sou · H6B369 · 2018-08-29 00:00:00 — Det gäller särskilt punkterna 3 och 8, enligt vilka det särskilt ska beaktas om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårighet att värja sig (p. 3), eller om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i förhållande till en närstående person (p. Punkten 3 tar enligt förarbetena bl.a. sikte på brott som har förövats mot barn, personer med funktionsnedsättningar eller äldre. Som exempel nämns att försäljning av narkotika till barn eller ung- domar bör bedömas som allvarligare än om samma preparat och mängd sålts till vuxna personer samt att det måste anses försvårande om ett rån förövas mot en handikappad person. Särskilt betonas att övergrepp mot barn är försvårande, eftersom riskerna är särskilt stora att övergreppen kan medföra svåra och långvariga personliga skadeverkningar. I rättspraxis har bestämmelsen bl.a. tillämpats vid misshandelsbrott som riktats mot små barn vilka stått under gär- ningspersonens tillsyn (NJA 2000 s. 612 och NJA 2003 s. 174). Bestäm- melsen har även tillämpats i ett fall där båda vårdnadshavarna gjort sig skyldiga till grov fridskränkning i hemmet mot sin tonåriga dotter (2004 s. 437). Punkten 8 tillkom genom en lagändring (prop. 2002/03:53). I förarbetena konstaterades att det redan tidigare fanns en skyldighet att vid straffvärdebedömningen, som en försvårande omständighet, beakta att brottet har begåtts mot ett barn av en närstående person. Regeringen hänvisade särskilt till nämnda NJA 2000 s. 612. Det ansågs dock finnas anledning att tydliggöra och markera att brott mot närstående barn ofta bör åsättas ett högre straffvärde för att barnet genom brottet riskerar att berövas sin trygghet. Regeringen framhöll att bestämmelsen inte är begränsad till situationer där brottet har riktats direkt mot ett barn, utan även omfattar brott som har förövats i närvaro av ett närstående barn, t.ex. när barn tvingas bevittna att en förälder blir slagen av den andra föräldern. Begreppet ”närstående person” omfattar enligt förarbetena i första hand bar- nets mor eller far eller fosterföräldrar (inklusive samboförhållanden) men även andra vuxna personer som barn normalt sett har en nära och förtroendefull relation till, såsom mor- och farföräldrar, mostrar och fastrar. I förarbetena konstaterades det vidare att den som är anses som barn men att bestämmelsen främst är av betydelse för brott som direkt eller indirekt riktar sig mot mindre barn. Även punkten 5 i 29 kap. 2 § kan nämnas särskilt i detta sammanhang. I 23 kap. 5 § finns en straff- lindringsregel för bl.a. den som har förmåtts att medverka till brott genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroendeställning. Straffskärpningsgrunden i den femte punkten tar sikte på situationer där gärningspersonen har för- mått någon annan att medverka till brottet på ett sådant sätt. Enligt förarbetena kan bestämmelsen vara tillämplig t.ex. när någon utnytt- jar sitt barns unga ålder eller beroendeställning för att förmå barnet att medverka vid brott – vilket kan vara fallet vid hedersrelaterad brottslighet. Som redan nämnts kan även andra försvårande omständigheter än de som räknas upp i 29 kap. 2 § beaktas. Enligt rätts- praxis bedöms exempelvis även annat våld inom familjen än sådant som riktar sig mot barn – t.ex. mäns våld mot närstående kvinnor – ofta som allvarligare i straffvärdehänseende än andra former av miss- handel, se t.ex. NJA 2013 s. 376. I de ovan nämnda fallen är det dock inte hedersmotivet i sig som verkar straffskärpande, utan andra omständigheter hänförliga till brottet vilka kan vara för handen vid hedersrelaterad brottslighet. Vad gäller de förmildrande omständigheterna i 29 kap. 3 § brotts- balken finns det inte anledning att närmare redogöra för dessa i förhållande till hedersrelaterad brottslighet. Brott med hedersmotiv kan inte antas aktualisera sådana omständigheter i större utsträck- ning än annan brottslighet. Inte heller efterföljande bestämmelser