sou · H6B320 · 2018-03-19 00:00:00 — Det innebär också att för företag som är etablerade i ett annat EES- land och avser att anskaffa finansiering genom andelsbaserad eller lånebaserad gräsrotsfinansiering är lagen tillämplig bara vid om de riktar sitt erbjudande mot svenska konsumenter. Denna inskränk- ning gäller, som framgått, inte om både kapitalanskaffare och in- vesterare är hemmahörande i , eftersom lagen skyddar även näringsidkarrelationer. Det krävs emellertid att det är en närings- idkare som marknadsför sin produkt, tjänst eller annan nyttighet. 135Se till exempel prop. 1994/95:123 s. 82 f. Se även avgöranden MD 2005:18 och MD 2014:16. 136EU-domstolens dom i mål C-388/13, ECLI:EU:C:2015:225 (UPC ), i vilken klargjordes att en näringsidkare kan ha tillämpat en lagstridig affärs- eller marknadsföringsmetod även om den vilseledande informationen endast lämnats till en enda konsument. 137Motsvarande skydd kan i vissa fall också lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsument- förhållanden ge, se nästa avsnitt. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Således är lagen inte tillämplig vid förmedling av kapital genom lånebaserad gräsrotsfinansiering mellan enbart privatpersoner. Något om lagens bestämmelser i sak138 Marknadsföringslagen är en ramlag, och den innehåller tre viktiga generalklausuler med endast allmänt hållna regler, ramar och rikt- linjer, som överlämnar tolkningen till rättstillämpningen. Det är den allmänna generalklausulen som föreskriver att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed (5 §), och de två mer specifika generalklausulerna; den som förbjuder aggressiv mark- nadsföring (7 §) och den om vilseledande marknadsföring (8 §). All marknadsföring ska vara utformad och presenterad så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring, och det ska också framgå vem som ansvarar för marknadsföringen (9 §). Det är inte tillåtet att använda påståenden som är vilseledande i reklamen, och inte heller att utelämna väsentlig information så att marknads- föringen blir vilseledande (10 och 12 §§). Om informationen är oklar, obegriplig eller på annat sätt olämplig jämställs det med att information utelämnats. Vilseledande marknadsföring anses som otill- börlig, om den påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Utöver förbudet mot vilseledande reklam, finns alltså också förbudet mot aggressiv marknadsföring. En metod anses aggressiv om den innehåller trakasseri, tvång, fysiskt våld eller hot (7 § samt förteckningen i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärs- metoder). Marknadsföringslagen är också ramlag i förhållande till annan konsumentskyddande lagstiftning. Lagen kompletterar och fyller ut regler i speciell lagstiftning (om marknadsföring för olika om- råden), vilka använder marknadsföringslagens sanktionssystem och där näringsidkares marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed. Vidare finns en koppling mellan informations- kraven i den särskilda lagstiftningen och marknadsföringslagen genom att lagens sanktionssystem används helt eller delvis för att reglera överträdelser av marknadsrättsliga bestämmelser. Med anled- ning av att direktivet om otillbörliga affärsmetoder ställer upp ett 138 För en mer ingående beskrivning, se exempelvis SOU 2018:1 s. 69–84. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt väsentlighetskrav har det angetts i respektive lag att viss informa- tion är att betrakta som väsentlig vid tillämpningen av marknads- föringslagen och dess sanktionssystem. Utelämnad eller bristfällig information enligt en särskild lag ska anses utgöra en åtgärd i strid mot informationsskyldigheten i den ifrågavarande lagen (jfr 10 § tredje stycket marknadsföringslagen). I marknadsföringslagen finns en icke uttömmande uppräkning av sådana särskilda lagar, bland andra lagen om valutaväxling och annan finansiell verksamhet samt konsumentkreditlagen (1 § andra stycket). 