sou · H5B3111 · 2018-01-12 00:00:00 — Som framgått ovan är det enligt nuvarande lagstiftning endast patienten som är klagoberättigad. Av 44 § första stycket LPT (24 § LRV) framgår att om patienten har fyllt , har han eller hon rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt lagen. Bestämmelsen reglerar endast frågan om processbehörighet för den som har fyllt . Patientens ställning som part oavsett ålder berörs inte av be- stämmelsen. Inte heller berörs föräldrarnas eller annan vårdnads- havares ställning som part av bestämmelsen. Den innebär endast att 156 (SOU 2016:19), s. 328 f. de som har fyllt har rätt att vid sidan av sina legala ställföreträ- dare eller ensamma föra sin talan i mål eller ärenden om psykiatrisk tvångsvård. Av förarbetena framgår att lagstiftarens utgångspunkt lagstiftningsärende var att det endast undantagsvis torde bli aktuellt att ge psykiatrisk tvångsvård åt någon som är strax under . Av- sikten var att den som är inte själv ska få föra sin talan i ett mål om psykiatrisk tvångsvård. I ett mål som avser den som är ska föräldrarna eller annan vårdnadshavare vara ställföre- trädare för parten.157 Av 44 § andra stycket LPT framgår att en person som är yngre bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att patienten inte tar skada av att höras. I förarbetena framgår att lämpligheten av att höra en patient som är vid t.ex. en muntlig förhandling i domstol får avgöras med ledning av hans eller hennes ålder och psykiska tillstånd. I regel, sägs det, bör domstolen in- hämta ställföreträdarens och chefsöverläkarens synpunkter på denna fråga.158 Bestämmelsen i LPT och LRV har hämtats från, vid tiden för lagarnas ikraftträdande, motsvarande bestämmelser i socialtjänst- lagen (2001:453), förkortad SoL, och LVU. Genom lagändring har bestämmelserna i och LVU fått en något annorlunda lydelse. Enligt gällande bestämmelser i och LRV är barn som har fyllt processbehöriga och kan själva föra sin talan. När det gäller barn som är måste barnets talan utföras av ställ- företrädare, som regel barnets vårdnadshavare. Den som förordnas som offentligt biträde är enligt gällande rätt inte ställföreträdare för barnet vilket innebär att yngre barn inte kan överklaga utan vård- nadshavarens medverkan. Ett offentligt biträde är alltså inte med automatik ställföreträdare för barnet och kan inte utan fullmakt från vårdnadshavaren, t.ex. överklaga ett beslut.159 Som framgår i kapitel 5 vårdas de flesta patienterna under frivilligt enligt HSL. genomfördes 7 928 vårdtillfällen i den psykiatriska heldygnsvården, totalt 2 597 unika patienter. 1990/91:58, s. 284. 1990/91:58, s. 284. 1994/95:224. 302 barn, , vårdades med tvång enligt LPT. Enligt uppgift från vårdades 57 barn (ålder ) enligt LPT . Även om det är relativt få barn som vårdas med stöd av tvångslagstiftningen är det utredningens mening att lagstiftningen måste ändras så att även barn ska kunna överklaga och ta tillvara sin rätt utan vårdnadshavarens medverkan. Det är inte självklart att barnet alltid kan få hjälp av en vårdnadshavare. Det kan föreligga konflikter eller andra svårigheter mellan barnet och vård- nadshavaren, men det kan också vara så att vårdnadshavaren upplever det som problematiskt att överklaga hälso- och sjukvårdens beslut och åtgärder eftersom man kan känna sig beroende av goda relati- oner med behandlande läkare så att barnet får bästa möjliga vård. Därför måste det anses vara till gagn för barnet om han eller hon själv, genom en opartisk ställföreträdare, kan få sin rätt prövad utan att vara beroende av vårdnadshavarnas vilja eller möjlighet att över- klaga eller inte. Liksom vad som gäller enligt 36 § LVU föreslås sålunda att det i 44 § LPT ska regleras att den som är förordnad som offentligt bi- träde enligt 38 a § LPT för någon som är , utan särskilt förordnande ska vara den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Bestämmelsen innebär att för det fall ett offentligt biträde förordnats för barnet eller