed tvingades i dessa fall den enskilde individen att antingen tacka nej till arbete, vilket motverkade arbetslinjen inom arbetsmarknadspolitiken, eller att mot sin vilja bli klassificerade som företagare enligt reglerna om arbetslöshetsersättning. Utredningen hänvisade därefter till promemoria arbetsrätt för ett föränderligt arbetsliv (Ds 2002:56) där utvecklingen beskrivs enligt följande. Såväl på den svenska som på den europeiska arbetsmarknaden tycks det förekomma att huvudmän ställer som villkor för ett samarbete att den arbetspresterande parten skall driva egen verksamhet och betala sina egna socialavgifter, trots att arbetsuppgifterna i princip är identiska med de anställdas arbetsuppgifter samt att den arbetspresterande parten ekonomiskt är helt eller i vart fall nästan helt beroende av en enda huvudman. I de flesta fallen åtnjuter dessa egenföretagare ringa skydd 22Företeelsen falska egenföretagare nämns i departementspromemorian arbetsrätt för ett föränderligt arbetsliv (Ds 2002:56) s. 89, departementspromemorian Företags- och anställningsformer i förändring (Ds 2003:27), betänkandet Konstnärerna och trygghetssystemen (SOU 2003:21) s. 42, propositionen Genomförande av vägarbetstidsdirektivet för egenföretagare (prop. 2011/12:69) s. 13 och propositionen Sanktionsavgift för överträdelse av bestämmelserna om cabotagetransport på väg (prop. 2013/14:234) s. 22 f. från arbets- eller socialförsäkringsrätten, vilket föranlett kritiker att tala om ”falska egenföretagare” (”false self-employed persons”). I utredningens uppdrag ingick inte att lämna förslag på några åtgärder. 7.4.2Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? En särskild utredare fick i uppdrag att bl.a. kartlägga det moderna arbetslivets utmaningar, dvs. trender och nya former för arbete i . I direktivet angavs att det moderna arbetslivet innebär nya företeelser som inte fanns eller var lika vanliga när arbetsmiljölagen trädde 1978. Det angavs att det inom vissa branscher blir allt vanligare med s.k. falska egenföretagare, dvs. personer som utger sig för att vara egenföretagare men som egentligen borde betraktas som anställda.23 Utredningen, som antog namnet Utredningen om arbetsmiljöregler för ett modernt arbetsliv, redovisade uppdraget i betänkandet i Ett arbetsliv i förändring – hur påverkas ansvaret för arbetsmiljön? (SOU 2017:24). I ett avsnitt behandlades egenföretagare och falska egenföretagare. Utredningen konstaterade i fråga om egenföretagare att gruppen egenföretagare under har ökat i antal på den svenska arbetsmarknaden. Det fanns enligt utredningen stöd för att en majoritet av dessa personer är egenföretagare för att de själva vill vara sysselsatta på detta sätt. fanns det stöd för att en del av företagandet sker av nödvändighet i brist på andra sätt att försörja sig. I fråga om falska egenföretagare ansåg utredningen att det var förknippat med stora svårigheter att försöka uttala sig med någon precision om omfattningen av falska egenföretagare och om det är en företeelse som ökar eller minskar. Utredningen noterade att det inte förs någon statistik på området och det fick anses ligga i sakens natur att sådan statistik skulle vara mycket svår att ta fram. Likafullt konstaterade utredningen att falska egenföretagare är en företeelse som i någon utsträckning verkar förekomma på den svenska arbetsmarknaden och som hade varit föremål för en hel del uppmärksamhet från olika håll, både på nationell nivå och EU-nivå.24 Det var enligt utredningen inte heller orimligt att anta att de falska 23Kommittédirektiv Arbetsmiljöregler för ett modernt arbetsliv (Dir. 2016:1). 24Se SOU 2017:24 s. 110 och där angivna källor. egenföretagarna hade vuxit i antal. Denna slutsats grundade sig bl.a. på att det kommit fram att potentiella arbetsgivare uppmanat arbetssökande att skaffa godkännande för F-skatt och att det av vissa uppfattats som att det hade blivit vanligare med ansökningar om godkännande för F-skatt från personer som inte såg sig själva som företagare. Till detta kom att det hade skett en ökning av egenföretagare på den svenska arbetsmarknaden överlag. Utredningen uttalade att det på en arbetsmarknad där gruppen egenföretagare genomgående ökar, möjligen även finns ett större utrymme för gruppen falska egenföretagare att växa. 7.4.3Den s.k. holländska modellen och sanktionsavgift vid överträdelser av cabotageregler Ett förslag som har lyfts fram för att möta problem med falska egenföretagare inom åkerinäringen är den s.k. holländska modellen.25 