sou · H6B373 · 2018-09-25 00:00:00 — I många fall är det fråga om amerikanska studier och resultaten är ofta inte överförbara på svenska förhållanden. CSN har återkommande via enkäter studerat studiemedelstagarnas uppfattning om studiemedlens rekryterings- effekt, med en fördjupad rapport med bäring på våra fråge- ställningar. 14 I enkäterna brukar omkring hälften ange att de inte skulle ha studerat om inte studiemedel funnits, vilket kan ses som att cirka hälften av de studerande på eftergymnasial nivå har rekry- terats till studier med hjälp av studiemedel. Andra resultat är att studiemedel har större rekryteringsbetydelse för äldre än för yngre studerande, liksom för studerande från studieovana hem än för studerande från studievana hem. Vidare är den rekryterande effekten större för de som tagit både lån och bidrag jämfört med de som enbart tagit bidrag. Eftersom våra eventuella åtgärder i studiemedels- systemet för att tidigarelägga övergången till högskolan rimligen handlar om att förmå fler yngre att börja studera är enkätresultaten värdefulla för att bedöma effekterna av olika åtgärder. 3.3.10Olika utbildningar attraherar olika studerandegrupper Som framgått så attraherar olika typer av utbildningar olika stude- randegrupper. Ingen torde väl heller finna det anmärkningsvärt att utbildningar vars primära syfte är fort- och vidareutbildning och vars målgrupp är yrkesverksamma, attraherar just äldre sökande. Men den nationella utbildningsstatistik, med vilken vi jämför oss med omvärlden, gör ingen åtskillnad på den 19-åring som debuterar i hög- skolan med att läsa en civilingenjörsutbildning i direkt anslutning till 14CSN (2011). Övergången från gymnasieskolan till högskolan gymnasieskolan och en 45-åring som gör sin högskoledebut med att läsa en femtonpoängskurs i arbetslivets juridik. Även antagningsreglerna och hur de påverkar unga sökandes möj- ligheter att antas till högskoleutbildningar i förhållande till äldre sökande (konkurrenssituationen) har betydelse för övergången till högskolan. Även om unga sökande ofta konkurrerar med varandra om platserna på utbildningar till vilka det är fler sökande än platser, finns det alltid äldre sökande som är med och konkurrerar i urvalet. Antagningsreglerna har därmed stor betydelse för vilka som antas. Unga sökande har inga särskilda fördelar av antagningsreg- lerna. Reglerna är på så sätt åldersneutrala. Däremot har antagnings- reglerna från tid till annan innehållit bestämmelser som gynnat olika sökande, vanligen äldre. Som nämnts ovan så innebar borttagandet av vissa regler som gynnat äldre sökande /10 att ungas kon- kurrenssituation förbättrades visavi äldres. Det i kombination med stora årskullar av unga, en temporär utbyggnad av högskolan och en markant lågkonjunktur medförde en kraftigt ökad direktövergång från gymnasieskolan till högskolan. I takt med att framför allt kon- junkturen förbättrats har direktövergången minskat. Ungas konkurrenssituation visavi äldres är viktigare ju hårdare konkurrensen är om platserna. Det innebär att antagningsreglernas betydelse för direktövergången, i synnerhet urvalsreglerna, är starkt kopplade till hur högskoleutbildningarna är dimensionerade. Lärosätenas utbildningsutbud ska motsvara både de studerandes efterfrågan och arbetsmarknadens behov. Att väga samman dessa ibland motstridiga önskemål är inte enkelt, men att dimensionera högskolan efter de studerandes efterfrågan har stor betydelse inte bara för övergången utan också för studieframgången. Emellertid kommer många sökande inte in på sina förstahandsval. var det enligt SCB av de sökande som antogs till Övergången från gymnasieskolan till högskolan något annat än sitt förstahandsval. Dimensioneringen av högskole- utbildningar överensstämmer därmed långt ifrån alltid med de stude- randes efterfrågan. Vissa utbildningsområden såsom vård och omsorg samt pedagogik (lärarutbildningar) har utökats kraftigt på grund av arbetsmarknadens behov, fastän intresset bland de studerande inte varit lika