sou · H6B360 · 2018-08-10 00:00:00 — Andra stycket fastslår att om uppgift om godsets synliga tillstånd saknas i transportupplysningarna ska i dessa anses antecknat att god- set var i gott synligt tillstånd. Bestämmelsen har betydelse för den tillit som en förvärvare kan komma att fästa till uppgifterna i doku- mentet (se 65 och 67 §§). Förbehåll för uppgifter i transportupplysningarna 62 § Om transportören har skälig anledning att anta att de uppgifter om godset som ska tas in i transportdokumentet enligt 60 § första stycket 1–4 är felaktiga eller missvisande ska transportören göra förbehåll för upp- gifternas riktighet. Avlämnas godset för transport i en sluten container eller i ett slutet for- don får transportören göra förbehåll för uppgifter enligt 60 § första stycket 1–3 om transportören eller den utförande parten inte har inspekterat godset och före utfärdandet av transportdokumentet saknade kunskap om inne- hållet i containern eller fordonet, samt för uppgifter enligt 60 § första stycket 4 om varken transportören eller den utförande parten har vägt con- tainern eller fordonet och någon överenskommelse mellan avsändaren och transportören om att containern eller fordonet skulle vägas och att vikten skulle anges i transportupplysningarna inte träffades före transporten, eller det saknades rimlig möjlighet att kontrollera vikten. Förbehåll för uppgifter enligt 60 § första stycket 4 ska vara skriftligt. Avlämnas godset för transport på annat sätt än i en sluten container eller i ett slutet fordon, och har transportören inte haft någon rimlig möjlighet att kontrollera de uppgifter som anges i 60 § första stycket 1–4, får trans- portören göra förbehåll för uppgifterna. Detsamma gäller om godset avlämnas för transport i en sluten container eller i ett slutet fordon, och transportören eller den utförande parten har inspekterat godset men inte haft någon rimlig möjlighet att kontrollera uppgifterna. Paragrafen reglerar när transportören ska, respektive får, göra anmärk- ningar i transportupplysningarna. Paragrafen bygger på artikel 40 i Rotterdamreglerna. Den motsvarar nuvarande 13 kap. 48 § andra meningen. Paragrafen relaterar till de uppgifter som transportupplysning- arna ska innehålla enligt 60 § första stycket 1–4. Gemensamt för dessa uppgifter är att de ska lämnas av avsändaren (se 48 § första stycket). Regleringen i paragrafen har betydelse för bl.a. transportupplys- ningarnas bevisverkan enligt 65 § och transportörens ansvar för vilseledande uppgifter enligt 67 §. I 65 § första stycket uppställs en presumtion om att transportupplysningarna är riktiga. Transport- dokumentet gäller som bevis om att transportören har mottagit god- set såsom det har beskrivits i transportupplysningarna, om inte annat visas eller transportören har gjort förbehåll för uppgifternas riktighet. Enligt första stycket ska transportören göra förbehåll för uppgifter som anges i 60 § första stycket 1–4 när transportören har skälig anled- ning att anta att uppgifterna är felaktiga eller missvisande. Bestäm- melsen är tillämplig oavsett om godset transporteras i en sluten container/fordon eller på något annat sätt. Andra stycket behandlar transportörens rätt att göra förbehåll när godset avlämnas för transport i en sluten container eller i ett slutet fordon. Förutsättningarna för förbehåll skiljer sig åt beroende på vilka uppgifter det är fråga om. Transportören får göra förbehåll för uppgifter om godsets art, nödvändiga märken för att identifiera god- set och antal kolli eller enheter samt godsets kvantitet (60 § första stycket 1–3) om transportören eller den utförande parten inte har inspekterat godset och före utfärdandet av transportdokumentet saknar kunskap om innehållet i containern eller fordonet. Transpor- tören får göra förbehåll för uppgifter om godsets vikt (60 § första stycket 4) om någon överenskommelse mellan avsändaren och trans- portören om att containern eller fordonet skulle vägas och att vikten skulle