Som namnet avslöjar härstammar modellen från och den går kortfattat ut på att de som arbetar inom åkerinäringen ska vara anställda i det företag som utför transporten. Modellen har varit föremål för debatt i Sverige26 som ledde till att Transportstyrelsen fick i uppdrag att redovisa fördjupade analyser om regelefterlevnaden inom yrkestrafiken på väg. I en delrapport från Transportstyrelsen diskuterades och avfärdades den holländska modellen när det gäller (lagliga) cabotagetransporter.27 konstaterades att när det gäller olaga cabotage och olaga yrkesmässig trafik, dvs. då det kan anses röra sig om ett utländskt transportföretag som är i det närmaste etablerat i och här driver sin verksamhet, skulle frågan kunna aktualiseras i samband med situationer med s.k. falska egenföretagare och andra mer anställningslika omständigheter. I delrapporten behandlades även rättsfallet AD 2013 nr 92 (som utredningen redogör för i avsnitt 7.3.4) 25Riksdagen riktade ett tillkännagivande till regeringen om behovet av att se över möjligheten att införa en modell liknande den som tillämpas i , med krav på bl.a. att de som arbetar inom åkerinäringen ska vara anställda i det företag som utför transporten (bet. 2012/13:TU16, rskr. 2012/13:228). 26Se t.ex. bet. 2012/13:TU16 s. 12 f. och 2013/14:TU14 s. 31 f. samt prop. 2013/14:234 s. 23. 27Med cabotagetransport avses yrkesmässig tillfällig inrikes godstransport, jfr artikel 2.6 i och rådets förordning (EG) nr 1072/2009 av om gemensamma regler för tillträde till den internationella marknaden för godstransporter på väg (omarbetning). och det ifrågasattes om det fanns behov av en reglering liknande den holländska. Transportstyrelsen menade att det tvingande arbetstagarbegreppet i svensk rätt tillförsäkrar förare de villkor som de skulle få genom ett anställningsavtal. I rapporten ifrågasattes också om det är möjligt eller ens eftersträvansvärt att reglera ett specifikt yrkesområde.28 När frågan togs upp i en proposition anslöt sig regeringen till Transportstyrelsens bedömning. Regeringen anförde att det på den svenska arbetsmarknaden vore främmande att förbjuda uppdragstagare i en viss bransch. Det vore dessutom ett ingrepp i det fria företagandet.29 För att få bukt med otillåten cabotageverksamheten beslutade regeringen att ändra reglerna om ansvar vid överträdelser av för lastbilstrafik.30 Tillämpningen av den svenska regleringen om ansvar vid överträdelser av cabotagereglerna hade visat sig vara för snäv och sanktionsavgifter hade endast utfärdats i ett fåtal fall. Bestämmelserna gjordes därför tydligare så att sanktionsavgifter lättare kan utfärdas vid regelöverträdelser. De nya bestämmelserna gäller från genom ändringar i förordningen (1998:786) om internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). 7.4.4Förslag om ett entreprenörsansvar i bygg- och anläggningsbranschen Ett lagförslag som kan få en viss betydelse för förekomsten av falska egenföretagare, och som därför bör omnämnas i detta sammanhang, är regeringens förslag om en ny lag om entreprenörsansvar för lönefordringar. Förslaget lämnas i propositionen Ett entreprenörsansvar för lönefordringar i bygg- och anläggningsbranschen (prop. 2017/ 18:214) och innebär i huvudsak följande. En arbetstagare som inte får lön av sin arbetsgivare för arbete i en bygg- eller anläggningsentreprenad ska kunna få betalt från en annan 28Transportstyrelsen (2014), Uppdrag att redovisa fördjupade analyser om regelefterlevnaden inom yrkestrafiken på väg, 2. Konkurrensvillkor/cabotagetransporter 4. Beställaransvar, delredovisning, dnr TSV 2013–2006, s. 59–63. 2013/14:234 s. 23. 30I 7 kap. 3 § andra stycket yrkestrafiklagen (2012:210) finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter för överträdelser av bestämmelserna om cabotage som infördes genom SFS 2014:1395 (prop. 2013/14:234, bet. 2014/15:TU2, rskr. 2014/15:24). entreprenör i entreprenadkedjan. Entreprenörsansvaret ska i första hand gälla uppdragsgivaren, dvs. den entreprenör som har anlitat arbetstagarens arbetsgivare som underentreprenör. Om uppdragsgivaren inte betalar eller inte kan nås ska även entreprenören högst upp i kedjan, huvudentreprenören, kunna ansvara. Ett syfte med det föreslagna entreprenörsansvaret är att det ska ha en preventiv effekt mot att det i entreprenadkedjor inom bygg- och anläggningsbranschen anlitas entreprenörer som inte betalar lön till sina anställda. Entreprenörsansvaret föreslås tillämpas också vid utstationering. Enligt regeringen är en önskvärd följd