stort. Omvänt motsvarar platstillgången på vissa utbild- ningar inte på långa vägar efterfrågan, vilket borde tala för en utbygg- nad. Ett exempel på en sådan utbildning är läkarutbildningen, som fastän den byggts ut kraftigt ändå inte motsvarar efter- frågan från sökande. gick det 5,9 sökande per antagen. Att dimensionera utbildning rätt är mer att betrakta som en konst än en vetenskap; en konst där individens efterfrågan, arbetsmark- nadens behov och högskolans egna resurser så klokt som möjligt ska vägas samman. Det går dock inte att bortse från det enkla faktumet att på utbildningar där efterfrågan kraftigt överstiger utbudet kom- mer tidpunkten för studiestarten att påverkas på grund av enträgna individers kamp för att komma in. På så sätt trissas antagnings- poängen upp, köer skapas, ackumulerade väntrumseffekter åstad- koms och högskolenybörjarnas ålder ökar. Övergången från gymnasieskolan till högskolan -19 20 21 22 23 24 25-29 30-34 35-39 40- Totalt Källa: UKÄ (2017d). En risk med tidigarelagd övergång till högskolan är också att vissa matchningsproblem förvärras. De utbildningar som 19-åringar efter- frågar skiljer sig från dem som något äldre studerande efterfrågar. Exempelvis vill många 19-åringar bli ekonomer, civilingenjörer eller jurister, medan få vill bli lärare eller verka inom vård och omsorg (se figur 3.6). Det innebär att 19-åringar i stor utsträckning konkurrerar med andra 19-åringar om studieplatserna. För att öka övergången behöver antalet platser på de utbildningar 19-åringar efterfrågar öka kraftigt, vilket ställer stora krav på flexibilitet i det utbildningsutbud som universitet och högskolor erbjuder. Det kan också medföra att allt för många utbildas inom vissa områden och allt för få inom andra. En fråga är då om utbildningsutbudet ska motsvara 19-åring- arnas efterfrågan, eller om studiemedelsreglerna ska ”styra” 19- åringarna så att de väljer ”rätt” utbildning? Med ”rätt” utbildning underförstås den utbildning som samhället behöver. 4 Genomströmning i högskolan 4.1Vad är genomströmning? Av våra direktiv framgår att vi ska föreslå åtgärder inom studie- medelssystemet i syfte att öka genomströmningen i högskolan och, om vi bedömer att det finns skäl, föreslå åtgärder inom studie- medelssystemet för att underlätta en tidig övergång från gymna- sieskolan till högskolan. Vad som avses med genomströmning måste fastställas för att det ska vara möjligt att bedöma vad som kan vara lämpliga åtgärder för att öka densamma. Begreppet genomströmning är ett paraplybegrepp som primärt syftar på studentflödet genom högskolan. En förenklad liknelse kan göras med en fabrik med löpande band och produk- tionstakten i den. Ett mått på genomströmning kan då vara antalet producerade enheter per tidsenhet. En ökad genomströmning skulle då vara fler producerade enheter per tidsenhet. Omsatt till högskolan skulle detta innebära att fler studerande utbildas per tidsenhet. Frågan är då hur det ska åstadkommas. Den enklaste åtgärden för att åstadkomma detta är såklart att utbilda fler, dvs. att bygga ut högskolan. Liknelsen mellan högskolan och fabrikstillverkning enligt löpandebandprincipen haltar dock betänkligt eftersom studerande, som här likställs med tillverknings- ämnen som ska förädlas eller processas, i stor utsträckning själva avgör utfallet av tillverkningsprocessen, dvs. om de blir en färdig en- het eller inte. Saknar den studerande vilja och incitament för att bli en färdig enhet (läs slutföra sina studier, inte sällan manifesterat genom examen) spelar andra åtgärder för att öka genomströmningen ingen roll. Detta förhållande leder fram till både en andra och en tredje åtgärd, nämligen att skapa incitament för studerande dels att bli färdiga (helst med en examen) och dels att bli det snabbare, på (ökad prestationstakt). Nedan följer en beskrivning av olika mått på dessa företeelser som används . Begreppet genomströmning används för att mäta effektiviteten i utbildningsverksamheten. Det kan ses som ett samlingsbegrepp