den unge enligt LPT eller LRV, blir biträdet automatiskt barnets eller den unges ställ- företrädare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Barnet får en självständig ställning gentemot vårdnadshavaren och barnet kan genom ställföreträdaren överklaga såväl domstolens avgöranden som andra överklagbara chefsöverläkarbeslut. Det offentliga biträdes huvudsakliga uppgift är att ge råd och stöd till barnet. Som ställföreträdare ska det offentliga biträdet företräda barnet i processen och i det sammanhanget framföra barnets åsik- ter.160 Ställföreträdaren ska tillvarata barnets intresse och bör alltså framföra de synpunkter och önskemål barnet har. Skulle ställföre- trädaren ha en annan uppfattning än barnet, bör han eller hon med beaktande av barnets åsikter hävda den uppfattning som han eller hon anser bäst tjänar barnets intresse. Om barnet så önskar, ska ställföreträdaren t.ex. se till att beslut och domar blir överklagade. 1994/95:224. Enligt 38 a § andra stycket LPT ska offentligt biträde inte förordnas om det måste antas att det inte finns något behov av ett biträde. I sådana fall kan vårdnadshavaren vara ställföreträdare. Mot bakgrund av artikel 12 i och utredningens förslag att barn ska få komma till tals föreslås även att andra stycket i 44 § LPT ändras så att barn som är får höras i domstol, om han eller hon inte kan antas ta skada av det. På motsvarande sätt som i LVU inskränks alltså bestämmelsen till att gälla endast vid handläggning i domstol. För hälso- och sjukvården i övrigt gäller de föreslagna bestämmelserna i 2 c–2 e §§ LPT. Domstolen kan under- låta att höra barnet om barnet kan antas ta skada av det, t.ex. om bar- net skulle känna stort obehag av att höras i domstol. Domstolarna måste alltså göra en bedömning i varje enskilt fall av om barnet kan antas ta skada av att höras där. 7.4Utveckling och kontroll av psykiatrisk tvångsvård av barn Utredningens bedömning: Det ska inrättas ett särskilt utveck- lings- och kontrollorgan – kontroll av psykiatrisk tvångsvård av barn – med Inspektionen för vård och omsorg som värdmyndighet. Inspektionen för vård och omsorg, bör genom ändrad lag- stiftning i enlighet med förslag eller på annat sätt, säkerställa att de register som myndigheten ska föra enligt patientsäkerhetslagen är uppdaterade. Som framgått inledningsvis baseras all vård som meddelas inom hälso- och sjukvården på frivillighet och samtycke enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL. Detta till trots har sam- hället ändå getts befogenhet att under särskilda förutsättningar in- gripa med tvång i fråga om patienter med en allvarlig psykisk stör- ning. Vård mot den enskildes vilja får ske, dock endast i undantags- fall och, såvitt är aktuellt här, under sådana förutsättningar som anges i lag (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, eller lag (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV. Genom LPT och LRV ges samhället befogenhet att avvika från den grundläggande frivillighetsprincipen och ges dessutom befogenhet att, under vissa förutsättningar, göra ytterligare ingrepp i den enskildes grundlags- och konventionsskyddade fri- och rättigheter genom beslut om sär- skilda tvångsåtgärder såsom fastspänning eller avskiljning. Eftersom det handlar om tvångsvård och åtgärder som gör in- trång i grundläggande fri- och rättigheter ska regelverket tolkas restriktivt. En sådan tolkning föreskrivs av efter- som tvångsvård är ett undantag från den allmänna rätten till person- lig frihet.161 Det har dessutom från lagstiftarens sida uttryckligen framhållits att av tvångslagarnas karaktär av kompletterande undan- tagsreglering, som medger vissa integritetskränkande åtgärder, följer ett allmänt krav på restriktivitet när den tillämpas.162 En viktig beståndsdel i rättssäkerhetsbegreppet är bl.a. att det finns någon form av kontrollmekanism av maktapparaten i synner- het då det är fråga om tvångsvård. I kontrollhänseende ger gällande regelverk patienten