sou · H6B320 · 2018-03-19 00:00:00 — Lagen om betaltjänster genomför EU:s betaltjänstdirektiv.109 Detta direktiv har inkluderats och upphävts av det s.k. andra betaltjänst- direktivet.110 Det nya direktivet syftar huvudsakligen till att bidra till att utveckla en EU-omfattande marknad för elektroniska betal- ningar och till att skapa bättre förutsättningar för säkra och effek- tiva betalningar.111 Med betaltjänster avses bland annat –tjänster som gör det möjligt att göra insättningar av kontanter till och uttag av kontanter från ett betalkonto samt de åtgärder som krävs för förvaltning av kontot, exempelvis uttag av avgift från betalkontoinnehavaren av den som tillhandahåller kontot (1 kap. 2 § 1), –genomförande av betalningstransaktioner (innefattande överföring av medel som även kan täckas av ett kreditutrymme) genom autogiro, kontokort eller andra betalningsinstrument, eller konto- baserade betalningar (1 kap. 2 § 2), –utgivning av betalningsinstrument (1 kap. 2 § 3), och –penningöverföringar (1 kap. 2 § 5).112 109Europaparlamentets och rådets direktiv /64/EG av om betal- tjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven /7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv /5/EG. 110Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven /65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv /64/EG (andra betaltjänstdirektivet). 2017/18:77 föreslås ändringar för att genomföra direk- tivet. Ändringarna föreslås träda i kraft . Beskrivningen i avsnittet återspeglar de föreslagna ändringarna i propositionen. Utöver de ändringar som föranleds av det andra betaltjänstdirektivet har det i lagen om betaltjänster införts nya och ändrade bestämmelser som genomför och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betal- konto med grundläggande funktioner (betalkontodirektivet). Lagändringarna som avser infor- mation och redovisning föreslås träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Övriga lag- ändringar trädde i kraft , se prop. 2016/17:129. 111Det införs till exempel en möjlighet för betaltjänstinstitut att få tillgång till kreditinsti- tutens betalkontotjänster. Vidare utvidgas direktivets tillämpningsområde i fråga om geo- grafiskt område och valutor. 112Övriga betaltjänster är inlösen av transaktionsbelopp där ett betalningsinstrument har an- vänts (punkten 4) samt genomförande av betalningstransaktionen med någon form av utrustning för telekommunikation, digital teknik eller informationsteknik, och betalningen sker till systemoperatören, som endast fungerar som mellanhand mellan betaltjänstanvändaren och leverantören av varorna eller tjänsterna (punkten 6). Det andra betaltjänstdirektivet introducerar dessutom betalningsinitieringstjänster och kontoinformationtjänster, se punkt- Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Andra begrepp och termer av central betydelse för lagens tillämp- ning, liksom vissa av betaltjänsterna, har egna definitioner, däribland betalkonto, betalningstransaktion, medel, och penningöverföring (1 kap. 4 §). Vissa betalningsinstrument, tjänster, verksamheter och aktiviteter med anknytning till tillhandahållande av betaltjänster omfattas inte av lagens tillämpningsområde (1 kap. 6 och 7 §§), exempelvis –tjänster som ger möjlighet till uttag av kontanter i samband med inköp av varor eller tjänster i butik samt valutaväxlingsverksamhet genom utbyte av kontanter, –vissa tekniska stödtjänster såsom behandling, lagring och autenti- sering av uppgifter, förutsatt att tjänsteleverantören inte har besittning över de medel som ska överföras, såvida inte det rör sig om en betalningsinitieringstjänst eller kontoinforma- tionstjänst,113 –tjänster som baseras på betalningsinstrument som enbart kan utnyttjas inom ett begränsat nätverk av leverantörer, hos en leverantör dennes affärsställe eller i fråga om ett begränsat varu- eller tjänsteutbud, till exempel kort för allmänna transporter och