för studieresultat, flöden och andelen examinerade i utbildning. Olika mått används för att mäta genomströmningen och beroende på vil- ket mått som används ser bilden av genomströmningen genom hög- skolan olika ut. I detta avsnitt beskriver vi och diskuterar följande genomström- ningsmått: •Studieavbrott, studieuppehåll och kvarvaro •Etablering på arbetsmarknaden. Då UKÄ är statistikansvarig myndighet för officiell statistik om hög- skoleväsendet har vi i detta avsnitt till största delen hämtat informa- tion från UKÄ:s statistikprodukter. Eftersom det finns många sätt att studera genomströmning förekommer olika varianter av de olika måt- ten i den officiella statistiken. Prestationsgrad definieras i UKÄ:s begreppsmanual som antal hel- årsprestationer i relation till antal helårsstudenter.1 Det är alltså ett mått som beskriver relationen mellan antalet studerande och deras poängproduktion på utbildnings- eller programnivå. Det har med andra ord att göra med hur effektiva studier de studerande bedriver. 1UKÄ (2015a). Hög prestationsgrad inom en utbildning innebär att varje heltids- studerande (motsvarande) tenterar av många högskolepoäng per termin eller år. Med helårsstudenter avser UKÄ registrerade studenter, omräk- nade till helårsekvivalenter, som motsvarar registrering för 60 hög- skolepoäng per läsår. Prestationerna består av avklarade högskole- poäng som de aktuella studenterna tagit en viss termin eller under följande terminer. Uppföljningstiden för prestationsgraden är van- ligtvis fyra terminer, det vill säga terminen för den första kurs- registreringen och de tre efterföljande terminerna. Antalet preste- rade högskolepoäng omräknade till helårsprestationer dividerat med antalet helårsstudenter ger måttet prestationsgrad.2 Prestationsgraden kan exempelvis beräknas för en enskild kurs, för alla kurser inom ett ämnesområde eller för alla kurser på ett lärosäte. På programnivå är det enbart prestationsgraden på kurserna som ingår i programmet som räknas. På individnivå handlar presta- tionerna om den enskildes poängproduktion i relation till studie- åtagandet. Prestationsgraden är ett av de bättre måtten på genomströmning, eftersom det tydligt visar om de studerandes prestationsgrad föränd- ras, på program-, kurs- eller individnivå. Däremot säger måttet inte något om vad som är anledningen till förändrad prestationsgrad eller om de studerande tar ”rätt poäng”, dvs. poäng som kan ingå i en examen. Måttet har sannolikt samband med studietiden. Med höga prestationer – många högskolepoäng per tidsenhet – hålls sannolikt studietiden nere. Över tid har många snarlika, men ändå olika, mått på studietid i utbildningar använts i den officiella statistiken. De olika måtten har olika för- och nackdelar, men samma mått har inte redovisats vilket medfört att det varit svårt för oss att med hjälp av den officiella statistiken se utvecklingen av studietiden i utbildningar. Studietid används i den officiella statistiken bland annat genom begreppet ”nominell studietid”. Med det avses det antal högskolepoäng som en examen på grundnivå eller avancerad nivå omfattar enligt bilaga 2 i 2UKÄ (2017e). högskoleförordningen (1993:100), omräknat till beräknad studietid (heltid) för en examen. Exempelvis motsvarar en kandidatexamen om 180 högskolepoäng en nominell studietid , dvs. 30 hög- skolepoäng per termin.3 Även begreppet ”normalstudietid” används i den officiella statisti- ken. Med det avses den nominella studietiden för examen plus en termin. Tillägget av en termin görs av studieadministrativa skäl, exem- pelvis långa handläggningstider. För t.ex. examina med en nominell studietid på sex terminer räknas sju terminer som normalstudietid.4 har måtten bruttostudietid och nettostudietid använts självständigt i den officiella statistiken. Med ”bruttostudietid” avses det antal terminer som gått från första terminen den studerande var registrerad på ett visst program till och med termin för examen på samma program, inklusive eventuella terminer med