sou · H6B328 · 2018-04-03 00:00:00 — Mottagande av larm och en första sortering Utredningen anser mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 6.3.7 om NESGI att det går att argumentera för att vissa av de hos den nationella alarmeringsfunktionen aktuella tjänsterna, skulle kunna falla in under NSGEI. Utredningen tänker här i första hand på mottagning av larm på nödnummer 112 och en första sortering. Dessa tjänster har över huvud taget inget ekonomiskt syfte utan är tjänster som är till för att garantera medborgarna en stabil och säker ingång och tillgång till samhällets alarmeringstjänst. Om dessa två tjänster bedöms som NESGI omfattas de inte av vare sig konkurrens- eller upphandlingsreglerna. Det finns dock inget avgörande i rättspraxis som kan ge exakt vägledning i hur de nu aktuella tjänsterna skulle bedömas. Om de inte skulle bedömas som NESGI så är de i varje fall att bedöma som SGEI. För SGEI gäller både konkurrens- och upphandlingsreglerna men i dessa regel- verk finns vad utredningen kan bedöma tillämpbara undantag som kan åberopas för att den av utredningen föreslagna ensamrätten är i enlighet med såväl som nationell rätt. Delmomenten mottagande av larm och en första sortering har utredningen analy- serat, och mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 6.3.7 bedömt att de kan omfattas av regeln i 3 kap. 10 § där det finns ett undantag från lagens tillämpning när det gäller tjänstekontrakt som tilldelas på grund av ensamrätt. För de tjänster som ensamrätten inte omfattar torde Hamburgundantaget alternativt Teckalundantaget kunna tillämpas. Det förutsätter dock att kriterierna för dessa undantag är uppfyllda. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag Övriga moment i larmbehandlingen När det gäller larmbehandling har regeringen i direktiven uttalat att hjälporganen även fortsättningsvis ska svara för beslut om inled- ning och ledning av hjälpinsats. Eftersom det finns ett krav på att hjälporganen ska be- hålla bestämmanderätten över sina resurser och att hjälporganens lagstadgade ansvar inte ska ändras så sätter detta sina begränsningar när det gäller hur stor del av larmbehandlingen som kan omfattas av ensamrätten. Dessutom har utredningen haft att beakta att hjälporganen i olika sammanhang gett uttryck för att de vill kunna välja om de ska köpa vissa delmoment i larmbehandlingen av den nationella alarmeringsfunktionen, eller om de ska sköta dem i egen regi. De delmoment som omfattas av den nationella alarmerings- funktionens ensamrätt har utredningen bedömt att hjälporganen inte torde kunna driva i egen regi. En ensamrätt utesluter som huvud- regel andra aktörer. De delmoment i larmbehandlingen som inte omfattas av en- samrätten är inhämtande av information, bedömning och priori- tering, inledande av hjälpinsats, utlarmning och dirigering samt led- ning av hjälpinsats. Mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 6.3.7 bedömer utredningen att dessa tjänster är att betrakta som SGEI. Som anförts ovan så gäller både konkurrens- och upphandlings- reglerna för SGEI men i dessa regelverk finns vad utredningen kan bedöma tillämpbara undantag, som kan åberopas till stöd för att den av utredningen föreslagna ensamrätten är i enlighet med såväl som nationell rätt. Dessa delmoment har utredningen analyserat. Mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 6.3.7 bedömer utredningen att Hamburgundantaget alternativt Teckalundantaget torde kunna tillämpas. Detta förutsätter dock, som sagts ovan, att kriterierna för dessa undantag är uppfyllda. Anknytande tjänster och tjänster av stor betydelse för enskildas säkerhet och samhällets skydd mot olyckor och krisberedskap I direktiven till utredningen har angetts att den nationella alarmer- ingsfunktionens verksamhet i första hand ska omfatta mottagning och behandling av larm och till denna anknytande verksamhet. Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag I direktiven anges inte närmare vad regeringen menar med an- knytande verksamhet. Däremot anser regeringen att det finns ett tydligt behov av att den nationella alarmeringsfunktionen utöver den angivna larmbehandlingsuppgiften kan anförtros vissa andra uppgifter som är relevanta i sammanhanget. Regeringen menar här uppgifter som har stor betydelse för den enskildes säkerhet och trygghet samt för samhällets skydd mot olyckor och krisberedskap. Utredningen har även i detta fall analyserat och bedömt att de anknytande tjänsterna är av allmänt intresse (SGI). Enligt utred- ningens bedömning är de mot bakgrund av vad som anförts i av- snitt 6.3.7 inte att anse som NESGI utan som SGEI. För SGEI gäller både konkurrens- och upphandlingsreglerna men i dessa regel- verk finns vad utredningen kan bedöma tillämpbara undantag som kan åberopas till stöd för att den av utredningen föreslagna ensam- rätten är i enlighet med såväl som nationell rätt (Ham- burgundantaget – köp mellan upphandlande myndigheter – se av- snitt 6.3.4). Utredningen behandlar olika anknytande tjänster enligt följande: •lägesbilder, krisberedskap och varningstjänster i kapitel 10, •automatiska larm och kommersiella jour- och säkerhetstjänster i kapitel 11, och •hänvisningstjänster i kapitel 12. Mot den beskrivna bakgrunden bedömer utredningen att ensam- rätten ska begränsas till: •rätten att ta emot och göra den första sorteringen av larm på nödnummer 112, och •rätten att tillhandahålla till larmbehandlingen anknytande tjänster. Detta ska regleras i alarmeringslagen och förordningen om alarmer- ing. Det är att notera att detta kapitel handlar om förutsättningarna för och möjligheten att införa ett rättsligt monopol och effekterna av ett sådant på andra aktörer. Det innebär inte att utredningen anser att den nationella alarmeringsfunktionen enbart ska ägna sig åt de Gällande rätt – en översikt, bedömning och förslag verksamheter som omfattas av ensamrätten. I alarmeringslagen före- slår utredningen att den nationella alarmeringsfunktionen på upp- drag av hjälporganen ska kunna genomföra betydligt fler delmoment i larmbehandlingen. Detta behandlar utredningen närmare i kapitel 8. 7.1En nationell alarmeringsfunktion med uppgift att samordna samhällets alarmeringstjänst ska inrättas och författningsregleras Förslag: En ny lag, alarmeringslagen, införs med syftet att säker- ställa en ändamålsenlig och effektiv samordning av samhällets alarmeringstjänst så att nödställda kan få snabba, säkra och effek- tiva hjälpinsatser. En nationell alarmeringsfunktion med uppgift att samordna samhällets alarmeringstjänst inrättas. Regeringen bestämmer vilket organ som ska ansvara för funk- tionen. Förslagen genomförs genom 1 och 2 §§ alarmeringslagen. Lagen om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscen- som ansvarar för uppgifter enligt polis- lagen, statliga och kommunala myndigheter som ansvarar för räddningstjänst enligt lagen om skydd mot olyckor samt lands- ting som ansvarar för sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen ska vara anslutna till den nationella alarmeringsfunktionen. Förslaget genomförs genom 4 och 18 §§ alarmeringslagen. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget Skälen för utredningens förslag Enligt utredningens direktiv ska en nationell alarmeringsfunktion inrättas för att samhällets alarmeringstjänst ska kunna samordnas på ett bättre sätt än i dag.1 Ett viktigt skäl för att inrätta och författningsreglera en nationell alarmeringsfunktion är att ge ett organ ett tydligt mandat att säker- ställa att samhällets alarmeringstjänst är samordnad och väl samman- hållen. Det är i sammanhanget viktigt att tydliggöra dels vilken roll alarmeringsfunktionen ska ha (bland annat en författningsreglerad ensamrätt att ta emot och behandla larm), dels vilken roll hjälporganen ska ha samt hur dessa samlat ska svara för samhällets alarmerings- tjänst. Samhällets alarmeringstjänst är en samhällsviktig tjänst som har stor betydelse för den enskilde samt för samhällets skydd mot olyckor och för