8.6.3Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden Bedömning: Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsument- förhållanden kan vara tillämplig när näringsidkare tillhandahåller fysiska personer finansiering genom lånebaserad gräsrotsfinan- siering för ändamål som huvudsakligen faller utanför näringsverk- samhet. Lagen kan vidare vara tillämplig, om företag som för- medlar sådan finansiering, även helt eller delvis finansierar sådana fysiska personers krediter från egen balansräkning Vid anskaffning och tillhandahållande av finansiering genom andelsbaserad gräsrotsfinansiering är lagen tillämplig, om förvär- varen av emitterade ägar- eller skuldandelar är en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför närings- verksamhet. Lagen är också tillämplig på de användar- och uppdragsavtal som upprättas mellan ett företag som tillhandahåller förmed- lingstjänster avseende gräsrotsfinansiering och dess kunder, om kunderna är att anse som konsumenter i avtalsförhållandet. Förutsättningar för lagens tillämpning Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (avtals- villkorslagen) är det svenska genomförandet av EU-direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal.139 När lagen trädde i kraft upp- 139 Rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor i konsumentavtal. antogs och rådets direktiv /83/EU av om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och Europaparla- Gräsrotsfinansiering och gällande rätt hävdes lagen (1971:112) om förbud mot otillbörliga av- talsvillkor, m.m., vars syfte var att ingripa mot näringsidkare som genom användning av standardavtal skaffade sig en alltför förmån- lig ställning i förhållande till konsumenten.140 Avtalsvillkorslagen gäller däremot alla avtalsvillkor som näringsidkare använder när de erbjuder konsumenter varor, tjänster eller andra nyttigheter (1 § första stycket). Tillämpningsområdet innefattar avtalsvillkor över hela konsumentområdet, inklusive finansiella tjänster, och fast egen- dom.141 Lagen gäller också avtalsvillkor som näringsidkare använder när de förmedlar sådana erbjudanden från en näringsidkare eller någon annan (1 § andra stycket). Från lagens tillämpningsområde undantas sådana fall när näringsidkare och konsument har bestämt avtalsvillkoren tillsammans, dvs. att konsumenten har haft möjlighet att själv påverka villkoren (10–12 §§).142 När finansiering genom lånebaserad gräsrotsfinansiering tillhanda- hålls en privatperson av ett företag, och det föreligger ett konsu- mentförhållande, gäller avtalsvillkorslagen för kreditavtalet, förutsatt att den nämnda undantagssituationen inte föreligger. Tillämp- ningen av lagen är inte beroende av om näringsidkaren är ett finan- siellt eller ett icke-finansiellt företag, så länge det är fråga om ett konsumentförhållande mellan parterna (se avsnitt 7.6). Avtalsvillkorslagen kan vara tillämplig också i de fall då den som tillhandahåller förmedlingstjänster avseende lånebaserad gräsrots- finansiering, från egen balansräkning, del- eller helfinansierar en kredit till en kapitalanskaffande kund, om kunden är en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverk- samhet, dvs. är konsument i avtalsförhållandet. Kreditgivningen förutsätter dock tillstånd av . mentets och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och och rådets direktiv /7/EG (Text av betydelse för EES). Det direk- tivet innebar bland annat ändringar i direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal, vilka i den delen har genomförts i svensk rätt genom införandet av 3 a § och ändring av 13 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. 140Uttrycket standardvillkor ansågs inte längre vara lämpligt för att avgränsa tillämpnings- området för den nya lagen. I stället används samma uttryck som i EG-direktivet, nämligen villkor som inte har varit föremål för individuell förhandling. Ett villkor, ska på samma sätt som enligt direktivet, anses inte ha varit föremål för individuell förhandling, om inte annat visas (12 §), se prop. 1994/95:17 s. 36 f. 1994/95:17 s. 86, jfr s. 73 f. och prop. 1976/77:110 s. 43. 