uppehåll. Med ”nettostudietid” menas bruttostudietiden minus eventuella frånvaro- terminer. tas enbart bruttostudietiden fram för att beräkna studietid för examinerade och hur stor andel som tar examen inom normalstudietid respektive hur stor andel som tar examen inom nor- malstudietid plus en termin. Variationer på måtten bruttostudietid och nettostudietid har förkommit, exempelvis bruttostudietiden för yrkesexamen och brutto- studietiden för generella examina. Det förstnämnda måttet räknades från den termin den studerande var programnybörjare på just det programmet till och med examensterminen, medan det andra måttet räknades från den termin då den studerande var högskolenybörjare, dvs. registrerad i högskolan, till och med examens- terminen. På motsvarande sätt fungerade måtten nettostudietiden för yrkesexamen och nettostudietid för generella examina. I det första fal- let beräknades tiden exklusive uppehåll från programmet. I det andra fallet beräknades tiden exklusive sådana studieuppehåll då den stu- derande överhuvudtaget inte var registrerad i högskolan.5 Efter en utvärdering av måtten bruttostudietid och nettostudietid för utbildning på grundnivå och avancerad nivå redovisas de inte längre i den officiella statistiken. Det beror bland annat på att den redovisade bruttostudietiden kunde vara en över- skattning av den faktiska bruttostudietiden, eftersom examensbevis 3UKÄ (2015a). 4UKÄ (2017e). 5Högskoleverket (2009b), s. 18. av administrativa skäl sällan hinner utfärdas samma termin som den studerande blir klar med sina studier. Den redovisade nettostudie- tiden kunde å andra sidan vara en underskattning av den verkliga nettostudietiden, eftersom terminer då den studerande enbart deltar i prov inte räknas in.6 Ett annat sätt att mäta studietid kan vara att på aggregerad nivå jämföra medianåldern eller genomsnittsåldern för när studerande på- börjar och avslutar sina studier.7 Ett sådant mått blir dock tämligen oprecist och vi har därför valt att inte använda det i betänkandet. Studietiden i sig säger dock inte något om hur många högskole- poäng som de studerande tenterar av som de studerar, eftersom deras prestationsgrad inte framgår. För att studera dessa mått tillsammans är studietid för examinerade ett lämpligt mått, vilket också redovisas i den officiella statistiken. Men uppgifter om hur länge de studerande som inte tar examen studerar saknas. 4.2.3Studieavbrott, studieuppehåll och kvarvaro Studieavbrott, studieuppehåll och kvarvaro är ytterligare mått för att mäta genomströmningen och effektiviteten i utbildningsverksam- heten. Eventuella studieavbrott och studieuppehåll påverkar både studietid och prestationsgrad, och studieavbrotten spelar även roll för examensfrekvensen. Studieavbrott definieras i den officiella statistiken som avbrott i på- började studier som inte är tidsbegränsat.8 Måttet kan varieras beroende på vilken situation eller företeelse som är intressant att studera. Det kan exempelvis användas för att mäta avbrott från ett visst utbildningsprogram eller från studier i allmänhet. Antalet studie- avbrott kan exempelvis mätas genom att undersöka hur stor andel av en nybörjargrupp som finns kvar som registrerade inom programmet eller högskolan under andra terminen, tredje terminen, fjärde termi- nen, etc. Med studieuppehåll menas ett tidsbegränsat uppehåll i studierna, dvs. avsaknad av registrering under en eller flera terminer, som där- efter följs av en registrering. Måttet kan varieras genom att använda olika tidsbegränsningar för hur långt uppehållet får vara för att 7Svenskt Näringsliv (2018). 