sou · H6B377 · 2018-11-01 00:00:00 — Detta gäller även i högsta grad för målen i respektive examensinriktning eftersom dessa i sin nuvarande utformning anses utgöra en begränsning både för lärosätenas utformning av utbild- ningen och för vårdens behov av utbildade specialistsjuksköterskor. En liknande diskussion om behovet av en uppdatering av examens- målen har förts kring andra hälso- och sjukvårdsutbildningar, bland annat för läkarutbildningen där i prome- sexårig utbildning för läkarexamen (U2018/02704/UH), konstaterar att hälso- och sjukvården har genomgått stora föränd- ringar sedan läkarutbildningen var föremål för statlig översyn. Revi- derade examensmål i enlighet med promemorians förslag, anses i högre utsträckning än dagens krav för examen, kunna möta de kun- skapsbehov som finns i fråga om arbetsuppgifter och yrkesroll.3 Respektive lärosäte har att själv besluta om omfattningen på det självständiga arbetet. Utredningen erfar att omfattningen varierar mellan olika inriktningar och lärosäten. Dock anger en majoritet av lärosätena att omfattningen av det självständiga arbetet uppgår till 15 högskolepoäng. För vissa inriktningar kan dock omfattningen uppgå till 7,5 högskolepoäng. Enligt vad utredningen erfar finns en stor enighet bland lärosätesföreträdare inom specialistsjuksköter- skeutbildningarna om att examensarbetet bör omfatta 15 högskole- poäng. Examensarbeten med färre anal högskolepoäng uppges leda dels till svårigheter att nå examensmålen för det självständiga arbe- tet, dels till sämre kunskaper efter genomgången examen. Examens- arbete som understiger 15 högskolepoäng anses inte heller rusta studenten tillräckligt väl för studier inom ramen för utbildning på forskarnivå vilket riskerar att färre studenter ser en forskarutbild- ning och därefter forskarkarriär som mindre lockande. Denna ut- veckling riskerar även att underminera rekryteringsbasen för dispu- terade lärare i högskolan inom det vårdvetenskapliga området. 3En sexårig utbildning för läkarexamen (U2018/02704/UH), s. 22. Lärosätena beslutar även själva om omfattningen av den verksam- hetsförlagda utbildningen (VFU) och enligt vad utredningen erfar varierar omfattningen på VFU mellan olika inriktningar och läro- säten mellan allt från 5 högskolepoäng till 30 högskolepoäng bero- ende på examensinriktning. Lärosätena har möjlighet att utöver de krav som framgår av exa- mensbeskrivningen ange preciserade krav för examen. De preci- serade kraven beslutas lokalt av respektive högskola och kan variera mellan lärosäten och inriktningar. De preciserade kraven syftar till att bryta ner de övergripande examenskraven i examensbeskrivning- en till en nivå där kunskaperna kan anpassas och förändras i enlighet med aktuell forskning och i förhållande till vårdens förändringar. De preciserade kraven kan utgöra ett stöd för lärarna vid utformningen av utbildningen och även tjäna som ett verktyg för studenterna genom att bryta ner och tydliggöra examenskraven i den aktuella utbildningen. Det bör dock betonas att de preciserade kraven för examen och innehållet i högskolans kurs- och utbildningsplaner inte är samma sak. De preciserade kraven för examen syftar till att ange de krav som studenten ska uppfylla vid examenstillfället medan kurs- och utbildningsplaner anger bland annat utbildningens innehåll och former för bedömning (se även avsnitt 5.3). Av detta följer att doku- menten delvis fyller olika syften i enlighet med vad som beskrivits. I () kvalitetsutvärdering av specialistsjuksköterskeutbildningen , gjorde bedömargruppen bedömningen att examensmålen behöver ses över och moderniseras då det saknas vissa viktiga delar. Bedömargruppen ansåg att målen bör ta hänsyn till teknologiska innovationer, intersektionalitet, ut- vecklingen av e-hälsa samt självmonitorering och egenvård. I enlighet med vad som nämns inledningsvis uppgår omfattningen för specialistsjuksköterskeexamen med angivna inriktningar till 60 högskolepoäng