i kapitlet behöver kommenteras i detta sammanhang. Det förhållandet att det är fråga om brottslighet som är hedersrela- terad kan på olika sätt få genomslag vid tillämpningen av första och andra paragraferna i 29 kap. . Både baserat på heders- motivet i sig och p.g.a. andra omständigheter hänförliga till det konkreta brottet som kan vara aktuella vid hedersrelaterade gär- ningar. Redogörelsen i detta avsnitt gör inte anspråk på att uttöm- mande belysa hur dessa bestämmelser förhåller sig till brott med Ytterligare exempel på hur straffvärdet kan påverkas i det enskilda fallet är alltså tänkbara.14 Frågan om att införa en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv har diskuterats vid ett flertal tillfällen. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer gjorde i sitt betänkande om våld i nära relationer bedömningen att det behöver utredas närmare om hedersrelaterade motiv för ett brott ska utgöra en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet enligt 29 kap. 2 § . I samband med den bedömningen framfördes bl.a. följande:15 Det diskuteras ofta om hedersmotiv bakom ett brott bör innebära straffskärpning. I finns flera omständigheter som kan anses försvårande och som är aktuella i samband med heders- relaterat våld. Det är viktigt att det finns kunskap om vilka av dessa försvårande omständigheter som kan åberopas just i sådana kompli- cerade situationer som hedersrelaterade brott utgör. Brottets specifika karaktär bör uppmärksammas, exempelvis på så sätt att även övriga förövare utreds och lagförs. Detta måste ske utan att exempelvis alla konflikter i en familj med utomeuropeiskt ursprung tolkas som heders- relaterade. De som förordar att heder ska nämnas specifikt som en försvårande omständighet menar att det skulle bidra till att förövarna blev lagförda på rätt sätt, att de skulle få strängare straff och att det skulle bli lättare att förändra attityderna till hedersbrott på . Frågan är om ett specifikt omnämnande av heder skulle göra att fler blev lagförda eller förbättra utfallet för de utsatta. Det finns en risk att fokus hamnar på att fastslå att det är just hedersrelaterat, istället för att använda det redan existerande lagrummet till att bedöma själva brottets svårighetsgrad. En annan fara är att ”vanligt våld” som råkar ske inom en familj som tillhör 14I avseende hedersrelaterat våld anges t.ex. att de gärningar där motivet är att återupprätta heder normalt är väl planerade, vilket bör kunna påverka straff- värdet i skärpande riktning. Vidare sägs det att avsikten med de hedersrelaterade gärningar, som kan sägas begås i ”preventivt” syfte, dvs. som ingår i ett led i att förebygga att måls- ägandena drar skam över familjen, är att beröva målsäganden möjligheten att fritt utforma sitt liv och göra självständiga val, t.ex. vem hon får umgås med eller gifta sig med, vilket är en omständighet som bör verka i straffskärpande riktning. Även det förhållandet att många hedersbrott leder till att målsäganden berövas möjligheten att bo kvar i sitt hem tillsammans med sin familj, att fortsätta sin skolgång i sin skola och att ha kontakt med sina familje- medlemmar och vänner, bedöms i handboken kunna verka i straffskärpande riktning. Åklagar- myndigheten (2006), s. 45 f. 15SOU 2014:49, s. 234 f. en etnisk grupp som kan associeras med hedersnormer riskerar att dömas som hedersrelaterat, och därigenom straffas hårdare, bara för att de tillhör en sådan etnisk grupp. Det behöver således säkerställas att en lagändring inte skulle påverka principen om allas likhet inför lagen. Hur själva lagen skulle utformas och heder definieras och avgränsas är andra frågeställningar som behöver en grundlig analys, om den ska vara till hjälp för dem som är utsatta och till stöd för dem som inte vill delta i förtrycket. Att ta ställning till en särskild lagstiftning kring heders- relaterad brottslighet kräver en noggrannare analys än vad som har varit möjligt att göra inom ramen för denna utredning. Frågan har även varit föremål för ett flertal motioner i (se avsnitt 4.6.1). 