sou · H6B362 · 2018-08-16 00:00:00 — Myndigheterna kommer dock, till följd av vårt förslag om en bibehållen överviktsprincip med dokumentationskrav, att få lägga ned resurser på att genomföra och dokumentera intresseavvägningen på egen hand. Sammantaget bedöms våra förslag rymmas inom befintliga ekonomiska ramar när det gäller de brottsbekämpande myndigheterna. Den EU-rättsliga dataskyddsregleringen och kamerabevakningslagen (2018:1200) har medfört att Datainspektionen har fått fler uppgifter än tidigare och utökade befogenheter. Datainspektionen är ensam tillstånds- och tillsynsmyndighet enligt kamerabevakningslagen. I lagstiftningsarbetet inför kamerabevakningslagen bedömde regeringen att kostnaderna för Datainspektionens tillkommande uppgifter och tillsyn enligt kamerabevakningslagen uppgick till (prop. 2017/18:231 s. 130 och 131). Våra förslag innebär att Datainspektionen inte längre kommer att pröva tillståndsansökningar från berörda myndigheter, vilket innebär minskade kostnader i tillståndsverksamheten. Att tillståndsplikten tas bort innebär dock att behovet av, och kostnaderna för, tillsyn av berörda myndigheters kamerabevakning ökar. I de fall integritetsriskerna är särskilt stora och regleringen om förhandssamråd aktualiseras kommer Datainspektionen dessutom fortfarande att få lägga ned vissa resurser på berörda myndigheters arbete inför kamerabevakningar. Regleringen om förhandssamråd förväntas dock inte ta i anspråk lika stora resurser som tillståndsförfarandet gör. Ett enklare kamerabevakningsförfarande väntas dessutom medföra att berörda myndigheters användning av kamerabevakning kommer att öka. har en ökning av antalet tillståndsansökningar redan varit förutsedd, eftersom kamerabevakningslagen ger ökade möjligheter till tillstånd i brottsbekämpande och trygghetsskapande syften. Både dataskyddsförordningen och det nya dataskyddsdirektivet innehåller krav på att varje medlemsstat ska säkerställa att tillsynsmyndigheten förfogar över bl.a. de personella, tekniska och finansiella resurser samt de lokaler och den infrastruktur som behövs för att myndigheten ska kunna utföra sina uppgifter och utöva sina befogenheter. Datainspektionen har bedömt att de ökade kostnaderna för tillsyn och förhandssamråd som förslagen väntas medföra i huvudsak kompenseras genom kostnadsbesparingar i tillståndsverksamheten. Datainspektionen, som alltså tillskjutits resurser på kamerabevakningsområdet, bedömer att kostnaderna kommer att rymmas inom befintliga ekonomiska ramar. Vi gör ingen annan bedömning än Datainspektionen i den delen. 13.3Övriga konsekvenser för berörda brottsbekämpande myndigheter Vår bedömning: Förslagen förenklar för berörda myndigheter och medför att kamerabevakning kommer att kunna användas på ett mer flexibelt och verksamhetsanpassat sätt än . Förslagen medför ett ökat ansvarstagande för berörda myndigheter. Att tillståndsplikten tas bort innebär att kamerabevakning kommer att kunna användas på ett mer flexibelt och verksamhetsanpassat sätt än . Att tillståndsplikten försvinner innebär ett ökat ansvarstagande för berörda myndigheter. Det kommer emellertid även framöver finnas en omfattande dataskyddsreglering som styr när, och under vilka förutsättningar, en bevakning får ske. Innan en bevakning kan påbörjas måste myndigheten också enligt vårt förslag i avsnitt 10.6.3 ha bedömt att bevakningen är förenlig med överviktsprincipen. Bevakningen måste också vara förenlig med övrig reglering i kamerabevakningslagen, t.ex. när det gäller krav på skyltning. Att tillståndsplikten tas bort innebär dock en klar förenkling i verksamheterna eftersom myndigheterna inte längre behöver avvakta ett tillstånd utan i stället snabbt kan agera på uppkomna behov. I en del fall kommer dock regleringen om förhandssamråd att aktualiseras. Även i sådana fall bedöms dock förfarandet bli mer verksamhetsanpassat och flexibelt än , bl.a. mot bakgrund av att ett förhandssamråd kan få betydelse för fler bevakningar än just den som förhandssamrådet gäller. Även om dataskyddsregleringen och våra förslag medför viss administration bedöms den administrativa bördan i samband med kamerabevakning totalt sett minska när tillståndsförfarandet tas bort. Att möjligheterna att påbörja kamerabevakning förenklas väntas dessutom medföra positiva effekter i fråga om utvecklingen av metoden i verksamheterna. Därmed skapas goda förutsättningar för en ökad nytta av metoden, vilket i förlängningen gynnar samhället i stort. 