sou · H6B354 · 2018-06-20 00:00:00 — En räddningschefs- utbildning i flera steg skulle också kunna utformas för att tillgodose behovet för utbildning för andra högre räddningstjänstbefäl. Det bör även övervägas om det ska vara ett krav att inneha viss arbetslivserfa- renhet för att antas till räddningschefsutbildningen och vilken erfaren- het som i så fall är relevant. I det sammanhanget bör särskilt utvärderas hur ska förhålla sig till en sådan utbildning och om det ska vara helt separata utbild- ningar, finnas gemensamma komponenter eller samordnas i än större utsträckning. Det bör också prövas om bör akademiseras. Den frågan har tagits upp i flera sammanhang och har påpekats för utredningen från flera håll. Det framstår som att kan finnas flera fördelar med en närmare koppling av till högskolor eller univer- sitet. En fördel vore att en sådan utbildning skulle kunna ge behörig- het till forskarstudier och öka räddningstjänstens koppling till forsk- ning. En annan att det skulle kunna öka attraktiviteten i utbildningen om den ger högskolepoäng. Det är nämligen ett problem att antal sökande till är så lågt att de platser MSB har på utbildningen inte kan fyllas. Vid en prövning av hur bör anordnas skulle också kunna prövas om andra ingenjörsutbildningar och andra akade- miska utbildningar skulle kunna ge behörighet att gå denna. Framtidens ledningsutbildningar bör utredas Utredningen menar mot bakgrund av det anförda att det är angeläget att det görs en översyn av utbildningssystemet för ledningsfunktio- nerna inom . Att närmare utreda hur fram- tidens räddningsledar- och räddningschefsutbildningar borde utfor- mas är inte möjligt inom ramen för denna utredning. MSB har enligt uppgift till utredningen inlett en översyn av nuvarande räddnings- ledningsutbildningar, men har avvaktat bland annat våra förslag som rör bland annat frågor om ledning. Utredningen menar att en översyn bör i ett sammanhang behandla hela utbildningsystemet för ledningsfunktioner inom rädd- ningstjänst samt därmed beröra frågan om vilka utbildningar som kan ge behörighet som räddningsledare och räddningschef. Vi föreslår att regeringen lämnar ett uppdrag till MSB att utreda detta. 10 Statens tillsyn och stöd Vi behandlar i detta kapitel frågor om statens stöd till och tillsyn av kommunerna inom området för skydd mot olyckor. Det är läns- styrelserna och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) som står för detta. MSB och länsstyrelserna har många upp- gifter som direkt eller indirekt påverkar . I utredningen och det här kapitlet fokuserar vi på de uppgifter som direkt rör den brandförebyggande verksamheten och rädd- ningstjänstverksamhet men berör även andra uppgifter. Redan i tidigare kapitel har vi lämnat förslag angående MSB:s stöd till kommunerna och andra åtgärder för att förstärka och utveckla kommunernas brandförebyggande verksamhet och räddningstjänst- verksamhet. utvecklar vi vår syn på regleringen av den statliga tillsynen över kommunerna och den centrala tillsynen i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO), statens stödjande roll, övertagande av kom- munal räddningstjänst, MSB:s nationella förstärkningsresurser samt delar av MSB:s uppdrag i övrigt. Staten utövar tillsyn över kommunerna genom länsstyrelserna och MSB. Länsstyrelserna utövar tillsyn inom respektive län medan MSB utövar den centrala tillsynen (5 kap. 1 § LSO). Utöver den egentliga tillsynen ska länsstyrelserna stödja kommunerna med rådgivning och information (1 kap. 5 § LSO). Enligt förarbetena är avsikten att det primärt är länsstyrelserna som ska utöva tillsyn över kommunerna medan MSB i först hand ska kontrollera och ge stöd till länsstyrelsernas tillsyn. Statens tillsyn och stöd tillsyn ska inriktas mot att bedöma om kommunerna lever upp till de nationella målen, lagens verksamhetsmål och verksamhetsmålen i handlingsprogrammen. MSB:s tillsyn över kommunerna ska i första hand utövas genom en kontroll av länsstyrelsernas tillsynsansvar. MSB ska