av ett entreprenörsansvar att informationsutbytet mellan aktörerna i en entreprenadkedja förbättras. Därigenom kan det bli enklare för en entreprenör att ha uppsikt över och insyn i förhållandena längre ned i kedjan. Den nya lagen och lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslaget som ovan beskrivs har sin grund i bl.a. departementspromemorian Ett entreprenörsansvar i bygg- och anläggningsbranschen (Ds 2017:30). I promemorian lyfts bl.a. fram att en oönskad effekt av ett entreprenörsansvar skulle kunna hävdas vara risken för en ökning av såväl äkta som oäkta enmansföretagare. Detta eftersom enmansföretagare som driver verksamhet i enskild firma inte är att betrakta som arbetstagare och den ersättning de tar ut räknas då inte som lön och skulle alltså inte omfattas av ett entreprenörsansvar. Som en följd av detta skulle enligt promemorian kunna hävdas att egenföretagare framstår som mer attraktiva som underentreprenörer än ett företag med anställda. En farhåga som skulle kunna framföras i linje med det sagda är, enligt promemorian, att ett entreprenörsansvar kan innebära en ökad förekomst av s.k. falska egenföretagare31 i syfte att kringgå ansvaret. I promemorian anges emellertid att det inte framstod som troligt att en entreprenör skulle välja att anlita ett flertal äkta eller falska egenföretagare, med den ökade administration detta kunde antas medföra, i stället för ett större företag med anställda enbart i syfte att undgå reglerna om entreprenörsansvar. Risken för en ökning av s.k. falska egenföretagare bedömdes inte som överhängande. 31I promemorian definierade som personer som utger sig för att vara egenföretagare trots att de egentligen är att anse som arbetstagare, s. 145. 7.4.5Beskattning och betalning av skatt vid tillfälligt arbete i överlämnade promemorian Beskattning och betalning av skatt vid tillfälligt arbete i till . I promemorian föreslås att en arbetstagare som arbetar tillfälligt i i en svensk verksamhet ska betala skatt i landet även om anställningen sker via uthyrning från ett utländskt bolag. Det föreslås också att utländska företag som bedriver viss verksamhet i ska göra skatteavdrag och omfattas av reglerna för registrering, F-skatt och uppgiftsskyldighet på liknande sätt som svenska företag. Promemorian har remissbehandlats. Förslagen i promemorian behandlas i en lagrådsremiss – Beskattning och betalning av skatt vid tillfälligt arbete i – som överlämnades . Nedan följer lagrådsremissens huvudsakliga innehåll. En begränsat skattskyldig arbetstagare som är anställd av ett företag i beskattas här vid tillfälligt arbete i landet. Om arbetstagaren i stället är inhyrd från ett utländskt företag som saknar fast driftställe i och vistelsen här inte överstiger , beskattas dock arbetstagaren inte i enligt dagens regler. I lagrådsremissen föreslås att arbetstagaren i den sistnämnda situationen ska beskattas i när han eller hon utför arbete för en verksamhet här. Innebörden av förslaget är att den s.k. 183-dagarsregeln inte ska kunna tillämpas när det är fråga om uthyrning av arbetskraft. Dessutom föreslås bl.a. att en utbetalare som hör hemma i en annan stat och inte bedriver verksamhet från ett fast driftsställe i ska bli skyldig att göra skatteavdrag från den ersättning som betalas ut för arbete i . En svensk utbetalare ska bara göra skatteavdrag från ersättning för arbete som betalas ut till en utländsk juridisk person eller en fysisk person som är begränsat skattskyldig i om ersättningen betalas ut för arbete som mottagaren utför i . En fysisk eller juridisk person som hör hemma i en annan stat och inte bedriver verksamhet från ett fast driftsställe i ska i vissa fall vara skyldig att lämna särskilda uppgifter till . Syftet med förslagen är att åstadkomma ordning och reda på svensk arbetsmarknad, bidra till sundare konkurrens och att minska skattefusk och skatteundandragande. Bestämmelserna föreslås träda i kraft . 