sou · H6B361 · 2018-08-16 00:00:00 — Exempel på tvångsmedel är husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, beslag, gripande, anhållande och häktning. Bland de straffprocessuella tvångsmedlen intar de hemliga tvångs- medlen en särställning. Dessa är hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning, hemlig rumsavlyssning, kvarhållande (och kontroll) av försändelse samt inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation enligt inhämtningslagen. Den berörde är inte medveten om dessa åtgärder, men det antas att de äger rum mot hans eller hennes vilja. Utredningen om hemlig dataavläsning har föreslagit att ytterligare ett hemligt tvångsmedel ska införas, hemlig dataavläsning.1 Villkoren för att använda de olika tvångsmedlen skiljer sig åt beroende på vilket slags åtgärd som avses och för vilket ändamål den vidtas. För all användning av tvångsmedel gäller dock – vid sidan av kravet på uttryckligt lagstöd (legalitetsprincipen) – tre allmänna principer: ändamålsprincipen, behovsprincipen och proportionalitets- principen. Principerna finns beskrivna på flera ställen, se t.ex. vårt tidigare betänkande Datalagring – brottsbekämpning och integritet, SOU 2017:75 s. 90–92. Enligt ändamålsprincipen får ett tvångsmedel användas endast för det ändamål som framgår av lagstiftningen. Det är därför av stor vikt att det för varje enskilt tvångsmedel anges i lagstiftningen för vilket 1Se vidare i avsnitt 6.5. eller vilka ändamål det får användas. Som påpekats av bl.a. har lagstiftaren dock inte gjort detta för de hemliga tvångsmedlen, se , Straffprocessuella tvångsmedel, 3:e uppl. kapitel 3.2, not 10, och kapitel 35.2, 36.2, 37.2 och 47.3. En ändamålsprövning bör ske före behovs- och proportionalitetsprövningen. Om tvångs- medlet inte ska användas för det ändamål som är avsett, spelar det ingen roll om det finns ett påtagligt behov och åtgärden framstår som proportionerlig. Enligt ändamålsprincipen kan man inte heller använda ett tvångsmedel med syfte att få fram överskottsinfor- mation. Behovsprincipen innebär att ett tvångsmedel får användas endast om det finns ett påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. När det inte längre föreligger skäl för åtgärden ska den upphävas. Åtgärder som huvudsakligen har till syfte att under- lätta för myndigheten anses strida mot principen. Enligt proportionalitetsprincipen ska en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Proportionalitetsprincipen finns lagstadgad i t.ex. 27 kap. 1 § RB men anses gälla vid all tvångsan- vändning även utan lagstöd. Vid bedömningen av om åtgärden är proportionerlig ska det intrång eller annat men som tvångsmedlet innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse beaktas. Härmed inbegrips, förutom direkta följder för den som ut- sätts för tvångsmedlet, indirekta verkningar av tvångsmedelsanvänd- ningen. Det kan t.ex. röra sig om intrång i tredje mans rättsligt skyddade intressen. Utöver de principer som redogjorts för, påverkar andra principer användandet av tvångsmedel. Till dem hör t.ex. objektivitets- och hänsynsprinciperna i 23 kap. 4 § RB. Även principen om lex specialis kan få stor betydelse vid användningen av tvångsmedel. När lagstiftaren har preciserat i vilka fall en viss myndighet ska ha rätt att få tillgång till en viss typ av uppgifter, gäller enligt tolkningsprincipen om lex specialis att de begränsningar som följer av denna reglering inte ska kunna kringgås genom att myndigheten väljer att tillämpa ett annat tvångsmedel. Regeringen har mot den bakgrunden t.ex. uttalat att det inte bör komma i fråga att de brottsutredande myndigheterna använder editionsföreläggande eller husrannsakan i förening med beslag som substitut för hemlig övervakning och avlyssning av elektronisk kommunikation, prop. 2002/03:74 s. 46. 3.2Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation Elektronisk kommunikation är en allt större del av folks vardag, såväl privat som i arbetet. Vi ringer till varandra, skickar sms, e-post och andra meddelanden och kopplar upp oss mot internet för att använda appar eller besöka webbsidor. De flesta gör allt detta . För att all kommunikation ska hamna rätt och för att den ska kunna faktureras av tjänsteleverantörerna genereras en del information om varje samtal och meddelande. Denna information om meddelandet (men inte vad som sägs eller står skrivet) kallas för metadata. Exempel på sådan information är telefonnummer, utrustningsnummer (IMEI, ), abonnemangsnummer (IMSI), ip-adresser, e-postadresser och an- vändarnamn som meddelandet skickas mellan, tidpunkt som med- delandet sänds och vilken mobilmast meddelandet skickas genom. Informationen