även lämna länsstyrelserna tillsynsvägledning, till exempel i form av resursstöd, samt bistå med kompetensutveckling av läns- styrelsernas tillsynspersonal.1 Av förarbetena framgår att det är avsett att de statliga tillsyns- myndigheterna ska kunna ingripa mot enskilda, även om det endast bör ske i undantagsfall.2 Tillsynsbegreppet i LSO är enligt förarbetena avsett att gälla själva kontrollfunktionen och inte inkludera rådgiv- ning, information och stöd, eftersom det är särskilt reglerat.3 Liksom vid statlig tillsyn av kommunerna på de flesta andra om- råden har länsstyrelserna och MSB inte några ingripandemöjligheter direkt kopplade till tillsynen. Däremot kan regeringen, på framstäl- lan av MSB, besluta att ändra kommunala handlingsprogram (3 kap. 3 § tredje stycket och 8 § tredje stycket LSO och 3 kap. 5 § förord- ningen [2003:789] om skydd mot olyckor [FSO]). Länsstyrelserna har ett mycket brett uppdrag och ska ansvara för den statliga förvaltningen i länet, i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret för särskilda förvaltningsuppgifter. (1 § för- ordningen [2017:868] med länsstyrelseinstruktion, förkortas läns- styrelseinstruktionen). Länsstyrelsernas uppgifter spänner över många områden men det som framför allt har betydelse för den här utred- ningen är dess uppgifter i fråga om skydd mot olyckor, krisbered- skap samt civilt försvar och höjd beredskap. Länsstyrelserna har flera uppgifter som direkt berör kommunernas verksamhet förutom det viovan nämnt om tillsyn samt om att stödja kommunerna med råd- givning och information. Länsstyrelserna får vid en omfattande räddningsinsats ta över an- svaret för räddningstjänsten i en eller flera kommuner som berörs av räddningsinsatsen och ska då utse räddningsledare (4 kap. 10 § LSO och 4 kap. 33 § FSO). 2002/03:119 s. 73–74. s. 75 och 119. 3Se även a. prop. Statens tillsyn och stöd Länsstyrelserna är också överinstans i förhållande till kommu- nerna. Kommunens beslut i frågor som rör LSO får alltså överklagas till (10 kap. 5 § andra stycket LSO). be- slut får sedan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. beslutar, efter samråd med kommunen, vilka an- läggningar som omfattas av regleringen i 2 kap. 4 § LSO om vissa skyldigheter när det gäller farliga verksamheter (2 kap. 3 § FSO). Både kommunen och får meddela föreskrifter om förbud helt eller delvis mot eldning utomhus samt om liknande förebyggande åtgärder mot brand (2 kap. 7 § LSO). Länsstyrelserna har därutöver flera uppgifter som är betydelse- fulla för kommunens brandförebyggande verksamhet och rädd- ningstjänst även om de inte direkt rör dessa områden. De har ett geografiskt områdesansvar vilket innebär att de ska vara samman- hållande för krisberedskapen inom sitt geografiska område samt mellan den lokala och nationella nivån. De ska verka för samordning och gemensam inriktning av åtgärder före, under och efter en kris. De är också högsta civila totalförsvarsmyndighet i länet.4 Läns- styrelserna ska ansvara för statlig räddningstjänst och sanering vid utsläpp av radioaktiva ämnen. De har också ett ansvar för bland annat tillsyn enligt Sevesolagstiftningen.5 Förutom regleringen i LSO som endast anger att MSB ska utöva central tillsyn har MSB genom andra författningar ett betydligt vidare uppdrag som rör LSO och . Av FSO framgår att MSB har en normerande uppgift genom att myndigheten i flera avseenden får meddela föreskrifter i anslutning till LSO. MSB:s uppdrag finns därutöver framför allt i förordningen (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, i det fortsatta MSB:s instruktion. Enligt 1 § i MSB:s instruktion ska MSB bland annat ansvara för skydd mot olyckor i 4Se 6 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap, 4 och 6 §§ förordningen (2017:870) om länsstyrelsernas kris- beredskap och uppgifter vid höjd beredskap för räddningstjänst samt 7 § länsstyrelseinstruk- tionen. 5Se 4 kap. 15 § FSO respektive bland annat 15 § lagen (1999:381) om åtgärder för att före- bygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Statens tillsyn och stöd den mån ingen annan myndighet gör det. MSB har dessutom flera specificerade uppgifter som direkt berör . MSB ska utveckla och stödja samhällets beredskap mot olyckor och kriser och vara pådrivande i arbetet med förebyggande och sår- barhetsreducerande åtgärder (1 § andra stycket 1 MSB:s instruktion). Myndigheten ska vidare ha förmågan att bistå med stödresurser i samband med allvarliga olyckor och kriser samt stödja samordning- en av berörda myndigheters åtgärder vid en kris (7 § första stycket MSB:s instruktion). MSB ska förvalta och utveckla radiokommunika- tionssystemet för skydd och säkerhet, det så kallade Rakel-systemet (16 § MSB:s instruktion). MSB ska såväl områdesvis som på en övergripande samhällsnivå följa upp och utvärdera krisberedskapen och bedöma om vidtagna åtgärder fått önskad effekt. Myndigheten ska kunna göra en samlad bedömning av olycksutvecklingen och det säkerhetsarbete som är kopplat till denna (10 § MSB:s instruktion). Myndigheten ska se till att erfarenheter tas till vara från inträffade olyckor och kriser (11 § MSB:s instruktion). Myndigheten ska beställa, kvalitetssäkra och förmedla forskning och utvecklingsarbete för skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar (12 § MSB:s instruktion). MSB ska tillsammans med andra berörda aktörer verka för att skapa en sammanhållen information om skydd mot olyckor, kris- beredskap och totalförsvar samt om säkerhetspolitik. Myndigheten ska vidare stärka samhällets förmåga att hantera olyckor och kriser genom samverkan med organisationer med uppgifter inom krisbereds- kapsområdet (15 § MSB:s instruktion). Som angetts i tidigare kapitel ska MSB även bedriva utbildning. 10.2Statens tillsyn och stöd 10.2.1Statens tillsyn över kommunerna är inte tillfredställande Med LSO infördes en målstyrning av kommunernas verksamheter för skydd mot olyckor som ska ta sin utgångspunkt i nationella mål. I förarbetena anfördes särskilt att modellen med nationella mål som Statens tillsyn och stöd statligt styrmedel ställer höga krav på en utvecklad och väl funge- rande tillsynsfunktion.6 Regeringen har i direktiven till utredningen anfört att den statliga tillsynen över kommunernas arbete med skydd mot olyckor har bris- ter, främst på den regionala nivån. Flera utredningar och undersök- ningar bekräftar den bilden. Statskontoret har gjort en undersökning bland kommuner och kommunalförbund. Av de svarande ansåg att den stat- liga tillsynen inte är ändamålsenlig och inte bidrar till verksamhets- utveckling inom området. Flera av de svarande lyfte fram att läns- styrelserna saknade tillräcklig kunskap och kompetens för att vara ett stöd för kommunernas arbete inom området.7 har i en granskningsrapport kommit till slutsatsen att länsstyrelserna behöver förbättra tillsynsarbetet för att uppnå lagstiftarens intentioner. anförde att MSB hade uppmärksammat två huvudsakliga brister: dels att tillsyn görs för sällan, dels att länsstyrelserna avsätter för lite tid till denna. Riks- revisionens granskning bekräftade den bedömningen.8 MSB gör årsuppföljningar av länsstyrelsernas verksamhet enligt LSO genom frågeformulär till länsstyrelserna. Av svaren för framgår att länsstyrelserna sammanlagt i landet lade ned tid mot- svarande ungefär 7 årsarbetskrafter på tillsyn av kommunerna och ungefär 5 årsarbetskrafter på uppgifterna att lämna råd och informa- tion till kommunerna samt samordning med kommuner och andra statliga myndigheter med ansvar för räddningstjänst.9 Vid utredningens möten med företrädare för kommunala rädd- ningstjänstorganisationer är det många som har angett att länssty- relserna inte har tillräcklig kunskap och kompetens för uppgiften att utföra tillsyn och ge råd. I något fall har dock företrädare för kom- munala räddningstjänstorganisationer tvärtom uttryckt att stödet från just deras länsstyrelse är bra. har det från företrädare från länsstyrelserna till utred- ningen angetts att tillsynsvägledningen från MSB inte heller har varit tillräckligt utvecklande. Utredningen kan därvid också notera att 2002/03:119 s. 34. 