rätt att överklaga bl.a. beslut om tvångsvård och vissa beslut om tvångsåtgärder. Verksamheten är även föremål för tillsyn av bl.a. Inspektionen för vård och omsorg () och Justitie- ombudsmannen (JO) vilket är exempel på sådana oberoende organ som kan medverka till att rättssäkerhetskravet tillgodoses och upp- rätthålls. Frågan är om detta kan anses tillfyllest för att säkerställa att man i den praktiska vårdverksamheten, där tolkning och tillämpning av lagstiftningen i första hand sker, tar tillvara såväl patientsäkerheten som den enskildes rättssäkerhet. För att få kännedom om vilka kliniker som bedriver tvångsvård av barn har utredningen, i det inledande arbetet, försökt kartlägga hur många och vilka kliniker som bedriver sådan vård. En viktig källa är de automatiserade register som enligt patientsäkerhetslagen (2010:659), förkortad PSL, ska föras av . 161Jfr (2010), s. 134. 1990/91:58 s. 236. Enligt 2 kap. 1 § PSL har den som avser att bedriva verksamhet som omfattas av IVO:s tillsyn skyldighet att anmäla detta till senast en månad innan verksamheten påbörjas. Även i de fall verk- samheten helt eller till väsentlig del förändras eller flyttas, ska detta anmälas inom efter genomförandet. Läggs verksamheten ned, ska det anmälas till inspektionen (2 kap. 2 § PSL). Ett anmälningsförfarande har i första hand motiverats av att tillsynen förutsätter att tillsynsmyndigheten får kännedom om all verksamhet på hälso- och sjukvårdsområdet och väsentliga föränd- ringar däri.163 ska, enligt 2 kap. 4 § första stycket PSL, föra ett automatiserat register över de verksamheter som anmälts. Registret får användas för tillsyn och forskning samt för framställning av statistik. ska också, enligt andra stycket, föra ett automatiserat register över sjukvårdsinrättningar och enheter som avses i 7 kap. 7 § PSL, dvs. sjukvårdsinrättningar där det får ges vård enligt LPT, LRV och enheter för rättspsykiatrisk undersökning. Detta register får an- vändas för tillsyn, forskning, framställning av statistik och för place- ring av patienter. Kompletterande föreskrifter till anmälnings- skyldigheten i PSL och vad ett register får innehålla finns i patient- säkerhetsförordningen (2010:1369), förkortad PSF. När det gäller sjukvårdsinrättningar som bedriver vård enligt LPT och LRV ska, enligt 2 kap. 1 § PSF, anmälan bl.a. innehålla uppgifter om verksam- hetens inriktning, vem som är verksamhetschef, vem som är chefs- överläkare och vem som är säkerhetsansvarig. Verksamheters uppsåtliga eller oaktsamma underlåtenhet att an- mäla verksamhet eller förändringar av verksamheten är bötessank- tionerat i 10 kap. 1 § PSL. Av 7 kap. 23 § PSL framgår att om får kännedom om att någon har brutit mot en bestämmelse som gäller verksamhet som står under inspektionens tillsyn, ska myndig- heten vidta åtgärder så att bestämmelsen följs och, om det behövs, göra anmälan till åtal.164 Utredningen har från ovan nämnda register inte kunnat få ett exakt underlag i fråga om hur många kliniker som vårdar barn och unga enligt LPT eller LRV eftersom IVO:s register inte är uppda- 1995/96:175, s. 69. 164I mål B 116–14, Hovrätten över och , dömde HovR för brott mot patient- säkerhetslagen enligt 10 kap. 4 §. Påföljden bestämdes till villkorlig dom och 40 dagsböter à I ett yttrande till JO165 uttalade bl.a. att det påbörjats ett utvecklingsarbete, som till att börja med kon- centrerats på att förbättra de tekniska förutsättningarna för registerföringen. En ny registerplattform beräknades vara på plats med migrerad data . I anslutning till det skulle göras en första kvalitetsrensning av de befintliga uppgifterna i registren. I yttrandet anförde vidare att ett antal utvecklingsaktiviteter planerades med målet att IVO:s register ska ha en hög täckningsgrad och innehålla aktuella uppgifter. uppgav att myndigheten kon- tinuerligt arbetar med att öka följsamheten till regelverket och förmå verksamheter att i högre grad anmäla såväl nya verksamheter som förändringar i