sou · H6B334 · 2018-05-28 00:00:00 — Det är emellertid först när en fastighet eller bebyggelse av sådana skäl behöver en vattentjänst och detta behov i sin tur be- höver tillgodoses genom en kollektiv lösning i ett större samman- hang tillsammans med andra fastigheter i området som kommunens utbyggnadsansvar uppkommer (prop. 2005/06:78 s. 135). Det finns exempel på att fastighetsägare samverkar i va-frågor genom att en va-anläggning inrättas som gemensamhetsanläggning enligt anläggningslagen (1973:1149), och detta även i fall där förut- sättningarna för den kommunala utbyggnadsskyldigheten varit upp- fyllda. När enighet inte kan nås mellan fastighetsägarna är däremot förutsättningarna att få till stånd en gemensamhetsanläggning eller annan form av samverkan små, om fastigheterna ligger i ett område som omfattas av kommunens utbyggnadsskyldighet. Möjligheterna till tvångsanslutning kan begränsas av anläggningslagens villkor till skydd för enskilda intressen (prop. 2005/06:78 s. 37). Va-lagsutred- ningen (SOU 2004:64) föreslog att kommunerna skulle ges möjlig- het att besluta om va-samverkan mellan fastighetsägare när detta är lämpligare än att ordna en allmän va-anläggning. Regeringen fann emellertid då att det inte fanns tillräckliga skäl för en särreglering i enlighet med utredningens förslag om va-samverkan. Kostnaden för att ordna vattentjänster för fastigheter på lands- bygderna upplevs av kommunerna som betydande. dighet att ordna vattentjänster upplevs därför av vissa kommuner som ett hinder för nybyggnation på landsbygderna. En annan konse- kvens av kostnaden för att ordna va på landsbygderna är, enligt vad regeringen erfarit, att kommuner avstår från att ålägga fastighets- ägare att åtgärda avlopp i områden där man planerar att ansluta till ett verksamhetsområde. Skälet är att fastighetsägaren ska slippa be- tala en anläggning som inte behövs när kommunens anslutning är klar. För den enskilda fastighetsägaren kan det bli billigare att ordna va genom en enskild lösning eller samverkan mellan fastighetsägare, jämfört med att ansluta sig till kommunalt va. Så som lagen ser ut saknas dock incitament för fastighetsägarna att ordna va gen- om samverkan mellan fastighetsägarna. I syfte att kostnadseffektivt minska utsläppen från små avlopp bör alternativ till den kommunala skyldigheten att ordna allmänna vattentjänster i större sammanhang utredas. Alternativ som bör un- dersökas är möjligheten för kommunen att besluta om så kallad va- samverkan och möjligheten att i större utsträckning ge utrymme för enskilda alternativ när dessa kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och en sådan lösning är förenlig med intresset av en god hushållning med naturresurser. Förslagen ska också vara förenliga med en långsiktigt hållbar dagvattenhanter- ing även om utredningen primärt är inriktad på vattenförsörjning och avloppsvatten utöver dagvatten. Regeringen tillsatte en särskild utredare (dir 2015:15) som bl.a. fick i uppdrag att före- slå de lagändringar som krävs för en långsiktigt hållbar dagvatten- hantering i syfte att göra bebyggd miljö mer översvämningssäker. (M 2015:04) förslag, som ska pre- senteras , ska beaktas av utredaren. menade i sitt betänkande En trygg dricksvattenförsörjning (SOU 2016:32) att frågor om avlopp behö- ver utredas vidare, eftersom en rad aspekter kring avlopp påverkar dricksvattenförsörjningen. Bland annat pekar utredningen på att många små avlopp har otillräcklig rening och att det medför risk för smitta om dricksvatten förorenas. lämnade vidare flera förslag på ändringar i lagen om allmänna vatten- tjänster. Det gäller förslag om att tydliggöra att kommunerna ska tillvarata möjligheten att samverka, förslag om kommunernas skyl- dighet att ta fram förnyelse- och underhållsplaner samt att kraven på kommun och huvudman avseende vattenförsörjning tydliggörs genom ett tillägg i 2 §. Utredaren ska beakta dricksvattenutredningens förslag. I slutbetänkande, För landsbyg- der – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd (SOU 2017:1), konstateras att nuvarande va-lagstiftning har blivit ett betydande hinder för bostadsbyggandet och för möjligheterna att åtgärda ett stort antal små avloppsanläggningar. Kommittén anser därför att regeringen bör göra en översyn av va-lagstiftningen i syfte att underlätta bostadsbyggandet och öka andelen godkända avlopps- anläggningar på landsbygderna. •analysera hur praxis har utvecklats vad gäller kommunens ansvar för att tillgodose behovet av en allmän va-anläggning utan nega- tiva konsekvenser för människors hälsa och miljön, •se över möjligheten för kommunerna att besluta om va-samverkan, •vid behov lämna förslag till en ändamålsenlig ändring i lagen om allmänna vattentjänster avseende kommunens ansvar och befo- genheter, En central tillsynsmyndighet för kommuners skyldighet att ordna allmänt vatten och avlopp? Havs- och vattenmyndigheten (HaV) har i sin rapport för en hållbar åtgärdstakt av små avloppsanläggningar på- talat att det inte finns någon utpekad central tillsynsvägledande myndighet gällande 6 § lagen om allmänna vattentjänster. Myndig- heten framhåller att en central tillsynsvägledning kan underlätta läns- styrelsernas tillsynsarbete och skapa en mer enhetlig handläggning. En effektiv tillsyn och prövning är väsentlig för att klara en långsiktigt hållbar åtgärdstakt för små avlopp. Det är också viktigt med samar- bete mellan kommuner och över kommun- och länsgränser. För att kommunerna ska fullfölja sitt tillsynsansvar behöver de ha kunskap och ändamålsenligt stöd. Länsstyrelserna är tillsynsmyndighet för kommunernas skyldig- het att ordna allmänt vatten och avlopp enligt 6 § lagen om allmänna som tidigare prövade mål enligt lagen om allmänna vattentjänster avvecklades och upphörde som myndighet . Den verksamhet som nämnden bedrev överfördes till mark- och miljödomstolarna. Nämnden hade fungerat som kunskapsnod för tillsynsmyndigheterna för tillsynsfrågor och var ett stöd för länsstyrelserna. Länsstyrelsernas tillsyn varierar, vil- ket HaV påpekar i sin rapport . Tiden som länsstyrelserna lägger ner på detta arbete skiljer sig mycket. Till detta ska dock tilläggas att storleken på länen varierar och att behoven därför också varierar. För att få en enhetlig, tydlig och effektiv vägledning kring kommunala avloppsfrågor bör tillsynen samordnas av en central tillsynsvägledande myndighet. I uppdrag ligger också att analys- era ansvarsfördelningen mellan myndigheter och enskilda i fråga om att vidta åtgärder för att anpassa pågående och planerad markan- vändning och bebyggd miljö till ett gradvis förändrat klimat. Förslag från som rör ansvarsfördelningen för va ska särskilt beaktas av utredaren. •ta ställning till om tillsynsvägledning behövs för att åstadkomma en likvärdig tillämpning av kommunernas skyldighet att tillhanda- hålla va enligt lagen om allmänna vattentjänster, och •lämna förslag på central myndighet för detta ändamål. Hur kan åtgärdstakten och återvinning av näringsämnen öka avseende små avlopp? I finns cirka 250 000 små avloppsanläggningar med ingen eller dålig rening av avloppsvattnet. Ytterligare ett stort antal anlägg- ningar har nedsatt funktion. Det orenade avloppsvattnet kan ge ef- fekter på hälsa och miljö, förorena dricks- och badvatten och ge dålig lukt. Sju av sexton miljökvalitetsmål påverkas av utsläpp från små avlopp (begränsad klimatpåverkan, giftfri miljö, ingen övergödning, levande sjöar och vattendrag, grundvatten av god kvalitet, hav i bal- ans samt levande kust och skärgård, god bebyggd miljö). Arbetet med att åtgärda och byta ut de små avlopp som har un- dermålig rening sker mycket långsamt. Bara mellan en och tre pro- cent av anläggningarna byts ut . Med nuvarande takt kom- mer det att ta flera decennier tills de berörda anläggningarna är åtgärdade. I sin redovisning Styrmedel för en hållbar åt- gärdstakt av små avloppsanläggningar konstaterar att åtgärds- takten är alltför låg och att fastighetsägarna saknar incitament för