4.5Hur förhåller sig polis, åklagare och domstolar till hedersrelaterad brottslighet? 4.5.1Några tidigare granskningar av handläggningen av hedersrelaterade brott Frågan om hur polis och åklagare undersöker hedersrelaterad brotts- lighet har blivit föremål för granskning ett antal gånger tidigare, om än inte specifikt för att undersöka hur rättsväsendet förhåller sig till hedersmotiv som en grund för straffskärpning. De tidigare gransk- ningarna har i stället varit mer generella till sin natur och behandlat handläggningen i stort av hedersrelaterade ärenden. Trots detta kan det vara av intresse att göra några nedslag i två av dessa.16 I våld har 69 hedersrelaterade ärenden granskats.17 innehåller bl.a. iakttagelser av vilka åtgärder som har vidtagits under förundersökningarna och uppgifter om lagföringen av hedersrelaterad brottslighet. Vad gäller förundersökningsåtgärd- erna har bl.a. förhören analyserats. I denna del slås det fast att förhören huvudsakligen är inriktade på den aktuella gärningen och att det ställs få frågor, om några alls, om familjeförhållanden utanför den s.k. kärnfamiljen. Enligt handboken finns det därför ofta för 16Handläggningen av hedersrelaterade ärenden har även analyserats av (2013), Förstudie angående hedersproblematik vid brott i nära relation – En rapport, och Polis- myndigheten (2016), Översyn av polisens verksamhet gällande hedersrelaterade brott, dock utifrån i huvudsak andra frågeställningar än sådana som är av intresse här. 17Åklagarmyndigheten (2006). dåligt bakgrundsmaterial för att kunna ta ställning till om det kan röra sig om hedersrelaterat våld, vilket i sin tur påverkar vilken utredningsstrategi man använder sig av. Enligt handboken bör man i hedersrelaterade ärenden t.ex. utreda om det har funnits anstiftande släktingar eller medgärningspersoner. Om man får klart för sig att det rör sig om hedersrelaterat våld kan det även få betydelse för påföljdsvalet och straffmätningen enligt handboken. Enligt gransk- ningen borde förhör ha hållits med fler personer i många av ärendena. I handboken har man även undersökt om det förhållandet att gärningarna har varit hedersrelaterade avspeglats i stämningsansök- ningen eller i domen. I några enstaka av de granskade fallen har åklagarna i gärningsbeskrivningarna tagit in uppgifter om motivet såsom en försvårande omständighet. I några fall har det i domskälen uttryckligen angetts att motivet till gärningen har varit hedersrela- terat eller så har förhållandet kring brottet beskrivits utan att man för den skull har klassificerat det som hedersrelaterat våld. I några av de granskade fallen har hedersaspekten eller gärningspersonens motiv uttryckligen angetts ha haft betydelse för trovärdighetsbedöm- ningen, påföljdsvalet eller straffmätningen. innehåller vidare en vägledning för åklagarna som är av intresse. Vad gäller genomförandet av förhör slås bl.a. följande fast: Undvik begreppet heder. Det kan vara olämpligt att använda sig av be- greppen heder och hedersrelaterat våld vid förhören. Ett skäl till detta är att det kan skuldbelägga målsäganden och ge legitimitet åt gärnings- männens handlande, i vart fall om den hörde lever i en familj med starkt hederstänkande. Om målsäganden inte har insikt om vad det är som pågår i den egna släkten kan uttrycket vidare medföra att målsäganden inte känner igen sig och går i försvar, vilket helt kan förstöra kom- munikationen med förhörsledaren. ”Min familj är inte som Pelas eller .” Frågeställningar som generellt bör belysas. För att kunna bilda sig en upp- fattning om det handlar om en familj där det förekommer hederstänk- ande och i så fall vilka som eventuellt kan vara tänkbara anstiftare och medgärningsmän samt för att få klart för sig hur hotbilden ser ut, bör bl.a. följande områden belysas: •Familjens sociala liv, dels i ursprungslandet, dels här i landet • Familjens normer och värderingar18 Vad