krisberedskapen. Det är enligt utredningens direktiv viktigt att samhällets samlade resurser inom alarmeringen används på bästa sätt för att skydda liv, hälsa, miljö och stora värden och att hanteringstiderna blir så korta som möjligt. Människor ska känna en tillit till alarmeringstjänstens förmåga att hjälp ska nå fram och att den som behöver samhällets hjälp ska få det. Det handlar om att säkerställa invånarnas säkerhet och trygghet. Enligt direktiven till utredningen är en samordnad larmbehand- ling av största betydelse för att kunna förbättra en koordinerad larmbehandling vid insatser där flera aktörer är involverade (s.k. samverkanslarm) och att i sådana fall kunna ta fram helhetsbilder över de samlade hjälpresurserna. En samordning har också bedömts som kostnadseffektiv. En väl fungerande alarmeringstjänst ska kunna verka såväl i var- dagen som i samband med större händelser eller kriser. Samhällets alarmeringstjänst är ett offentligt åtagande som i huvudsak är och ska vara offentligt finansierat och det ställer sär- skilda krav på såväl tydlighet i ansvar och roller och god samord- ning som att både verksamhet och finansiering säkras långsiktigt. 1 Dir. 2015:133, s. 1, 6 f. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget Detta förutsätter också enligt direktiven att staten kan utöva till- räcklig kontroll och styrning av verksamheten. Samhällets alarmeringstjänst ska mot denna bakgrund inte längre bygga på frivilliga överenskommelser mellan staten och olika hjälp- organ och andra samhällsaktörer utan tjänsten ska i sina grundvalar vara klart och tydligt författningsreglerad. Att det sedan inom ramen för en sådan reglering ges möjligheter för hjälporganen att genom överenskommelse med den nationella alarmeringsfunktionen upp- dra åt funktionen att vid behov genomföra vissa delmoment i larm- behandlingen som i huvudsak är hjälporganens ansvarsområde ska- par en nödvändig flexibilitet i alarmeringen. Det är enligt direktiven angeläget att den nya nationella alarme- ringsfunktionen kan inrättas . Utredningens samlade bedömning är att det bör vara möjligt att ha den nya natio- nella alarmeringsfunktionen i drift till för det fall att regeringen slutligen väljer en bolagslösning och behåller (SOS Alarm), och till om regeringen väljer att inrätta en ny statlig förvaltningsmyndighet, se avsnitt 19.1. Överväganden och förslag när det gäller organisationsform finns i kapitel 16, och den närmare tidsplanen för inrättandet av den nationella alarmeringsfunktionen behandlas i kapitel 19. 7.1.2Hjälporganen ska vara skyldiga att ansluta sig till den nationella alarmeringsfunktionen Hjälporganen, dvs. , statliga och kommunala myn- digheter som ansvarar för räddningstjänst samt landstingen som ansvarar för ambulanssjukvård, ska enligt direktiven vara anslutna till den nationella alarmeringsfunktionen. Det kommer således att råda en skyldighet för hjälporganen att ansluta sig till den nationella alarmeringsfunktionen, till skillnad mot den möjlighet som hjälporganen har när det gäller att ansluta sig till SOS Alarm. Genom detta skapas en ”gemensam ingång” till samhällets alarmeringstjänst vilket bidrar till en förbättrad samordning i larm- behandlingen. Inget hjälporgan ska kunna verka självständigt utan- för den nationella alarmeringsfunktionens samverkansstruktur så som den definieras i alarmeringslagen. I och med att hjälporganen är anslutna till alarmeringsfunktionen så skapar det också ökade möj- En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget ligheter att bland annat bygga upp och använda gemensam teknik för informationsutbyte och positionering genom gemensam geodata (jämför kapitel 13 och 14). Utredningen har utifrån genomförda samråd med hjälporgan, andra berörda aktörer, experter och sakkunniga kunnat konstatera att det finns en samstämmighet om att en förbättrad samordning behövs och att det därför är rimligt att det ska vara en skyldighet för hjälporganen att ansluta sig till den nationella alarmerings- funktionen. Angående förslagets förenlighet med den kommunala självsty- relsen, se avsnitt 6.2. Frågor om vad anslutningen innebär mer konkret för rollfördel- ningen mellan den nationella alarmeringsfunktionen och hjälporganen när det gäller bland annat larmbehandlingens olika moment och möjligheten för alarmeringsfunktionen att på uppdrag av hjälporganen genomföra vissa delar av larmbehandlingen utvecklas i kapitel 8. 