sou · H6B310 · 2018-03-02 00:00:00 — en regional indelning som ska följa förordningen (xxxx:xx) om vissa Verksamheten ska organiseras i enlighet med Europeiska union- organiseras i enlighet med Euro- ens regelverk för strukturfonder I övrigt bestämmer sin egen organisation. Denna förordning träder i kraft . 30 Senaste lydelse 2014:1540. ska ha en regional indelning som ska följa förord- ningen (xxxx:xx) om vissa förvalt- ningsmyndigheters regionala in- delning. förordning om ändring i förordningen (2010:185) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 13 § förordningen (2010:185) med instruktion för ska ha följande lydelse. 13 § ska ha en regional organisation och får ha det antal regioner som verket bestämmer. En region ska omfatta ett eller flera län. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2014:1102) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 36 § förordningen (2014:1102) med instruktion för ska ha följande lydelse. in i polisregioner. regional indelning som ska följa förordningen (xxxx:xx) om vissa Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen ska införas en ny paragraf, 20 a §, och närmast före 20 a § en ny rubrik av följande lydelse. Säkerhetspolisen ska ha en regional indelning som ska följa förordningen (xxxx:xx) om vissa Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2015:743) med instruktion för Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2015:743) med instruktion för ska införas en ny paragraf, 17 a §, av följande lydelse. regional indelning som ska följa förordningen (xxxx:xx) om vissa Denna förordning träder i kraft . 2 Uppdrag och arbete I det direktiv som beslutades av regeringen (dir. 2015:77) angavs att vi skulle föreslå en ny läns- och landstings- indelning som innebar att skulle delas in i väsentligt färre län och landsting. överlämnade vi delbetänkandet Regional indel- ning – tre nya län (SOU 2016:48), i vilket vi föreslog att tre nya län skulle bildas och att motsvarande landsting skulle bildas . Delbetänkandet remitterades till ett stort antal remiss- instanser. Regeringen meddelade dock att den inte avsåg fortsätta bereda förslagen i delbetänkandet. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2017:72). I dessa angavs att uppdraget att dela in i väsentligt färre län och landsting och tillhörande deluppdrag skulle utgå. Vårt uppdrag i fråga om statliga myndigheters regionala in- delning förtydligades. I tilläggsdirektiven angavs att vi ska föreslå en samordnad regional indelning för de statliga myndigheter för vilka en geografisk samordning är relevant för staten som helhet samt för kommuner och landsting. Vi behöll uppdraget i fråga om beteckningen för kommuner på regional nivå. Vidare fick vi i upp- drag att föreslå en reglering i lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och landsting (indelningslagen) om vilken hänsyn som ska tas till berörda landstings och kommuners samt befolkningens synpunkter vid ändringar i landstingsindelningen. När det gäller det regionala utvecklingsansvaret behöll vi uppdraget rörande finansiering av förvaltningsutgifter. Vi fick också i uppdrag att kartlägga landstingens samverkan och redogöra för hur lands- tingen ser på den framtida utvecklingen när det gäller samverkan. Utredningstiden förlängdes till . Vårt arbete fram till överlämnandet av delbetänkandet finns beskrivet under motsvarande rubrik i det betänkandet. Här beskrivs i korthet vårt arbete med anledning av tilläggsdirektiven. Vi har bedrivit arbetet i dialog med berörda myndigheter. Vi har träffat dessa såväl i grupp som enskilt. Vi har även träffat ett antal andra myndigheter än de vi föreslår ska ha en gemensam indelning. När det gäller landstingens samverkan och frågan om beteckning på kommuner på regional nivå har samtliga landsting fått besvara en enkät. Vi har också haft ett löpande samråd med Kom- muner och Landsting i dessa frågor. Vi har träffat representanter för samtliga landsting och berättat om vårt arbete. Vi har skickat ett antal skriftliga frågor till samtliga länsstyrelser, besökt tre av dem och deltagit vid ett av landshövdingarnas möten. Vidare har vi träffat företrädare för flera intresseorganisationer för att ta del av deras synpunkter gällande vårt uppdrag och arbete. Vi har även träffat, och inhämtat synpunkter från, ett antal andra utredningar som arbetar med frågor som berör vårt uppdrag. När det gäller uppdraget om landstingens, kommunernas och befolkningens synpunkter vid indelningsändringar har vi haft hjälp av en särskild referensgrupp. Denna har bestått av , docent vid , , senior- professor vid , Bo Per , analy- tiker, , docent vid i och , huvudsekreterare. Kapitel 7 har utarbetats med hjälp av , senior utredare vid i län. I volym 1 har vi samlat de författningsförslag som innebär en mate- riell ändring samt samtliga texter och författningskommentar. I volym 2 finns de författningsförslag som är följdändringar med anledning av att vi föreslår en ny beteckning på landstingen. överlämnade regeringen propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt till (prop. 2009/10:175). I propositionen föreslog regeringen bland annat ett nytt mål för förvaltningspolitiken: En innovativ och samverkande statsförvaltning som är rättssäker och effektiv, har väl utvecklad kvalitet, service och tillgänglighet och som därigenom bidrar till utveckling och ett effektivt EU-arbete. har såväl tidigare som nuvarande regering hänvisat till detta mål i budgetpropositioner. I propositionen framhåller regeringen bland annat att den statliga samordningen och sam- verkan på regional nivå bör förbättras. Utvecklingen av s.k. en- myndigheter och ändrad regional ansvarsfördelning mellan staten och den kommunala nivån innebär ett fortsatt behov av att staten på ett samlat sätt kan samverka med den kommunala nivån. Bety- delsen av att myndigheter och kommuner kan samverka växer då allt fler av samhällets utmaningar inte kan hanteras av enskilda aktörer. Regeringen hänvisar i propositionen till Ansvarskommit- téns bedömning i betänkandet Hållbar samhällsorganisation med utvecklingskraft (SOU 2007:10) om behovet av att återsamla staten på såväl nationell som regional nivå. 3.1.2Förvaltningspolitiska förändringar av särskild betydelse för staten på regional nivå Några förvaltningspolitiska tankar och förändringar har varit särskilt betydelsefulla för den statliga förvaltningen på regional nivå. andra hälft växte idén om en samordnad läns- förvaltning fram. Den byggde på tanken att skulle vara den ledande regionalpolitiska aktören i länet och samordna planer- ingen inom olika sakområden med betydelse för den regionala utvecklingen. Reformen innebar bland annat att vissa länsnämnder avskaffades och deras respektive förvaltning inordnades i länsstyrel- serna. I den förvaltningspolitiska propositionen (prop. 2009/10:175) slog regeringen fast att principen om den samordnande länsförvaltning- en ligger fast och innebär att regional statlig verksamhet ska inordnas i länsstyrelserna i de fall det är lämpligt och att länsstyrelserna ska utgöra statens primära kontaktlänk gentemot kommunerna. I pro- positionen sägs att länsstyrelserna erbjuder en unik möjlighet till statlig samverkan och samordning på regional nivå, en möjlighet som regeringen emellertid ansåg borde utnyttjas bättre. En central utgångspunkt i den förvaltningspolitiska proposi- tionen är att förvaltningen ska bedrivas rättssäkert och effektivt och att myndigheterna ska ha en likvärdig service och tillgänglighet för alla medborgare och företag. En strategi för att uppnå detta har varit den s.k. enmyndighetsreformen, som kan beskrivas som en av de större förvaltningspolitiska reformerna under de senaste decen- nierna, inte minst när det gäller statens regionala organisation. Enmyndighetsreformen har inneburit att regeringen och riks- dagen beslutat att ombilda lokala och regionala fristående myndig- heter och den centrala myndigheten inom samma verksamhets- område till sammanhållna så kallade enmyndigheter. har 13 sådana myndigheter bildats. Exempel på myndigheter som ombildats till enmyndigheter är Arbetsförmedlingen, Försvarsmakten, Kriminalvården, , , Skatte- verket och . Ytterligare en viktig förändring gäller ansvaret för regional utveckling och tillväxt. inleddes en försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning i , Omfattningen av för- söksverksamheten varierade något mellan länen, men gemensamt för samtliga fyra län var att ett regionalt självstyrelseorgan övertog det regionala utvecklingsansvaret från främst , ett ansvar som enligt lagen (1996:1414) om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning omfattade: •användning av regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel, •planering av och beslut om regional transportplan, samt •beslut om fördelning av statsbidrag till regionala kulturinsti- tutioner (utom i , där detta ej ingick i för- söksverksamheten). har huvuddelen av det som ingick i försöksverksamheten permanentats och allt fler landsting och kommunala samverkans- organ har övertagit ungefär motsvarande regionala ut- vecklingsansvar. I departementspromemorian Ett enhetligt regionalt utvecklingsansvar (Ds 2017:61) föreslås att lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar i vissa län ändras så att lagen omfattar samtliga län. Från är det således sannolikt att det är landsting som har det regionala utvecklingsansvaret i samtliga län, med undantag för där har mot- svarande ansvar. Även EU-medlemskapet har påverkat formerna för det regionala tillväxtarbetet. Det gäller exempelvis den verksamhet som sker inom ramen för . Ytterligare en förändring av regional betydelse är införandet av den så kallade kultursamverkansmodellen. Den inrättades 2011 för att skapa ett ökat utrymme för regionala prioriteringar och varia- tioner i kulturpolitiken. hade staten avgjort vilka regionala kulturinstitutioner som var berättigade till statligt stöd. Kultursamverkansmodellen innebär i stället att varje landsting får en samlad summa statliga medel att fördela till regional kulturverksamhet i respektive län. En förutsätt- ning för att få fördela sådana medel är att en regional kulturplan har upprättats av och att kulturplanen överensstämmer med förordningen (2010:2012) om fördelning av vissa statsbidrag till regional kulturverksamhet. Denna kulturplan arbetas fram i dialog med kommuner, civilsamhälle och kulturskapare i länet. Landsting som ingår i modellen beslutar, i samverkan med länets kommuner och kulturlivet, hur det statliga bidraget fördelas till regional kultur- verksamhet. är samtliga län, utom , med i kultursamverkansmodellen. 3.1.3Tidigare utredningar angående staten regionalt Sedan mitten av har länsindelningen samt ansvars- och uppgiftsfördelning mellan såväl den nationella och den regionala nivån som mellan staten och det kommunala självstyret utretts och diskuterats. I detta avsnitt sammanfattas huvuddragen i tre av dessa utredningar när det gäller frågan om staten på regional nivå, myn- digheters regionala organisation och behovet av samordning. pekade i sitt slutbetänkande Hållbar samhälls- organisation med utvecklingskraft (SOU 2007:10) på problem med en fragmentiserad stat, avsaknad av territoriella perspektiv för att balansera de sektoriella och framhöll behovet av att ”återsamla staten”. Myndigheternas organisationer har enligt utredningen ut- formats utifrån skilda krav och verksamhetsspecifika förutsätt- ningar. Det har inneburit en nödvändig sektorisering och effektivi- sering av statlig verksamhet, men också att statens organisation på regional nivå i viss utsträckning blivit svår att överblicka. föreslog ett antal kriterier som borde ligga till grund för en ny länsindelning och bedömde att dessa borde resul- tera i sex till nio län och regionkommuner. Kommittén bedömde att en mer gemensam geografi inom staten, där statliga myndigheter som princip skulle följa den nya länsindelningen, skulle innebära att den statliga verksamheten kunde fungera mer effektivt och bli mer samordnad och handlingskraftig på regional nivå. Detta fick stöd i remissvaren. De flesta av de tillfrågade statliga myndigheterna, kommunerna och landstingen var positiva till förslaget om en gemen- sam geografi för staten. De statliga myndigheterna angav i sina re- missvar att förutsättningarna för samverkan och samordning skulle förbättras genom en gemensam geografi. På uppdrag av (Fi 2006:08) tog Stats- kontoret fram en promemoria om statens organisation på regional och lokal nivå (Statskontoret 2008:3). I promemorian anslöt man sig till resonemang om betydelsen av en mer geografiskt samordnad statlig förvaltning. Enligt rapporten borde regeringen ta tillbaka en del av det mandat som myndigheterna fått genom möjligheten att själva besluta om sin regionala organisa- toriska indelning. Myndigheternas regionala organisationer borde så långt möjligt överensstämma med varandra och de regionala för- valtningsenheterna borde bli större. Detta skulle enligt promemorian leda till ökad administrativ effektivitet och förbättrad samverkan mellan de statliga myndigheterna. I sitt slutbetänkande gjorde bedömningen att en mer likformig indelning av olika myndigheters verksamheter skulle förbättra möjligheterna till samordning.1 Utredningen om den statliga regionala förvaltningen Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att ge förslag på hur den statliga regionala förvaltningens utformning kan göras tydligare, mer samordnad och ändamålsenlig. Utredningen tog namnet Utredningen om den statliga regionala förvaltningen och lämnade över slutbetänkandet Statens regionala förvaltning – förslag till en angelägen reform (SOU 2012:81) till regeringen. Utredningen pekade på att statliga myndigheters organisering skiljer sig åt och mycket sällan sammanfaller med länsindelningen, vilket försvårar för staten att agera samordnat i länen. Detta i kombination med ökad sektorisering och centralisering har lett till en svagare ställning för den samlade staten på regional nivå. För att komma tillrätta med brister i helhetssyn och samordning menade utredningen att det är nödvändigt med en strukturell reform. I syfte att åstadkomma detta föreslogs bland annat att antalet länsstyrelser ska reduceras till elva som ska kunna omfatta ett eller flera län. Vidare presenterade utredningen ett preciserat förslag på geo- grafisk indelning i sju statliga regionala områden som följande myn- 1 Styra och ställa – förslag till en effektivare statsförvaltning (SOU 2008:118). digheter skulle följa: , Lantmäteriet, Polisen, Säkerhets- polisen, , Skolinspektionen och Inspektionen för vård och omsorg. Utredningen gjorde en avgränsning till myndigheter verksamma inom samhällsplanering, krisberedskap och tillsyn. Myndigheterna är också sådana där utredningen bedömde att det finns ett behov av regional samverkan inom staten och mellan staten och den kom- munala nivån. Utöver ovanstående myndigheter ansåg utredningen att de regio- nala strukturfondsprogrammen skulle följa samma karta. Försvars- makten och skulle utforma sina regionala organisa- tioner så att de föreslagna gränserna inte bröts. Arbetsförmedlingen föreslogs inom sin organisation utveckla tydliga funktioner för regional samverkan. Utredningens slutbetänkande remitterades inte. 3.2Den statliga regionala nivån 3.2.1Regeringens styrning av myndigheternas regionala indelning Ansvaret för den enskilda myndighetens interna och eventuellt regionala organisation ligger i regel hos myndighetens ledning. Det finns dock undantag från detta. Till exempel föreskriver förord- ningen (2010:185) med instruktion för att verket ska ha en regional organisation, men att myndigheten själv får bestäm- ma antalet regioner – med förbehållet att en region ska omfatta ett eller flera län. Av förordningen (2009:946) med instruktion för Lantmäteriet framgår att Lantmäteriet är inskrivningsmyndighet enligt 19 kap. 3 § jordabalken. ska vara indelad i verksamhetsområden med ett inskrivningskontor på sju angivna orter som vart och ett ansvarar för ett antal kommuner inom en region. Som ytterligare ett exempel föreskriver förordningen (2009:145) med instruktion för att myndigheten ska ha tjänste- män placerade vid åtta angivna orter i landet och att verksamheten ska organiseras i enlighet med Europeiska unionens regelverk för strukturfonder och godkända programdokument. På ett liknande sätt räknar förordning (2007:907) med instruktion för Rådet för Europeiska socialfonden i (Svenska ) upp samma åtta orter där myndigheten ska ha regionala enheter för handlägg- ning på regional nivå av ärenden som avser det nationella social- fondsprogrammet för programperioden –2020. Det finns fler exempel, men att regeringen på det här sättet reg- lerar en myndighets regionala närvaro tillhör numera undantagen. I propositionen En ny organisation för polisen sägs angående Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen att de nya myndigheternas organi- sation, ”som är brukligt numera”, endast i liten utsträckning kommer att författningsregleras (prop. 2013/14:110, s. 396). I förordningen (2014:1102) med instruktion för anges endast att myndigheten ska delas in i polisregioner. I den förvaltningspolitiska propositionen konstaterades att an- svaret för den enskilda myndighetens interna organisation i regel är delegerat till myndighetens ledning, men att regeringen har det övergripande ansvaret för att den statliga förvaltningen bedrivs rättssäkert och effektivt och att myndigheterna har en likvärdig service och tillgänglighet för alla medborgare och företag. Som konstaterats ovan föreslog Statskontoret i en rapport att regeringen borde ta tillbaka en del av det mandat som myndighet- erna fått när det gäller möjligheten att själva besluta om sin regio- nala organisatoriska indelning. Myndigheternas regionala organi- sationer borde enligt Statskontoret så långt möjligt överensstämma med varandra och de regionala förvaltningsenheterna borde bli större. Detta skulle enligt promemorian leda till ökad administrativ effektivitet och förbättrad samverkan mellan de statliga myndig- heterna. Regeringen ansåg emellertid i förvaltningspropositionen att läns- styrelsernas samordningsansvar visserligen behöver vidareutvecklas och förtydligas genom bland annat organisatoriska förändringar, men skrev att en statlig samordning på länsnivå inte om- fattar myndigheters enskilda beslut över sin egen organisation. Den senare tillsatta Utredningen om den statliga regionala för- valtningen delade dock i sitt slutbetänkande Statskontorets bedöm- ning att regeringen borde ta tillbaka en del av det till myndig- heterna delegerade mandatet att besluta om regional indelning.2 2 Statens regionala förvaltning – förslag till en angelägen reform (SOU 2008:118). 3.2.2Regionala indelningar i staten Vid en jämförelse mellan ett antal statliga sektorsmyndigheter med regional indelning kan konstateras att deras respektive region- indelning skiljer sig åt och att det i princip inte är någon som är den andra lik. En av få gemensamma nämnare är att samtliga statliga myndigheter, förutom , har en regional indelning som omfattar betydligt större geografiska områden än de nuvarande länen. I flera sammanhang har det framförts att myndigheternas olik- artade regionala indelningar är en konsekvens av sektorisering och olikartade verksamhetslogiker. Emellertid har vi under utredningens arbete haft anledning att delvis revidera den uppfattningen. De flesta myndigheter har svårt att redogöra för logiken bakom den egna indelningen och menar inte sällan att den till viss del är en konsekvens av tillfälligheter och tidigare myndighetsledningars olikartade som därefter har justerats. De flesta myndigheter som har en regional indelning är indelade i mellan fyra och åtta områden. De enda statliga myndigheter som är länsvis indelade är länsstyrelserna. Även detta är dock en sanning med modifikation, eftersom ett antal ärendetyper, till följd av beslut i riksdag och regering, har koncentrerats till ett begränsat antal länsstyrelser. Exempelvis är landet indelat i fem geografiska vattendistrikt med fem länsstyrelser som vattenmyndigheter. Vid tolv länsstyrelser finns miljöprövningsdelegationer och till sju ut- pekade länsstyrelser har vissa ärendegrupper koncentrerats. Genom regleringar i författningar verkar flera myndigheter som saknar egen regional organisation genom länsstyrelserna. I någon mening kan således dessa myndigheter sägas ha en länsvis organisa- tion. Exempel på sådana myndigheter är , Jord- bruksverket, , , , och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Definitionsmässigt är det inte helt enkelt att avgöra vad som är en myndighet med en regional organisation eller indelning. Som ett exempel kan nämnas att delat in i sex regioner (motsvarande ) för medicinska ålders- bedömningar i asylärenden. I någon mening är det ett exempel på en regionalt organiserad statlig verksamhet. Utan att ha en regional indelning eller organisation kan en myn- dighet ändå finnas lokalt på flera orter och kan av olika skäl välja att utlokalisera verksamhet från huvudkontoret. Ett bland flera exem- pel på detta är som, utan att ha en regional organisa- tion eller indelning, finns på många orter i landet. Nedanstående tabell redovisar flertalet av de förvaltningsmyn- digheter som tillämpar någon form av regional indelning i hela eller delar av sin verksamhet. Länsstyrelserna är undantagna då de var för sig är självständiga myndigheter på regional nivå och inte en myndighet som tillämpar en regional indelning. Tabell 3.1 Nationella förvaltningsmyndigheter med regional indelning Den operativa förmedlingsverksamheten är indelad i 3 geografiska regioner. Dessa är i sin tur indelade i 10 geografiska marknadsområden. Verksamhetsområdet inspektion samt inspektions- juridik är indelat i 5 geografiska regioner. 9 kammare och polis- operativa enheter är placerade vid 5 orter och delar av myndighetens verksamhet är indelad i lika Avdelningen för anläggningar är uppdelad i 4 regionala tillsynskontor. indelad i 6 regioner, vilka i sin tur är indelade i ett Indelning i 4 militärregioner. en stab som bland annat ska stärka samverkan mellan militära och civila aktörer. Verksamhetsområde sjukförsäkring är indelat i 5 geografiska regioner. Inspektionen för vård och omsorg Arbetet med tillsyn bedrivs vid 6 regionala avdelningar, vilka motsvarar sjukvårdsregionerna. Indelning i 6 geografiska regioner, med vardera ett regionkontor och regionchef. Verksamheten verkställighet är indelad i 6 geografiska områden. Lantmäteriet är inskrivningsmyndighet enligt 19 kap. 3 § jordabalken. ska enligt Lantmäteriets instruktion vara indelad i 7 geografiska verksamhetsområden. 4 regionala avdelningar arbetar med offentlig kontroll av livsmedelsföretag. Den operativa verksamheten är organiserad i 6 geografiska regioner. Inom varje region finns enheter som tar emot asylsökande och prövar olika typer av ansökningar om uppehållstillstånd. 6 regioner för medicinsk åldersbedömning av 7 polisregioner med helhetsansvar för polis- verksamheten inom ett angivet geografiskt område. En stor del av den operativa fältverksamheten bedrivs inom 24 distrikt som geografiskt är indelade i 3 regioner. 5 regionala inspektionsavdelningar. 5 regioner för specialpedagogiska stöd. 8 regioner för regionala strukturfondsprogram. 7 regioner, samma som polisregionerna. 8 regioner för regionala strukturfondsprogram. 6 regioner med ansvar för bl.a. planering, underhåll, investering, trafikledning och stora Verksamhetsområde brottsbekämpning är indelat i 4 geografiska kompetenscenter. Den operativa åklagarverksamheten utövas i 7 geografiska åklagarområden (samma som polisregionerna) och en nationell åklagaravdelning. När det sedan gäller domstolarna, som är myndigheter men inte förvaltningsmyndigheter, så är de indelade enligt följande: Tabell 3.2 Domstolar på regional nivå