gäller målsägandeförhören tilläggs det att så öppna frågor som möjligt bör ställas till målsäganden för att få denne att beskriva sin situation, exempelvis: ”Är det något som du vill göra men inte får?” och ”Är det något som du måste göra som du inte vill?”19 I Brås rapport om polisens utredningar av hedersrelaterat våld har 117 ärenden granskats.20 Rapporten, som endast avsåg brotts- lighet mot kvinnor, genomfördes inte ur ett påföljds- eller straff- värdeperspektiv men innehåller likväl ställningstaganden som kan vara intressanta. Vad gäller målsägandeförhören menade bl.a. följande: Genomgången av ärenden visar att polisen ofta är väldigt koncentrerade på att ställa frågor om de anmälda brotten, på bekostnad av att få en helhetsbild av förtrycket. Det kan yttra sig i att poliserna i förhör ställer många och detaljerade frågor om hur misshandeln gick till och olika händelser ägde rum, men få eller inga frågor om övrigt förtryck och kontroll eller hur den målsägande upplever sin situation. Det är bara i ett tiotal ärenden som polisen har ett tydligt fokus på den hedersrelaterade problematiken och försöker skapa en helhetsbild av målsägandens utsatthet genom att ställa omfattande frågor om hur kvinnan lever, vad hon får och inte får göra, hur släktstrukturen ser ut och vilka personer som har åsikter om hennes beteende eller livsval. I de flesta ärenden framgår en del av den informationen. Många ärenden präglas dock av att bilden av den målsägandes situation inte tycks vara komplett. Det är ofta inte tydligt vem eller vilka som förtrycker kvinnan och på vilka sätt, vad hon är rädd för att skulle kunna hända och vilka personer som skulle kunna utgöra ett hot.21 Mot denna bakgrund föreslog Brå bl.a. följande: I förhören är det centralt att få en helhetsbild av kvinnans utsatthet för att kunna ge henne rätt stöd och skydd och använda rätt utrednings- strategier. Utöver att ställa frågor om det anmälda brottet bör polisen därför även ta reda på hur målsäganden lever, vad hon får och inte får göra, hur hennes familj och släkt reagerar på sådant som hon gör och vad motivet till brottet är. Det gäller att skapa en bild av vem eller vilka hotet kommer ifrån och hur allvarligt det är och att utifrån olika 19Ibid s. 29. 20Brå (2012), Polisens utredningar av hedersrelaterat våld. scenarier fundera över vilka konsekvenser polisens och andra myndig- heters agerande skulle kunna få. Det är viktigt att frågorna i förhören är öppna men konkreta. I stället för att ställa luddiga frågor om kultur och attityder, är det bättre att formulera konkreta frågor om självbestämmande och kontroll.22 Undersökningarna i såväl som Brås rapport har utgått från Polis- och Åklagarmyndigheternas definition av hedersrelaterad brottslighet (se avsnitt 4.2.2). 4.5.2Utredningens undersökning av hedersrelaterade ärenden och domar En del av utredningens uppdrag har varit att undersöka hedersrela- terade ärenden och domar för att se i vilken utsträckning polis, åklagare och domstolar uppmärksammar hedersmotiv. Utredning- ens sekretariat har därför genomfört en undersökning i syfte att få en bild av 1) hur polis och åklagare utreder hedersrelaterad brotts- lighet, 2) om åklagare i domstol åberopar hedersmotiv som en för- svårande omständighet, samt 3) i vilken mån sådana motiv beaktas av domstolarna. Inom ramen för denna undersökning har det kon- staterats att hedersaspekten borde kunna ha uppmärksammats tyd- ligare av polis, åklagare och domstolar i vissa av de ärenden och domar som har granskats, men några allvarligare brister i frågans hantering har inte observerats. Undersökningen redovisas i bilaga 3. 4.6.1En särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv bör införas Utredningens förslag: En särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv införs genom en ny punkt i 29 kap. 2 § brotts- balken. Man kan börja med att ställa sig frågan om det finns en tillräckligt tydlig bild av vad hedersrelaterat våld och förtyck är. Om så inte är fallet är det nämligen svårt att ens diskutera en straffskärpnings- grund för brott med hedersmotiv. Som framgår av avsnitt 4.2.1 beskrivs det hedersrelaterade våldet och förtrycket samt dess bakom- liggande normer emellertid ofta på ett likartat sätt. Även om be- greppet varit omdebatterat finns det alltså en tydlig upp- fattning om vad som präglar sådant våld och förtryck och framför allt att det utan tvekan drabbar många personer i dagens samhälle. Det ska trots det inte glömmas bort att det är fråga om ett komplext socialt fenomen vars mekanismer och uttrycksformer kan variera beroende på sammanhang. Detta är bra att ha i åtanke när frågan om införandet och utformningen av en ny straffskärpningsgrund övervägs. Skälen för en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv Hedersrelaterat våld och förtryck är ett allvarligt samhällsproblem Vid övervägandet av en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv är det utredningens utgångspunkt att hedersrelaterat våld och förtryck är ett samhällsproblem som orsakar stort lidande. Det är därför av vikt att det allmänna motverkar hedersrelaterat våld och förtryck med alla lämpliga medel. När det kommer till heders- relaterade begränsningar av olika svårighetsgrad har över hundra tusen människor i bedömts vara berörda enligt en tidigare uppskattning.23 Det har vidare framförts att företeelsen ökar i om- fattning,24 även om det är svårt att belägga eftersom de kvantitativa studierna av hedersrelaterad brottslighet är få. Det kan inte uteslutas att den hedersrelaterade brottsligheten är betydande i även rent kvantitativt. Sannolikt är mörkertalet stort. Det bör således vara en prioriterad uppgift att bekämpa sådan brottslighet som har hedersmotiv. Samhällets medvetenhet om, och kraftiga ställningstagande mot, hedersrelaterad brottslighet får mycket riktigt också anses ha ökat sedan fenomenet först började diskuteras. 23SOU 2014:49, s. 221 f. 24Se t.ex. SVT (2017), programmet Agenda , /agenda/ agenda-12-november/ (hämtad ). Detta har bl.a. visat sig genom den rad av insatser som det allmänna, däribland regeringen, har vidtagit inom området (se kap. 3). Också har tidigare tillkännagett att lagstiftningen som anknyter till hedersrelaterade brott bör ses över (. 2015/16:JuU18, punkt 27, rskr. 2015/16:196. 2016/17:JuU16, punkt 25, rskr. 2016/17:211). Under utredningens slutfas har även tillkännagett att 29 kap. 2 behöver utvidgas så att det uttryckligen framgår att hedersmotiv ska ses som en försvårande omständighet (. 2017/18:JuU14, punkt 34, rskr. 2017/18:240). Mot denna bakgrund är det önskvärt att allvaret hos den brotts- lighet som sker i hederns namn också tydligt återspeglas i dess straff- värde. De enskilda offren är hårt drabbade Att hedersrelaterad brottslighet är ett allvarligt och konkret problem för många av de personer som berörs råder det ingen tvekan om. Offren för brott med hedersmotiv, som främst är unga kvinnor och flickor, kan p.g.a. brottslighetens kollektiva karaktär ofta drabbas hårdare än vad som är fallet vid likartad brottslighet som inte är hedersrelaterad. En person som kommer från en familj med starkt hederstänkande riskerar att skymfa familjens heder genom att vända sig till myndig- heterna. Hedersrelaterad brottslighet leder således i många fall till att målsäganden berövas möjligheten att bo kvar i sitt hem med sin familj, fortsätta i sin skola eller ha kontakt med vänner och familje- medlemmar , kanske för alltid. Sådana brottsoffer kan känna sig väldigt ensamma och utsatta, eftersom familjen ofta har varit det viktigaste nätverket i deras liv. Målsägandena utsätts ofta för en stor press, av släkt och ibland även av andra personer inom t.ex. en etnisk grupp, att ta tillbaka sina uppgifter. Detta gäller i synnerhet om familjemedlemmar eller släktingar har frihetsberövats. Det kan också vara så att den utsatta personen förstår att en polis- anmälan sannolikt leder till repressalier från den närmsta omgiv- ningen och därför drar sig för att anmäla brott. Sådana repressalier kan nämligen vara av allvarligt slag och ibland innebära livsfara.25 (2006), s. 20 och 46 och (2018), Heders- relaterade brott – fakta, /lagar-och-regler/lagar-och-fakta-om-brott/brott-i- nara-relationer/hedersrelaterade-brott/ (hämtad ). Undersökningar visar också att ungdomar som har drabbats av hedersrelaterat våld ofta har psykiska problem av olika slag, däribland posttraumatiskt stressyndrom.26 Detta befäster den särskilda sårbar- heten hos främst flickor och unga kvinnor som är utsatta för heders- relaterat våld och förtryck. Även mot denna bakgrund är det angeläget att det finns utrymme att åsätta brott med hedersmotiv ett högre straffvärde än annan likartad brottslighet som inte är hedersrelaterad – vilket en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv kan bidra till att säkerställa. En sådan ny straffskärpningsgrund kan också ses som ett steg i syfte att tydliggöra brottsoffrens särskilt stora utsatthet. En särskild straffskärpningsgrund som ett led i att stärka skyddet för grundläggande fri- och rättigheter Avsikten med den hedersrelaterade brottslighet som syftar till att förebygga att målsäganden drar skam över familjen är att beröva denne möjligheten att fritt utforma sitt liv och göra självständiga val i fråga om vem hon eller han får umgås eller gifta sig med. I de allvarligare fallen kan detta innefatta en kränkning av de mänskliga rättigheterna.27 I detta sammanhang är det viktigt att framhålla att alla personer i har lika rätt till sina grundläggande rättigheter, oavsett t.ex. härkomst, religiös eller kulturell tillhörighet. Att många av dem som utsätts för brott med hedersmotiv har utländsk bak- grund får inte inverka på det allmännas förhållningssätt till sådan brottslighet. En rädsla för att peka ut vissa grupper får således inte leda till att det görs avkall på de utsattas rättigheter. Införandet av en ny särskild straffskärpningsgrund kan ses i ljuset av dels internationella åtaganden vad gäller mänskliga rättigheter i allmänhet (t.ex. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och ) eller barns rättigheter, dels de internationella deklarationer och instrument som specifikt lyfter frågor om heder28 eller våld mot kvinnor. Även om dessa i och för sig inte medför något krav på en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv 26Se (2007), Frihet och familj – En uppföljning av skyddade boenden för personer som hotas av hedersrelaterat våld och (2009), Stress och trauma – En undersökning av förekomsten av PTSD hos personer utsatta för hedersrelaterat våld. 27Åklagarmyndigheten (2006), s. 45. 28Se t.ex. FN:s generalförsamlings resolution 55/66, Avskaffande av brott mot kvinnor i hederns namn. kan införandet av en sådan bestämmelse ingå som ett led i att stärka rättighetsskyddet för de som drabbas av hedersvåld och förtryck. Ett förtydligande av hedersmotivets betydelse vid straffvärdebedömningen Som vi redogjort för i avsnitt 4.3.2 finns det möjlighet att beakta att ett brott har begåtts p.g.a. hedersmotiv. Enligt 29 kap. 1 § andra stycket första meningen ska nämligen vid bedömningen av ett brotts straffvärde beaktas bl.a. de avsikter eller motiv som den tilltalade haft. Motivet är således en faktor som i sig ska beaktas. Har till exempel en misshandel skett för att återupprätta en familjs heder bör brottet i princip redan enligt dagens lagstiftning bedömas allvarligare än ett likartat våldsbrott som be- gåtts utan något sådant motiv. Rättspraxis visar också att hänsyn tas till hedersmotiv vid straffvärdebedömningen, vilket framgår av den undersökning som finns i bilaga 3. Bestämmelsen i 29 kap. 1 § är emellertid allmänt hållen och omfattar mycket varierande förhållanden, av såväl skärpande som mildrande karaktär. I avsaknad av vägledande avgöranden från kan det inte uteslutas att det kan råda viss osäker- het kring den fulla betydelsen av att ett brott har begåtts med heders- motiv.