kundkort som bara kan användas för betalning i en viss butik eller butikskedja, –betalningstransaktioner som utförs inom system i vilka bland andra clearingorganisationer, centralbanker, andra medlemmar samt betaltjänstleverantörer sinsemellan avvecklar betalningar eller värdepapper (exempelvis system som tillhandahålls av Euroclear och Bankgirot), samt betalningstransaktioner som avser förvaltning, inlösen eller försäljning av finansiella instrument, förutsatt att de genomförs av de personer som deltar i nämn- da avvecklingssystem eller av värdepappersföretag, kreditinstitut, fondbolag, förvaltningsbolag, förvaltare av alternativa investerings- fonder (i fråga om specialfonder), som tillhandahåller investe- erna 7 och 8 i bilaga 1 till direktivet. Genom det andra betaltjänstdirektivet utvidgas begrep- pet betaltjänst till att omfatta betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. 113 Exempel på sådana tjänster är tillhandahållande av teknisk infrastruktur som används vid betalningar, exempelvis kortterminaler och mjukvara som gör det möjligt för en betaltjänst- användare att initiera en betalningsorder via internet. Med anledning av att begreppet betal- tjänst har utvidgats i det andra betaltjänstdirektivet föreslås det ett förtydligande i 1 kap. 6 § 4, prop. 2017/18:77 s. 136. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt ringstjänster, eller andra personer som har tillstånd att förvara finansiella instrument och –betalningstransaktioner mellan företag i samma företagsgrupp, där ingen utomstående betaltjänstleverantör medverkar som mellanhand, förutsatt att inga betalningar görs till utomstående eller till enskilda anställda inom koncernen. Reglerna i betaltjänstdirektivet tjänar till att bland annat skilja mellan olika kategorier av betaltjänstleverantörer. Betaltjänstleverantör är samlingsbenämningen för alla aktörer som tillhandahåller betaltjänst- er, exempelvis betalningsinstitut (1 kap. 3 §). Tillstånd som betal- ningsinstitut krävs dock bara för de betaltjänstleverantörer som inte redan är auktoriserade som kreditinstitut eller niska pengar114 (2 kap. 1 och 2 §§). Utöver dessa institut är statliga och kommunala myndigheter undantagna från tillståndsplikt. Det- samma gäller för utländska motsvarigheter till sådana institut och myndigheter. Inte heller eller nationella centralbanker i andra EES-länder behöver tillstånd. (2 kap. 2 §). Dessutom kan fysiska eller juridiska personer som bedriver betal- tjänstverksamhet i mindre omfattning ansöka om undantag från tillståndsplikt. Genomsnittet av de totala betalningstransaktionerna får inte överstiga ett belopp motsvarande . Dessutom måste vissa ytterligare förutsättningar vara uppfyllda, exempelvis att lednings- personer uppfyller krav på kunskap och erfarenhet, och inte är dömda för viss ekonomisk brottslighet (2 kap. 3 §). Dessa företag ska re- gistreras av , och benämns således registrerade betaltjänstleverantörer (2 kap. 4 §). En registrerad betaltjänstleve- rantör som inte längre uppfyller villkoren ska ansöka om tillstånd som betalningsinstitut. En registrerad betaltjänstleverantör ska avföras ur registret om leverantören anmäler att den inte längre tillhanda- håller betaltjänster eller om det på annat sätt framgår att leveran- törens verksamhet med betaltjänster har upphört. För registrerade betaltjänstleverantörer gäller enklare regler än för betalningsinstituten. 114 Företag som har undantagits från krav på tillstånd enligt de regler som gäller för pengar behöver inte heller söka särskilt tillstånd för att tillhandahålla betal- tjänster. Dessa företag får dock inte bedriva gränsöverskridande verksamhet enligt 5 kap. lagen om betaltjänster, se prop. 2009/10:220 s. 121. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Tillstånd som betalningsinstitut kan endast aktiebolag eller eko- nomiska föreningar få (1 kap. 4 § och 2 kap. 1 §). I tillståndsför- farandet ingår en prövning av huruvida kraven som uppställs på ägare och ledning av företaget är uppfyllda och om det finns skäl att anta att den planerade rörelsen kommer att drivas enligt bestäm- melserna i lagen och andra författningar som reglerar företagets verksamhet (2 kap. 6–8 §§). För tillstånd krävs vidare att företaget har ett startkapital som uppgår till , , eller beroende på vilka betaltjänster som företaget av- ser att tillhandahålla (3 kap. 1 §). Ett betalningsinstitut ska ha en kapitalbas som antingen motsvarar minst startkapi- talet eller vars storlek beräknas utifrån från olika mått på institutets verksamhet (3 kap. 2–4 §§). Utöver att tillhandahålla betaltjänster får ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör tillhandahålla närliggande tjänster och driva annan verksamhet (3 kap. 5 § första stycket). Verk- samheter av helt skilda slag kan vara tänkbara, till exempel daglig- varuhandel och teleoperatörstjänster. Sådan annan verksamhet ska drivas i enlighet med tillämplig lagstiftning, men det ankommer inte på att, vid sin prövning av en ansökan om till- stånd att tillhandahålla betaltjänster, ta ställning till huruvida sökan- den uppfyller de krav som avser tillhandahållande av exempelvis dagligvaruhandel, som följer av annan författning.115 Finansinspek- tionen får även förbjuda ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör att driva annan verksamhet. Ett sådant beslut får meddelas om verksamheten försämrar eller kan komma att för- sämra betalningsinstitutets eller den registrerade betaltjänstleveran- törens finansiella sundhet eller möjligheter att utöva tillsyn över institutet eller leverantören (3 kap. 5 § andra stycket). Ett sådant förbud för ett betalningsinstitut eller en regi- strerad betaltjänstleverantör att driva annan verksamhet innebär att betaltjänstverksamheten måste avskiljs från den andra verksamheten. Den närmare bedömningen av vilka förhållanden som innebär risker avseende betalningsinstitutets finansiella sundhet får göras av Finans- inspektionen utifrån omständigheterna i varje enskilt fall.116 Om 2009/10:220 s. 134. 2009/10:220 s. 138. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt förbudet för betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleveran- törer att i verksamheten inkludera inlåning behandlas nedan. I lagen uppställs vissa s.k. skyddskrav som innebär att betal- ningsinstitut eller registrerade betaltjänstleverantörer ska vara skyl- diga att vidta åtgärder för att skydda medel som tagits emot från betaltjänstanvändare eller andra betaltjänstleverantörer för att genom- föra en betalningstransaktion. Sådana medel får inte sammanblandas med medel som innehas för någon annans räkning än betaltjänst- användares, och ska hållas åtskilda så att de inte omfattas av anspråk från betalningsinstitutets eller den registrerade betaltjänstleveran- törens övriga borgenärer vid insolvens. Alternativt kan betalnings- instituten eller registrerade betaltjänstleverantörer se till de inne- havda medlen omfattas av en försäkring på motsvarande belopp (3 kap. 7 §). Skyddskraven fordras eftersom kundernas medel hos betalningsinstituten inte omfattas av insättningsgaranti enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti. Därutöver innehåller lagen om betaltjänster bestämmelser om bland annat betalningsinstituts tillhandahållande av betaltjänster genom ombud respektive verksamhet utomlands (3 kap. 17–23 §§), vilken information som ska ges i samband med att betaltjänster till- handahålls och genomförs (4 kap.), och vilka krav som ställs i sam- band med att betalningstransaktioner genomförs (5 kap.). I lagen finns också bestämmelser om behandling av personuppgifter som innebär att betaltjänstleverantörer och sådana personer som har ansvar för betalningssystem får granska betalningstransaktioner för att kunna säkerställa att betalningsbedrägerier kan förebyggas, undersökas och avslöjas (6 kap.) samt bestämmelser om tillsyn och ingripandemöjligheter (8 kap.). I lagen (2016:415) om förmedlingsavgifter för kortbaserade betal- ningstransaktioner finns vidare bestämmelser som kompletterar EU:s förordning om förmedlingsavgifter för kortbaserade betalningstrans- aktioner. Förordningen, som är direkt tillämplig, innehåller regler om taknivåer i vissa fall för de förmedlingsavgifter som får tas ut av kortutgivaren från kortinlösaren vid en kortbetalning. Merparten av dessa regler gäller för betaltjänstleverantörer, både i egenskap av kortutgivare och som inlösare. För betaltjänstleverantörer gäller också lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (se hänvisning i 3 kap. 13 § lagen om betaltjänster). Gräsrotsfinansiering och gällande rätt Något om hur inlåning skiljer sig från insättning, uttag och överföring av medel till betalkonto Att tillhandahålla betaltjänster skiljer sig från inlåning genom att de medel som ett betalningsinstitut tar emot vid tillhandahållande av betaltjänster är avsedda att användas för att utföra en eller en serie av betalningstransaktioner. Betalningstransaktion definieras som in- sättning, uttag eller överföring av medel som initieras av betalaren eller betalningsmottagaren, oberoende av eventuella underliggande förpliktelse emellan betalaren och betalningsmottagaren (1 kap. 4 §). Inlåning innebär, å andra sidan, insättning av medel som in- sättaren förfogar över, ensam eller tillsammans med någon annan. Vid inlåning förutsätts dessutom någon form av kontoförhållande, innebärande ett ramavtal som ger kontohavaren möjlighet att göra löpande insättningar samt att insättaren vid inlåning har rätt att vid anfordran ta ut insatta medel.117 Vid penningöverföring saknas i det flesta fall ett kontoförhåll- ande varför det redan av detta skäl inte är fråga om inlåning. Med penningöverföring avses en betaltjänst där medel tas emot från en betalare, utan att något betalkonto öppnas i betalarens eller betal- ningsmottagarens namn, uteslutande i syfte att överföra motsvaran- de belopp till en mottagare eller en annan betaltjänstleverantör som agerar på mottagarens vägnar, eller där dessa medel tas emot på mottagarens vägnar och ställs till mottagarens förfogande (1 kap. 4 §). När betaltjänster tillhandahålls och det dessutom föreligger ett kontoförhållande mellan en betaltjänstanvändare och en betaltjänst- leverantör är det alltså syftet med överföringen av medel – att genomföra en betalningstransaktion – tillsammans med den form i vilken verksamheten bedrivs – som betalningsinstitut/betalnings- leverantör – som skiljer överföringar av medel till ett betalkonto från inlåning.118 I förarbetena fördes diskussionen om avgränsnings- frågor också utifrån vad som utgör ett betalkonto. Ett betalkonto innehas i en eller flera betaltjänstanvändares namn och är avsett för genomförande av betalningstransaktioner (1 kap. 4 §). Också i detta avseende är det syftet och funktionen som är avgörande. Konton som ger innehavaren möjlighet att överföra medel anses som huvud- 2009/10:220 s. 86 ff. 118Jfr skäl 11 och artikel 16.2 i betaltjänstdirektivet. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt regel utgöra betalkonton, till exempel transaktionskonton och spar- konton där betalningstransaktioner kan göras utan restriktioner.119 Förekomsten av restriktioner avseende kontohavarens rätt att dispo- nera medlen på kontot, till exempel att endast ett begränsat antal uttag får göras från kontot eller att inne- havarens förfoganderätt till medlen på kontot är begränsad, tyder däremot på att kontot inte är avsett att användas för utförande av betalningstransaktioner.120 och registrerade betaltjänstleverantörer är för- bjudna att i betaltjänstverksamheten ta emot insättningar eller andra återbetalningspliktiga medel från allmänheten (3 kap. 6 § första stycket). Sådan verksamhet är tillåten enbart för svenska och ut- ländska kreditföretag (1 kap. 3 och 7 §§ lagen om bank- och finan- sieringsrörelse). Ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänst- leverantör kan dock syssla med inlåning i enlighet med annan tillämplig lagstiftning, förutsatt att inlåningsverksamheten inte sker i betaltjänstverksamheten och att de båda verksamheterna hålls åt- skilda. Den lagstiftning som åsyftas är lagen om inlåningsverksam- het. Enligt den lagen krävs registrering hos som inlåningsföretag. Ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänst- leverantör som är ansluten till ett eller flera generella betalsystem kan dock inte i egenskap av inlåningsföretag tillhanda- hålla sådana inlåningstjänster som anges i 1 kap. 3 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse121, utan måste i så fall an- söka om tillstånd att driva bankrörelse enligt den lagen. Ett företag kan dock ha tillstånd att – som betalningsinstitut eller registrerad betaltjänstleverantör – ansluta sig till ett generellt betalsystem och tillhandahålla betaltjänster, och vara registrerat som inlån- ingsföretag och ta emot medel. En förutsättning för att dessa båda verksamheter ska kunna bedrivas av samma företag är att inlånade medel är bundna i men högst . I dessa fall är inlåningsverksamheten av sådan art att den inte omfattas av 1 kap. 3 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse men sam- 119Även konton som används för löpande transaktioner, sparande och hantering av räntor och amorteringar på bolån anses som regel utgöra betalkonton. Avgörande i dessa fall är om sådana konton är avsedda att användas för utförande av betalningstransaktioner, se a. prop. 121Att motta medel som efter uppsägning är tillgängliga för fordringsägaren (inlånaren) inom . Gräsrotsfinansiering och gällande rätt tidigt uppfyller kravet på högsta bindningstid i 3 § lagen om inlån- ingsverksamhet.122 Den senare lagen avser endast mottagande åter- betalningspliktiga medel från privatpersoner och icke-finansiella företag. och registrerade betaltjänstleverantörer kan också syssla med viss kreditgivning i enlighet med annan tillämplig lagstiftning, förutsatt att kreditgivningen inte sker i betaltjänst- verksamheten och att de båda verksamheterna hålls åtskilda. Sådan kredit får beviljas bara i samband med en betalningstransaktion, och inte ur medel som erhållits eller innehas för att genomföra en betal- ningstransaktion. Kredit via betalningsinstrument som lämnats inom ramen för gränsöverskridande verksamhet inom EES måste vidare återbetalas inom 12 månader.123 Slutligen måste betalningsinstitut- ets kapitalbas alltid vara tillfredsställande med hänsyn till det totala beviljade kreditbeloppet. Med iakttagande av dessa krav får alltså ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör ägna sig åt kreditgivning till näringsidkare under förutsättning dels att institutet eller leverantören också har registrerats som finansiellt institut enligt lagen om valutaväxling och annan finansiell verksam- het, dels att betaltjänstverksamheten hålls åtskild från verksamheten med kreditgivning. Under den senare förutsättningen får ett betal- ningsinstitut också, med stöd av sitt verksamhetstillstånd, lämna eller förmedla krediter till konsumenter enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter (5 § första stycket den lagen). som bedriver verksamhet som omfattar kreditverksamhet i förhållande till konsumenter måste följa reglerna i konsumentkredit- lagen. 2009/10:220 s 135 f. 123Någon motsvarande tidsgräns gäller inte för inhemska kontokortsbetalningar. Betaltjänst- direktivet lämnar det öppet för varje medlemsstat att avgöra huruvida en tidsgräns bör in- föras för nationella kontokortsbetalningar, vilket alltså den svenska lagstiftaren valt att inte göra, se prop. 2009/10:220 s. 135. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt 8.5.3Lagen om elektroniska pengar Lagen om elektroniska pengar, som genomför EU:s e-penning- direktiv,124 har ersatt lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar. I lagen om elektroniska pengar finns bestämmelser om tillämpningsområde och definitioner (1 kap.), tillståndsplikt och för- utsättningar för tillstånd samt undantag från tillståndsplikten (2 kap.), verksamheten i pengar och hos registre- rade utgivare (3 kap.), elektroniska pengar (4 kap.), tillsyn, samt ingripanden och bemyndigande (5 kap.). Bestämmelserna om elektroniska pengar är anpassade till den reglering av betaltjänster och de typer av institut som finns i lagen om betaltjänster. Bestämmelser i den lagen om informationskrav (4 kap.) och genomförande av betaltjänster (5 kap.) är tillämpliga även på betaltjänster som är knutna till elektroniska pengar. Det- samma gäller för de särskilda reglerna i lagen om betaltjänster av- seende behandling av personuppgifter för granskningsändamål när det finns skälig grund att misstänka bedrägerier (6 kap.). pengar och registrerade utgivare är vidare skyldiga att uppfylla skyldigheterna i lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (se hänvisning i 3 kap. 13 § lagen om elektroniska pengar). Av definitionen av elektroniska pengar framgår att de är ett elektroniskt förvarat penningvärde som ges ut mot erhållande av medel (dvs. representerar en fordran) i syfte att genomföra sådana betalningstransaktioner som avses enligt lagen om betaltjänster och godtas som betalningsmedel av andra än utgivaren (1 kap. 2 § 2). Elektroniska pengar är alltså en form av digitala värdeenheter för betalning som sker elektroniskt. I likhet med det som benämns kort- betalning har också elektroniska pengar behov av en finansiell infra- struktur, men skillnaden är att elektroniska pengar finns deponerade hos utgivaren i stället för på ett individualiserat bankkonto.125 Inom ramen för definitionen ryms också bland annat mobilbetalningar, som innebär att pengar lagras på och förs vidare via en mobiltelefon, 124Europaparlamentets och rådets direktiv /110/EG av om rätten att starta och driva affärsverksamhet i pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, om ändring av direktiven /60/EG och 2006/48/EG och om upphäv- ande av direktiv /46/EG. 125Sveriges Riksbank, Den svenska finansmarknaden , s. 115. Gräsrotsfinansiering och gällande rätt samt betalningar som lagras via internet, till exempel . Elektroniska pengar kan alltså vara lagrade i en betalningsanordning tillhörande innehavaren av de elektroniska pengarna såväl som fjärr- lagrade på en server och hanteras av innehavaren via ett specifikt konto för elektroniska pengar. Däremot omfattas inte s.k. förbetalda kort, såsom kontantkort för telefonsamtal eller kort kopplade till en specifik butikskedja.126 Elektroniska pengar ska utan dröjsmål ges ut till samma belopp som de medel som tagits emot (4 kap. 1 §). Affärsverksamhet som innebär utgivning av elektroniska pengar till annat belopp än det nominella är otillåten. Utgivning av elektroniska pengar innebär inte att mottagna medel utgör en insättning, utan att elektroniska pengar ges ut i utbyte mot de medel som erhålls. En innehavare av elektroniska pengar ska kunna lösa in dessa, hela eller delar av värdet, hos utgivaren till det nominella beloppet. Sådan inlösen ska innehavaren kunna be- gära när som helst och utgivaren är skyldig att se till att det finns möjlighet att begära inlösen (4 kap. 2 och 3 §§). Lagen gäller vid all utgivning av elektroniska pengar, oavsett om utgivningen sker genom ett pengar eller något annat företag (1 kap. 1 § första stycket). Lagens tillämpnings- område begränsas genom att dess bestämmelser inte ska tillämpas på elektroniskt förvarade penningvärden som lagras på instrument som enbart kan utnyttjas inom ett begränsat nätverk av leveran- törer, hos en leverantör i dennes affärsställe eller i fråga om ett be- gränsat varu- eller tjänsteutbud (jfr 1 kap. 6 § 5 lagen om betal- tjänster).