1994/95:17 s. 36 f. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Vid privatpersoners anskaffning och tillhandahållande av finan- siering genom lånebaserad gräsrotsfinansiering råder däremot inget konsumentförhållande mellan parterna i kreditavtalet. Trots detta kan dock, som framgår av det följande, lagen bli tillämplig i förmed- lingsfallen. Anskaffning och tillhandahållande av finansiering genom låne- baserad gräsrotsfinansiering skulle kunna betraktas inte bara som ett erbjudande om att tillhandahålla en kapitalsökande finansiering. från andra hållet kan det anses vara ett erbjudande om att göra en investering (utlåning mot ekonomisk avkastning). Med detta be- traktelsesätt skulle man kunna anföra att det föreligger ett konsu- mentförhållande även vid företags kapitalanskaffning genom låne- baserad gräsrotsfinansiering, om finansiering tillhandahålls av en privatperson som i partsförhållandet är att anse som konsument. Det är dock de facto ett avtal om kredit som parterna sedermera ingår. Således är det fråga om ett krediterbjudande, och avtalsvillkorslagen gäller bara erbjudanden som lämnas till en konsument från en närings- idkare, alternativt om erbjudandet lämnas från en näringsidkare eller från någon annan och förmedlas av en näringsidkare (förmedlings- fallen, 1 § andra stycket). Detta innebär att lagens bestämmelser kan vara tillämpliga på de avtalsvillkor som används när ett företag som tillhandahåller gräsrotsfinansieringstjänster förmedlar kapital i form av kredit till en privatperson från andra privatpersoner, liksom från företag. Däremot gäller inte lagen i fråga om erbjudanden om tillhandahållande av finansiering till företag, oavsett om de lämnas av privatpersoner eller andra näringsidkare. Det gör ingen skillnad om erbjudandet har förmedlats av en mellanhand. I förmedlingsfallen krävs inte att förmedlaren har uppträtt som fullmäktig. Bestämmelsen innefattar alltså också andra fall där en näringsidkare medverkat på motpartens sida, exempelvis genom att ställa sitt kontraktsformulär till förfogande (jfr 1 § andra stycket konsumentköplagen) Om däremot en förmedlande mellanhand en- dast har satt parterna i förbindelse med varandra utan att ha direkt deltagit i avtalsförhandlingarna torde det inte vara fråga om sådan förmedling som avses i lagen.143 Det är, som beskrivits i det före- gående, vanligt att företag som tillhandahåller förmedlingstjänster avseende åtminstone lånebaserad gräsrotsfinansiering, bistår parterna 1994/95:17 s 86 jfr prop. 1989/90:89 s 61. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt med till exempel att upprätta avtal. Företaget kan därmed anses förmedla erbjudanden på sådant sätt som omfattas av tillämpnings- området för avtalsvillkorslagen. Lagen kan därmed bli tillämplig på alla avtal som träffas mellan mottagare och tillhandahållare av finan- siering, förutsatt att mottagaren av finansieringen alltså är en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Som angetts kan dock undantag gälla för sådana avtalsvillkor som varit föremål för individuell förhandling (10–12 §§). Vid andelsbaserad gräsrotsfinansiering lämnas erbjudande om att förvärva ägar- eller skuldandelar i det emitterande bolaget. Avtals- villkorslagens bestämmelser är tillämpliga på villkor i ingångna över- låtelseavtal, under förutsättning att det råder ett konsumentförhållan- de mellan parterna. Lagen är däremot inte tillämplig på sådana överlåtelseavtal som träffas mellan enbart näringsidkare. Avslutningsvis kan konstateras att avtalsvillkorslagen gäller i rela- tionen mellan ett företag som tillhandahåller gräsrotsfinansierings- tjänster och dess kunder, i de fall kunderna är privatpersoner och att anse som konsumenter. Det innebär att lagens bestämmelser är tillämpliga på användarvillkor samt på de avtal mervärdestjänster som kapitalförmedlare erbjuder sådana