följer sedan med själva samtalet eller meddelandet. Varje samtal och meddelande innehåller bara uppgifter om det specifika meddelandet (samtal är också ett slags meddelande). Men om man får tillgång till flera uppgifter, t.ex. en lista över all kom- munikation från ett visst nummer, en telefon eller en e-postadress, kan man dra flera slutsatser, bl.a. om kontaktnät och kommunika- tionsmönster, men även om dygnsvanor och vilka platser en person brukar befinna sig på. Förutom metadata, som följer med meddelanden, skapas det löpande uppgifter om var en mobiltelefon befinner sig. Det behövs för att operatören ska kunna skicka fram meddelanden till telefonen eller leverera andra tjänster. Både den informationen och de lokali- seringsuppgifter som genereras med meddelanden gör att det går att se i vilket område en telefon har varit eller vilka telefoner som har varit i ett visst område, t.ex. vid en mordplats. Om man inte tar del av informationen i realtid krävs det att informationen lagras för att man ska kunna ta del av den. En del in- formation lagras hos telekombolagen för att informationen behövs t.ex. för fakturering. Annan information lagrar bolagen för att staten kräver det, just för att de brottsbekämpande myndigheterna ska kunna använda sig av informationen om det behövs. Denna lagring av in- formation i brottsbekämpande syfte kallas vanligen för datalagring.2 3.2.2Vad innebär tvångsmedlet? Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation innebär att upp- gifter i hemlighet hämtas in om (1) meddelanden som i ett elektro- niskt kommunikationsnät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan adress, (2) vilka elektroniska kom- munikationsutrustningar som har funnits inom ett visst geografiskt område eller (3) i vilket geografiskt område en viss elektronisk kom- munikationsutrustning finns eller har funnits. Genom hemlig över- vakning av elektronisk kommunikation får också sådana meddelan- den som avses i (1) hindras från att nå fram, 27 kap. 19 § RB. Enklare uttryckt innebär det att t.ex. polisen hämtar in (1) meta- data (se avsnitt 3.2.1) om meddelanden, t.ex. samtalslistor eller real- tidsinformation, (2) uppgifter om vilka telefoner och dylikt som funnits i ett visst område (basstationstömning), (3) uppgifter om var en telefon eller annan utrustning just nu befinner sig eller var den har varit eller (4) hindrar meddelanden (inklusive samtal) från att nå mottagaren. Tvångsmedlet ger inte tillgång till innehållet i meddelandena, t.ex. vad som sägs eller vad det står i sms:et eller mejlet. 3.2.3När får tvångsmedlet användas? Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får användas vid en förundersökning om brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller vid förundersökning om dataintrång, barnpornografibrott (ej ringa), narkotikabrott eller narkotikasmuggling. Det får även användas vid förundersökning om något av de brott som avses i 27 kap. 2 § andra stycket 2–7 RB (i detta betänkande även kallade utredningsbrotten, se avsnitt 3.9.2). Vid förundersökning om försök, förberedelse eller stämpling till något av brotten får tvångsmedlet också användas. 2Vårt tidigare betänkande Datalagring – brottsbekämpning och integritet (SOU 2017:75) handlar om datalagring och tillgången till de lagrade uppgifterna. krav för att tvångsmedlet ska få användas är att åtgärden är av syn- nerlig vikt för utredningen. Se 27 kap. 19 och 20 §§ RB. Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation kan också användas enligt preventivlagen, om det finns påtaglig risk för att en person, grupp eller organisation kommer att utöva viss särskilt all- varlig brottslighet, se avsnitt 3.8.1. Den brottslighet som avses är huvudsakligen sådan som faller inom ansvars- område. För att tvångsmedlet ska få användas krävs det att åtgärden är av synnerlig vikt för att förhindra brottsligheten. Se 1 och 5 §§ preventivlagen. Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får som huvudregel bara användas mot en adress (t.ex. ett telefonnummer) eller en kommunikationsutrustning som innehas, innehafts, kan antas ha använts eller kommer att användas av den misstänkte.3 Men det får även användas mot en adress eller kommunikationsutrustning som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kon- taktat eller kommer att kontakta. Slutligen finns det vid förunder- sökning ytterligare en möjlighet att använda tvångsmedlet, nämligen för att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brottet, 27 kap. 20 § andra stycket RB. I praktiken avser detta bl.a. basstationstöm- ning, dvs. att man kontrollerar vilka telefoner eller nummer som kopplat upp sig mot en viss