8UKÄ (2015a). betraktas som ett studieuppehåll. I en rapport har HSV exempelvis ansett att med studieuppehåll menas avsaknad av registrering under en eller två terminer, medan avsaknad av registrering under tre eller fler terminer i följd indikerar en avslutad studieperiod.9 Ett annat sätt att mäta studieavbrott är att använda sig av måttet kvarvaro. Kvarvaro kan vi studera ett visst antal terminer eller år efter den studerandes nybörjartermin. Kvarvarofrekvenser beräknas alltså för varje termin i förhållande till nybörjarterminen, det vill säga termin 1. Det innebär att kvarvarofrekvensen alltid är termin 1.10 UKÄ har exempelvis studerat kvarvaro andra terminen för alla högskolenybörjare höstterminen 201311 och kvarvaro termin 1 till 6 på de tio största yrkesexamensprogrammen för nybörjare höst- terminen 2012 till och med vårterminen 2014.12 Att mäta studieavbrott och studieuppehåll innebär flera svårighe- ter. Många studerande byter t.ex. utbildning och dessa byten framgår inte av den officiella statistiken. Många studerande läser också fri- stående kurser utan avsikt att ta examen. Att mäta studieavbrott eller studieuppehåll bland dessa är i princip omöjligt eftersom det inte framgår om de är klara med sina studier eller inte. Examensfrekvens är ett mått för genomströmning som anger i vilken utsträckning de studerande som påbörjar en utbildning också avslu- tar den och tar examen. Det definieras i UKÄ:s begreppsmanual som den andel studerande som tagit ut examen inom ett visst antal år efter påbörjad högskoleutbildning. Redovisningen av examensfre- kvens i den officiella statistiken görs utifrån programmens nominella studietid plus tre år.13 Examensbaserade mått på genomströmning förutsätter att det finns ett tydligt startdatum för studierna och att målet för utbild- ningen är att ta examen och fungerar därför bra för studerande på yrkesutbildningsprogram och speciellt på utbildningar som leder till legitimationsyrken, där examen är nödvändigt för att kunna få utöva 9Högskoleverket (2012b). 10UKÄ (2017f). 11UKÄ (2015b). 12UKÄ (2017f). 13UKÄ (2015a). Examensbaserade mått fungerar dock sämre om målet inte är att ta examen, vilket ofta är fallet för studerande som läser fristående kurser.14 I den officiella statistiken används examensfrekvens nu- mera endast som mått på genomströmning för programstuderande, dvs. ”examensfrekvens på program”. Det finns även internationell statistik om examensfrekvens. I den årliga at a Glance redovisas vissa år examensfrekvensen (completion rate) för högskoleutbildningar. Senast det skedde var i Education at a Glance 2016. Däri redovisas examensfrekvensen , dels hur många som examineras inom utbildningens nominella studietid, dels hur många som examineras efter utbildningens nominella studietid. I är det alltid den studerande själv som efter avslutade stu- dier måste ansöka om sin examen. Ansökan prövas sedan mot natio- nella och lokala examenskrav. Utan ansökan utfärdas inte någon examen. Av den anledningen är examensfrekvensen inte särskilt hög i . Det finns olika skäl till att de studerande inte ansöker om examen. Vissa kommer sig inte för att göra det, medan andra inte har för avsikt att avlägga examen. En del planerar bara att läsa en eller ett par kurser, exempelvis utbytesstuderande och många av de äldre studerande. Det är också vanligt att studerande skaffar sig en utbild- ning, men inte ansöker om examen eftersom de inte klarat av alla moment i utbildningen eller för att en examen inte efterfrågas och inte är nödvändig för att få ett arbete. Även måttet examensålder förekommer i den officiella statisti- ken. Det som undersöks är medianåldern bland alla examinerade personer och medianåldern bland dem som tog ut en examen vid svenska universitet eller högskolor uppdelat på kön. Åldern beräknas per under läsåret.15 En internationell jämförelse av examensåldrar finns också i at a Glance 2016. I rapporten finns uppgifter om genomsnittsålder vid examen från olika utbildnings- nivåer. 14UKÄ (2017f). 