befintliga. påtalade att myndigheten inte har möjlighet att använda sig av sanktioner, t.ex. föreläggande vid vite, mot de verksamhetsutövare som inte fullgör sin skyldighet att an- mäla till säkerhetsregistret. Ett sådant lagstöd finns på socialtjänst- området (13 kap. 8 § och 7 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). I sin bedömning förutsatte JO att de åtgärder redogjort för skulle komma att säkerställa att uppgifterna i registret är aktuella. I IVO:s redovisning av ett regeringsuppdrag 2016166 påtalades också att myndigheten inte har möjlighet att använda sig av före- läggande gentemot vårdgivarna. konstaterade att om en vård- givare underlåter att anmäla ny verksamhet eller förändringar av en verksamhet utgör det ett brott som myndigheten kan polisanmäla. kan inte vidta några andra åtgärder som att förelägga verk- samheten att vidta rättelse, anförs det, vilket enligt får till följd att vårdgivarregistret och omsorgsregistret inte är uppdaterade och tillförlitliga. IVO:s svårigheter att få vårdgivarna att uppfylla sina skyldigheter har också observerats av som 2015 kon- staterade att vårdgivarregistret inte var heltäckande vilket försvårade den utredningens uppskattning av antalet privata vårdgivare. IVO:s egen skattning var då att registret täckte av alla verksamheter i landet.167 har senare, till , uppgett att registren är mer fullständiga för verksamhet som är till- ståndspliktig, än för annan anmälningspliktig verksamhet.168 Enligt 165Inspektionen för vård och omsorg (2015b) . 166Inspektionen för vård och omsorg (2016b). 167Ägarprövningsutredningen (SOU 2015:7), s. 218. 168Välfärdsutredningen (SOU 2017:38), s. 127. uppgift från till gjordes inga polisanmäl- ningar vad gäller vårdgivarregistret . Däremot gjordes ett antal anmälningar mot bolag som bedrivit hem för vård eller boende (HVB) eller stödboende utan att ha tillstånd för verksamheten. Av de 34 polisanmälningar som gjorde lades samtliga ned.169 efterfrågade därför möjligheten att vidta andra åtgärder, exempelvis att förelägga vårdgivaren att vidta rättelse, vilket Väl- färdsutredningen också föreslog.170 har till denna utredning uppgett att det inte heller gjorts någon polisanmälan i fråga om verksamheter som inte uppfyllt sina skyldigheter. Det är självfallet inte godtagbart att lagstadgad anmälningsplikt inte följs. Det är heller inte tillfredsställande att register vars syfte i grunden är att tillsynsmyndigheten ska ha kännedom om vilka vård- givare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet inte är uppda- terade och korrekta. Det ligger utanför denna utrednings uppdrag att föreslå något i fråga om registerhanteringen. Det är emellertid för denna utrednings förslag av stor vikt att det finns en total kontroll över vilka kliniker som bedriver tvångsvård av barn. Det är utred- ningens bedömning att genom ändrad lagstiftning i enlighet med förslag, eller på annat sätt, måste säker- ställa att registren är uppdaterade. Eftersom anmälan till åtal är den enda möjligheten för enligt dagens lagstiftning bör enligt utred- ningens mening i vart fall den åtgärden vidtas. Inspektionen för vård och omsorg () har tillsyn över bl.a. social- tjänsten och hälso- och sjukvården. Enligt 7 kap. 1 § PSL, står hälso- och sjukvården och dess personal under tillsyn av . Med hälso- och sjukvård avses, enligt 1 kap. 2 § PSL, bl.a. verksamhet som om- fattas av HSL vilket innebär att sådan verksamhet som bedrivs med stöd av LPT och LRV innefattas i tillsynen (jfr 1 § LPT). Tillsyn enligt PSL innebär, enligt 7 kap. 3 § första stycket, gransk- ning av att den verksamhet och den personal som avses i bl.a. 1 § 169Välfärdsutredningen (SOU 2017:38), s. 204. 