anges i transportupplysningarna inte träffades före transpor- ten. Förbehåll för godsets vikt får även lämnas om det saknades rimlig möjlighet att kontrollera vikten. Vid rimlighetsbedömningen ska praktiska och kommersiella omständigheter vägas in. Med fordon avses både fordon för transport på väg och fordon för transport på järnväg (se artikel 1.27 i Rotterdamreglerna). Förbehåll för uppgifter om godsets vikt ska vara skriftligt. Skrift- lighetskravet följer av artikel 3 i Rotterdamreglerna. Enligt 6 § får skriftlighetskravet uppfyllas genom att parterna använder elektro- nisk kommunikation. Tredje stycket behandlar transportörens rätt att göra förbehåll för uppgifter enligt 60 § första stycket 1–4 när transportören inte har haft någon rimlig möjlighet att kontrollera uppgifterna. Sådant för- behåll får göras om godset avlämnas för transport på annat sätt än i en sluten container eller i ett slutet fordon. Förbehåll får även göras när godset avlämnats för transport i en sluten container eller i ett slutet fordon och transportören eller den utförande parten faktiskt inspekterat godset. Vid rimlighetsbedömningen ska, på motsvarande sätt som i andra stycket, praktiska och kommersiella omständigheter vägas in. 63 § Transportdokumentet ska undertecknas av transportören eller en per- son som handlar på transportörens vägnar. Ett elektroniskt transportdokument ska undertecknas genom en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transak- tioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG, i den ursprungliga lydelsen. Ett transportdokument som har undertecknats av befälhavaren på det fartyg som transporterar godset ska anses vara undertecknat på transpor- törens vägnar. Paragrafen innehåller bestämmelser om undertecknande av trans- portdokumentet. Första och andra styckena bygger på artikel 38 i Rotterdamreglerna. Tredje stycket saknar motsvarighet i Rotterdam- reglerna. Första stycket motsvarar nuvarande 13 kap. 46 § tredje Andra stycket saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Tredje stycket bygger på nuvarande 13 kap. 45 § (jfr prop. 1993/94:195 s. 254). Första stycket föreskriver att transportdokumentet ska under- tecknas av transportören eller en person som handlar på transpor- törens vägnar. Det kan vara fråga om ett undertecknande för hand eller en elektronisk underskrift. Andra stycket innehåller bestämmelser om undertecknande av elektroniska transportdokument. I Rotterdamreglerna anges att den elektroniska underskriften ”shall identify the signatory in relation to the electronic transport record and indicate the ’s authoriza- tion of the electronic transport record”. Av Rotterdamreglerna framgår inte närmare vad ett elektroniskt undertecknande ska bestå i. Frågan har överlämnats till nationell rätt (se UNCITRAL A/CN.9/576 p. 202 och 203). är EU:s förordning om elektronisk identi- fiering3 tillämplig i dess materiella delar. Förordningen innehåller bestämmelser om bl.a. elektroniska underskrifter. För en närmare beskrivning av förordningen hänvisas till prop. 2015/16:72. Utredningen har bedömt att det mest lämpliga är att knyta undertecknande av elektroniska transportdokument till bestäm- melser i EU-förordningen. Ett elektroniskt transportdokument ska undertecknas genom en s.k. avancerad elektronisk underskrift. En avancerad elektronisk underskrift ska uppfylla de krav som anges i artikel 26 i förordningen. Kraven utgörs bl.a. av att underskriften ska vara unikt knuten till undertecknaren och att undertecknaren ska kunna identifieras genom den. Tredje stycket klargör att transportören är part i transportavtalet även om befälhavaren undertecknat transportdokumentet. Överväg- andena för att vidareföra bestämmelsen finns i avsnitt 11.3. I förhål- lande till nuvarande 13 kap. 45 § ändras konossement till transport- dokument. Därutöver görs en redaktionell ändring. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen är inte avsedd att tillämpas analogt på andra transportslag än sjötransport. Om transportupplys- ningarna saknar uppgift om vem som är transportör men anger att 3Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elek- tronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre mark- naden och om upphävande av direktiv /93/EG. godset har lastats ombord på ett namngivet fartyg, ska den registrer- ade ägaren av fartyget anses vara transportör (se 64 § andra stycket). 64 § Om en transportör är namngiven i transportupplysningarna gäller den uppgiften framför varje annan uppgift i transportdokumentet som avser transportörens identitet. Om transportupplysningarna saknar uppgift om vem som är transpor- tör, men anger att godset har lastats ombord på ett namngivet fartyg, ska den registrerade ägaren av fartyget anses vara transportör. Andra stycket gäller inte om fartygsägaren identifierar transportören eller visar att fartyget omfattades av skeppslegoavtal för transporten och identifierar skeppslegobefraktaren. I sistnämnda fall ska skeppslegobefraktaren anses vara transportör, om inte skeppslegobefrak- taren identifierar transportören. Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som är att anse som transportör. Den syftar till att ange ett ansvarssubjekt när det annars skulle vara oklart vem som är transportör. Paragrafen bygger på artikel 37 i Rotterdamreglerna och saknar motsvarighet i nuvarande 13 kap. Första stycket förhindrar att den kontraherande transportören döljer sig bakom en s.k. Identity of (IoC)-klausul i trans- portdokumentet. I stället förblir den transportör som anges i trans- portupplysningarna ansvarssubjekt. Andra stycket är tillämpligt om transportupplysningarna saknar uppgift om vem som är transportör, men anger att godset har lastats ombord på ett namngivet fartyg. I sådant fall ska den registrerade ägaren av fartyget anses vara transportör. Tredje stycket innehåller bestämmelser som bryter presumtionen i andra stycket. Fartygsägaren anses inte som transportör om far- tygsägaren identifierar transportören. Stycket innehåller även pre- sumtionsbrytande bestämmelser när skeppslegoavtal (även kallat bareboat eller demise charter) har ingåtts. Ett skeppslegoavtal är en form av leasingavtal som inte har reglerats i lag. Avtalet tjänar antingen som tillfällig överlåtelse av användningen av ett befintligt fartyg eller som finansieringsform för ett nytt. Vid den förra formen övertar leasetagaren driften av fartyget och det är i princip leasetagaren som tillsätter befälhavare och besättning. Om den registrerade ägaren identifierar skeppslegobefraktaren ska skeppslegobefraktaren anses vara transportör. Skeppslegobefrak- taren kan i sin tur bryta transportörspresumtionen genom att iden- tifiera transportören. I identifieringen av såväl transportören som skeppslegobefraktaren ingår att den identifierades adress ska anges (se artikel 37 i Rotterdamreglerna). Det ska uppmärksammas att paragrafen givetvis inte hindrar den skadelidande från att väcka talan mot annan än de subjekt som ut- pekas i bestämmelsen. Detta följer av allmänna processrättsliga principer och behöver inte anges uttryckligen i paragrafen. 65 § Transportdokumentet gäller som bevis om att transportören har mot- tagit godset såsom det har beskrivits i transportupplysningarna, om inte annat visas eller förbehåll har gjorts enligt 62 §. Motbevisning från transportörens sida beträffande beskrivningen av godset i transportupplysningarna är inte tillåten om transportupplysning- arna är intagna i ett negotiabelt transportdokument och dokumentet har överlåtits till en tredje man som i god tro förlitat sig på att transportupp- lysningarna är riktiga. Vad som föreskrivs i andra stycket gäller även om transportupplysning- arna är intagna i ett transportdokument som inte är negotiabelt, men som anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut, och dokumentet är överlåtet till en mottagare som i god tro förlitat sig på att transportupp- lysningarna är riktiga. För övriga transportdokumentet som inte är nego- tiabla gäller att motbevisning från transportörens sida inte är tillåten mot en mottagare som i god tro förlitat sig på någon av följande transportupp- lysningar i dokumentet; 1.transportupplysningar som avses i 60 § första stycket 1–4, när upp- lysningarna har lämnats av transportören, 2.antal, typ och identifikationsnummer på containrarna, eller 3.transportupplysningar som avses i 60 § första stycket 5–7. Paragrafen anger vilken bevisverkan transportupplysningarna har. Paragrafen innehåller även bestämmelser som skär av transportören från möjligheten att föra motbevisning beträffande beskrivningen av godset i transportupplysningarna. Paragrafen bygger på artikel 41 i Rotterdamreglerna och motsvarar nuvarande 13 kap. 49 § första stycket första meningen och tredje stycket. Första stycket ställer upp en presumtion om att transportupplys- ningarna är riktiga. Transportdokumentet gäller som bevis om att transportören har mottagit godset såsom det har beskrivits i trans- portupplysningarna, om inte annat visas eller transportören har gjort förbehåll enligt 62 §. Enligt andra stycket är transportören förhindrad från att föra motbevisning om transportupplysningarnas riktighet när ett nego- tiabelt transportdokumentet har överlåtits till en tredje man som är i god tro i förhållande till de i dokumentet angivna transportupplys- ningarna. Med tredje man avses annan innehavare av transportdoku- mentet än den som dokumentet ursprungligen ställdes ut till. Tredje stycket innehåller bevisregler vid bruk av transportdoku- ment som inte är negotiabla. Reglerna skiljer sig åt beroende på om transportdokumentet anger att det ska överlämnas för att godset ska lämnas ut eller inte. I det förstnämnda fallet är det typiskt sätt fråga om rektadokument, dvs. inlösendokument med en namngiven mot- tagare som inte innehåller en orderklausul. För sådana dokument gäller samma regler som för ett negotiabelt transportdokument, dock med den skillnaden att det är mottagaren som ska ha förvärvat dokumentet och vara i god tro. I det andra fallet är det typiskt sett fråga om sjöfraktsedlar. För sådana dokument gäller att motbevis- ning från transportörens sida inte är tillåten mot en mottagare som i god tro förlitat sig på någon av de transportupplysningar som räknas upp i de tre punkterna. Första punkten omfattar sådana transportupplysningar som avses i 60 § första stycket 1–4, dock under förutsättning att upplysning- arna har lämnats av transportören. Det är fråga om uppgifter om godsets art, nödvändiga märken för att identifiera godset, antal kolli, enheter eller godsets kvantitet samt godsets vikt. Andra punkten omfattar vissa uppgifter beträffande containrar. Tredje punkten hänvisar till de transportupplysningar som avses i 60 § första stycket 5–7, dvs. uppgifter om godsets synliga tillstånd då transportören eller den utförande parten mottog godset för transport, transportörens namn och adress, samt datum då transportören eller den utförande parten mottog godset, eller då godset lastades ombord på fartyget, eller då transportdokumentet utfärdades. Genom hänvisningen till 60 § första stycket 5 behandlas den praktiskt viktiga situationen att fartygets befälhavare har förbi- sett att göra en anmärkning om godsets synliga tillstånd. Gemensamt för de transportupplysningar som anges i 60 § första stycket 5–7 är att de ska lämnas av transportören. Utöver de trans- portupplysningar som anges i 60 § första stycket 5–7 hänvisar artikel 41 även till de transportupplysningar som anges i 60 § första stycket 8, dvs. uppgifter om antal originalexemplar av transportdoku- mentet under förutsättning att transportdokumentet är negotiabelt och att mer än ett original har utfärdats. Även den transportupplys- ningen ska lämnas av transportören. Hänvisningen är emellertid över- flödig eftersom 60 § första stycket 8 endast gäller om transport- dokumentet är negotiabelt. Hänvisningen har därför inte tagits in i lagtexten. 