mobilmast, men kan också avse t.ex. övervakning av en målsägandes telefon eller en telefon som man misstänker används av en okänd gärningsman. När det gäller uppgifter om meddelanden är det endast uppgifter om historiska meddelanden som får inhämtas i detta syfte. Däremot finns det ingen begränsning att åtgärden måste avse en viss adress eller kom- munikationsutrustning. Hemlig övervakning i detta syfte får endast användas vid förundersökningar om sådana brott som hemlig avlyss- ning av elektronisk kommunikation kan beviljas för, 27 kap. 19 § fjärde stycket RB. Åtgärderna får inte avse meddelanden inom sådana nät som är av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt, t.ex. porttelefoner, hörselslingor och interna kommunikationsnät i en bostad eller på mindre arbetsplatser, 27 kap. 20 § tredje stycket RB samt 2 § andra stycket preventivlagen. 3Med ”misstänkt” avses här även de personer som tvångsmedel får användas mot enligt pre- ventivlagen. 3.2.4Hur har tvångsmedlet tillämpats? Antalet personer som hemlig övervakning av elektronisk kom- munikation har använts mot under förundersökning har varierat mellan 2 000 och 2 400 personer . användes tvångsmedlet mot knappt 2 200 personer och mot knappt 2 300 personer. var motsvarande siffra något högre, närmare 2 400, medan den för var lägre, strax över 2 000 respektive strax över 2 100. De vanligaste brotten som över- vakningen avsett är våldsbrott (en dryg tredjedel) och narkotika- brottslighet (en dryg fjärdedel). Den tredje vanligaste kategorin är tillgreppsbrott (en knapp femtedel). meddelades det cirka 8 000 tillstånd till att använda tvångsmedlet.4 Den siffran har stadigt ökat , då drygt 3 900 tillstånd lämnades. Trots att tvångsmedlet användes mot fler personer än med- delades det 1 200 fler tillstånd . Den ökningen verkar främst vara hänförlig till utredningar om våldsbrott. Åklagare har fattat 121 interimistiska beslut , vilket är en fördubbling jämfört . Se regeringens skrivelser skr. 2016/17:69 och 2017/18:69 samt skrivelse till Justitiedeparte- mentet, Redovisning av användningen av vissa hemliga tvångsmedel , dnr ÅM2017-2170. Säkerhetspolisen omfattas inte av statistiken. Inom Säkerhets- polisens verksamhet har det totalt fattats 309 beslut om hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning med stöd av och preventivlagen. Motsvarande siffra för var 307. var den 377. I sam- manhanget kan också noteras att preventivlagen inte har använts utanför Säkerhetspolisens verksamhet . 2016/17:69 och 2017/18:69 samt skrivelse till , Redovisning av användningen av vissa hemliga tvångsmedel , dnr ÅM2017-2170. 4Ett tillstånd avser ett telefonnummer eller annan adress och flera tillstånd kan därför röra samma person och tidpunkt. 3.3Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation 3.3.1Vad innebär tvångsmedlet? Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation innebär att med- delanden (dvs. även samtal), som i ett elektroniskt kommunika- tionsnät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan adress, i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i meddelandet. Ett tillstånd till hemlig avlyssning ger också rätt till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Se 27 kap. 18 § RB. 3.3.2När får tvångsmedlet användas? Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får användas vid en förundersökning om brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , utredningsbrotten (se avsnitt 3.9.2) och försök, förberedelse eller stämpling till sådana brott, om en sådan gärning är belagd med straff. Tvångsmedlet får även användas vid för- undersökning om annat brott om det med hänsyn till omständlig- heterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Det krävs att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Den hemliga avlyssningen får avse en adress (t.ex. telefonnum- mer, ip-adress eller e-postadress) eller en kommunikationsutrust- ning som innehas, innehafts, kan antas ha använts eller komma att användas av den misstänkte. Avlyssningen får även avse en adress eller kommunikationsutrustning som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kontaktat eller kommer att kontakta. Åtgärderna får inte avse meddelanden inom sådana nät som är av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt, t.ex. port- telefoner, hörselslingor och interna kommunikationsnät i en bostad eller på mindre arbetsplatser. Se 27 kap. 18 och 20 §§ RB. Tvångsmedlet kan också användas enligt preventivlagen under samma förutsättningar som gäller för hemlig övervakning av elek- tronisk kommunikation (avsnitt 3.2.3), 1 och 2 §§ preventivlagen. Avlyssningen får inte avse telefonsamtal eller andra meddelanden där någon som yttrar sig, på grund av bestämmelserna i 36 kap. 5 § andra–sjätte styckena RB, inte skulle ha kunnat höras som vittne om det som har sagts eller på annat sätt kommit fram. avlyssningen kommer fram att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande ska avlyssningen avbrytas och upptagningar och uppteckningar ska förstöras i de delar som de omfattas av förbudet. Se 27 kap. 22 § första och tredje stycket RB samt 11 § preventivlagen. 