170Välfärdsutredningen (SOU 2017:38), s. 127 f. uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. Denna generellt formulerade bestämmelse kompletteras av en bestämmelse i andra stycket där det preciseras vad tillsynen av hälso- och sjukvården främst syftar till; tillsynen ska främst inriktas på granskning av att vårdgivaren fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. PSL, dvs. att be- driva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete. Med patientsäkerhet avses, enligt 1 kap. 6 § PSL, skydd mot vård- skada. Begreppet patientsäkerhet är nära förknippat med begreppet god vård vars innebörd bl.a. framgår av 5 kap. 1 § HSL. I begreppet god vård ligger bl.a. att vården är av god kvalitet och tillgodoser patientens behov av trygghet och säkerhet i vården. Säker hälso- och sjukvård innebär att vårdskador förhindras genom ett aktivt riskföre- byggande arbete. Hög patientsäkerhet förutsätter också att andra lagar och föreskrifter som gäller inom hälso- och sjukvården följs. Att t.ex. tillhandahålla vård som inte står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet kan innebära risker för vårdskada och därmed en fara för patientsäkerheten.171 Enligt förarbetena till PSL bör tillsynsuppdraget korrespondera med detta, i förhållande till tidigare lagstiftning, ökade fokus på vård- givarnas ansvar. Verksamhetstillsynen bör således, sägs i motiven, i än högre utsträckning än vad som gällde tidigare, inriktas på kontroll av att vårdgivarna fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. PSL.172 Såvitt gäller tillsynsbegreppet har i förarbetena uttalats att tillsynens pri- mära uppdrag ska vara att som oberoende och självständig myndighet utföra granskning som syftar till kontroll av att den som är föremål för tillsynen uppfyller de krav som följer av olika författningar på hälso- och sjukvårdsområdet. Därutöver ska tillsynen genom exem- pelvis råd och vägledning medverka till att skapa goda förutsätt- ningar för god vård och hög patientsäkerhet.173 ska även, enligt 7 kap. 7 § första stycket PSL, utöva tillsyn över säkerheten vid sjukvårdsinrättningar där det får ges vård enligt LPT eller LRV samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning. Begreppet säkerhet avser i detta sammanhang dels samhällets skydd mot personer som är intagna för psykiatrisk tvångsvård eller rätts- 2009/10:210, s. 191. 2009/10:210, s. 127. 2009/10:210, s. 127. psykiatrisk vård, dels säkerhet i vården för de intagna och för perso- nalen på vårdinrättningarna.174 När det gäller säkerheten i arbetsmiljön är det en annan lag- stiftning. De förtroendevalda politikerna i fullmäktige och nämnderna har det yttersta ansvaret som arbetsgivare. Arbetsgivaren fördelar uppgifter för arbetsmiljöarbetet till andra, men det juridiska arbets- miljöansvaret ligger alltid kvar hos arbetsgivaren. Arbetsgivaren ska säkerställa att de personer som har ansvar för en arbetsmiljöuppgift även har tillräckliga befogenheter, resurser och kunskaper för upp- giften. Alla arbetstagare ska ha tillräcklig kunskap och kompetens för att kunna arbeta så riskfritt som möjligt.175 Samtal med barn vid tillsyn Enligt 7 kap. 5 § PSL får, vid tillsyn som rör barns förhållanden, barnet höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vård- nadshavaren är närvarande. Bestämmelsen har införts mot bakgrund av att bl.a. innebär att barn och unga ska ha rätt att komma till tals i frågor som rör dem. I förarbetena har framhållits att i genomförandet av tillsyn är en viktig del i arbetet att få fram underlag för att bedöma om en verk- samhet uppfyller de krav som kan ställas, bl.a. när det gäller kvalitet. Hur brukare och klienter uppfattar den verksamhet som man finns inom är då väsentlig. Även i samband med annan tillsyn kan det bli fråga om att på olika sätt ta del av brukares och klienters synpunkter över bemötande samt säkerhets- och rättssäkerhetsfrågor. I för- arbetena har vidare anförts att barn och unga otvivelaktigt har rätt att själva bestämma i åtskilliga personliga frågor. I vissa fall följer detta av bestämmelser och i vissa fall anses barnet självt kunna agera om det har tillräcklig mognad och tillräckligt omdöme utan att det finns 2009/10:210, s. 215. I andra stycket finns ett bemyndigande