att åtgärda en undermålig anläggning. HaV föreslog också att krav på källsorterande system skulle införas vid extra hög miljöskydds- respektive hälsoskyddsnivå. Kravet på att styra mot hushållning med naturresurser finns i , och i vatten- tjänstlagen. Enligt 2 kap. 5 § ska alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning. Myndigheten argumenterade för att ett kretsloppssystem med åter- av näringsämnen skulle införas vid nybyggnation i ett om- råde med extra hög miljöskyddsnivå. Denna bestämmelse bygger på att det finns ett system för omhändertagande och ett utpekande av särskilt känsliga områden. Utvecklingen mot kretsloppsbaserade av- loppssystem går långsamt och kan behöva stimuleras. Att välja avloppsanläggning är en utmaning för den enskilda fas- tighetsägaren. I vissa kommuner har man anställt en lokal avlopps- rådgivare som är skild från myndighetsutövning såsom att före- lägga och pröva ansökningar. Rådgivaren vägleder enskilda fastig- hetsägare och de som överväger gemensamhetsanläggningar. I Fin- land har man infört en avgiftsfri va-rådgivning i vissa områden. Rådgivarna svarar på frågor via internet och telefon och i vissa fall ges också fastighetsspecifik rådgivning. Förbättrad rådgivning i av- loppsfrågor skulle underlätta för fastighetsägaren och skulle kunna ha en positiv effekt på åtgärdstakten. De förslag till tydligare regler för små avlopp som HaV redovis- ade 2013 och 2016 i rapporten regler för små anläggningar (Havs- och vattenmyndigheten ) syftar till att samla och för- tydliga regelverket kring små avlopp och förtydliga oklarheter i tillämpningen av befintlig lagstiftning. De föreslagna ändringarna skulle enligt myndigheten öka rättssäkerheten, samsynen och effek- tiviteten i kommunernas arbete med prövning och tillsyn. En effek- tivare tillsyn kan öka åtgärdstakten för de små avloppen. I förslaget finns en skärpning av kravet på rening av fosfor i områden med övergödningsproblem och där små avlopp står för en betydande del. Motivet till de högre kraven är att utsläppen från små avlopps- anläggningar i dessa områden står för en betydande del av över- gödningsproblemet. föreslår myndigheten sänkta krav på rening av fosfor i områden där risken för påverkan är liten. Reningsnivåerna skulle därmed bli bättre anpassade till risken för påverkan. De särskilt känsliga områdena ska enligt förslaget pekas ut av , vattenmyndigheten eller kommunerna utifrån ett gemensamt bedömningsunderlag. HaV föreslår också krav på certifiering av de som anlägger avloppsanläggningar, krav på opar- tisk kontroll vid nyinstallation samt kontinuerlig kontroll av nya anläggningar i drift. Syftet med kravet på certifiering är att säker- ställa att nya anläggningar klarar de krav som förutsatts vid tillstånds- givningen. Därmed kan resurser frigöras för kommunens tillsyn. HaV:s rapport är remitterad till berörda myndigheter, organisationer och företag. Regeringen kommer att ta ställning till myndighetens förslag när remissvaren inkommit . Det finns skäl att utforma kostnadseffektiva styrmedel som på- skyndar åtgärdstakten för de små avloppen. Utredaren ska analysera vilket eller vilka styrmedel som har bäst förutsättningar att vara verkningsfulla och kostnadseffektiva. En utgångspunkt för arbetet bör vara att reglerna ska vara enkla att tillämpa och kontrollera och inte medföra gränshandelsproblem eller på annat sätt stå i strid med eller internationella åtaganden och inte negativt påverkar bostadsbyggande på landsbygderna. Små avlopp kan utgöra källan för lokala kretslopp av växtnäring. Möjligheten att stimulera kretslopp och näringsåtervinning från små avlopp behöver utredas. •de styrmedel som har bäst förutsättningar att vara verkningsfulla och kostnadseffektiva för att öka åtgärdstakten för små avlopp, •hur avloppsrådgivningen kan förbättras, •analysera hur återvinningen av näringsämnen kan öka och, •författningsändringar med syfte att öka återvinning och kretslopp av näringsämnen från små avlopp. Enligt 14, 15 och 