sou · H6B382 · 2018-11-30 00:00:00 — måste inför ett beslut om föreläggande, förbud eller tvångsåtgärder enligt bestämmelserna i kapitlet göra en proportionalitetsbedömning och pröva om skälen för åtgärden väger tillräckligt tungt i förhållande till de skador eller andra olägenheter som beslutet medför. Typiskt sätt handlar det om ekonomiska skador för verksamhetsutövaren och dennes motpart. Men det kan också handla om olägenheter som uppstår i och med att exempelvis en ut- kontraktering måste avslutas, varvid arbetsuppgiften måste återtas av verksamhetsutövaren själv eller läggas över på någon annan. potentiella skadan för säkerhet, eller ett internationellt säker- hetsskyddsåtagande, är ett viktigt kriterium vid proportionalitets- prövningen. Ju mer ingripande åtgärd det handlar om, desto högre krav måste ställas i fråga om skadans allvar. När det är fråga om förbud i efterhand mot en överlåtelse som skett utan föregående samråd eller i strid med ett förbud (jfr 9 § andra stycket) bör det ofta tillmätas särskild betydelse hur som gått sedan överlåtelsen skedde. Om alla inblandade har inrättat sig efter överlåtelsen bör detta beaktas vid bedömningen av om det är pro- portionerligt att i efterhand förbjuda överlåtelsen. Om rätten har beslutat om t.ex. kvarstad med stöd av 12 § har det betydelse hur länge åtgärden blir bestående. Vid varje omprövning måste rätten således ompröva om det är proportionerligt att låta åtgärden bestå. Upphandling och vissa andra förfaranden Paragrafen innehåller bestämmelser om särskild säkerhetsbedöm- ning och lämplighetsprövning vid vissa förfaranden. Paragrafen mot- svarar delvis 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Enligt första stycket ställs krav på en offentlig eller privat verksam- hetsutövare att vidta vissa åtgärder när man avser att inleda ett för- farande där det krävs ett säkerhetsskyddsavtal enligt 2 kap. 6 §. Till skillnad från 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen, som delvis tjänat som förebild till paragrafen, gäller den för alla slags verksam- hetsutövare och inte enbart statliga myndigheter. En annan skillnad är att den inte är begränsad till vissa upphandlingar utan gäller vid alla slags förfaranden som medför ett krav på säkerhetsskyddsavtal. Med uttrycket ”avser att” förtydligas att de åtgärder som en verk- samhetsutövare är skyldig att vidta enligt paragrafen ska ske i ett tidigt skede av processen. Det framgår vidare att åtgärderna ska vid- tas innan det planerade förfarandet inleds. Detta betyder att förfar- andet inte får inledas innan åtgärderna har vidtagits. Enligt första stycket första punkten ska en verksamhetsutövare som träffas av bestämmelsen göra en särskild säkerhetsbedömning. Bedömningen har två syften. Det ena syftet är att identifiera vilka säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller vilken säkerhetskänslig verksamhet i övrigt som den utomstående parten kan få tillgång till i samband med det planerade förfarandet och som kräver säkerhets- skydd. Det andra syftet är att bedömningen ska utgöra ett underlag för en egen prövning av om det planerade förfarandet – t.ex. en planerad utkontraktering – är lämpligt och i så fall vilka krav som bör ställas upp i ett säkerhetsskyddsavtal, i de fall ett sådant krävs (se vidare i författningskommentaren till 2 kap. 6 §). Den uttryckliga skyldigheten att göra en lämplighetsprövning saknar motsvarighet i 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen och följer av första stycket andra punkten. Prövningen, som ska utmynna i en bedömning av om det planerade förfarandet är lämpligt från säker- hetsskyddssynpunkt, ska göras med utgångspunkt i den särskilda säkerhetsbedömningen och övriga omständigheter. Verksamhets- utövaren måste i sin analys av lämpligheten bl.a. beakta behovet av säkerhetsskydd och om det är möjligt att genom ett väl utformat säkerhetsskyddsavtal uppnå ett tillräckligt säkerhetsskydd. Vidare bör verksamhetsutövaren analysera om tillräckliga säkerhetsskydds- krav är möjliga att ställa enligt regleringarna om offentlig upphand- ling, i den mån de ska tillämpas. Det kan finnas förfaranden som inte är lämpliga oavsett vilka säkerhetsskyddsåtgärder som vidtas, t.ex. på grund av de involverar uppgifter som är så känsliga att de aldrig bör anförtros utomstående. En viktig aspekt i lämplighetsprövningen kan vara om motparten finns i utlandet och om det finns adekvata och reella möjligheter till säkerhetsprövning av dennes personal och av personalen hos eventuella underleverantörer. En annan aspekt kan vara möjligheten att bedöma om motparten kan ha illojala syften med förfarandet, t.ex. mot bakgrund av ägarförhållandena. I andra stycket klargörs det att verksamhetsutövaren är skyldig att avstå från att inleda det planerade förfarandet, t.ex. en utkontraktering eller någon annan form av samarbete eller samverkan, om lämplig- hetsprövningen enligt första stycket leder till bedömningen att det är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Av tredje stycket framgår det att den särskilda säkerhetsbedöm- ningen och lämplighetsprövningen ska dokumenteras. Dokumenta- tionen ska bevaras, så att det i efterhand kan kontrolleras att verk- samhetsutövaren har fullgjort sina åligganden enligt paragrafen. Paragrafen motsvarar delvis 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Den innehåller bestämmelser om en samrådsskyldighet för verksamhetsutövare i vissa fall när de ska inleda ett förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal enligt 2 kap. 6 §. I paragrafen finns också bestämmelser om möjligheter för tillsynsmyndigheten att meddela förelägganden och hindra genomförande av förfaranden i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. Av första stycket framgår det att en verksamhetsutövare i vissa fall ska samråda med tillsynsmyndigheten innan man inleder ett förfar- ande som kräver säkerhetsskyddsavtal. Avsikten är att verksamhets- utövaren först ska fullgöra de åtaganden som framgår av 2 §, dvs. särskild säkerhetsbedömning och lämplighetsprövning. Om lämp- lighetsprövningen leder till bedömningen att det planerade förfaran- det – t.ex. en utkontraktering – är lämpligt kan det bli aktuellt med en samrådsskyldighet enligt denna paragraf. Till skillnad från 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen, som delvis tjänat som förebild till paragrafen, gäller den för alla slags verksamhetsutövare och inte enbart statliga myndigheter. En annan skillnad är att den inte är begränsad till upphandlingar utan kan bli aktuell vid alla slags förfaranden som medför ett krav på säkerhetsskyddsavtal. Utöver kravet på säkerhetsskyddsavtal gäller vissa ytterligare vill- kor för att samrådsskyldigheten ska inträda. Samrådsskyldigheten är alltså begränsad i förhållande till skyldigheterna enligt 2 §. I första stycket första punkten beskrivs det första av tre fall där samrådsskyldigheten gäller. Där framgår det att skyldigheten inträ- der om förfarandet innebär att den utomstående parten kan få till- gång till eller möjlighet att förvara säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen hemlig eller högre utanför verksam- hetsutövarens lokaler. Med utomstående part avses detsamma som i 2 kap. 6 § (se författningskommentaren till den paragrafen). Med undantag för de skillnader som följer av att det allmänna tillämp- ningsområdet är bredare motsvarar bestämmelsen 2 kap. 6 § första stycket 1 säkerhetsskyddsförordningen. Av andra punkten, som saknar motsvarighet i 2 kap. 6 § säker- hetsskyddsförordningen, framgår det att samrådsskyldigheten också gäller om förfarandet utgör en upplåtelse som kan ge den utomstå- ende parten tillgång till säkerhetskänslig verksamhet i övrigt av mot- svarande betydelse för säkerhet som de säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter som avses i första punkten. Med upplåtelse avses t.ex. hyra, arrende och andra typer av nyttjanderätter som inte innebär att äganderätten övergår från verksamhetsutövaren. Det av- görande är att upplåtelsen kan ge någon utomstående part tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten på något sätt. Ett exempel kan vara att någon hyr en lokal i en byggnad där det bedrivs säker- hetskänslig verksamhet. I ett sådant fall kan det finnas skäl att över- väga om hyresgästen därmed får tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Situationer där den utomstående parten enbart får tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och inte till verk- samheten i övrigt omfattas inte av andra punkten, utan regleras exklu- sivt i första punkten. Det framgår av tredje punkten att det sista fallet där samrådsskyl- dighet gäller är om förfarandet ger den utomstående parten tillgång till informationssystem utanför verksamhetsutövarens lokaler och åtkomst till systemen kan medföra allvarlig skada för säker- het. Det avgörande för bestämmelsens tillämpning är förhållandet att någon utomstående får åtkomst till informationssystemet utan- för verksamhetsutövarens lokaler och att detta leder till att systemet blir sårbart. Till skillnad från vad som gällt enligt 2 kap. 6 § första stycket 2 säkerhetsskyddsförordningen behöver sårbarheten inte handla om obehörig åtkomst utan kan också handla om att behöriga personer uppsåtligen eller av oaktsamhet vidtar åtgärder, eller underlåter att vidta åtgärder, och att detta leder till allvarlig skada för säkerhet. Skadan behöver inte bestå i att ett en säkerhetsskydds- klassificerad uppgift obehörigen röjs, utan kan lika gärna handla om att en uppgift eller ett viktigt system t.ex. görs otillgängligt eller skadas. Samrådet ska ske med den myndighet som utövar tillsyn över den verksamhetsutövare som är samrådsskyldig. Om samrådsskyldighet föreligger enligt första stycket ska verksamhetsutövaren ta initiativ till samråd efter att den särskilda säkerhetsbedömningen och lämp- lighetsprövningen gjorts men innan det planerade förfarandet inleds. bedömer om det behövs ytterligare åtgär- der för att det planerade förfarandet ska vara lämpligt från säkerhets- skyddssynpunkt. Det kan t.ex. vara nödvändigt att förbättra krav- ställningen i säkerhetsskyddsavtalet. Det är dock fortfarande verk- samhetsutövaren som ansvarar för hur säkerhetsskyddet ska utfor- mas i detalj. Utgångspunkten är att samrådet ska ha avslutats innan det plane- rade förfarandet inleds. Det innebär bl.a. att en offentlig upphand- ling som utgångspunkt inte får påbörjas innan samrådet har genom- förts och under förutsättning att tillsynsmyndigheten inte har fattat beslut om förbud. Om tillsynsmyndigheten bedömer det som nöd- vändigt bör den dock kunna ge klartecken till att en upphandlings- process påbörjas och att samrådet ska pågå fortlöpande under upp- handlingsprocessen. När tillsynsmyndigheten bedömer att syftet med samrådet har uppfyllts och att verksamhetsutövaren kan gå vidare med det planerade förfarandet bör tillsynsmyndigheten fatta ett be- slut om att avsluta samrådet. I andra stycket finns bestämmelser om tillsynsmyndigheternas befogenheter i samband med samrådet. Dessa motsvarar till stor del 2 kap. 6 § tredje stycket säkerhetsskyddsförordningen. Det framgår till att börja med att tillsynsmyndigheten får förelägga verksamhets- utövaren att vidta åtgärder enligt denna lag och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Ett föreläggande kan innehålla anvisningar om vad verksamhetsutövaren behöver förbättra i fråga om säkerhetsskyddsåtgärder. Föreläggandet kan också innebära att verksamhetsutövaren under samrådet ska åter- rapportera till tillsynsmyndigheten hur olika åtgärder har utförts. Om ett föreläggande inte följs eller om tillsynsmyndigheten be- dömer att det planerade förfarandet är olämpligt från säkerhets- skyddssynpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas, får tillsynsmyn- digheten besluta att verksamhetsutövaren inte får genomföra det planerade förfarandet. Beslut om föreläggande och förbud får bara meddelas om det är proportionerligt. Innebörden av kraven på pro- portionalitet preciseras i 1 §. Av kravet på proportionalitet följer att möjligheten att förbjuda verksamhetsutövaren att genomföra ett visst förfarande är en sista utväg och ska användas restriktivt. Så långt det är möjligt bör tillsynsmyndigheten alltså sträva efter att eventuella problem ska hanteras genom samrådet och förelägganden. Det kan dock finnas fall där en verksamhetsutövare, trots förelägg- anden, inte vidtar de åtgärder som behövs för att förfarandet ska vara lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Det kan också finnas förfar- anden som är olämpliga oavsett vilka säkerhetsskyddsåtgärder som Ett exempel kan vara att det inte är möjligt att genomföra säkerhetsprövning av personalen hos den tänkta motparten eller om det i verksamheten förekommer säkerhetsskyddsklassificerade uppgif- ter som är så känsliga att det inte under några förhållanden är lämp- ligt att de förvaras utanför verksamhetsutövarens lokaler. Det kan vidare vara så att den tänkta motparten inte uppfyller de krav på tillförlitlighet som måste ställas när det är fråga om säkerhetskänslig verksamhet, exempelvis på grund av ägarförhållandena. I likhet med verksamhetsutövaren måste tillsynsmyndigheten vid sin bedömning av vilka krav som bör ställas och om förfarandet är lämpligt analysera om tillräckliga säkerhetsskyddskrav är möjliga att ställa enligt regleringarna om offentlig upphandling, i den mån de ska tillämpas. I samband med samrådet får tillsynsmyndigheten ansöka om tvångs- åtgärder enligt 12 §, se vidare författningskommentaren till den para- grafen. Samrådsförfarandet är ett förvaltningsärende. Bestämmelserna i förvaltningslagen (2017:900) ska därför tillämpas i ärenden om sam- råd, föreläggande och förbud, bortsett från vissa regler om åtgärder vid försenad handläggning som behandlas i 15 §. Detta gäller även vid handläggning. Bestämmelser om överklagande av tillsynsmyndighetens beslut enligt paragrafen finns i 5 kap. 6 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om samråd på tillsynsmyndig- hetens initiativ. Övervägandena finns i avsnitt 6.8.11. Utgångspunkten är att verksamhetsutövaren ska ta initiativ till samrådet när det föreligger en samrådsskyldighet enligt 3 §. Det kan dock inträffa att tillsynsmyndigheten får kännedom om att en verk- samhetsutövare planerar att inleda ett samrådspliktigt förfarande och att något samråd trots det inte har initierats. I en sådan situation kan tillsynsmyndigheten med stöd av denna paragraf själv initiera samrådet. Det som föreskrivs i 3 § andra stycket om förelägganden, förbud och tvångsåtgärder gäller även i fråga om ett sådant samråd som tillsynsmyndigheten har tagit initiativ till. Paragrafen innehåller bestämmelser om förelägganden som kan riktas mot en verksamhetsutövare eller dennes motpart under ett pågående förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.9. Enligt första stycket får tillsynsmyndigheten utfärda föreläggan- den mot en verksamhetsutövare och den utomstående parten i för- farandet om ett pågående förfarande som omfattas av ett krav på säkerhetsskyddsavtal är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Det kan t.ex. handla om en pågående utkontraktering eller ett annat pågående samarbete där ändrade förhållanden medfört att förfaran- det helt eller delvis blivit olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Föreläggandet ska gå ut på att verksamhetsutövaren eller motparten åläggs att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra skada för säkerhet. Det ställs inget uttryckligt krav i fråga om den potentiella skadans allvarlighet. Emellertid följer det av 2 kap. 6 § att det inte råder något krav på säkerhetsskyddsavtal om den potentiella skadan är endast ringa, varför förelägganden enligt denna paragraf inte kan komma i fråga i sådana fall. Bestämmelsen innehåller inte några särskilda begränsningar om vad ett föreläggande ska avse, utan endast att syftet ska vara att förhindra skada för säkerhet. Det kan alltså handla om allt från mindre ingripande åtgärder, såsom t.ex. att återta en mindre del av ett uppdrag från en leverantör till att avsluta ett visst samarbete med omedelbar verkan. Möjligheten att meddela förelägganden och valet av förelagd åtgärd begränsas av ett krav på proportionalitet som preciseras i 1 §. Av bestämmelsen framgår att ett föreläggande bara får beslutas om skälen för åtgärden uppväger den skada eller annan olägenhet som åtgärden medför för allmänna eller enskilda intressen. Se vidare kom- mentaren till den angivna bestämmelsen. Av andra stycket följer att föreläggandet får förenas med vite. I ett sådant fall är lagen (1985:206) om viten tillämplig. Enligt tredje stycket kan tillsynsmyndigheten även ansöka om tvångs- åtgärder enligt 12 §. Överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet och viss egendom Paragrafen innehåller bestämmelser om särskild säkerhetsbedöm- ning och lämplighetsprövning inför vissa överlåtelser. Övervägan- dena finns i avsnitt 7.9. I första stycket första punkten framgår att bestämmelserna i 2 § om särskild säkerhetsbedömning och lämplighetsprövning ska tillämpas av den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet och som avser att överlåta hela eller någon del av den säkerhetskänsliga verksamheten. Bestämmelsen gäller t.ex. om verksamhetsutövaren vill överlåta hela inkråmet i ett bolag till någon utomstående aktör. En annan typ- situation kan vara att verksamhetsutövaren avser att bilda ett helägt dotterbolag och att överlåta hela eller en viss del av den säkerhets- känsliga verksamheten till dotterbolaget. Bestämmelsen är vidare tillämplig om en myndighet vill överlåta en säkerhetskänslig verk- samhet till någon enskild aktör, dvs. vid privatisering av en säker- hetskänslig verksamhet. Enbart en överlåtelse av vissa fysiska tillgångar, som inte innebär en möjlighet att driva den säkerhetskänsliga verk- samheten, bör inte ses som en verksamhetsöverlåtelse. En sådan överlåtelse kan i stället omfattas av andra punkten. I andra punkten anges det att kraven på särskild säkerhets- bedömning och lämplighetsprövning också gäller inför en överlåtelse av någon egendom i den säkerhetskänsliga verksamheten som har betydelse för säkerhet eller för ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd. Med egendom avses både fast och lös egendom, inklusive immateriella tillgångar. Det kan handla om bl.a. en fastighet, inventarier eller en fysisk produkt, men även om t.ex. ritningar på en uppfinning som tagits fram inom ramen för verksamheten eller som ägs av denna. Ett exempel kan vara en viss produkt som används inom någon verksamhet av stor betydelse för säkerhet, och där säkerhet kan skadas om aktö- rer med antagonistiska syften får tillgång till produkten eller när- mare kunskaper om den. Det åligger verksamhetsutövaren att med utgångspunkt i sin säkerhetsskyddsanalys pröva om egendomen har betydelse för säkerhet eller inte. Bedömningen ställer höga krav på verksamhetsutövarens kunskap om sina skyddsvärden. I fråga om den närmare innebörden av kravet på särskild säker- hetsbedömning hänvisas till författningskommentaren till 2 §. Lämp- lighetsprövningen innebär att verksamhetsutövaren efter bästa för- måga och med den kunskap som verksamhetsutövaren har ska be- döma om överlåtelsen är lämplig från säkerhetsskyddssynpunkt. Verksamhetsutövaren ska inom ramen för prövningen både fråga sig om det över huvud taget är lämpligt att överlåta den aktuella verk- samheten eller egendomen och om det är lämpligt att överlåtelsen sker till just den aktuella förvärvaren. Det anförda gäller även vid överlåtelse av sådan egendom som inte utgör själva verksamheten men som tillhör eller ingår i verksamheten och har betydelse för säkerhet. En sådan överlåtelse kan vara olämplig av flera skäl. Ett exempel kan vara att överlåtelsen kan leda till att egendomen kan användas på det sätt som behövs för att upprätthålla skyddet för säkerhet. Ett annat exempel kan vara att den som förvärvar egendomen genom förvärvet får viktig kunskap om säkerhetskänsliga verksamheter och att denna kunskap kan användas vid t.ex. sabotage, terroristbrott eller andra antagonistiska handlingar som kan hota verksamheten. Av andra stycket framgår att skyldigheterna enligt första stycket ska fullgöras innan ett förfarande för överlåtelse inleds. Om lämplig- hetsprövningen leder till bedömningen att den planerade överlåtel- sen är olämplig från säkerhetsskyddssynpunkt, får den inte inledas. Paragrafen innehåller bestämmelser om samrådsskyldighet, förelägg- anden och förbud i samband med vissa överlåtelser. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. Enligt första stycket är verksamhetsutövare skyldiga att samråda med tillsynsmyndigheten inför en sådan överlåtelse som avses i 6 §. Betydelsen av den egna lämplighetsprövningen markeras genom att det särskilt anges att samrådet ska ske först efter att denna lett till bedömningen att överlåtelsen får ske. Samrådet ska först och främst avse frågan om överlåtelsen är lämplig från säkerhetsskyddssynpunkt. Det handlar om ett dialogförfarande där man bl.a. kan diskutera om överlåtelsen bör begränsas på något sätt för att inte vara olämplig. Enligt andra stycket får tillsynsmyndigheten förelägga överlåtaren att vidta åtgärder enligt denna lag och de föreskrifter som har med- delats i anslutning till lagen. Om ett föreläggande inte följs eller om tillsynsmyndigheten bedömer att överlåtelsen är olämplig från säker- hetsskyddssynpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas, får tillsyns- myndigheten besluta att överlåtelsen inte får genomföras. Samrådet får även avslutas med föreläggande som innebär att överlåtelsen endast får genomföras på vissa angivna villkor, vid påföljd att överlåtelsen annars är ogiltig. Vidare kan tillsynsmyndigheten ansöka om tvångs- åtgärder enligt 12 § om det finns förutsättningar för det. Alla beslut måste vara förenliga med proportionalitetsprincipen i 1 §. Ju mer ingripande åtgärd, desto mer angelägen måste åtgärden vara från säkerhetsskyddssynpunkt. måste alltid överväga om det önskade resultatet kan uppnås på något annat och mindre ingripande sätt. Det följer av tredje stycket att reglerna i första och andra styckena gäller även den som avser att överlåta aktier eller andelar i säkerhets- känslig verksamhet. En sådan aktör behöver inte vara verksamhets- utövare enligt säkerhetsskyddslagen, och träffas normalt inte av dess bestämmelser i övrigt. Denna bestämmelse innebär att kraven på samråd och tillsynsmyndighetens befogenheter enligt andra stycket gäller även den som överlåter aktier eller andelar i en säkerhets- känslig verksamhet. Bestämmelsen gäller dock inte vid överlåtelse av aktier i publika aktiebolag. Paragrafen innehåller bestämmelser om samråd på tillsynsmyndig- hetens initiativ. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.8. Utgångspunkten är att verksamhetsutövaren ska ta initiativ till samrådet när det föreligger en samrådsskyldighet enligt 7 § första eller tredje stycket. Det kan dock inträffa att tillsynsmyndigheten får kännedom om att någon planerar att inleda en samrådspliktig överlåtelse och att något samråd trots det inte har initierats. I en sådan situation kan tillsynsmyndigheten med stöd av denna paragraf själv initiera samrådet. Det som föreskrivs i 7 § andra stycket om förelägganden, förbud och tvångsåtgärder gäller även i fråga om ett sådant samråd som tillsynsmyndigheten har tagit initiativ till. Paragrafen innehåller bestämmelser om ogiltighet av och förbud mot överlåtelser i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 7.11. Av första stycket följer att en överlåtelse är ogiltig om den har genomförts i strid med ett förbud enligt 7 § eller ett föreläggande enligt samma paragraf, om föreläggandet har meddelats vid påföljd av ogiltighet. Ogiltigheten inträder automatiskt och oberoende av något agerande från tillsynsmyndighetens eller avtalsparternas sida. Andra stycket innehåller en möjlighet för tillsynsmyndigheten att i vissa fall förbjuda en överlåtelse i efterhand. Denna möjlighet gäller om en överlåtelse har gjorts utan att det har skett något samråd, trots att samrådsskyldighet förelegat enligt 7 §.