7Statskontoret, Statens styrning av kommunerna, s. 145. 8Riksrevisionen, Länsstyrelsernas krisberedskapsarbete – Skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar (RiR 2015:18), s. 12. 9MSB:s årsuppföljning av LSO avseende länsstyrelserna (20 av 21 länsstyrelser svarade). Statens tillsyn och stöd MSB inte har någon föreskriftsrätt i fråga om hur den statliga till- synen ska utföras. Sammantaget bedömer utredningen att det finns tydliga brister med den nuvarande statliga tillsynen över kommunerna. 10.2.2Regleringen av tillsynsansvaret kan förbättras Det ansvar kommuner, länsstyrelser och MSB har enligt LSO är kom- plext. Det kan på ett övergripande plan konstateras att inom rädd- ningstjänstområdet har de flera olika typer av uppgifter vardera. De har alla operativa uppgifter, tillsynsansvar samt lämnar råd och stöd. MSB har dessutom en normerande roll och även länsstyrelserna och kommunerna kan i begränsad omfattning meddela föreskrifter. Regleringen av tillsynsrollerna i LSO är uppbyggt utifrån de tidi- gare mer vanligt förekommande begreppen lokal, regional och central tillsyn. Det är emellertid inte tydligt reglerat vad som ingår i dessa begrepp, särskilt vad gäller central tillsyn och den centrala tillsyns- myndighetens roll. Av det som anges om begreppet tillsyn och om den centrala tillsynen i förarbetena till LSO framgår att det inte avser samma slags uppgifter, trots att benämningen tillsyn används i båda fallen. Regleringen innebär vidare att en enskild kan bli föremål för tillsyn av tre olika myndigheter; kommunen, och . I skrivelsen 2009/10:79 En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (tillsynsskrivelsen) redovisar regeringen generella bedömningar för hur en tillsynsreglering bör vara utformad. Även finans- utskott anförde att skrivelsen kan utgöra ett stöd och en vägledning för det fortsatta arbetet med att se över sektorslagar.10 Bland annat an- ges i tillsynsskrivelsen att begrepp som ”central tillsyn”, ”regional till- syn” och ”lokal tillsyn” inte bör användas. Om ansvaret för tillsynen inom ett visst område ska vara uppdelat mellan centrala och regionala myndigheter samt kommuner bör uppdelningen av ansvar göras tydlig genom att respektive myndighets uppgifter anges specifikt.11 Det har från flera håll, bland annat från handläggare på MSB, fram- förts till utredningen att kommunerna ofta vänder sig direkt till MSB i stället för sin länsstyrelse för råd. Det kan innebära att länsstyrel- serna sedan ska utöva tillsyn i frågor där MSB har lämnat råd. 2009/10:FiU12. 11Regeringens skrivelse 2009/10:79 s. 14–19. Statens tillsyn och stöd Det finns också principiellt vissa problem med att blanda tillsyns- uppgifter med andra uppgifter som normering och uppgifter för att främja verksamheten som att lämna rådgivning och annat stöd. Om en myndighet lämnar stöd eller specifika råd i visst avseende kan myndighetens opartiskhet ifrågasättas när myndigheten ska utöva tillsyn i det avseendet.12 Vi bedömer att regleringen av statens ansvar och befogenheter är i behov av förtydligade för en effektiv statlig tillsyn och ett bra stöd. 10.2.3Statens tillsyn av kommunerna ska utföras av MSB Förslag: Statens tillsyn över kommunernas verksamheter enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska utföras av Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap. Myndigheten ska även ge råd och information till kommunerna. Statens tillsyn bör koncentreras Ett problem med dagens tillsyn är att det finns för få resurser till- delade till denna. Det finns helt enkelt ett behov av att mer resurser avsätts till tillsynen. Ett annat sätt som också kan effektivisera verk- samheten vore att koncentrera tillsynen. Det gäller särskilt på det här området där det krävs personal med specifik kompetens. Tillsynen av kommunernas verksamheter enligt LSO och upp- giften att stödja kommunerna