kunder. Något om bestämmelsernas innebörd Avtalsvillkorslagen gäller alltså för alla avtalsvillkor som närings- idkare använder när de erbjuder konsumenter varor, tjänster eller andra nyttigheter över hela konsumentområdet. Om ett avtalsvillkor med hänsyn till pris och övriga omständig- heter är oskäligt mot konsumenten, får Patent- och marknads- domstolen förbjuda näringsidkaren att i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor, om förbudet är motiverat från allmän synpunkt eller annars ligger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse (3 §, jfr 13 §). Ett förbud ska förenas med vite, om inte detta av särskilda skäl är obehövligt. En ansökan om förbud får göras av . Under vissa förutsättningar får ansökan göras också av en sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare (4 och 4 a §). Utöver de marknadsrättsliga bestämmelserna, som i huvudsak motsvarar dem i den tidigare lagen, innehåller avtalsvillkorslagen Gräsrotsfinansiering och gällande rätt civilrättsliga bestämmelser som rör tolkning av konsumentavtal (10 §), jämkning av avtalsvillkor (11 §) och skydd i vissa fall mot lagvalsklausuler (14 §). Jämkningsbestämmelsen, som kompletterar den avtalsrättsliga generalklausulen i 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtals- lagen), gäller alltså när avtal har slutits, dvs. i förhållandet mellan parterna.144 Av lagstiftningen följer att avtalsvillkoren måste vara skäliga, vilket innebär bland annat att de följer de lagar och regler som finns och att de inte gynnar näringsidkaren på konsumentens bekostnad. Det finns tre former av oskäliga avtalsvillkor. För det första är ett villkor oskäligt om det strider mot tvingande konsu- mentskyddande lagstiftning. Ett villkor är, för det andra, oskäligt, om det strider mot lagstiftning som inte är tvingande men leder till en så stor nackdel för konsumenten att det inte blir en rimlig balans mellan parternas rättigheter, såsom en för näringsidkaren ensidig rätt att säga upp avtalet. För det tredje är ett villkor är oskäligt om det är vilseledande eller oklart formulerat och konsumenten inte kan förutse vilka konsekvenser villkoret får.145 8.6.4Lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare Bedömning: Lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan närings- idkare är tillämplig vid andelsbaserad gräsrotsfinansiering och lånebaserad gräsrotsfinansiering, om både den som anskaffar och den som tillhandahåller finansiering är etablerad i och handlar för ändamål som har samband med den egna verksam- heten. Lagen gäller också för företag som förmedlar sådan finansiering mellan näringsidkare. Lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare kan sägas utgöra en utvidgning av tillämpningen av konsumenträttsliga prin- ciper på förhållanden mellan näringsidkare. Om ett villkor som en näringsidkare ställer upp när ett avtal ingås eller avses att ingås med en annan näringsidkare är oskäligt mot denne, får Patent- och mark- 144Angående avtalsvillkorslagens tillämpningsområde i förhållande till generalklausulen i avtals- lagen, se prop. 1994/95:17 s. 17 ff. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt nadsdomstolen förbjuda näringsidkaren att i fortsättningen ställa upp samma eller väsentligen samma villkor i liknande fall. Ett så- dant förbud får också riktas mot någon som är anställd hos när- ingsidkaren eller mot någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar (1 §). Lagen är av marknadsrättslig karaktär och kan därför inte åberopas direkt i det enskilda rättsförhållandet. Ett avtalsvill- kor som har drabbats av förbud enligt lagen lär emellertid kunna antas vara oskäligt i det enskilda rättsförhållandet.146 Lagen är tillämplig på avtal om tillhandahållande av varor, tjänster och andra nyttigheter. Den gäller både för den näringsidkare som tillhandahåller naturaprestationen och den som mottar den, och då främst i förhållande mot beställare som uppställer oskäliga betal- ningsvillkor, jfr 