66 § Innehåller transportupplysningarna uttrycket ”förskottsbetald frakt” eller liknande, får inte transportören gentemot innehavaren eller mot- tagaren göra gällande att frakten inte är betald. Detta gäller dock inte om innehavaren eller mottagaren är densamma som avsändaren. Paragrafen anger betydelsen av att transportupplysningarna inne- håller en anteckning om att frakten är förbetald. Den bygger på arti- kel 42 i Rotterdamreglerna. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 49 § andra stycket. Enligt paragrafen får inte transportören gentemot innehavaren eller mottagaren göra gällande att frakten inte är betald om trans- portupplysningarna innehåller en anteckning om att frakten är för- betald (jfr bestämmelserna i 65 § om transportupplysningarnas bevis- verkan och förbud mot motbevisning). Bestämmelsen omfattar både betalningskrav som riktas direkt mot innehavaren eller mottagaren och retentionsrätt i godset till säkerhet för betalningskrav (se UNCITRAL A/CN.9/WG.III/WP.62 p. En anteckning om att frakten är förbetald har ingen verkan om innehavaren eller mottagaren också är avsändare. Eftersom avsän- daren är transportörens motpart kommer avsändaren vara den som har underlåtit att betala den enligt anteckningen förbetalda frakten. Ansvar för vilseledande uppgifter 67 § Lider tredje man skada genom att lösa in ett transportdokument i för- litan på att uppgifterna i det är riktiga, är transportören ansvarig för skadan om han eller hon insåg eller borde ha insett att transportupplysningarna var vilseledande för tredje man. Transportören har inte rätt till ansvarsbegräns- ning enligt detta kapitel om transportören inte har gjort vad som är möjligt för att hindra att skadan uppstod. Paragrafen innehåller regler om transportörens ”rena” eller ”äkta” uppgiftsansvar och bygger på nuvarande 13 kap. 50 § första stycket (jfr prop. 1993/94:195 s. 257). I förhållande till nuvarande 13 kap. 50 § första stycket ändras utformningen av bestämmelserna. Para- grafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. Enligt gällande rätt är ansvaret för vilseledande uppgifter obe- gränsat (se nuvarande 13 kap. 50 § första stycket andra meningen). Så är inte fallet enligt Rotterdamreglerna. Transportörens ansvar enligt konventionen är begränsat enligt reglerna i artikel 59. Såvida inte rätten till ansvarsbegränsning går förlorad enligt artikel 61 med- för inte felaktiga uppgifter i sig ett obegränsat ansvar för transpor- tören. Emellertid kan en skyldighet som inte grundar sig på Rotter- damreglerna sanktioneras med obegränsat ansvar. Detta är bak- grunden till att det i den föreslagna paragrafens andra mening anges att rätten till ansvarsbegränsning faller bort när transportören i tillägg till att ha åsidosatt sina skyldigheter enligt första meningen ”inte har gjort vad som är möjligt för att hindra att skadan uppstod”. Skyldigheten att hindra att tredje man drabbas av skada grundar sig inte på Rotterdamreglerna. Därmed finns det inte heller något hinder mot att i nationella regler sanktionera ett åsidosättande av denna skyldighet med ett obegränsat ansvar. Den som kräver ersättning kan välja mellan att utgå från regler- ingen i 65 § eller regleringen i den nu aktuella paragrafen. Regler- ingen i den nu aktuella paragrafen skyddar den som förvärvar rättig- heterna enligt dokumentet i tron att de felaktiga uppgifterna var riktiga. Vid tillämpning av 65 § beräknas ersättningen med utgångs- punkt i godset så som det har beskrivits i transportupplysningarna. Om den skadelidande i stället stödjer sig på regleringen i den nu aktuella paragrafen ska ersättningen beräknas med utgångspunkt i att den skadelidande aldrig hade förvärvat transportdokumentet. Vilken av paragraferna som är mest förmånlig för den skadelidande varierar beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Regler- ingen i 65 § bör typiskt sett åberopas när godset är felaktigt beskrivet, medan denna paragraf typiskt sett bör