13.4Konsekvenser för det brottsbekämpande samarbetet Vår bedömning: Förslagen medför positiva effekter för det brottsbekämpande samarbetet såväl nationellt som internationellt. Att tillståndsförfarandet tas bort väntas medföra positiva effekter för samverkan mellan berörda brottsbekämpande myndigheter. Att den svenska kamerabevakningsregleringen kommer harmoniera bättre med motsvarande reglering i flera andra europeiska länder väntas vidare underlätta för det internationella brottsbekämpande samarbetet. Berörda brottsbekämpande myndigheter kommer såväl nationellt som internationellt kunna samverka på ett mer flexibelt sätt än , eftersom deras möjligheter att kamerabevaka inte längre kommer att vara beroende av ett föregående tillståndsförfarande. De administrativa belastningarna inför en kamerabevakning kommer dessutom att vara mer lika. Att berörda myndigheter i första hand själva kommer att avgöra om de har rätt att kamerabevaka kommer, tillsammans med de utökade möjligheter till kamerabevakning i brottsbekämpande och trygghetsskapande syfte som kamerabevakningslagen ger, ge nya möjligheter när det gäller användningen av kamerabevakning i det brottsbekämpande samarbetet. 13.5Konsekvenser för det brottsförebyggande arbetet och brottsligheten Vår bedömning: Förslagen medför positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet, för motverkandet av brottslighet i övrigt och för rättssäkerheten. Kamerabevakning är ett verktyg bland flera som kan hjälpa till att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslighet och bidra till att begångna brott kan utredas och lagföras (prop. 2017/18:231 s. 133). Förslagen väntas medföra positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet och även för motverkandet av brottsligheten i övrigt. Realtidstillgång till material från kamerabevakning kan vara av stort värde för framför allt operativa brottsförebyggande insatser. Bild- och ljudmaterial från kamerabevakning används dessutom i brottsutredningar på ett sätt som kan föra utredningarna framåt och bidra till att lagföring sker (se avsnitt 6.5 och 7.2 och jfr prop. 2017/18:231 s. 133). Att det blir enklare att påbörja kamerabevakning förväntas leda till en ökad användning av metoden. Material från kamerabevakning kommer då i större utsträckning att kunna användas för utredning och lagföring av brott, vilket väntas få särskilt positiva effekter i särskilt utsatta områden där kriminaliteten är utbredd och tystnadskulturen stark. Förslagen väntas också få positiva effekter för rättssäkerheten. I den mån förslagen leder till att oskyldiga personer kan avskrivas från misstankar i ett tidigare skede och att rätt gärningspersoner kan gripas och lagföras innebär förslagen ökad rättssäkerhet. Att begångna brott utreds och lagförs kan vidare bidra till att straffsystemet får avsedd generell brottsavhållande verkan. 