med råd och information är komplex. Det gäller framför allt i de delar där tillsynen ska ta sin utgångspunkt i de nationella målen. Målstyrningen innebär att verksamheterna kan bedrivas på olika sätt och ska bygga på de lokala förhållandena. Vilka åtgärder som kan vara verksamma för att ordna ett skydd mot olyckor kan innefatta många överväganden av komplicerad natur som kräver djup sakkunskap, till exempel teknisk och organisatorisk kompe- tens. I de kommunala räddningstjänstorganisationerna finns sådan sakkunskap. Det kan vara svårt att utföra tillsynsuppdraget samt att hos kommunerna upprätthålla förtroende för den rådgivande rollen om den sakkunskapen inte finns hos tillsynsmyndigheten. 12Se t.ex. Statskontoret, Tänk till om tillsynen – Om utformningen av statlig tillsyn, 2012, s. 10. Statens tillsyn och stöd sakkunskap krävs också kompetens kopplat till rollen som tillsyn- förrättare, till exempel allmän förvaltningskunskap.13 Det kan vara svårt att rekrytera medarbetare med tillräcklig kom- petens eller få dem att utveckla kompetens om verksamheten inte är tillräckligt renodlad eller omfattande. Kvalitén på tillsynen blir också sämre om arbetsuppgifterna är sällan förekommande och erfarenhet inte kan byggas upp. Vidare torde arbetet bli mer stimulerande och som regel bättre utfört om flera personer arbetar med samma frågor så att de kan utbyta erfarenheter med varandra. Till det kommer per- sonalsårbarheten om få personer arbetar med arbetsuppgifterna. Det blir särskilt påtagligt med den särskilda kompetens som behövs på detta område. Den utveckling som skett där kommuner går sam- man i gemensamma räddningstjänstorganisationer kan också förvän- tas accelerera med utredningens förslag i kapitel 7. Räddningstjänst- organisationer går över länsgränser och kan förväntas i än högre utsträckning göra det . Anknytningen till en läns- styrelse framstår inte som lika betydelsefull i dessa fall. Antalet till- synsobjekt minskar också med den utvecklingen och eftersom rädd- ningstjänstorganisationerna blir större blir det också mer komplext att utföra tillsyn på dessa. Det talar också för att tillsynen kan ske av färre tillsynsmyndigheter med ett större geografiskt ansvarsområde. Enligt utredningens mening har en effektiv statlig tillsyn över kommunerna mycket att vinna med en koncentrering till färre till- synsmyndigheter. finns det fördelar med att tillsynen över kommunerna sker av samtliga länsstyrelser. Det gäller framför allt tillsynens sam- band med övriga verksamhet enligt LSO och på andra angränsande områden. Det finns risk för att denna verksamhet kan bli lidande om uppgifter flyttas från en länsstyrelse eftersom det finnas mindre kompetens för kvarvarande uppgifter. Det kan också finnas andra samordningsfördelar med att ha näraliggande verksam- het i samma organisation. Det sagda gäller framför allt uppgifter vid kris- beredskap, under höjd beredskap, att besluta om vilka anläggningar som ska omfattas av 2 kap. 4 § LSO, som överklagandeinstans, vid 13Jämför MSB, Regeringsuppdrag: Förslag om hur samverkan mellan länsstyrelserna kan förbättras för att utveckla kompetens och förmåga inom områdena tillsyn enligt lagen om skydd mot olyckor och beslut angående farliga verksamheter, dnr 2010-4635, 2010. Statens tillsyn och stöd statlig räddningstjänst och sanering vid utsläpp av radioaktiva ämnen, vid Sevesotillsynen samt vid övertagande av räddnings- tjänst. Även länsstyrelsernas uppgifter i fråga om riskhänsyn i sam- hällsplanering och riskbedömningar på miljöområdet kan påverkas. Beträffande övertagande av föreslår vi i ett senare avsnitt att detta bör vara en uppgift för MSB. Uppgifterna som rör krisberedskap och särskilt höjd beredskap (se även avsnitt 10.3 för en närmare beskrivning) är föremål för beredning i , inte minst mot bakgrund av en delrapport av Försvarsberedningen i december 2017.14 Läns- styrelsernas närmare uppgifter kan alltså komma att förändras och det finns en inriktning där en ökad vikt i allmänhet läggs på frågor om höjd beredskap. Länsstyrelserna har behov av kompetens på räddningstjänstområdet vid fullgörandet av sina uppgifter rörande krisberedskap och höjd beredskap, något vi utgår från kommer vara fallet även i fortsättningen. Själva uppgifterna i sig behöver emeller- tid inte finnas på samma myndighet eftersom de är av olika slag och inte måste vara föremål för en nära samordning, även om de har beröringspunkter. Detsamma gäller de övriga uppräknade uppgifterna. Det är tydligt att det finns stora samordningsfördelar mellan flera av länsstyrelsernas övriga uppgifter samt tillsynen av och stödet till kommunerna men utredningen bedömer att det inte är avgörande. En annan nackdel med att koncentrera tillsynsverksamheten är att den regionala och lokala förankringen blir sämre. Länsstyrelserna har en god överblick över länet. Den regionala förankringen i för- ening med att länsstyrelsernas har andra närliggande uppgifter gör att de kan ha kunskap om regionala och lokala händelser och för- hållanden som kan ha betydelse för skyddet mot olyckor. Det kan till exempel vara vilka olycksrisker som finns och förändringar i infra- strukturen som kan påverka riskbilden. Vidare underlättar en geogra- fiskt mer spridd tillsynsorganisation att en tätare kontakt med kom- munerna. Länsstyrelsernas regionala förankring och kontakter med kommuner genom sin övriga verksamhet underlättar också dialog med kommunerna. Det är argument som bör beaktas men väger enligt utredningens mening inte tungt mot behovet av en koncentration av tillsynen. Som nämnts ovan kan de kommunala räddningstjänstorganisationerna växa 14Se Ds 2017:66. Statens tillsyn och stöd Det är också viktigare med hög specialistkom- petens än allmän kunskap om länet. De personliga tillsynsbesöken samt andra möten med kommunala företrädare behöver inte vara omfattande. MSB har till exempel inom ramen för sin tillsynsvägled- ning av länsstyrelserna uttalat att tillsyn bör ske i varje organisation minst två gånger per mandatperiod.15 Det kan enligt ut- redningens mening tjäna som utgångspunkt för hur många tillsyns- besök som är lämpligt att genomföra i genomsnitt.16 Det skulle innebära cirka 75 tillsynsbesök . Med tanke på att tillsynsbesök kan samordnas och flera sådana besök kan göras vid samma resor fram- står det inte heller som praktiskt resurskrävande att genomföra även om tillsynsmyndigheten inte finns i kommunens geografiska närhet. Utredningen har övervägt om länsstyrelsernas tillsyn av kom- munerna på andra sätt kan styras så att den blir tillfredställande. Det främsta möjliga styrmedlet för detta vore om MSB bemyndigas att meddela föreskrifter om länsstyrelsernas tillsyn för att främja en enhetlig och effektiv statlig tillsyn. Regeringen har också i tillsyns- skrivelsen anfört att den myndighet som utför tillsynsvägledning bör ha möjlighet att föreskriva om tillsynen för att underlätta sam- ordningen.17 En än mer utvecklad samverkan mellan länsstyrelserna skulle också kunna få effekter. Oavsett styrmedel framstår det som svårt att på ett effektivt sätt fördela tillräckliga resurser till tillsynen, eftersom det skulle krävas ett oproportionerligt beaktande av behoven för just denna tillsyn i förhållande till dess omfattning hos den enskilda . Verk- samheten riskerar då att bli ineffektiv om behoven för en förhållandevis liten verksamhet får oproportionerligt genomslag för länsstyrelsernas organisering. Till det kommer att det är svårt för tillsynsförrättare att få tillräcklig erfarenhet med en verksamhet av mindre omfattning. De resurser som avsätts är i genomsnitt ungefär en halv års- arbetskraft per länsstyrelse. Även om länsstyrelserna skulle tilldela fler resurser skulle det inte vara tillräckligt för en effektiv tillsyn. Ut- redningen bedömer alltså att det grundläggande problemet med att sprida ut en förhållandevis liten men specialiserad verksamhet på så 15Se t.ex. MSB, Sammanfattande rapport över tillsynsverksamheten vid MSB 2014, dnr 2015-1100, 2015.