med undantag för inriktningen mot distrikts- sköterska, där examen uppnås efter att studenten fullgjort kursford- ringar om 75 högskolepoäng. En omfattning av 60 högskolepoäng motsvarar heltidsstudier. Specialistsjuksköterskeutbildningen har varit föremål för flera utredningar och kvalitetsutvärderingar . Inom ramen för UKÄ:s kvalitetsutvärdering menade bedömargrup- pen att utbildningen bör förlängas för att kvalitetskraven ska kunna uppfyllas, det angavs dock inte i vilken omfattning en förlängning borde ske. Även professionsföreningar och flera lärosäten har till utred- ningen framfört att nuvarande omfattning inte är tillräcklig. anser att utbildningen ska för- längas till som en anpassning till ett utvidgat utbildningsinne- håll och samstämmighet såväl till nationella examina inom andra uni- versitetsämnen som till internationella examina. De lärosäten som anser att utbildningens omfattning inte är till- räcklig menar i huvudsak att vårdens krav på kunskaper och kompe- tenser för specialistsjuksköterskeyrket inte ryms inom nuvarande utbildning. Vidare anser lärosäten att den bredd, progression och för- djupning som krävs för utbildning på avancerad nivå i förhållande till utbildning på grundnivå, enligt bestämmelser i högskolelag och krav för examen, inte heller ryms inom nuvarande omfattning. Det är fram- för allt fördjupning inom huvudområdet för examen i kombination med fördjupning i vårdvetenskap (omvårdnad) som inte ryms. Inom utbildningen ska det även finnas tid för verksamhetsförlagd utbildning. Omfattningen på VFU:n är inte reglerad i examens- beskrivningen för specialistsjuksköterskeexamen och lärosätena kan själva besluta om längden. Som nämns ovan varierar omfattningen av VFU mellan inriktningar och lärosäten. Även här, liksom i fråga om det självständiga arbetet, finns en samstämmighet bland avnämare till utbildningen om behovet av att omfattningen av VFU är viktig för kvaliteten och den kliniska förankringen av utbildningen. Om omfattningen är för liten i relation till utbildningens längd kan inte kvalitetskraven för utbildningen nås. Argument om att utbildningens längd bedöms vara för kort i relation till den kunskapsmassa som specialistsjuksköterskeutbild- ningen behöver omfatta, har framförts av såväl bedömargruppen i UKÄ:s kvalitetsutvärdering , som av flertalet lärosätesföreträ- dare till utredningen. Vårdgivarna efterfrågar en större flexibilitet avseende specialist- kunskaper överlag och möjlighet till kortare kurser för kontinuerlig kunskapspåfyllnad inom olika specialiteter. I takt med att mer avan- cerad vård kan bedrivas utanför sjukhusen krävs specialistkunskaper inom smalare specialistområden än vad som kan ges inom dagens specialistsjuksköterskeutbildning. Mot bakgrund av bristen på spe- cialistsjuksköterskor är det enligt vissa vårdgivare inte motiverat att bevilja sjuksköterskan tjänstledigt för att läsa en ettårig utbildning när efterfrågad specialistkunskap skulle kunna inhämtas i form av kortare fristående kurser. erfar utredningen att det finns en bred enighet hos vård- givare att högskolan är den bäst lämpade utbildningsanordnaren i fråga om sjuksköterskors specialistutbildning. I enlighet med kraven i 6 kap. patientsäkerhetslagen om att hälso- och sjukvårdspersonalen ska utföra sitt arbete i enlighet med vetenskap och beprövad erfaren- het erfar utredningen att det finns en övervägande samstämmighet hos både vårdgivare och lärosäten att sjuksköterskors specialistutbild- ning ska vara en vetenskapligt förankrad högskoleutbildning. 