13.6Konsekvenser för skyddet av den personliga integriteten och övriga konsekvenser Vår bedömning: Att tillståndsförfarandet tas bort kan medföra vissa risker för enskilda, bl.a. ur ett integritetsperspektiv. Dessa risker minimeras dock genom det skydd som dataskyddsregleringen ger och genom förslagen om ytterligare integritetsskydd i kamerabevakningslagen. I den utsträckning våra förslag medför färre brott och ökad trygghet innebär de ett förstärkt skydd för enskildas personliga integritet. Förslagen kan förbättra möjligheterna att nå de integrations- och jämställdhetspolitiska målen. Förslagen förväntas inte få några övriga konsekvenser som avses i 14 eller 15 § kommittéförordningen (1998:1474). Kamerabevakning innebär typiskt sett ett intrång i rätten till skydd för den personliga integriteten. Genom tillståndsförfarandet har en förhandsprövning gjorts av om en kamerabevakning är förenlig med gällande reglering på området. I den prövningen har integritetsaspekter intagit en framträdande roll. När en brottsbekämpande myndighet fått tillstånd till kamerabevakning har enskilda i hög grad kunnat förlita sig på att kamerabevakningen har varit rättsenlig. När tillståndsförfarandet tas bort kommer denna förhandsprövning inte längre att göras, vilket innebär vissa risker bl.a. ur ett integritetsperspektiv. Det skydd som finns i dataskyddsregleringen minimerar ovan nämnda risker. Den generella dataskyddsregleringen innehåller detaljerade bestämmelser om bl.a. rättigheter för registrerade och skyldigheter för personuppgiftsansvariga samt reglering om en effektiv tillsyn inkluderat administrativa sanktionsavgifter. viett förstärkt integritetsskydd i förhållande till det skydd som dataskyddsregleringen ger. Genom förslaget om en bibehållen överviktsprincip säkerställs att integritetsaspekter även framöver får en särskilt framträdande roll vid kamerabevakning och att kamerabevakning även framöver används på ett balanserat sätt av berörda myndigheter. Förslaget om att förekomsten av bedömningen enligt överviktsprincipen ska sanktioneras ger ett ytterligare skydd. Att bli utsatt för ett brott är dessutom i sig en kränkning av den personliga integriteten. Att uppleva otrygghet på en allmän plats till följd av att platsen upplevs som stökig eller till följd av kriminalitet är också negativt ur ett integritetsperspektiv. I den mån förslagen leder till färre brott och ökad trygghet innebär förslagen därför ett förstärkt skydd för den personliga integriteten. Avslutningsvis bör nämnas att förslagen innebär att det kommer att bli enklare för att påbörja kamerabevakning i utsatta områden, vilket kan bidra till ökad trygghet i sådana områden. kan därmed förslagen förbättra möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Att det blir enklare att påbörja kamerabevakning i bl.a. brottsbekämpande och trygghetsskapande syften kan i förlängningen också möjligen bidra till mer jämställda villkor i samhället och till att uppnå det jämställdhetspolitiska målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra (jfr prop. 2017/18:231 s. 133 och 134). Våra förslag väntas inte få några övriga konsekvenser som avses i 14 eller 15 § kommittéförordningen. 14.1Förslaget till lag om ändring i kamerabevakningslagen (2018:1200) 9 § Tillstånd till kamerabevakning krävs inte vid 1.bevakning som , , Säkerhetspolisen eller bedriver, 2.bevakning som sker för att skydda en byggnad, en annan anläggning eller ett område som enligt 4 § 4, 5 § 1–5 eller 6 § första stycket skyddslagen (2010:305) har förklarats vara skyddsobjekt, om bevakningen endast omfattar skyddsobjektet eller ett område i dess omedelbara närhet, 3.bevakning som Försvarsmakten bedriver från ett fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan bevakning, a)av vägtrafik, b)av sjötrafik vid en rörlig bro, c)vid en betalstation eller kontrollpunkt som avses i bilagorna till lagen (2004:629) om trängselskatt och som sker för att samla in uppgifter som behövs för att beslut om trängselskatt ska kunna fattas och för att kontrollera att sådan skatt betalas, eller d) vid en betalstation på allmän väg som används vid uttag av infra- strukturavgifter enligt lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg och som sker för att samla in uppgifter som behövs för att beslut om infrastrukturavgift ska kunna fattas och för att kontrollera att sådan avgift betalas, 5.bevakning i en vägtunnel med övervakningssystem som avses i lagen (2006:418) om säkerhet i vägtunnlar och som bedrivs av någon annan tunnelhållare än , 6.bevakning i en tunnelbanevagn eller av en tunnelbanestation, om bevakningen har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott eller förebygga, förhindra eller upptäcka olyckor eller begränsa verkningarna av inträffade olyckor, 7.bevakning i en lokal där det bedrivs postverksamhet eller av området utanför in- och utgångar till en sådan lokal, om bevakningen har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott, 8.bevakning i ett parkeringshus, om bevakningen har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott, och 9.bevakning som sker för säkerheten i trafiken eller arbetsmiljön från ett fordon, en maskin eller liknande för att förbättra sikten för föraren eller användaren. Paragrafen innehåller regler om undantag från kravet på tillstånd till kamerabevakning i 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2–7.4, 8.2 och 8.3. I punkten 1 har ett tillägg gjorts som innebär att tillstånd till kamerabevakning inte krävs vid bevakning som , , Säkerhetspolisen eller bedriver. Det tidigare undantaget, som enbart avsett bevakning som bedriver vid automatisk hastighetsövervakning, har därmed utgått. Av 14 a § framgår att en förutsättning för att berörda myndigheter ska få bedriva kamerabevakning är, med de undantag som följer av 14 b och 14 c §§, att de har gjort en bedömning av om intresset av kamerabevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. 10 § Kamerabevakning får ske utan att en ansökan om tillstånd har gjorts 1.under högst en månad, vid bevakning som bedrivs av den som är räddningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en överhängande fara för olycka, begränsa verkningarna av en inträffad olycka eller minska risken för nya olyckor, eller 2.under högst en månad, vid bevakning som bedrivs av den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att efterforska en försvunnen person. Om en ansökan om tillstånd görs inom den tid som anges i första stycket, får bevakningen bedrivas utan tillstånd till dess att ansökan har prövats. Paragrafen reglerar tillfälliga undantag från kravet på tillstånd till kamerabevakning i 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.2. Bestämmelsen om att eller Säkerhetspolisen får bedriva kamerabevakning utan att en ansökan om tillstånd har gjorts, om det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet, har utgått. Vidare har ordet utmönstrats ur bestämmelsen som tar sikte på tillfälliga undantag från tillståndskravet under högst en månad i samband med olyckor. Ändringarna är en följd av att kamerabevakning som bedrivs av och Säkerhetspolisen numera omfattas av ett undantag från det krav på tillstånd till kamerabevakning som följer av 7 §. Till följd av att en bestämmelse om ett tillfälligt undantag har utgått har kvarvarande bestämmelser fått ny numrering. 14 a § , , och får bedriva kamerabevakning av en plats dit allmänheten har tillträde under förutsättning att intresset av sådan bevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. Den som bedriver kamerabevakning ska göra intresseavvägningen innan bevakningen påbörjas. Vid bedömningen av intresset av kamerabevakning ska kriterierna i 8 § andra stycket särskilt beaktas. Vid bedömningen av den enskildes intresse av att inte bli kamerabevakad ska kriterierna i 8 § tredje stycket särskilt beaktas. Innan den som bedriver kamerabevakning genomför betydande förändringar avseende en pågående bevakning ska en ny bedömning av om intresset av kamerabevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad göras. Detsamma gäller om omständigheterna kring en bevakning i annat fall ändras på ett betydande sätt. Intresseavvägningen enligt 1–4 styckena ska dokumenteras. Paragrafen är ny och reglerar under vilka förutsättningar de myndigheter som inte omfattas av tillståndskravet, dvs. , , och , får bedriva kamerabevakning. Övervägandena finns i avsnitt 5.2 och 10.2–10.7. Första, andra och tredje styckena har sin motsvarighet i 8 § som reglerar under vilka förutsättningar tillstånd till kamerabevakning ska ges. Bestämmelserna i nämnda stycken ska tillämpas på motsvarande sätt med den skillnaden att det är myndigheterna själva som ska göra intresseavvägningen och inte tillståndsmyndigheten. Vägledning vid tillämpningen ska därmed hämtas i förarbetsuttalanden till 8 § (se prop. 2017/18:231 s. 142–145). Av fjärde stycket, som inte har någon motsvarighet i 8 §, framgår att innan den som bedriver kamerabevakning genomför betydande förändringar avseende en pågående bevakning ska en ny bedömning av om intresset av kamerabevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad göras. Det framgår vidare att detsamma gäller om omständigheterna kring en bevakning i annat fall ändras på ett betydande sätt. Den första situationen tar sikte på förändringar som den personuppgiftsansvariga myndigheten genomför avseende en bevakning. I dessa fall ska myndigheten göra bedömningen innan förändringen genomförs. Om myndigheten genomför ändringar i bevakningen på ett sätt som medför ökade risker för enskildas rättigheter ska en ny intresseavvägning ofta göras. En ny bedömning krävs däremot inte om myndigheten tillför ytterligare integritetsfrämjande åtgärder till en redan pågående bevakning. En ny intresseavvägning behöver t.ex. göras vid tekniska förändringar som medför ökade risker för den personliga integriteten. Det kan exempelvis handla om att ljud börjar upptas eller att tidigare maskning tas bort. En ny intresseavvägning kan vidare behöva göras om området för bevakningen utökas. Om en bevakning som tidigare omfattat enbart en mindre del av en allmän plats utökas till att omfatta ett betydligt större område, kan det i många fall medföra större integritetsrisker. Om platsen för en bevakning utökas endast marginellt krävs dock generellt sett inte att en ny intresseavvägning görs. Avgörande är dock inte bevakningens omfattning i sig, eller antalet kameror, utan om integritetsriskerna ändras av betydelse under en pågående bevakning. Om en bevakning utökas endast marginellt men kommer att omfatta en integritetskänslig del av en allmän plats ska en ny intresseavvägning som utgångspunkt göras. Att ändamålen för en pågående bevakning utökas är ytterligare ett exempel på en situation som typiskt sett innebär att en ny intresseavvägning ska göras. En bevakning som bedrivs i brottsbekämpande syfte kanske ska börja bedrivas även i kontrollsyfte eller vice versa, vilket som regel påverkar integritetsaspekter. Den andra situationen i fjärde stycket tar främst sikte på yttre förändringar av betydelse för en pågående bevakning. En ny intresseavvägning är t.ex. påkallad när de förutsättningar som en gång motiverat en bevakning har ändrats i sådan grad att utfallet av en intresseavvägning framstår som osäkert. Ett exempel på en sådan situation är en omfattande reducering av brottsligheten på den kamerabevakade platsen, om reduceringen förväntas vara bestående även utan kamerabevakning. Så kan vara fallet om samhället på ett grundläggande sätt kommit till rätta med problemen i ett bevakat område. Ett annat exempel är att den kamerabevakade platsen ändrar karaktär och andra integritetsaspekter därmed gör sig gällande, t.ex. genom att en skola eller en pendeltågsstation byggs eller genom att ett rekreationsområde anläggs. Av femte stycket framgår att intresseavvägningen enligt 1–4 styckena ska dokumenteras. Bestämmelsen har betydelse om en intresseavvägning faller ut på ett sätt som innebär att en kamerabevakning påbörjas eller fortsätter att bedrivas vid betydande förändringar. I dokumentationskravet ingår att, utöver själva överviktsbedömningen, dokumentera den rättsliga grunden för bevakningen, ändamålet med densamma och vilka särskilda hänsyn enligt andra och tredje styckena som tagits vid intresseavvägningen. Av 25 § första stycket 3 framgår att tillsynsmyndigheten får ta ut en sanktionsavgift av den som bedriver kamerabevakning utan att ha gjort en bedömning av om intresset av kamerabevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. En alltför bristfällig bedömning kan i yttersta fall likställas med att en bedömning inte gjorts. 14 b § Bestämmelserna i 14 a § gäller inte vid 1.bevakning som bedriver vid automatisk hastighetsövervakning, 2.bevakning som sker för att skydda en byggnad, en annan anläggning eller ett område som enligt 4 § 4, 5 § 1–5 eller 6 § första stycket skyddslagen (2010:305) har förklarats vara skyddsobjekt, om bevakningen endast omfattar skyddsobjektet eller ett område i dess omedelbara närhet, och 3.bevakning som sker för säkerheten i trafiken eller arbetsmiljön från ett fordon, en maskin eller liknande för att förbättra sikten för föraren eller användaren. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om när de myndigheter som undantas från tillståndsplikten inte behöver tillämpa bestämmelserna i 14 a §. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar de undantag från tillståndsplikten som framgår av 9 § 1, 2 och 9 och ska tillämpas på motsvarande sätt. Övervägandena finns i avsnitt 10.9.1. 14 c § Bestämmelserna i 14 a § gäller inte 1.under högst tre månader, vid bevakning som bedrivs av eller Säkerhetspolisen, om det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet och syftet med bevakningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra sådana brott, 2.under högst en månad, vid bevakning som bedrivs av eller den som är räddningsledare enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en överhängande fara för olycka, begränsa verkningarna av en inträffad olycka eller minska risken för nya olyckor, eller 3.under högst en månad, vid bevakning som bedrivs av den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att efterforska en försvunnen person. Paragrafen är ny och reglerar tillfälliga undantag från kravet på att göra en intresseavvägning enligt 14 a §. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar de tillfälliga undantag från tillståndsplikten som framgår av 10 § första stycket 1, 2 och 3 och ska tillämpas på motsvarande sätt. Övervägandena finns i avsnitt 10.9.2. 25 § får ta ut en sanktionsavgift av den som bedriver kamerabevakning och 1.bryter mot tillståndskravet i 7 §, 2.inte följer villkor i ett beslut om tillstånd som har meddelats med stöd av 13 eller 14 §, 3.bryter mot kravet i 14 a § på att göra en bedömning av om intresset av kamerabevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad, 4.bryter mot upplysningskravet i 15 §, eller 5.inte följer villkor i ett beslut om undantag som har meddelats med stöd av 20 §. Paragrafen anger i vilka fall tillsynsmyndigheten får ta ut en sanktionsavgift av den som bedriver kamerabevakning. Övervägandena finns i avsnitt 10.8. Enligt bestämmelsen under punkten 3, som är ny, får tillsynsmyndigheten ta ut en sanktionsavgift av den som bedriver kamerabevakning och som bryter mot kravet på att göra en bedömning av om intresset av kamerabevakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad, när en sådan krävs enligt 14 a §. Det är förekomsten av bedömningen som är sanktionerad och inte utfallet av densamma. En alltför bristfällig bedömning kan i yttersta fall likställas med att en bedömning inte gjorts. Ett sådant exempel utgörs av att myndigheten fastställer vilket ändamål bevakningen har och konstaterar att det överväger integritetsintresset. Övriga ändringar är redaktionella. 27 § Vid sådana överträdelser som avses i 25 § 1–3 ska avgiftens storlek bestämmas med tillämpning av artikel 83.4 i EU:s dataskyddsförordning, i den ursprungliga lydelsen, eller, i fråga om myndigheter, med tillämpning av den lägre avgiftsnivån i 6 kap. 2 § andra stycket lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning.