sou · H6B35 · 2018-02-05 00:00:00 — Myndighets beslut om återbetalning av felaktigt ut- betalt bidrag eller ersättning utgör en stor sådan kategori. Däri in- går återkrav av socialförsäkringsförmåner enligt beslut av Försäkrings- kassan eller , av studiestöd enligt beslut av och av bistånd enligt beslut av en kommun eller . För verkställighet krävs, som framgått, en exekutionstitel av något slag. I 3 kap. 1–20 §§ UB redogörs för de olika exekutionstitlar som finns och vad som krävs för att de ska få verkställas. Verkställighet kan endast ske av exekutionstitel som innefattar betal- ningsskyldighet eller annan förpliktelse (1 kap 1 § första stycket UB). I 3 kap. 1 § första stycket UB finns en uppräkning av de olika typer av exekutionstitlar som kan föranleda verkställighet. Av be- stämmelsen framgår att bl.a. domstols dom, utslag eller beslut samt utslag i mål om betalningsföreläggande utgör exekutionstitlar (3 kap. 1 § första stycket 1 och 8 UB). Det- samma gäller förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild före- skrift får verkställas (3 kap. 1 § första stycket 6 UB). Det finns numera ett antal sådana särskilda föreskrifter som avses i 3 kap. 1 § första stycket 6 UB, som innebär att ett visst beslut av förvaltningsmyndighet får verkställas av . I vissa fall framgår även av föreskriften att fordringen ska drivas in enligt bestämmelserna i indrivningslagen och alltså handläggas som allmänt mål.5 När förvaltningsmyndighetens beslut enligt en särskild föreskrift får verkställas innebär det att redan beslutet i sig utgör en exeku- tionstitel. I annat fall måste förvaltningsmyndigheten ansöka om betalningsföreläggande hos eller väcka talan vid allmän domstol för att få en exekutionstitel, innan verkställighet enligt utsökningsbalken får ske med anledning av beslutet (se vidare avsnitt 7.2.4). I utsökningsbalken regleras i vilken utsträckning exekutionstitlar får verkställas innan de har fått laga kraft och andra villkor för verk- ställighet. När det gäller förvaltningsmyndighets beslut tillämpas vad som gäller för dom, om inte något annat är föreskrivet (3 kap. 20 § första stycket UB). Detta innebär bl.a. att verkställigheten får ske utan särskilda villkor när myndighetens beslut har fått laga kraft (3 kap. 3 § första stycket UB). Vidare innebär det att förvaltnings- myndighets beslut som inte har fått laga kraft i vissa fall får verk- ställas ändå, dock ibland endast under vissa särskilda förutsättningar 5 I avsnitt 7.2.3 nämns några exempel på sådana föreskrifter. Se också not 2. bl.a. rörande försäljning av utmätt egendom och utbetalning av medel (3 kap. 5–9 §§, 8 kap. 4 § och 13 kap. 14 § UB). I 3 kap. 23 § UB finns särskilda bestämmelser om allmänna mål. Av paragrafen framgår bl.a. att dom eller beslut avseende böter, vite eller sådan särskild rättsverkan av brott som innefattar betalnings- skyldighet, inte får verkställas förrän domen eller beslutet har vunnit laga kraft. Annan exekutionstitel i allmänt mål får verkställas innan den har vunnit laga kraft, om det är särskilt föreskrivet. Exekutions- titel i allmänt mål verkställs såsom dom som har fått laga kraft, dvs. utan särskilda villkor rörande t.ex. försäljning och utbetalning. har föreslagit ändringar i fråga om vad som ska gälla för verkställighet av förvaltningsmyndighets beslut, vilket redogörs för i avsnitt 7.3.4. 7.2.3Verkställighet av återkrav inom socialförsäkringen Myndighets beslut om återkrav I fråga om och beslut om återkrav enligt 108 kap. socialförsäkringsbalken, SFB, finns det ingen sådan särskild föreskrift som avses i 3 kap. 1 § första stycket 6 UB. Inte heller beträffande nämnda myndigheters beslut om återkrav av socialförsäkringsförmåner enligt andra författningar än socialförsäk- ringsbalken finns sådana särskilda föreskrifter. Dessa beslut är så- ledes inte verkställbara exekutionstitlar enligt utsökningsbalken. Myndigheterna måste ansöka om betalningsföreläggande eller väcka talan i tingsrätten för att få till stånd en exekutionstitel som kan ligga till grund för verkställighet. och Pen- sionsmyndighetens fordringar avseende återkrav handläggs som en- skilda mål hos . Förvaltningsdomstols avgörande efter överklagande av ett beslut om återkrav Som framgått i det föregående nämns i 3 kap. 1 § UB bland exeku- tionstitlarna domstols dom, utslag eller beslut. Enligt utsöknings- balkens förarbeten avses med domstol även förvaltningsdomstol (prop. 1980/81:8 s. 172, 288 och 289). avgörande är verkställbart gäller samma villkor för verkställighet som för en allmän domstols avgörande. En dom av en förvaltningsdomstol bör alltså anses verkställbar om den, som 1 kap. 1 § UB förutsätter, innefattar betalningsskyldighet eller annan förpliktelse, dvs. om den har karaktären av en s.k. fullgörelsedom. Verkställbarhet enligt lagrummet tillkommer inte bara dom, utslag eller beslut i första instans utan också sådant avgörande som förvalt- ningsdomstol meddelat efter överklagande. En fråga som uppkommer är dock vad som gäller om en förvaltningsdomstol efter överklagande omprövar ett inte verkställbart beslut av en förvaltningsmyndighet, t.ex. om återbetalning av förmån inom socialförsäkringen. Kan dom- stolens avgörande anses vara en exekutionstitel, trots att det över- klagade beslutet inte var det? hade länge (se NJA 1991 s. 363) betraktat ett sådant domstolsavgörande som verkställbart, men ändrade sin praxis genom rättsfallet NJA 2013 s. 413, varefter förvaltningsdomstols avgöranden i mål av detta slag inte anses utgöra exekutionstitel. I det följande redogör vi översiktligt för utvecklingen i rättspraxis gällande frågan om verkställbarheten av förvaltningsdomstolars domar och viss diskussion i doktrinen i anslutning till rättsfallen. Rättsläget efter rättsfallet NJA 1991 s. 363 I rättsfallet NJA 1991 s. 363 prövade frågan om en dom där en försäkringsrätt hade överprövat en Försäkringskassas beslut om återbetalning av bidrag var att anse som en exekutionstitel enligt 3 kap. 1 § första stycket 1 UB. anförde att det förhållandet att ett avgörande efter besvär i motsats till det tidigare beslutet kan verkställas kan knappast anses innebära någon ändring i sak till klagandens nackdel. Att vissa domar skulle ges en begränsad verkan syntes också mindre väl förenligt med domstolarnas rättskipande uppgift. Praktiska skäl talade också för att en ny prövning av allmän domstol i görligaste mån borde undvikas eftersom en sådan ordning är tidsödande och inte alldeles okomplicerad särskilt med hänsyn till den kompetens- konflikt som kan uppkomma beträffande räckvidden av allmän dom- stols prövningsrätt. konstaterade att det aktuella domslutet inte innehöll någon uttrycklig föreskrift om betalningsskyldighet. Det var, enligt , angeläget att underlätta de exekutiva myndigheternas hantering genom att domslutet i en fullgörelsedom utformades som ett tydligt åläggande. Försäkringsrättens domslut läst tillsammans med beslut kunde dock knappast ges annan mening än att försäkringsrätten ej ändrat den återbetalnings- skyldighet varom har beslutat. I domskälen hänvisade också till ett tidigare avgörande, rättsfallet NJA 1987 s. 780 I, där hade uttalat att beslut varigenom en försäkringsdomstol har ålagt enskild att återbetala uppburen ersättning utgör exekutionstitel och kan där- med läggas till grund för verkställighet. noterade att det i den juridiska litteraturen hade riktats kritik mot uttalandet rättsfall men fann att skälen var övertygande för att vidhålla den rättsuppfattning som där hade getts uttryck för. Ett justitieråd var av skiljaktig mening och anförde bl.a. följande. Varken i förarbetena till UB eller i lagtexten har gjorts något undantag från regeln att domstols avgörande, som innefattar betalningsskyldighet eller annan förpliktelse, är verkställbart. I ett fall där förvaltningsdom- stolens dom innebär en prövning av ett icke verkställbart myndig- hetsbeslut uppkommer emellertid en konflikt med den i doktrinen redo- visade principen om verkan av förvaltningsdomstols avgörande. Denna konflikt har inte diskuterats av lagstiftaren, vilket hade kunnat förväntas, om avsikten varit att överge principen. En fråga av sådan vikt bör inte anses vara överlämnad åt rättstillämpningen. Ett åsidosättande av prin- cipen skulle även innebära att den enskilda part, som överklagar inne- hållet i ett icke verkställbart myndighetsbeslut, åsamkas en processuell nackdel, något som även om hans sak inte försämras får sägas falla under förbudet mot reformatio in pejus. Frågan kan även ställas om en verk- ställbarhet av förvaltningsdomstolens dom under sådana förhållanden är förenlig med bestämmelsen i 29 § förvaltningsprocesslagen om räckvid- den av domstolens avgörande. Härtill kommer de oförutsebara svårig- heter som skulle orsakas verkställighetsorganen. Sammanfattningsvis bör, om i ett fall som det förevarande försäk- ringsrättens dom ska vara verkställbar, överlämnas åt lagstiftaren att åstadkomma detta genom t ex en utvidgning av 3 kap 1 § UB. Detta i sin tur torde främst av rättssäkerhetsskäl och för erhållande av enhet- lighet förutsätta en ändrad beslutsordning inom försäkringskassorna. I doktrinen riktades kritik mot Högsta domstolens uttalande rättsfall och ställningstagande rättsfall. Kritiken innefattade samma invändningar som den redovisade skiljaktiga me- ningen till rättsfall. Flera författare pekade också på alter- lösningar som att göra återbetalnings- beslut verkställbara eller att ge kassan möjlighet att framställa sitt betalningsanspråk hos förvaltningsrätt.6 I rättsfallet NJA 2001 s. 22 prövade frågan om det förelåg hinder för att pröva en förvaltningsmyndighets full- görelsetalan vid allmän domstol när ett överklagande som kan leda till en exekutionstitel är anhängigt vid förvaltningsdomstol. konstaterade att av den rättsprincip som slogs fast i rätts- fallet NJA 1991 s. 363 följer att länsrättens dom tillsammans med myndighetens, i detta fall , beslut utgör en exeku- tionstitel. I NJA 1991 s. 363 hade det ifrågavarande förvaltnings- domstolsavgörandet fått laga kraft. Så var däremot inte fallet i det förevarande målet. förklarade därefter att av grunderna för 1 kap. 6 § RB får det anses följa att en tvist om åter- betalningsskyldighet inte bör komma under allmän domstols pröv- ning så länge det i förvaltningsdomstol pågår en rättegång som kan avslutas med tillkomsten av en exekutionstitel avseende den ifråga- varande betalningsskyldigheten. Två justitieråd var av skiljaktig mening eftersom de ansåg att den aktuella talan inte borde prövas i förvaltningsdomstol utan att enbart allmän domstol skulle anses behörig att pröva saken. De anförde vidare bl.a. följande. Målet illustrerar de problem med kompetensfördelningen mellan allmän domstol och förvaltningsdomstol som har behandlats t.ex. i NJA 1994 s. 657 och 1996 s. 202, RÅ 1995 ref. 58 och 1997 ref. 65, av Lavin i Skrifter tillägnade s. 61, i Förvaltningsrättslig 1991 s. 298 och i Juridisk 1990–91 s. 485, 1994–95 s. 731 och 2000–01 s. 93, av Nergelius i Förvaltningsprocess, normprövning och europarätt (bl.a. s. 142 f.) samt av Warnling-Nerep i Rättsprövning & rätten till domstolsprövning (bl.a. s. 74 ff.). Fördelningen av behörig- heten att pröva olika frågor av offentligrättslig karaktär borde nu över- vägas utifrån mera principiella utgångspunkter än dem som nuvarande ordning bygger på. En ändrad kompetensfördelning kan emellertid knap- past åstadkommas genom utveckling i rättspraxis utan torde kräva lag- stiftningsåtgärder, vid vilka en allsidig prövning kan göras av de frågor som aktualiseras i sammanhanget. 6 Lavin i böckerna Barnbidrag, 1983, s. 42 och Återbetalning av social ersättning, 1986, s. 197 och 198 samt i artiklar i Förvaltningsrättslig tidskrift (FT) 1984 s. 276, 1988 s. 42-53, 1988 s. 245-251 och 1991 s. 298–307. Gregow i FT 1988 s. 144-148. i Allmän för- valtningsrätt, 13 u. 1986, s. 157 och Juridisk (JT) 1991–92 s. 290–295. Ett justitieråd, som stod för majoritetsuppfattningen, tillade för egen del följande. Genom förevarande beslut undanröjs risken för motstridiga domar i det enskilda fallet. Om förvaltningsdomstolarna slutligen kommer att anse sig behöriga att pröva överklaganden av beslut om återbetalning av omställ- ningsstöd (jfr NJA 1994 s. 657 och RÅ 1997 ref. 65, där frågans art ansetts kunna ge förvaltningsdomstol behörighet i mål om rätt till bidrag), måste det emellertid anses mindre lämpligt att allmän domstol över huvud taget är behörig att pröva samma sak, vare sig för en full- görelsetalan eller den enskilde för en negativ fastställelsetalan. I så fall skulle ju den enskilde kunna välja mellan två instansordningar, inom vilka en skild praxis kan finnas i den materiella frågan. Ett sätt att lösa en sådan positiv kompetenskonflikt (jfr Lavin, Domstol och administrativ myndig- het, 1972, s. 373 ff.) vore att låta få rätt att utverka en exekutionstitel hos förvaltningsdomstol, varefter allmän domstols be- hörighet kunde avskaffas. I återbetalningsmål kan emellertid framföras olika invändningar av allmän art, såsom att bidraget mottagits och för- brukats i god tro, vilka naturligen hör hemma i de allmänna domstolarna (se t.ex. NJA 1970 s. 539). Av kostnads- och rättskraftsskäl bör en och samma domstolsorganisation vara behörig att behandla alla invändningar. En sammanvägning med beaktande av alla tänkbara invändningar mot återbetalningsskyldigheten måste således företas innan behörigheten bestäms. Rättsläget efter rättsfallet NJA 2013 s. 413 I rättsfallet NJA 2013 s. 413, som avgjordes av i dess helhet, prövade domstolen om det fanns tillräckligt starka skäl att ändra den i NJA 1991 s. 363 fastlagda rättsgrundsatsen, att en dom enligt vilken en förvaltningsdomstol överprövat en Försäkrings- kassas beslut om återbetalning av bidrag kan innefatta betalnings- skyldighet och därmed läggas till grund för verkställighet. konstaterade att sedan 1991 års avgörande hade förvaltningsprocessen i flera hänseenden reformerats. När ett beslut av av den enskilde överklagas till förvaltningsdom- stol blir det numera, till skillnad från vad som gällde , hos domstolen fråga om en obligatorisk tvåparts-process, där Försäk- ringskassan är motpart till den enskilde, i enlighet med 7 a § förvalt- ningsprocesslagen (1971:291). Tvisteformen ändrar karaktär mellan förvaltningsförfarandet och förvaltningsprocessen så att det hos för- valtningsdomstolen startar en ny sorts process med en enskild kla- gande på den ena sidan och beslutsmyndigheten på den andra. Processen blir inte längre en fortsättning på förfarandet hos förvalt- ningsmyndigheten. noterade emellertid att för- ändringen inte hade medfört att förvaltningsmyndigheten, i ett fall som det förevarande, kunde framställa något yrkande för egen del när den enskilde har överklagat myndighetens beslut. Vidare anförde att om en förvaltningsdomstol utformat sitt domslut som en skyldighet för den enskilde att betala är domen enligt ordalydelsen i 3 kap. 1 § första stycket 1 UB verkställ- bar. förklarade att det måste föreligga processuella förutsättningar för domstolen att ålägga den enskilde att fullgöra en betalningsskyldighet. Huruvida det underliggande beslutet kan anses innefatta en förpliktelse är av betydelse för frågan om en förvaltningsdomstols dom kan verkställas. konstaterade att återkravs- beslut inte var verkställbart och förklarade att om återkravsbeslutet inte överklagas vinner det inte heller rättskraft eftersom frågan, trots att beslutet har fått laga kraft, kan bli föremål för en saklig prövning av allmän domstol om för talan dit eller den enskilde för en negativ fastställelsetalan. Mot denna bakgrund kom fram till att beslut inte kunde anses utgöra ett bindande förvaltningsbeslut utan närmast anses vara ett s.k. partsbesked. Oavsett hur ett sådant beslut är formulerat kan det, enligt , inte i sig anses innefatta en betal- ningsskyldighet i den mening som avses i 1 kap. 1 § UB. förklarade att när en enskild överklagar ett myndighetsbeslut, som inte kan anses innefatta en betalningsförplik- telse enligt utsökningsbalken, bestäms ramen för förvaltningsdom- stolens prövning av beslutet och de ytterligare begränsningar som kan följa av den enskildes yrkanden. Myndigheten kan då inte utforma sin talan som ett förpliktande för den enskilde att betala vad myn- digheten har beslutat om utan kan endast helt eller delvis motsätta sig ändring eller medge bifall till överklagandet. Att ett avgörande går utöver vad som är yrkat kan inte anses förenligt med den grund- läggande processrättsliga princip som har kommit till uttryck i 29 § förvaltningsprocesslagen. Det kunde, framhöll , hävdas att det från effektivitetssynpunkt var fördelaktigt att behålla den ordning som, i fråga om en försäkringskassas beslut om återbetalningsskyldighet, lades fast rättsfall. Sådana hänsynstaganden var emellertid inte tillräckliga för att åsidosätta grundläggande processrättsliga prin- ciper. kom till slutsatsen att om ett myndighets- beslut, som inte kan anses innefatta en betalningsförpliktelse i den mening som avses i 1 kap. 1 § UB, efter överklagande av den enskilde överprövas av en förvaltningsdomstol, utgör domstolens dom inte någon verkställbar exekutionstitel. Den rättsgrundsats som slogs fast i rättsfallet NJA 1991 s. 363 frångicks därmed. Tre justitieråd var skiljaktiga och anförde att det enligt deras mening saknades anledning att nu inta någon annan ståndpunkt än den som hade etablerats i 1991 och rättsfall. Däremot kunde det, ansåg de, finnas anledning för lagstiftaren att överväga om regler- ingen på detta område är ändamålsenligt utformad. Allmän domstols avgörande i mål om återkrav Väcker myndigheten eller den enskilde talan vid allmän domstol ska domstolen tillämpa de regler som gäller för dispositiva tvistemål. Den allmänna domstolen är vid sin prövning, inom ramen för parternas yrkanden och medgivanden, obunden av de administrativa myndig- heternas bedömning av en särskild fråga. Utgångspunkten för den allmänna domstolen blir att pröva de invändningar som anförs mot beslutet om återkrav i sak. Det är med andra ord parterna som styr över vad som ska prövas. Detta skiljer sig från de processuella förut- sättningar som gäller i förvaltningsdomstol, där domstolen har en utredningsskyldighet. Den materiella prövningen i allmän domstol ska dock ske med tillämpning av de offentligrättsliga föreskrifter som reglerar den aktuella frågan, se rättsfallen NJA 1984 s. 648, 2002 s. 288 och 2008 s. 560. 7.2.4Verkställighet av vissa andra beslut av förvaltningsmyndigheter handlägger ärenden om underhållsstöd, vilket är en förmån som ingår i socialförsäkringen. Underhållsstöd kan enligt 17 kap. 2 § SFB lämnas till ett barn vars föräldrar inte bor tillsam- mans, varvid en förälder som är underhållsskyldig för barnet kan bli skyldig att till betala hela eller delar av det stöd som lämnats till barnet. beslut om betalningsskyl- dighet för underhållsstöd för den bidragsskyldige föräldern inklusive ränta får enligt 19 kap. 49 § SFB verkställas enligt bestämmelserna i utsökningsbalken och handläggs som allmänt mål. ansökningar om indrivning av underhållsstöd uppgick till cirka 440 000 fördelat på cirka 28 000 gäldenärer. När bestämmelserna om underhållsstöd infördes genom den numera upphävda lagen (1996:1030) om underhållsstöd infördes en särskild föreskrift om att beslut om återbetalningsskyl- dighet och ränta skulle få verkställas enligt bestämmelserna i utsök- ningsbalken. Noteras kan att domar och avtal om underhållsbidrag varit verkställbara. I förarbetena berördes inte skälen till att beslut om underhållsstöd skulle vara verkställbara. Fordringar avseende betalningsskyldighet för underhållsstöd hand- läggs som allmänna mål (prop. 1995/96:208 s. 66 och 67). Underhållsstöd som felaktigt har betalat ut till någon kan krävas tillbaka av förmånstagaren enligt balkens allmänna bestämmelser om återbetalning i 108 kap. SFB (se vidare av- snitt 6.2.2). Ett sådant beslut om återbetalningsskyldighet är däremot, i enlighet med vad som redogjorts för i avsnitt 7.2.2, inte verkställbart. får väcka talan om ersättning vid förvaltningsrätt I socialtjänstlagen (2001:453) finns vissa bestämmelser enligt vilka enskilda personer kan bli betalningsskyldiga gentemot en kommun. En kommun får ta ut viss ersättning för bl.a. uppehälle vid vård på grund av missbruk och för vård av underårig (8 kap. 1 §). Felaktigt utbetalat ekonomiskt bistånd får återkrävas under förutsättningarna som i huvudsak överensstämmer med vad som gäller för återkrav enligt socialförsäkringsbalken (9 kap. 1 och 2 §§). Av 9 kap. 3 § första stycket socialtjänstlagen framgår att om betalning enligt nämnda be- stämmelser inte sker frivilligt får socialnämnden väcka talan – inte hos tingsrätten utan hos förvaltningsrätten – från det att kommunens kostnader uppkom. I 9 kap. 3 § andra stycket samma lag anges att talan om ersättning inte får bifallas, om den ersättningsskyl- dige genom att återbetala kostnaden eller en del av denna kan antas bli ur stånd att klara sin försörjning eller sin dagliga livsföring i övrigt eller annars synnerliga skäl talar mot bifall till ersättningsanspråket. Vissa beslut om avgifter är verkställbara enligt särskild föreskrift Beslut om byggsanktionsavgift får enligt 11 kap. 61 § andra stycket (2010:900) verkställas som en dom som har vunnit laga kraft. Beslut om byggsanktionsavgift fattas av tillsyns- myndigheten, som kan vara en kommun eller . Fordringar avseende byggsanktionsavgift handläggs som allmänna mål hos . I 30 kap. 5 § finns en liknande föreskrift om verkställighet avseende miljösanktionsavgift. Om miljö- sanktionsavgift beslutar kommunen. I förarbetena till nu nämnda lagar anges, som skäl för att avgiftsbesluten ska vara verk- ställbara, att avgifterna är avsedda att vara en snabb och effektiv reak- tion från samhället och att detta förutsätter en snabb verkställighet när den avgiftsskyldige inte betalar (se prop. 2009/10:170, del 1, s. 349 och 499 samt prop. 1997/98:45, del 1, s. 543, 545 och 546). Enligt 4 kap. 27 § studiestödslagen (1999:1395) får årsbelopp och av- gifter avseende studielån som inte har betalats inom föreskriven tid tas ut genom utmätning utan föregående dom eller utslag. Fordringar av dessa slag handläggs som allmänna mål hos . var Centrala ansökningar i allmänna mål cirka 130 000 fördelat på cirka 95 000 gäldenärer. Om en studerande har fått studiemedel felaktigt eller med för högt belopp ska, enligt 5 kap. 1 § studiestödslagen, det som betalats ut för mycket under vissa förutsättningar krävas tillbaka. I fråga om återbetalningsfordringar finns det ingen särskild föreskrift om verk- ställighet. måste ansöka om betalnings- föreläggande eller väcka talan i tingsrätten för att få till stånd en exe- kutionstitel som kan ligga till grund för verkställighet. Fordringar avseende återkrav handläggs som enskilda mål hos Kronofogde- myndigheten. handlägger även återkrav och åter- betalning av lån enligt vissa förordningar.7 Inte heller sådana beslut är verkställbara utan föregående dom eller utslag. I 5 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift anges att parkerings- anmärkning ska innehålla en uppmaning att inom betala den fastställda avgiften. Enligt 6 § ska fordonets ägare, om en fel- parkeringsavgift inte betalas inom föreskriven tid, erinras om betal- ningsansvaret och uppmanas att betala avgiften. Betalas inte avgiften ska ett åläggande utfärdas att betala en förhöjd avgift. Följs inte sist nämnda åläggande ska Transportstyrelsen, enligt 13 §, begära indrivning av avgiften, varvid verkställighet enligt ut- sökningsbalken får ske oavsett om åläggandet har fått laga kraft. Fordran handläggs som allmänt mål hos . Av 17 § lagen (1989:41) om finansiering av radio och tv i allmän- hetens tjänst framgår att Radiotjänst i Aktiebolags beslut om att påföra avgifter enligt den lagen ska anses som beslut av förvalt- ningsmyndighet och får verkställas, om avgiften är obetald och för- fallen till betalning.