7.1.3En ny lag om alarmering Som nämnts tidigare regleras alarmeringsverksamheten i allt väsentligt genom avtal mellan huvudmän på olika samhällsnivåer. Mellan staten och SOS Alarm finns t.ex. ett alarmer- ingsavtal2 som gäller tills vidare. Genom alarmeringsavtalet säker- ställs bland annat den s.k. SOS-tjänsten. Den samordning som sker genom avtalet är frivillig och bygger på samförståndslösningar. Det finns inte någon särskilt utpekad aktör som har det uttryck- liga ansvaret för att ur ett helhetsperspektiv säkerställa att sam- hällets alarmeringstjänst är samordnad och väl sammanhållen. För att tydliggöra och säkerställa det offentliga åtagandet för samhällets alarmeringstjänst har utredningen haft i uppdrag att ana- lysera och föreslå en rättslig reglering och ordning i övrigt för att en nationell alarmeringsfunktion ska kunna inrättas. Detta ska ske bland annat genom en ny alarmeringslag med syftet att säkerställa en ändamålsenlig samordning av samhällets alarmeringstjänst så att nödställda kan få snabba och effektiva hjälpinsatser. 2 Se bilaga 6. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget 7.2Larm via nödnummer 112 eller annan larmväg 7.2.1Endast nödnummer 112 i Som framhållits i kapitel 4 ska ha enbart ett nödnummer, nödnumret 112, och samhällets alarmeringstjänst ska fungera lik- värdigt över hela landet och för alla, på land och till sjöss. Larm kan också komma in via internationella kanaler. Som reger- ingen påpekar i direktiven har i motsats till andra länder haft ett väl fungerande system för en samordnad alarmering och grundläggande för det har varit att det funnits endast ett gemensamt nödnummer. Redan det faktum att 112 betecknas som ett nödnummer och att det ska vara avgiftsfritt för en nödställd att ringa nödnumret visar att det handlar om ett nummer som ska användas när det rör sig om situationer där liv, hälsa, miljö eller stora värden står på spel dvs. Att sedan SOS Alarm har vissa problem med felringningar och okynnessamtal av olika slag är en annan sak (se närmare avsnitt 15.5.6 angående behovet av befogenheter för den nationella alarmeringsfunktionen att avbryta elektronisk kom- munikation vid exempelvis felringningar och okynnessamtal). Utredningen har tolkat direktiven som att den nationella alar- meringsfunktionen ska vara en ”gemensam ingång” till samhällets alarmeringstjänst (vilken består av funktionen och hjälporganen). I och med att hjälporganen ska vara skyldiga att ansluta sig till den nationella alarmeringsfunktionen blir funktionen också en ”gemen- sam utgång” till hjälporganen för larm som kommer via nödnum- mer 112 eller annan larmväg. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget 7.2.2Vad är i alarmeringssammanhang en nödsituation? Bedömning: Det är inte möjligt att på ett rimligt sätt rättsligt definiera vad som avses med en nödsituation i alarmeringssamman- hang. Däremot behöver det beskrivas. Med utgångspunkt i vanligt språkbruk får i alarmeringssam- manhang med nödsituation avses en situation där det i närtid föreligger en omedelbar eller överhängande fara för liv, hälsa, miljö eller stora eller betydande värden och att det i den upp- komna situationen är påkallat att samhällets hjälporgan genom- för en hjälpinsats. Skälen för utredningens bedömning Larmbehandling handlar om att hantera nödsituationer. Det är för sådana situationer som nödnummer 112 är avsett. Mot den bak- grunden har utredningen sett ett värde i att närmare analysera vad som i alarmeringssammanhang avses med en nödsituation. använde i sitt betänkande uttrycket nödsituationer