15UKÄ (2018a). De fyra genomströmningsmått som har beskrivits tidigare handlar om genomströmning inom den högre utbildningen, dvs. om effekti- vitet inom ramen för högskolesystemet. Syftet med ökad genom- strömning är dock inte enbart att de studerande ska ta sig igenom sin utbildning. Tanken är också att de ska komma ut på arbetsmark- naden och börja arbeta. Det femte genomströmningsmåttet som vi tar upp är därför steget från högskolan till arbetsmarknaden. I UKÄ:s och HSV:s statistik anges etableringen på arbetsmark- naden som procentandelen av examensgruppen som har fått jobb efter avslutade studier. Examinerade som fortsätter att studera, eller flyttar utomlands, ingår inte i examensgruppen som avser att etable- ra sig på arbetsmarknaden. Uppföljningsperioderna har varit (mellan och beroende på när de tog ut sin examen), och efter examen.16 Av 2/2016 Beskrivning av etableringsmåttet framgår att följande kriterier ska vara uppfyllda för att en person i examens- gruppen, som inte fortsatt att studera eller flyttat utomlands, ska definieras som etablerad på arbetsmarknaden: •Sysselsatt det aktuella uppföljningsåret enligt den definition som SCB använder i sysselsättningsregistret. •Den sammanräknade arbetsinkomsten ska överstiga en nivå som justeras med den genomsnittliga löneökning- en på arbetsmarknaden.17 •Det ska inte finnas några händelser som indikerar perioder av arbetslöshet (på heltid eller deltid) eller att personen varit före- mål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. De i examensgruppen som inte uppfyller dessa kriterier betraktas då inte vara fullt etablerade på arbetsmarknaden. Det mått UKÄ använder ställer alltså relativt höga krav för att en person ska anses vara etablerad på arbetsmarknaden. Måttet är base- rat på SCB:s olika register om inkomst, yrke, arbetslöshet, arbets- marknadspolitiska åtgärder och studier.18 Etableringstalen påverkas 16UKÄ (2015c). enligt UKÄ (2018b). 18UKÄ (). av flera olika faktorer. Utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden är en viktig faktor, liksom om antalet personer som examineras är stort respektive litet i relation till arbetsmarknadens behov. Arbetsmark- nadens behov påverkas i sin tur av lokala och globala ekonomier. De är också relaterade till demografiska strukturer som exempelvis pensionsavgångarna i olika branscher. En annan faktor av betydelse kan vara hur den geografiska rörligheten är i olika grupper. Benä- genheten att flytta kan exempelvis påverkas av familjesituationen och av tillgången på bostäder.19 4.3Hur fungerar genomströmningen ? Uttryckt som prestationsgrad, framstår genomströmningen inom den högre utbildningen som relativt god och den har dessutom för- bättrats . /15 – som är det senaste läsåret det finns uppgifter om – var prestationsgraden på grund- nivå och avancerad nivå. Det var en uppgång jämfört med tidigare läsår och en ökning /07. Prestationsgraden varierar mellan åldrar, om studierna avser pro- gram- eller fristående kurser, mellan utbildningsområden och bero- ende på om studierna bedrivs på campus eller på distans. Mellan olika åldersgrupper varierade prestationsgraden /15 mellan . Prestationsgraden var högst för dem i åldern 22– , följt av dem som var högst och lägst för dem som var eller äldre. Jämfört med läsåret innan ökade prestationsgraden i alla åldersgrupper utom i den äldsta där den var oförändrad. I ett längre tidsperspektiv har prestationsgraden ökat i samtliga ålders- grupper förutom 30–där den varit oförändrad och bland stude- rande där prestationsgraden har sjunkit.20 Skillnaden i prestationsgrad mellan programstuderande och kurs- studerande är betydande. Högst prestationsgrad /15 hade de som studerade på yrkesexamensprogram . 19UKÄ (2015c). 20UKÄ (2017e). generella program var prestationsgraden . Lägst presta- tionsgrad hade de som studerade på fristående kurser med 71 pro- cent. På de större yrkesutbildningarna, med minst 1 000 helårsstu- derande (19 stycken), var prestationsgraden /15 för 13 utbildningar, varav prestationsgraden för stude- rande på läkarutbildningen var högst . Den lägsta prestationsgraden hade studerande på gamla lärarutbildningen med 79procent (den enda större utbildningen med prestationsgrad under Det är även en stor skillnad i prestationsgrad mellan campus- och Skillnaderna i prestationer på kurser som ges på campus och distans är dock generellt mindre för kvinnor jämfört med män.