3.3.3Hur har tvångsmedlet tillämpats? har hemlig avlyssning av elektronisk kommuni- kation använts vid förundersökning mot omkring 1 200 misstänkta personer . var det dock något fler, närmre 1 400 per- soner. Till allra största delen (hälften eller mer) har det använts vid misstanke om narkotikabrott eller narkotikasmuggling. Våldsbrott är en annan vanlig brottstyp som tvångsmedlet använts för. Den användningen fördubblades, sett till antal tillstånd, jämfört . –2016 meddelades ungefär 3 400 tillstånd till hemlig avlyssning.5 meddelades betydligt fler, nämligen 4 400 tillstånd. Även interimistiska tillstånd ökade kraftigt , då åklagare meddelade 195 interimistiska beslut, vilket kan jämföras med 74 beslut och 48 stycken året dessförin- nan. (Möjligheten till interimistiska beslut infördes .) Avlyssningstiden har varierat. Den genomsnittliga tiden var och 2016, vilket är en ökning från de tidigare två åren, då var strax . 2016/17:69 och 2017/18:69 samt skrivelse till , Redovisning av användningen av vissa hem- liga tvångsmedel , dnr ÅM2017-2170. Säkerhetspolisens tvångsmedelsanvändning omfattas inte av sta- tistiken, se i stället avsnitt 3.2.4. 5Ett tillstånd avser ett telefonnummer eller annan adress och flera tillstånd kan därför röra samma person och tidpunkt. 3.4.1Vad innebär tvångsmedlet? Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda tv-kameror, and- ra optiskelektroniska instrument eller därmed jämförbara utrust- ningar används för optisk personövervakning, utan att upplysning om övervakningen lämnas, 27 kap. 20 a § RB. 3.4.2När får tvångsmedlet användas? Hemlig kameraövervakning får användas vid en förundersökning om brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , utredningsbrotten (se avsnitt 3.2.3) och försök, förberedelse eller stämpling till sådana brott, om en sådan gärning är belagd med straff. Tvångsmedlet får även användas vid förundersökning om annat brott om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Det krävs att åt- gärden är av synnerlig vikt för utredningen. Hemlig kameraöver- vakning får endast användas om någon är skäligen misstänkt för brottet och bara avse en plats där den misstänkte kan komma att uppehålla sig. Är det av synnerlig vikt för utredningen och det inte finns någon som skäligen kan misstänkas för brottet får dock tvångs- medlet användas för att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet. Kameraövervakningen får då endast avse brottsplatsen eller en nära omgivning. Se 27 kap. 20 a–20 c §§ RB. Tvångsmedlet kan också användas enligt preventivlagen enligt samma förutsättningar som gäller för hemlig övervakning av elektronisk kommunikation (avsnitt 3.2.3). Kameraövervakningen får endast avse en plats där personen som tvångsmedlet riktas mot kan komma att uppehålla sig eller en plats där den brottsliga verksamheten kan antas komma att utövas eller en nära omgivning till den platsen. Se 1 och 3 §§ preventivlagen. 3.4.3Hur har tvångsmedlet tillämpats? Hemlig kameraövervakning användes mot 152 personer . var motsvarande siffra 117, var den 122, var den 89 och användes tvångsmedlet mot Det i särklass största användningsområdet är förunder- sökningar om narkotikabrottslighet. Antalet tillstånd var 153 och 143 . Åren har antalet till- stånd varierat mellan 69 och 114. Övervakningen har pågått i genom- snitt och 2016. har den varierat mellan . Åklagare har fattat 7 interi- mistiska beslut . har endast några enstaka sådana beslut meddelats. 2016/17:69 och 2017/18:69 samt Åklagar- myndighetens skrivelse till , Redovisning av användningen av vissa hemliga tvångsmedel , dnr ÅM2017-2170. Säkerhetspolisens tvångsmedelsanvändning omfattas inte av statistiken, se i stället avsnitt 3.2.4. 3.5.1Vad innebär tvångsmedlet? Hemlig rumsavlyssning innebär avlyssning eller upptagning som görs i hemlighet och med ett tekniskt hjälpmedel som är avsett att återge ljud samt som avser tal i enrum, samtal mellan andra eller förhandlingar vid sammanträden eller andra sammankomster som allmänheten inte har tillträde till, 27 kap. 20 d § RB. 3.5.2När får tvångsmedlet användas? Hemlig rumsavlyssning får användas vid förundersökning om någon av följande brottsliga gärningar: brott för vilket det inte är före- skrivet lindrigare straff än fängelse , spioneri, företags- spioneri, om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning och det kan antas att brottet inte leder till endast böter samt försök, förberedelse eller stämpling till sådana brott, om en sådan gärning är belagd med straff.6 Tvångsmedlet får också användas vid förundersökning om annat brott om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att 6Utlandsspioneriutredningen har föreslagit att hemlig rumsavlyssning även ska få användas vid förundersökning om utlandsspioneri och grovt utlandsspioneri, SOU 2017:70 avsnitt 12.7. brottets straffvärde överstiger fängelse och det är fråga om människohandel, våldtäkt, grovt sexuellt tvång, våldtäkt mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt koppleri, grov utpressning, grovt barn- pornografibrott, grovt övergrepp i rättssak, grovt narkotikabrott eller grov narkotikasmuggling. Detsamma gäller försök, förbe- redelse eller stämpling till sådana brott om det med hänsyn till om- ständigheterna kan antas att gärningens straffvärde överstiger fäng- else . Därutöver krävs att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Se 27 kap. 20 d och 20 e §§ RB. Hemlig rumsavlyssning får endast avse en plats där det finns sär- skild anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig. För att hemlig rumsavlyssning ska utföras i någon annan stadig- varande bostad än den misstänktes krävs att det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig där. Vissa platser, såsom läkarmottagningar, advokatkontor, tidnings- redaktioner och biktrum, är helt skyddade från hemlig rums- avlyssning. Se 27 kap. 20 e § RB. Avlyssningen får inte avse samtal eller annat tal där någon som talar, på grund av bestämmelserna i 36 kap. 5 § andra–sjätte styckena RB, inte skulle ha kunnat höras som vittne om det som har sagts. Om det under avlyssningen kommer fram att det är fråga om ett sådant samtal eller tal ska avlyssningen avbrytas och upptagningar och uppteckningar ska förstöras i de delar som de omfattas av förbudet. Se 27 kap. 22 § andra och tredje stycket RB. Hemlig rumsavlyssning kan inte användas med stöd av preventiv- lagen. 3.5.3Hur har tvångsmedlet tillämpats? Hemlig rumsavlyssning har använts mot 63 personer. var motsvarande siffra 55, var den 51 och 21. Det är i princip uteslutande för att utreda narko- tikabrottslighet och våldsbrott som tvångsmedlet använts. Antalet tillstånd till hemlig rumsavlyssning har ökat stadigt . Det meddelades 16 tillstånd , 44 tillstånd , 55 tillstånd och 77 tillstånd . 2016/17:69 och 2017/18:69 samt skrivelse till , Redo- visning av användningen av vissa hemliga tvångsmedel , dnr ÅM2017-2170. Säkerhetspolisens tvångsmedelsanvändning omfattas inte av statistiken, se i stället avsnitt 3.2.4. 3.6.1Vad innebär tvångsmedlet? Kvarhållande av försändelse (postkontroll) är inte placerat under avdelning för hemliga tvångsmedel men utgör trots det ett sådant. Utformningen av postkontroll skiljer sig beroende på om det används under en förundersökning eller med stöd av preventivlagen. Postkontroll enligt innebär att rätten förordnar att en försändelse som väntas komma in till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess frågan om beslag har avgjorts, utan att meddelande om åtgärden lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan. Ett sådant förordnande ska gälla , högst en månad, från den dag då förordnandet delgavs befordringsföretaget. Tvångsmedlet innebär alltså inte att försändelsen får öppnas eller på annat sätt granskas. Det förutsätter att försändelsen tas beslag. Se 27 kap. 9 § RB. Enligt preventivlagen får tillstånd meddelas att undersöka, öppna och granska brev, telegram, paket eller andra försändelser som finns hos ett befordringsföretag. I det tillståndet kan rätten förordna att en försändelse som ankommer till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Förordnandet ska avse , högst en månad för beslutet. Se 4 och 7 §§ preventivlagen. 3.6.2När får tvångsmedlet användas? Förutsättningarna för att besluta om postkontroll enligt rättegångs- balken framgår endast indirekt av bestämmelsen. Försändelser får nämligen endast kvarhållas om de får tas i beslag. En försändelse får tas i beslag om den skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller förverkande av utbyte av brottslig verksamhet, vara av- hänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott.7 Där- utöver krävs att det för brottet är föreskrivet fängelse och att försändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren. När det gäller skriftliga handlingar finns det ett beslagsförbud.