15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474) ska konsekvenser i olika avseenden av utredningsförslag beräknas och redovisas. Utredaren ska särskilt uppmärksamma de samhällseko- nomiska konsekvenserna för staten, kommuner, företag och en- skilda inklusive miljöeffekter och effekter för näringslivet och möj- ligheten att tillgodose behovet av bostäder, infrastruktur och andra byggnadsverk. Frågan om resursbehovet för berörda prövnings- och tillsynsmyndigheter och andra statliga och kommunala aktörer ska belysas liksom andra genomförandeaspekter. Konsekvensana- lysen ska påbörjas i utredningens inledande skede och löpa paral- lellt med det övriga utredningsarbetet. Analysen ska genomföras av eller med stöd av personer med dokumenterad samhällsekonomisk kompetens. Om något av förslagen som utredaren lämnar påverkar den kommunala självstyrelsen, ska utredaren särskilt redovisa dessa konsekvenser och de särskilda avvägningar som (enligt utredarens mening) motiverar att inskränkningen görs. Om flera möjligheter finns för att nå samma mål, ska utredaren föreslå den som innebär den minst långtgående inskränkningen i den kommunala självstyrelsen. Utredaren ska därutöver bedöma och redovisa vilka effekter för- slagen kan få för miljön. Vid eventuella statsfinansiella effekter ska utredaren föreslå finansiering. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska samråda med berörda myndigheter, organisationer och företag. Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som pågår i myndigheter, och i EU. Uppdraget ska redovisas . (Miljö- och ) Tilläggsdirektiv till Utredningen om hållbara vattentjänster (M 2017:02) Utvidgning och förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade kommittédirektiv om kom- munens skyldighet enligt vattentjänstlagen och frågor om små avlopp (dir. 2017:54). Uppdraget ska redovisas . Utredaren får nu dessutom i uppdrag att •utreda vilka möjligheter som finns enligt nuvarande regler att vidta åtgärder för anpassning av dagvattenhanteringen till ett förändrat klimat, •föreslå hur va-taxan kan användas för att finansiera sådana an- passningsåtgärder, och •redovisa regleringen för kostnadstäckning av anpassningsåtgär- der i . Uppdraget ska i stället redovisas . Behovet av ett tilläggsuppdrag (SOU 2017:42) konstaterar att effek- terna av ett förändrat klimat med bl.a. ökad nederbörd kräver en förändrad dagvattenhantering. Dagens hanteringssystem i led- ningar är inte konstruerade för att klara av att hantera de vatten- mängder som faller vid kraftigt regn och skyfall. Dagvatten måste därför i större utsträckning hanteras genom öppna dagvattenlös- ningar och åtgärder för att fördröja dagvattnet innan det når av- loppsledningar. Sådana lösningar syftar till att infiltrera, fördröja, transportera och hantera dagvatten. Det kan handla om infiltration av vatten i grönområden eller genom genomsläpplig markbelägg- ning, fördröjning av vatten till exempel genom vegetation i kombi- nation med exempelvis magasin för uppsamling och flödesvägar, översvämningsparker eller våtmarker, till exempel buffertzoner längs vattendrag och absorption av vatten genom plantering av vegetation. Utredningen har emellertid inte lämnat några förslag på finan- siering av sådana anpassningsåtgärder. Anpassningsåtgärder enligt nuvarande regler Ett grundläggande problem när det gäller samhällets förmåga att hantera dagvatten är att ingen enskild aktör har egen rådighet över frågan. Det är många olika aktörer som påverkar och har ansvar för flödenas storlek, innehåll och riktning inom ett avrinningsområde. Lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster (vattentjänst- lagen) reglerar skyldigheter och rättigheter mellan fastighetsägare och kommunen (inklusive va-huvudmannen). Lagen är inriktad på funktioner, och va-huvudmannen är relativt fri att utforma anlägg- ningen på det sätt som anses mest lämpligt. Det finns till exempel möjligheter till en förbindelselös hantering av dagvatten. Vattentjänstlagen ger inte någon möjlighet att få tillgång till mark för anordnande av va-anläggningen. Tillgång till mark, oavsett om hanteringen sker i rörledningar eller genom öppna dagvatten- lösningar, är en grundläggande förutsättning för att anläggningarna ska kunna uppföras. •utreda vilka möjligheter som finns att anlägga öppna dagvatten- lösningar och andra anpassningsåtgärder enligt vattentjänstlagen och ta ställning till om lagen ger tillräckliga sådana möjligheter, •identifiera hinder i vattentjänstlagen eller annan lagstiftning som försvårar anläggandet av anpassningsåtgärder, och •föreslå inriktningen för fortsatt utredningsarbete med att anpassa lagstiftningen för en långsiktigt hållbar dagvattenhantering. Avgiftsfinansiering av vattentjänster bygger på självkostnadsprinci- pen. I vattentjänstlagen kommer detta till uttryck i 30 § som fast- slår att avgifterna inte får överskrida det som behövs för att täcka de kostnader som är nödvändiga för att ordna och driva va- anläggningen. Enligt 13 § ska anläggningen tillgodose skäliga an- språk på säkerhet. Begreppen nödvändiga kostnader och skäliga anspråk på säkerhet är inte närmare definierade i lagtext utan klar- läggs huvudsakligen i rättstillämpningen. Med utgångspunkt i bl.a. Högsta domstolens avgörande NJA 1991 s. 580 (se SOU 2004:64 s. 238 f. för genomgång av praxis) råder i branschen en samsyn om att va-huvudmannen har ett ansvar för att anläggningen ska klara ett regn som inte är intensivare än ett tioårsregn, och att det inte finns något ansvar för kraftigare regn än detta. I förhållande till risken för översvämning är frågan om anlägg- ningens överkapacitet central. För att hantera effekterna av det regn som föll över 2014 och som kommer att bli mer van- ligt i ett förändrat klimat behöver anläggningen klara skyfall och hundraårsregn. Det saknas dock praxis i frågan om avgiftsuttag för överkapacitet. Det finns därmed en osäkerhet om i vilken omfatt- ning va-avgifter kan användas för finansiering av exempelvis över- svämningszoner mot kraftiga skyfall och andra åtgärder för anpass- ning till ett förändrat klimat. Utredaren ska i första hand undersöka om det går att finansiera anpassningsåtgärder genom va-taxan. I detta uppdrag ligger att bl.a. utreda och analysera förslagets förenlighet med självkostnadsprin- cipen. Om utredaren vid sin analys finner att finansiering genom va-taxan inte ger tillräckligt utrymme för nödvändiga åtgärder, ska utredaren i andra hand ge förslag på andra modeller för kostnads- täckning som kan ersätta, alternativt komplettera, nuvarande sy- stem. Uppdraget är därmed avgränsat till va-taxan om finansiering är möjlig genom den. •analysera hur va-huvudmannens skyldighet att tillgodose skäliga anspråk på säkerhet förhåller sig till överkapacitet, •föreslå hur va-taxan kan användas för att finansiera åtgärder för anpassning till ett förändrat klimat, •utreda om det finns andra modeller för kostnadstäckning som kan ersätta eller komplettera nuvarande system, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Kostnadstäckning för anpassningsåtgärder i drabbades av ett mycket kraftigt skyfall 2011 som orsakade stora materiella skador. En skyfallsplan har därför antagits i syfte att skyfallssäkra . Den huvudsakliga finansi- eringen sker genom en höjning av avgifterna för dagvattenhan- teringen. Åtgärderna är av skiftande karaktär. Huvudsakligen är de inriktade på att undvika att få ned dagvatten i avloppsystemet, skapa översvämningszoner och infiltreringsytor samt leda undan stora vattenmängder ovan jord. Inriktningen i är att man, utan oönskade översvämningar, ska klara av ett hundraårs- regn. •redovisa hur regleringen för kostnadstäckning av anpassningsåt- gärder ser ut i , •ta ställning till om erfarenheter från den danska regleringen bör leda till förändringar i den svenska regleringen, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Det som sägs om konsekvensbeskrivning i ursprungsdirektiven gäller i tillämpliga delar också dessa tilläggsdirektiv. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska samråda med berörda myndigheter, organisationer och företag, särskilt , (), Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), länsstyrelser och Svenskt Vatten. Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som pågår i myndigheter, och i EU. (Miljö- och ) 1.Ett reklamlandskap i förändring –konsumentskydd och tillsyn i en digitaliserad värld. för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner. 5.Vissa processuella frågor på socialförsäkringsområdet. 6.Grovt upphovsrättsbrott och grovt varumärkesbrott. 7.Försvarsmaktens långsiktiga materielbehov. 8.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2018. Beslut under osäkerhet. 9.Ökad trygghet för studerande som blir sjuka. 10.Myndighetsgemensam indelning – samverkan på regional nivå. Myndighetsgemensam indelning – författningsändringar till följd av ny landstingsbeteckning. –för unga som varken arbetar eller studerar. 12.Uppdrag: Samverkan 2018. Många utmaningar återstår. 13.Finansiering av infrastruktur med skatt eller avgift? 14.Bidragsbrott och underrättelseskyl- dighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen – en utvärdering. 15.Mindre aktörer i energilandskapet –genomgång av nuläget. 16.Vägen till självkörande fordon – introduktion. Del 1 + 2. icentrum – ett ramverk för lärares och rektorers professionella utveckling. 18.Statens stöd till trossamfund i ett mångreligiöst . 19.Forska tillsammans – samverkan för lärande och förbättring. 22.Ett ordnat mottagande – gemensamt ansvar för snabb etablering eller återvändande. 23.Konstnär – oavsett villkor? 24.Tid för utveckling. 25.Juridik som stöd för förvaltningens digitalisering. 26.Några frågor i skyddslagstiftningen. 27.Ekonomiska sanktioner mot terrorism. – för snabba, säkra och effektiva hjälpinsatser. 29.Validering i högskolan – för tillgodoräknande och livslångt lärande. 30.Förenklat förfarande vid vissa beslut om hemlig avlyssning. 31.En lag om operativt militärt stöd mellan och . 32.Ju förr desto bättre – vägar till en förebyggande socialtjänst. 33.Aggressionsbrottet och ändringar i Romstadgan. 34.Vägar till hållbara vattentjänster. Uppdrag: Samverkan 2018. Många utmaningar återstår. [12] Flexibel rehabilitering. Ett ordnat mottagande – gemensamt ansvar för snabb etablering eller återvändande. Tid för utveckling. Ett reklamlandskap i förändring – konsumentskydd och tillsyn i en digitaliserad värld. Myndighetsgemensam indelning – sam- verkan på regional nivå. Myndighetsgemensam indelning – författningsändringar till följd av ny landstingsbeteckning. Finansiering av infrastruktur med skatt eller avgift? Bidragsbrott och underrättelseskyldig- het vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen – en utvärdering. Juridik som stöd för förvaltningens digitalisering. Försvarsmaktens långsiktiga materielbehov. Några frågor i skyddslagstiftningen. En lag om operativt militärt stöd mellan och . för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner. Grovt upphovsrättsbrott och grovt varumärkesbrott. – för snabba, säkra och effektiva hjälpinsatser. Förenklat förfarande vid vissa beslut om hemlig avlyssning. Aggressionsbrottet och ändringar i Romstadgan. Statens stöd till trossamfund i ett mångreligiöst . Konstnär – oavsett villkor? Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2018. Beslut under osäkerhet. Mindre aktörer i energilandskapet – genomgång av nuläget. [15] Vägar till hållbara vattentjänster. Vägen till självkörande fordon – introduktion Del 1 + 2. Vissa processuella frågor på social- försäkringsområdet. Ju förr desto bättre – vägar till en förebyggande socialtjänst. Ökad trygghet för studerande som blir sjuka. – för unga som varken arbetar eller studerar. i centrum – ett ramverk för lärares och rektorers professionella utveckling. Forska tillsammans – samverkan för lärande och förbättring. Validering i högskolan – för tillgodo- räknande och livslångt lärande. Ekonomiska sanktioner mot terrorism.