åberopas när transportdoku- mentet är feldaterat eller när fel lastningshamn har angivits. En förutsättning för att ansvar ska inträda är att transportören har brustit i sin omsorgsplikt enligt 62 § genom att inte ha anmärkt i transportdokumentet att transportupplysningarna kunde vara fel- aktiga. Vidare krävs att transportören insåg eller borde ha insett att transportupplysningarna var vilseledande för tredje man. Kravet på insikt kan få självständig betydelse om transportören inte hade för avsikt att omsätta dokumentet till tredje man. Av paragrafens andra mening framgår att transportören inte har rätt till ansvarsbegränsning om transportören inte gör vad som är möjligt för att hindra att skada uppstår på grund av de vilseledande uppgifterna. I kravet på att transportören ska göra vad som är möj- ligt ligger att alla kända parter som kan lida skada ska varslas , t.ex. avsändare, mottagare och dokumentinnehavare. Det saknar betydelse om parterna är angivna i transportdokumentet. Alternativt kan skadan förhindras genom att felen rättas. Det kan inträffa att det inte är möjligt för transportören att varsla alla parter eller att rätta felen på grund av att de involverade inte vill medverka. I en sådan situation är kravet för obegränsat ansvar inte uppfyllt. Det är dock inte tillräckligt att det är kostsamt eller betung- ande för transportören att hindra skadan. Transportörens skyldighet att hindra skadan inträder i samma stund som transportdokumentet ställs ut. Åtgärder för att hindra skadan bör därför påbörjas . 68 § Om godset inte motsvarar uppgifterna i transportdokumentet, är transportören på mottagarens begäran skyldig att uppge om avlastaren eller avsändaren har åtagit sig att hålla transportören skadeslös för oriktig eller ofullständig uppgift (indemnitetsförklaring) och att låta mottagaren få del av en sådan förklaring. Paragrafen överensstämmer med nuvarande 13 kap. 50 § andra stycket (jfr prop. 1993/94:195 s. 257). Paragrafen saknar motsvarighet i Rotterdamreglerna. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. Paragrafen innehåller regler om avgivna indemnitetsförklaringar (s.k. back letters). Den lägger en skyldighet på transportören att på mottagarens begäran upplysa om indemnitetsförklaringar. Skyldig- heten syftar till att skydda mottagaren och kan vara betydelsefull vid en bedömning om transportören har fullgjort sin undersöknings- och upplysningsplikt. Om indemnitetsförklaringen inte lämnas av avsändaren lämnas den i praktiken av avlastaren. Avlastare omfattas dock inte av någon definition. Utlämnande när ett negotiabelt transportdokument har utfärdats 69 § Innehavaren av ett negotiabelt transportdokument har rätt att få god- set utlämnat till sig. Transportören ska lämna ut godset mot att innehavaren överlämnar transportdokumentet och, om dokumentet är ställt till order och innehavaren är angiven i det som avsändare, mottagare eller den person till vilket dokumentet genom påteckning är överlåtet (endosserat), identi- fierar sig som en av dessa personer. Om transportdokumentet är utfärdat i elektronisk form får utlämnande bara ske efter att innehavaren har visat att han eller hon, i enlighet med villkor enligt 58 § andra stycket 3, är behörig innehavare. Om villkoren för utlämnande enligt detta stycke inte är upp- fyllda ska transportören vägra lämna ut godset. Om mer än ett original av transportdokumentet har utfärdats är över- lämnande av ett original tillräckligt. Genom överlämnandet förlorar de andra originalen sin giltighet. Paragrafen reglerar utlämnande av godset när ett negotiabelt trans- portdokument har utfärdats. Den bygger på artikel 47.1 i Rotter- damreglerna. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 52 §. Första stycket anger inledningsvis att innehavaren av transport- dokumentet har rätt att få godset utlämnat till sig. Därefter anges de närmare villkoren för att godset ska lämnas ut. Utlämnande av god- set får bara ske om dokumentet överlämnas.