7.5Information från myndigheter och arbetsmarknadens parter I syfte att hämta in information och uppfattningar om falska egenföretagare, faktureringsplattformar, egenanställningsföretag eller liknande har utredningen genomfört ett antal dialogmöten med myndigheter och arbetsmarknadens parter. Vid mötena fördes diskussioner bl.a. om vilken information och vilka uppfattningar som finns om företeelsen falskt egenföretagande samt om bestämmelserna om F- skatt behöver ändras i syfte att bekämpa skattefusk och skatteundandragande i aktuellt avseende. För att utredningen på ett rättvisande sätt skulle kunna ta hand om den information och de uppfattningar som fördes fram vid dialogmötena och för att komplettera den bild av företeelserna i som fås från offentliga källor har representanter för myndigheterna och arbetsmarknadens parter uppmanats besvara ett antal frågor om falska egenföretagare och egenanställningsföretag eller liknande. (Brå) och Stora Branschgruppen har inte ombetts lämna skriftliga svar (se närmare om material och metod i kapitel 1). De skriftliga svaren från , , , Egenanställningsföretagens branschorganisation, Företagarna, i (LO), (), akademikers centralorganisation (), , kommuner och landsting (SKL), , och () redovisas nedan. Vardera respondenten har i sitt svar utgått från sin uppfattning om vad som avses med falskt egenföretagande. Företagarna har även hänvisat till synpunkter om falska egenföretagare som lämnats av . Dessa redogörs för i anslutning till Företagarnas svar. Även , genom LO, har kommit in med synpunkter. Dessa redogörs för i anslutning till LO:s svar. Både Företagarna och TCO har genomfört enkätundersökningar som är av intresse för utredningens uppdrag i fråga om falska egenföretagare. Resultaten från undersökningarna redovisas i avsnitt 7.5.2. Inkomna synpunkter och svar beskriver en falsk egenföretagare som en uppdragstagare som egentligen, med utgångspunkt i Arbetsdomstolens praxis, är att jämställa med en arbetstagare. Enligt verkets uppfattning förekommer inte falska egenföretagare inom det statliga området. Det skulle dock kunna förekomma bland de underleverantörer som statliga myndigheter i sin tur anlitar. Gällande vilken bransch falska egenföretagare uppfattas förekomma svarar att det i media har förts diskussioner om förekomsten i bl.a. åkeribranschen. uppger att verket inte vet i vilken omfattning falska egenföretagare kan antas förekomma eller om nuvarande bestämmelser i 9 kap. skatteförfarandelagen möjliggör att F- skattesystemet kan missbrukas genom anlitande av falska egenföretagare för att undgå skatter eller avgifter. Med falskt egenföretagande menar situationer där personer som formellt är egna företagare men efter en sammantagen bedömning egentligen borde betraktas som anställda av uppdragsgivaren. I bedömningen ligger frågor om t.ex. utföraren är personligen arbetsskyldig, om vem som står för arbetsledning, vem som tillhandahåller verktyg, material, m.m. Falska egenföretagare förekommer enligt inom branscherna bygg, transport, städ, hotell och restaurang, skogs- och jordbruk. I vilken omfattning falska egenföretagare kan anses förekomma kan inte svara på men en allmän uppfattning hos byggsakkunniga vid verket är att fenomenet är växande. Till stöd för framförda uppfattningar hänvisar till diverse handlingar och bl.a. följande exempel.32 genomförde en inspektion på en byggarbetsplats. Vid inspektionen framkom att det fanns 125 personer registrerade i systemet för personalliggare. 32Till utredningen ingivna handlingar består i bl.a. redovisning den 24september 2014 av regeringsuppdraget Arbetsmiljöansvar i entreprenad- och inhyrningssituationer med fyra bilagor, avgiftsförelägganden och beslut om förbud och föreläggande med vite av samt mail av tjänstemän vid . uppgav att det rörde sig om utländska egenföretagare. Utifrån de uppgifter som lämnades vid inspektionen och iakttagelser bedömde verket att egenföretagarna var att anse som arbetstagare i förhållande till huvudmannen. På frågan om F-skattesystemet kan uppfattas leda till företeelsen menar att det kan vara så, eller i vart fall att systemet möjliggör den. I skattehänseende kan det ifrågasättas om självständighetsrekvisitet i 13 kap. 1 § IL är uppfyllt, dvs. om ett godkännande av F-skatt ska ske eller om godkännandet ska återkallas. Närmare torde det enligt vara beroenderekvisitet i 13 kap. 1 § andra stycket IL som är intressant. hänvisar till propositionen 2008/09:62 F-skatt år fler (prop. 2008/09:62) s. 33 där bl.a. följande anges. Lokutionen ”vad som avtalats med uppdragsgivaren” avses innebära bl.a. att en uppdragsgivares och en uppdragstagares avsikt att ingå ett uppdragsavtal har betydelse vid bedömningen. Detta går enligt verket att tolka som att avtalets beteckning är viktig. Om avtalets beteckning skatterättsligt har stor betydelse hamnar det i viss motsättning till en prövning enligt arbetsrätten, där Arbetsdomstolen fäster mindre vikt vid avtalets beteckning och hur parterna har uppfattat det, än vid avtalets reella innebörd (jfr t.ex. Arbetsdomstolens avgörande AD 2013 nr 92).