enligt vilket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om säkerhets- anpassning och säkerhetsklassificering av sjukvårdsinrättningar och enheter som ger vård en- ligt nämnda lagar. Se föreskrifter (SOSFS 2006:9) om säkerhet vid sjuk- vårdsinrättningar som ger psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning. några regler om det. Flickors och pojkars rätt att själva bestämma ökar successivt allt eftersom de blir äldre och mognare. artikel 12 har av lagstiftaren ansetts vara en viktig utgångspunkt vid tillsyn över hälso- och sjukvården. Det är viktigt att barn och unga som får vård inom hälso- och sjukvården blir synliga och att deras erfarenheter tillmäts betydelse. Regeringen har därför ansett att barns och ungas möjligheter att framföra hur de upplever förhållandena inom såväl socialtjänst som hälso- och sjuk- vård måste underlättas. För att säkerställa att deras åsikter och er- farenheter alltid kan framföras och därigenom kan utgöra underlag för tillsynsmyndighetens granskning av att lagstiftningen efterlevs, måste det inom ramen för ett tillsynsärende finnas möjlighet att höra barn utan att vårdnadshavaren är närvarande eller har samtyckt till detta. Behovet av denna möjlighet ter sig enligt lagstiftaren så starkt att det är berättigat att vårdnadshavarens rätt att bestämma över sitt barn får stå tillbaka till förmån för principen om barns rätt att komma till tals. Barnens egen inställning måste beaktas och samtalen genomföras med respekt för dess integritet. Barnets ålder och mog- nad har också betydelse för hur ett samtal ska genomföras. Principen om barnets bästa kan innebära att något samtal inte ska genomföras alls. Barnet ska naturligtvis inte höras om det kan tänkas ta skada av samtalet.176 Bestämmelsen ger tillsynsmyndigheten stöd för att vid tillsyn även tala med små barn om deras upplevelser av olika åtgärder inom hälso- och sjukvården. Regeringen underströk i förarbetena att det är viktigt att tillsynsmyndigheten använder möjligheten att sam- tala med barn på ett omdömesgillt sätt, och också lyssnar på vård- nadshavare om de kommit med erinringar. Att samtala med barn, utan vårdnadshavares samtycke, innebär ett stort ansvar. Samtalen med barn och unga kräver särskild kunskap och kompetens hos till- synsmyndigheten, varför tillsynsmyndigheten bör utveckla metoder för hur tillsyn som rör barn och ungdomar ska genomföras.177 Från införs en ny bestämmelse i 7 kap. 4 a § PSL enligt vilken , inom ramen för sin tillsyn, ska höra patienter och deras närstående om de förhållanden som tillsynen rör, om detta inte är olämpligt eller obehövligt. Bestämmelsen innebär att i sin tillsyn, t.ex. vid inspektioner, ska inhämta patienters och när- 2008/09:160, s. 60 f. 2008/09:160, s. 61. ståendes synpunkter på den vård som bedrivs. Inhämtandet av patientsynpunkter är inte begränsat till inspektioner. Synpunkter behöver inte inhämtas om det är olämpligt eller obe- hövligt. Det kan enligt förarbetena t.ex. vara olämpligt om det på grund av patientens sjukdom vore alltför påträngande att ställa frå- gor. Om det är obehövligt måste bedömas utifrån tillsynens inrikt- ning. kan t.ex. utan att höra patienten har tillräckligt underlag för att ta ställning i ärendet. Bestämmelsen gäller även i samband med tillsyn av barns förhållanden.178 Vad som sägs i förarbetena till 5 § kan vägleda i vilka fall det kan anses olämpligt att höra en patient om patienten är ett barn eller en ungdom. Enbart patientens ålder ska dock inte vara ett skäl för att avstå från att höra patienten, men om patienten är ett barn ska hänsyn tas till ålder och mognad när barnet hörs.179 Enligt 7 kap. 6 § första stycket PSL, i dess lydelse fr.o.m. , ska säkerställa att patienters erfarenheter fort- löpande används som underlag för beslut om tillsynens inriktning. ska, enligt samma bestämmelse andra stycket, kontinuerligt samverka med patientnämnderna och systematiskt tillvarata sådan information som anges i bestämmelsen.180