som bedömdes kräva omedelbara insatser. Utredningen exemplifierade med allvarliga olyckor, livshotande sjukdomsfall, bränder eller andra allvarliga skador med risk för skador på egen- dom eller miljö.3 Remissinstanserna betonade att det är svårt att definiera en nödsituation. Ett ärendes prioritering ansågs dessutom inte kunna avgöras en gång för alla då händelser kan röra sig på en glidande skala när det gäller hur allvarlig en situation är och prio- riteringen kan komma att ändras beroende på hur ett ärende fort- löper. Att 112 betecknas som ett nödnummer är rent språkligt en indikation på att det inte är vilket nummer som helst. Numret har tillkommit i ett särskilt syfte, nämligen för att vara tillgängligt när en nödställd befinner sig i ett läge som innebär omedelbar eller överhängande fara för liv, hälsa, miljö eller när stora eller betydande värden hotas och där den nödställde i stunden behöver påkalla samhällets hjälpinsats. Det föreligger ett allvar i situationen och det 3 SOU 2013:33, s. 188–189. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget finns en tidsfaktor att ta hänsyn till. handlar det om att rädda liv. En utblick utanför alarmeringsområdet ger vid handen att all- varet i nöd eller en nödsituation även indikeras i t.ex. 24 kap. 4 § andra stycket . Där föreskrivs att nöd föreligger när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Med utgångspunkt i vanligt språkbruk får i alarmeringssamman- hang med nödsituation därför avses en situation där det i närtid föreligger en omedelbar eller överhängande fara för liv, hälsa, miljö eller stora eller betydande värden och att det i den uppkomna situa- tionen är påkallat att samhällets hjälporgan genomför en hjälpinsats. 7.2.3Många samtal till SOS Alarm tog SOS Alarm emot cirka 4 miljoner anrop. Många anrop filtreras bort via tekniska åtgärder och ett antal personer lägger på innan SOS Alarm hinner svara, vanligen efter bara någon eller . SOS Alarm hanterade dock cirka 3 miljoner samtal. Av dessa var nödsamtal där ett hjälpbehov bekräftades. Resten bestod av A-nummerlösa4 samtal, felringningar m.m. samt samtal som hänvisades till polisens nummer 114 14. 4 A-nummer är den uppringandes telefonnummer. Själva A-numret innehåller ingen posi- tionsuppgift. När det gäller fasta telefonnummer kan man med hjälp av numret få abonne- mangsinformation. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget Källa: SOS Alarm (2018) 112 i . 22–25. Andelen nödsamtal fortsätter att öka till följd av bland annat befolk- ningsökningen och den stigande medelåldern. Hälften av samtalen gäller vård eller räddning vilka som regel, med stöd av de avtal som SOS Alarm har med hjälporganen, larmas ut från SOS-centralen. Lite mer än en tredjedel avser vidarekoppling till polis och andra. De larm som kommer in till SOS Alarm kan avse situationer då antingen enbart ett hjälporgan larmas ut (vilket är den övervägande andelen) eller s.k. samverkanslarm där flera hjälporgan larmas ut. Antalet samtal där det finns behov av tolk har ökat och , från 500 till cirka 640 tolkade samtal . Enligt alarmeringsavtalet ska medelsvarstiden för nödnumret 112 vara högst . Efter en successiv ökning av svars- tiderna hos SOS Alarm , sjönk medelsvarstiden , vilket alltså fortfarande inte är i nivå med kravet i alarmeringsavtalet. För att skapa förutsättningar för ytterligare förbättrade svarstider och fortsatt utveckling av verksam- heten vid SOS Alarm har statens ersättning till bolaget ökat.5 2017/2018:1 utg. omr. 6 s. 74 och 91. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget 7.2.4Larm på nödnummer 112 – inte bara röstsamtal Bedömning: Mottagning av larm på nödnummer 112 ska upp- fattas som bredare än mottagning av endast röstsamtal via 112. Skälen för utredningens bedömning Direktivens beskrivning av att den nationella alarmeringsfunktionen ska ta emot larm på nödnummer 112 har vid genomförda samråd ifrågasatts till viss del, utifrån att det kan uppfattas som att endast avse telefonsamtal och att det inte ger en öppning för en teknik- utveckling på området. Av samma skäl ifrågasatte vissa remissinstan- ser förslag om att den föreslagna skulle ta emot samtal på larmnumret 112, och menade att larm även borde kunna tas emot från tekniska system. Innebörden av mottagning av larm på nödnummer 112 kan när- mare analyseras utifrån befintlig reglering i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK), alarmeringsavtalet och Alarmer- ingstjänstutredningens överväganden och förslag. I LEK definieras nödsamtal och i alarmeringsavtalet finns en reglering om mottagning av larm på nödnummer 112. Med nödsamtal avses i LEK samtal till samhällets alarmeringstjänst via ett nummer inom fastställd nummerplan för telefoni (se 1 kap. 7 LEK). För- medling av nödsamtal är ett sådant viktigt allmänt intresse som inte ansetts enbart kunnat tillgodoses på marknadens villkor och det finns i LEK särskilda regler för att säkerställa intresset.6 Den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät eller en allmänt till- gänglig telefonitjänst ska medverka till att nödsamtal utan avbrott kan förmedlas avgiftsfritt för användare och avgiftsfritt lämna lokali- seringsuppgifter till den som tar emot nödsamtal (5 kap. 7 § LEK). Genom alarmeringsavtalet ansvarar SOS Alarm för upprätt- hållandet av nödnumret 112. I enlighet med alarmeringsavtalet ska SOS Alarm vid de SOS-centraler de åtagit sig att driva ta emot nödsamtal från allmänheten som befordras på ett i nummerplan fastställt gemensamt nödnummer 112. 2002/03:110 s. 104. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget de samtal som teleoperatörerna vidarebefordrat i enlighet med de lagar och föreskrifter7 som tillämpar för operatörerna.8 anförde att verksamheten hos skulle omfatta all nödalarmering på 112 och övriga nödmeddelanden till och statlig räddnings- tjänst, hälso- och sjukvård och polis.9 Vad som avsågs med övriga nöd- meddelanden angavs inte närmare i anslutning till detta uttalande. föreslog att det i den föreslagna lagen om alarmering (2 §) skulle föreskrivas att Alarmeringsmyn- digheten skulle ta emot och behandla nödsamtal på larmnummer 112 eller annan larmväg som avsåg nödsituation och som bedömdes kräva omedelbara insatser från räddningsorgan.10 Enligt Alarmerings- tjänstutredningens författningskommentar förmedlades larmnummer 112 via det allmänna elektroniska kommunikationsnätet och annan larmväg kunde vara t.ex. VHF och annan radiokommunikation.11 anförde i sitt betänkande att sjöfartens VHF på lämpligt sätt skulle koordineras med Alarmer- ingsmyndighetens larmcentraler för att säkerställa en samlad läges- bild över pågående insatser.12 återkom i förslaget till lag om alarmering (5 §) till att skulle ta emot nödsamtal på larmnumret 112 eller annan larmväg. I författnings- kommentaren beskrevs att samtliga nödsamtal som inkommer på larmnummer 112 skulle gå via larmcen- traler. Dessutom skulle larmcentralerna kunna ta emot andra typer av nödanrop, t.ex. via kommunikationsradio på olika frekvenser. Det framgick också att med annan larmväg även avsåg automatiska brandlarm.13 112-utredningen anser att det är viktigt att en reglering om att den nationella alarmeringsfunktionen ska ta emot larm på nödnum- 7Lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, förordning (2003:396) om elektronisk kommunikation och Post- och föreskrifter om förmedling av nödsamtal och tillhandahållande av lokaliseringsuppgifter till samhällets alarmeringstjänst (PTSFS 2008:2 senast ändrad 2011:4). 8Bilaga 6, punkt 3.1 och 3.2. s. 9. 9SOU 2013:33, s. 189. s. 27 och 188–191. En nationell alarmeringsfunktion – grunduppdraget mer 112 är teknikneutral. En modern reglering ska kunna möta teknikutvecklingen på området och kunna omfatta larm som kan komma att tas emot på andra sätt än via telefonsam- tal. Detta inte minst för att möta exempelvis framtida förändringar i LEK som den pågående översynen av bland annat nomenklaturen inom EU kan komma medföra (jfr avsnitt 6.2.3).