6.4.1Specialistsjuksköterskeexamen med elva inriktningar I enlighet med vad som nämnts ovan ges specialistsjuksköterske- examen med följande nuvarande elva examensinriktningar: –kirurgisk vård, –medicinsk vård, –onkologisk vård, –hälso- och sjukvård för barn och ungdomar, –psykiatrisk vård, –vård av äldre, och Lärosäten med examenstillstånd för specialistsjuksköterskeexamen har ett generellt tillstånd att starta samtliga elva examensinrikt- ningar. Ett lärosäte behöver således inte ansöka om examenstillstånd för varje ny inriktning som startas. I tabellen nedan redovisas det antal fasta inriktningar som res- pektive lärosäte gav /16. Källa: UKÄ. Vid universiteten erbjuds fler inriktningar per lärosäte än vid hög- skolorna. är det enda lärosäte som ger samtliga elva inriktningar. och erbjuder nio inriktningar vardera och ger åtta in- riktningar. och är de hög- skolor som erbjuder flest inriktningar med sju respektive sex inrikt- ningar vardera. Som synes i tabellen ovan erbjuder universitet med stora utbild- ningsanslag generellt sett fler inriktningar vilket även kan hänga samman med att universiteten bedriver forskning inom fler områden än vad högskolor gör samt att det vid universiteten finns en större personalresurs i form av doktorander och disputerade lärare. I uni- versitetsstäderna med omnejd finns även vårdenheter så som sjukhus som bedriver högspecialiserad vård vilket sannolikt även ökar beho- vet av fler specialistinriktningar. Antal programnybörjare, fasta examensinriktningar Källa: UKÄ. Distriktssjuksköterskeutbildningen har sedan specialistsjuksköter- skeexamen fördes in i högskolan 2001 och fram till /17 haft flest antal programnybörjare med cirka 9 750 studenter. Det är nästan fler programnybörjare än övriga inriktningar. Antalet nybörjare på inriktningen mot hälso- och sjukvård för barn och ungdom uppgår till omkring 4 000. Antalet nybörjare på inrikt- ningarna intensivvård, psykiatrisk vård, ambulanssjukvård, opera- tionssjukvård och inriktning mot anestesisjukvård uppgår till om- kring 3 000 programnybörjare för vardera inriktningen under perio- den. Operationssjukvård har strax över 2 000 nybörjare och vård av äldre strax över 1 500. Medicinsk vård är den inriktning som har minst antal programnybörjare med strax under 300 stycken. Källa: UKÄ. Antalet programnybörjare per respektive inriktning har hållit sig på ungefär samma nivåer. Inriktningen mot distriktsskö- terska har alltsedan 2001 och fram till /17 varit den mest eftersökta inriktningen. Inriktningen mot medicinsk vård har haft få eller inga sökande för att öka mot senare år. För majoriteten av inriktningarna syns samma mönster, nämligen att antalet nybörjare ökat för att sedan minska igen . Denna minskning har skett trots att regeringen tillfört vissa lärosäten medel för utbyggnad av antal platser på bland annat specialistsjuksköterskeutbildningen (se avsnitt 6.6.3). Uppfyller inriktningarna vårdens behov av specialistsjuksköterskor på kort och på lång sikt?4 Av utredningens frågeformulär framgår att ungefär en tredjedel av de svarande organisationerna efterfrågar en mer flexibel specialist- sjuksköterskeutbildning. Många önskar en ordning där studenten först läser ett basblock som är gemensamt för alla inriktningar, för att sedan ha möjlighet att välja bland fristående kurser som anpassas utifrån vårdgivarens behov. Andra avnämare, både lärosäten och landsting/regioner diskuterar i termer av inriktningar med möjlighet att profilera sig. Ytterligare en tredjedel av de svarande organisationerna önskar fler inriktningar. Detta innebär att de både efterfrågar tillägg av inriktningar som inte finns, och uppdelningar av nuvarande inrikt- ningar, exempelvis medicin, som av vissa intressenter anses för bred. Vissa organisationer ställer sig bakom befintliga elva fasta inrikt- ningar fast med tillägg av nya, medan andra endast uttrycker en tyd- lig önskan om att operation, intensivvård och anestesi ska utgöra fasta inriktningar. Ungefär en femtedel uttrycker explicit att det är viktigt att behål- la de fasta inriktningarna. Av de organisationer som svarat på utred- ningens frågeformulär finns följaktligen en majoritet som är emot ett totalt borttagande av fasta inriktningar. Det finns inget tydligt mönster i vilken typ av svarande organisa- tion, vårdgivare och/eller lärosäten som förespråkar fasta inrikt- ningar eller motsvarande. 6.4.2Specialistsjuksköterskeexamen med viss annan inriktning infördes möjligheten att utfärda specialistsjuksköterskeexamen med viss annan inriktning5. Syftet med den nya inriktningen var enligt ()6 att möjlig- göra för lärosätena att tillsammans med avnämare ta fram nya inrikt- ningar som skulle kunna möta vårdens behov. 5Högskoleförordningen (1993:100), bilaga 2, examensordningen. 6Förslag om ändrad examensbeskrivning för specialistsjuksköterskeexamen. Utbildnings- departementet (U2011/03579/UH). en i examensbeskrivningen var även att göra det möjligt att inarbe- tade och välfungerande inriktningar skulle kunna bibehållas sam- tidigt som lärosätena gavs möjlighet att tillsammans med avnämare ta fram nya inriktningar i enlighet med vårdens behov. Bakgrunden till införandet av en ny inriktning var uppdrag att föreslå hur specialistsjuksköterskeexamen bör utformas för att skapa förutsättningar för att utbildningen ska kunna följa kunskapsutveck- lingen inom vården (U2009/03072/UH). I uppdraget ingick att föreslå hur förändringar av befintliga inriktningar och införandet av nya inriktningar på specialistsjuksköterskeutbildningen borde han- teras. föreslog i rapporten utbildning – vilket slags examen7 fyra alternativa modeller där verket förordade en specialistsjuksköterskeexamen utan inriktningar eller en utbildning som leder till magister- eller masterexamen. Bland remissinstanserna fanns kritik mot samtliga för- slag. Remissinstanserna pekade på att vissa inriktningar måste finnas kvar och att utbildningen inte fick vara för generell. () gjorde därmed bedömningen att inget av förslag hade tillräckligt stöd för att kunna genom- föras utan att justeras. Vidare konstaterades att behovet av en specia- listsjuksköterskeutbildning som kombinerar både tydlighet och flexibilitet kvarstår. De befintliga inriktningarna ansågs ha en tydlig och viktig roll i hälso- och sjukvården. Om dessa utgick, befarades det kunna medföra konsekvenser för vården. Vilka dessa konse- kvenser skulle kunna vara ansågs däremot inte tillräckligt klarlagt. Mot denna bakgrund föreslogs att examensbeskrivningen för specia- listsjuksköterskeexamen utökas med en ny inriktning. 7Högskoleverket (Rapport 2010:5 R). Programnybörjare för examen med viss annan inriktning Källa: UKÄ. Antal lärosäten som startat nya inriktningar uppgår för åren 2013– 2017 till tio stycken. Åtta nya utbildningar till specialistsjuksköterske- examen med viss annan inriktning har startat . –startade 572 programnybörjare sammanlagt på de nya inriktningarna. Detta kan jämföras med antalet programny- börjare för de elva fasta inriktningarna som uppgick till 6 349 stycken. Inriktningen mot akutsjukvård är sett till antal programnybörjare den störta inriktningen med 211 studenter /13–2016/17. Inriktningen mot palliativ vård är den näst största sett till antal programnybörjare med 97 studenter . Inriktningen mot akutsjukvård har startats vid flest lärosäten, fem stycken. Inriktningen mot diabetesvård ges av uni- versitet, och i form av ett sam- arbete där varje lärosäte ansvarar för examination och undervisning av olika kurser. Inriktningen mot palliativ vård ges både vid Sophia- hemmet högskola och vid . Sophiahemmet högskola startade /14 som första och enda lärosäte i landet tre nya utbildningar till specialistsjuksköter- skeexamen med inriktning mot akutsjukvård, palliativ vård och hjärtsjukvård. Läsåret efter, 2014/15 startade , och nya inrikt- ningar. För /16 och till har ytterligare lärosäten startat nya inriktningar. Sophiahemmet högskola har stått för flest antal nybörjare och startat flest nya inriktningar . Geografiskt sett är det flest antal lärosäten i /regionen som startat flest nya inriktningar. I övrigt finns en viss spridning över . I norra delen av har inga nya inriktningar startats. Sammanlagt har nya inriktningar startats vid fem universitet, två högskolor och vid tre enskilda utbildnings- anordnare. UKÄ konstaterar i rapporten och vårdens behov – en intervjustudie (2014:8) att de nya inriktningar som har startat är sådana som tidigare getts som utbildningar som leder till magisterexamen, till exempel i hjärtsjukvård vid Sophiahemmet högskola. Det framgår av samtal med att man funderar på en ny inriktning, men att de förslag som funnits be- dömts vara för smala och lämpligare som subspecialiteter till befint- liga inriktningar. De inriktningar i specialistsjuksköterskeexamen som funnits är disparata, men välkända och har lång tradition. De kan ses som en måttstock för ytterligare inriktningar vad gäller bredd, varaktighet och koppling till en definierad del av hälso- och sjukvården. Flera intervjuade påpekar att högskolan har långa ställ- tider, och denna tröghet kan vara ett skydd mot alltför snabbt infö- rande av nya utbildningar. Det finns också andra tröghetsmekanis- mer: utbildningar förutsätter tillräckligt många studenter, vilket kan kräva samarbete mellan lärosäten och därmed ytterligare prövning av det lämpliga i att inrätta den nya inriktningen. Enligt nämnda rapport från UKÄ bör det främsta skyddet mot alltför snabbt införande av nya utbildningar vara att högskolan tar ansvar för sin verksamhet. I avregleringen av högskolan ligger ett för- troende för högskolans förmåga att ta ansvar för utvecklingen av den högre utbildningen. Om detta ansvar missbrukas, till exempel genom att specialistsjuksköterskeutbildningar ges som inte svarar mot ett tillräckligt brett, väldefinierat och varaktigt område, med en tillräcklig anställningsbarhet, kan examenstillståndet dras in vid de utvärderingar som görs av . Det kan vara värt att på- minna om att det ställs samma krav på akademisk nivå på specialist- sjuksköterskeutbildningen som på magisterutbildningen. Lärosätet garanterar, genom sitt examenstillstånd, denna nivå. För den verksam- hetsförlagda utbildningen måste hälso- och sjukvården dessutom ansvara för att den uppfyller vårdens kvalitetskrav.8 Lärosätenas bedömningar inför uppstart av nya examensinriktningar I utredningens frågeformulär ställs frågor om vilka bedömningar läro- sätena gör inför inrättandet av nya inriktningar. De svarande läro- sätena uppger att resursbrist är det störta hindret mot att inrätta nya inriktningar. Lärosätena vittnar även om svårigheter att starta nya inriktningar baserat på vårdens behov eftersom behoven inte tydligt framgår och att behoven ändras snabbt. För lärosätena är inrättandet av nya inriktningar en process som kan ta upp till beroende av interna beslut om kurs- och utbildningsplaner, m.m. Dessutom kräver nya inriktningar att någon av de befintliga inriktningarna tas bort eftersom lärosätets totala anslagsutrymme sällan medger utök- ning av antalet inriktningar, det handlar snarare om att prioritera inom befintliga ekonomiska ramar.9 8Specialistsjuksköterskor och vårdens behov – en intervjustudie, s. 36–37. Universitetskanslers- ämbetet (UKÄ) (2014:8). 9Se bilaga 5. 6.5Särskild behörighet för tillträde till specialistsjuksköterskeutbildningen Enligt bestämmelserna om tillträde till högskoleutbildning på avan- cerad nivå i 7 kap. högskoleförordningen kan lärosätena ställa upp krav på särskild behörighet för tillträde till en utbildning. Sådana krav ska vara helt nödvändiga för att studenten ska kunna tillgodo- göra sig utbildningen. Huvudsyftet med reglerna om särskild behörighet som det anges i propositionen Ny värld – ny högskola (prop. 2004/05:162) bör vara att ge relevant och begriplig information om de krav en högskole- utbildning ställer. Informationen bör riktas åt två håll, mot den pre- sumtive studenten och mot högskolan. Om syftet med den grund- läggande behörigheten är att ange den breda kopplingen mellan gym- nasieskolan och högskolan, är syftet med de särskilda behörighets- kraven att ange de specifika krav som därutöver behövs för att klara en viss utbildning. Kraven som ställs på särskild behörighet får inte vara högre än vad som krävs för att studenten ska kunna tillgodogöra sig utbildningen i fråga, det vill säga kraven ska vara helt nödvändiga för att studenten ska kunna tillgodogöra sig utbildningen10. Regeringen bedömer i propositionen Fler vägar till kunskap – en högskola för livslångt lärande (prop. 2017/18:204)11, i likhet med bedömningen i ovan nämnda proposition, att de krav på särskild behörighet som ställs även framöver bör vara helt nödvändiga för att en student ska kunna tillgodogöra sig utbildningen. De krav som ställs ska säkerställa att en student kan tillgodogöra sig den specifika utbildningen. Det bör gälla alla krav. Om det är möjligt att ställa krav som inte är helt nödvändiga för att kunna tillgodogöra sig utbild- ningen, kan det finnas en risk att krav som inte fyller någon funktion för utbildningen ställs upp och därmed innebär onödiga hinder för att kunna antas.12 För tillträde till specialistsjuksköterskeexamen kan lärosätena i enlighet med det ovan nämnda, ställa upp krav på särskild behörighet för tillträde till utbildningen. Kraven anges i högskoleförordningens 7 kap. 31 § andra punkten, och utgörs av andra villkor som betingas 2004/05:162. Ny värld – ny högskola (bet. 2005/06:UbU3, rskr. 2005/06:160 och bet. 2005/06:UbU15, rskr. 2015/06:214), s. 174. 2017/18:204. Fler vägar till kunskap – en högskola för livslångt lärande, s. 22. av utbildningen eller är av betydelse för det yrkesområde som utbild- ningen förbereder för. För tillträde till specialistsjuksköterskeexamen uppställer ett fler- tal lärosäten krav på relevant yrkeserfarenhet, enligt vad utredningen erfar. Denna yrkeserfarenhet behöver således inhämtas efter avslutad sjuksköterskeutbildning och före specialistsjuksköterskeutbildning kan påbörjas. Studenten kan därmed inte direkt efter sjuksköterske- examen påbörja specialistsjuksköterskeutbildningen. Utredningen er- far att den arbetslivserfarenhet som krävs varierar mellan olika läro- säten. Det är inte heller alltid som studentens arbetslivserfarenhet består av erfarenheter från det specifika område som utbildningen avser. Det förekommer, erfar utredningen, att lärosätena gör bedömningen att arbetslivserfarenhet i vid mening från andra om- råden än från sådana som direkt kan relateras till den utbildning som studenten ansökt till, av lärosätet, anses utgöra krav för tillträde till utbildningen. Detta menar utredningen i de fall det förekommer, strider mot bestämmelsen i 7 kap. högskoleförordningen. Utredningen erfar att kravet på särskild behörighet i de flesta fall uppgår till arbetslivserfarenhet men att tidsperioden varierar mellan olika lärosäten. Vissa lärosäten uppställer krav på sex måna- ders arbetslivserfarenhet. Flera lärosäten har till utredningen angett att de inte anser att kravet är relevant och har därför relativt tagit bort kravet. Andra lärosätena som utredningen varit i kontakt med anser att kravet är relevant eftersom yrkeserfarenheten bland annat ger sjuksköterskan en ökad kunskap inom området för specia- lisering. Vilka är för- och nackdelarna med krav på arbetslivserfarenhet? Av utredningens frågeformulär framgår att en majoritet av de sva- rande organisationerna ställer sig positiva till krav på arbetslivs- erfarenhet och en stor andel anser även att krav på arbetslivs- erfarenhet för tillträde till specialistsjuksköterskeutbildningen är helt nödvändigt. Det råder även stor samstämmighet bland lärosäten och huvud- män om vilka för- och nackdelarna är. Det mest frekventa svaret an- gående fördelarna med ett krav på arbetslivserfarenhet är att stu- denten kan tillgodogöra sig utbildningen på ett bättre sätt. menar även att kravet är helt nödvändigt för att studenten ska kunna genomföra utbildningen. Framför allt arbetsgivare men även vissa lärosäten lyfter att arbetslivserfarenheten ger studenterna bättre för- utsättningar att välja den inriktning som de är intresserade av eftersom studenterna har fått prova på arbetsområdet för specialisering före utbildningen startar.