2 a § räntelagen (1975:635). Det är bara avtalsvill- kor som uppställs på den svenska marknaden som träffas av lagen. Villkor som svenska företag använder vid ingående av avtal med motparter i andra länder faller således utanför lagens tillämpnings- område, och i fråga om tjänster kan lagen inte tillämpas på närings- idkare etablerade inom EES (6 §).147 Däremot utesluter lagtexten inte tillämpning mot EES-etablerade näringsidkare som tillhanda- håller andra nyttigheter än tjänster, såsom varor. Även partsbruk, handelsbruk och annan sedvänja marknadsrättsligt ska hanteras som avtalsvillkor. Det innebär att en näringsidkare kan förbjudas att göra gällande sådan sed (7 §).148 Av det redovisade följer att lagen om avtalsvillkor mellan när- ingsidkare är tillämplig vid andelsbaserad gräsrotsfinansiering och lånebaserad gräsrotsfinansiering, om både den som anskaffar och den som tillhandahåller kapital är etablerad i och handlar för ändamål som har samband med den egna verksamheten. Lagen gäller också för kapitalförmedlare som tillhandahåller sina tjänster till sådana kapitalanskaffare och investerare. 1971:15 s. 89. 147Bestämmelsen i 6 § infördes i samband med implementeringen av det s.k. tjänstedirektivet, och rådets direktiv /123/EG, då det befarades att lagen skulle kunna anses utgöra sådant hinder mot den fria handel som art. 16 åsyftar, se prop. 2008/09:187 s. 123 f. I tidigare förarbeten har uttalats att lagen i princip kan tillämpas på villkor som ett företag beläget utanför uppställer gentemot svenska företag, men det är i allmänhet inte möjligt att använda några tvångsmedel för att upprätthålla ett sådant förbud, se prop. 1983/84:92 s. 15, samt SOU 1981:31 s. 102. Detta torde numera ha bärighet enbart i fråga om företag etablerade utanför EES. 2012/13:36 s. 49. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är att anse som oskä- ligt ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet (2 §). Genom detta markeras att lagen i första hand syftar till att stärka de mindre företagarnas ställning. Ansökan om förbud hos marknadsdomstol- en får göras av bland andra en sammanslutning av näringsidkare och av en enskild näringsidkare mot vilken det aktuella avtalsvill- koret har ställts upp. Ett förbud av kan för- enas med vite (3–5 §§). 8.6.5Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokal Bedömning: Vid lånebaserad eller andelsbaserad gräsrotsfinan- siering kan lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler vara tillämplig på 1.användar- och uppdragsavtal som ingås mellan ett företag som tillhandahåller gräsrotsfinansieringstjänster och dess kunder, om det kan anses föreligga en konsumentförhållande mellan parterna, 2.avtal om konsumentkredit som tillhandahålls av en fysisk eller juridisk person som i avtalssituationen är att anse som närings- idkare, och 3.avtal om överlåtelse eller emission av ägar- eller skuldandelar i publika aktiebolag, om förvärvaren är en fysisk person som i avtalsförhållandet är att anse som konsument. En förutsättning är att sådana avtal uppfyller lagens definitioner av distansavtal eller, frånsett avtal som avses i punkten 2, avtal utanför affärslokaler. Om ett avtal som avses i punkten 2 har ingåtts utanför affärs- lokaler är lagen inte tillämplig, i stället kan konsumentkredit- lagen vara tillämplig. Det är oklart om lagen kan tillämpas på avtal om kredit som tillhandahålls en näringsidkare av en fysisk person som i avtals- förhållandet är att anse som konsument. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Lagen är inte tillämplig på 1.användar- och uppdragsavtal som ingås mellan ett företag som tillhandahåller gräsrotsfinansieringstjänster och dess kunder, om de är näringsidkare, 2.avtal om kredit som ingås mellan enbart näringsidkare, 3.avtal om kredit som ingås mellan enbart fysiska personer som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, och 4.avtal om överlåtelse eller emission av ägar- eller skuldandelar i privata aktiebolag. Allmänna förutsättningar för lagens tillämplighet Lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (härefter distansavtalslagen) innehåller bestämmelser som genomför direktivet om konsumenträttigheter149 och direktivet om distans- försäljning av finansiella tjänster till konsumenter150. Skyddsreg- leringen gäller avtal mellan näringsidkare och konsumenter i fråga om dels överlåtelse eller upplåtelse av varor och tillhandahållande av icke-finansiella tjänster (2 kap.), dels tillhandahållande av finan- siella tjänster och överlåtelse eller emission av finansiella instrument (3 kap.). Näringsidkare och konsument definieras på samma sätt som i annan konsumenträttslig lagstiftning (1 kap. 2 §). Med varor avses lös egendom, dvs. lösa saker samt sådan annan egendom som inte är fast egendom. Lösa saker innefattar fysiska flyttbara föremål, exempelvis möbler och djur. Bostads- och hyresrätter, byggnader på annans mark samt leverans av vatten, el, fjärrvärme och gas är 149Europaparlamentet och rådets direktiv /83/EU av om konsu- menträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och Europa- parlamentets och rådets direktiv /7/EG. Huvudsakligen regleras avtal om konsumentköp och konsumenttjänster som ingås på distans eller utanför affärslokaler. Avtal om finansiella tjänster, bland andra kreditavtal och försäkringsavtal, undantas från direktivets tillämpnings- område, och regleras i stället i bland annat direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster, se nästa fotnot. 150Europaparlamentets och rådets direktiv /65/EG av om distans- försäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv /619/EEG samt direktiven /7/EG och 98/27/EG. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt exempel på egendom som omfattas av det vidare begreppet lös egen- dom. Vad som avses med finansiella tjänster och finansiella instru- ment redovisas närmare nedan. Distansavtal och avtal utanför affärslokal En förutsättning för lagens tillämpning är alltså att dessa avtal ingås på distans eller utanför näringsidkarens affärslokal. Distansavtal definieras som ”ett avtal som ingås inom ramen för ett av närings- idkaren organiserat system för att träffa avtal på distans, om kom- munikationen uteslutande sker på distans” (1 kap. 2 §). Det ställs dock relativt låga krav på att vidta någon eller några särskilda åtgärder för att organisera en försäljning på distans. Distansför- säljningen behöver alltså inte vara särskilt välorganiserad eller av någon särskild omfattning, och detsamma gäller marknadsföringens omfattning och intensitet. Tillämpningsområdet omfattar exempel- vis en annons med en beställningskupong eller ett angivet s.k. order- telefonnummer, eller att det på annat sätt framgår av säljarens marknadsföring att beställningar önskas på distans. Erbjudanden av varor eller tjänster på internet, varvid beställning görs direkt på webbplatsen eller via telefon, utgör tveklöst ett system för distans- försäljning.151 En ytterligare förutsättning för att det ska vara fråga om ett distansavtal är att det ända fram till dess att avtalet träffas, inbegripet ingåendet av själva avtalet, uteslutande används en eller flera tekniker för distanskommunikation. Lagen gäller inte om näringsidkaren och konsumenten i samband med marknadsföringen eller när avtalet ingås träffas för att till exempel diskutera det när- mare innehållet i avtalet. Enligt förarbetena är dock lagen tillämplig om en konsument besöker en butik för att ställa frågor om och titta på en vara, och därefter beställer vara på distans. Om en närings- idkare som ett led i försäljning på distans visar sina varor i en ut- ställningslokal för att bereda presumtiva kunder tillfälle att under- söka varorna och ställa frågor om dem innan avtalet ingås på distans, exempelvis på internet, kan det vara mer tveksamt om det enbart varit fråga om distanskommunikationen.152 1999/2000:89 s. 25 ff. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt