sou · H6B385 · 2018-12-18 00:00:00 — Påföljdsbestämningens struktur syftar alltså till ett rationellt be- slutsfattande i domstolarna och ger förutsättningar för pedagogiskt Utgångspunkter för en reform måste det hållas i minnet att struk- turen inte är någonting annat än ett redskap för bl.a. domstolar och att de bedömningar som ska göras i de olika konstruerade leden av påföljdsbestämningen inte med nödvändighet handlar om väsensskil- da faktorer. Som vi har sett i avsnitt 6.3 har barn och unga vuxna ofta lägre grad, än äldre vuxna personer, av sådana förmågor som typiskt sett är kopp- lade till möjligheten att ta ansvar för sina handlingar ända upp i 23– 25-årsåldern. kan graden av sådana förmågor variera från individ till individ. Eftersom lägre grad av utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga innebär att den tilltalade har mindre grad av skuld i en gärning är det viktigt att sådana faktorer även fortsättningsvis kan beaktas – på individnivå – inom ramen för ett påföljdssystem som syftar till att påföljdens stränghet ska spegla den grad av klan- dervärdhet som den tilltalade gett uttryck för genom sin brottsliga gärning. 8Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Vi har i tidigare avsnitt redogjort för –den långa traditionen att sätta ned straff för unga lagöverträdare, –hur den s.k. ungdomsreduktionen vid straffmätningen kommer till uttryck i dagens påföljdssystem samt –hur de särskilda bestämmelserna om straffmätning för unga lag- överträdare – på principnivå – kan passas in i ett påföljdssystem som betonar att påföljdens stränghet ska stå i proportion till brottets svårhet.1 Enligt våra direktiv ska vi överväga och föreslå hur en ordning bör ut- formas som innebär att lagöverträdare i åldersgruppen 18–be- handlas som andra myndiga lagöverträdare vid straffmätningen. Vi har tolkat uppdraget i den delen på så sätt att det inte handlar om att överväga om det ska finnas särskilda bestämmelser om straffmätning för lagöverträdare i åldersgruppen 18–eller inte, utan om hur avskaffandet av särregleringeringen för denna åldersgrupp bör ge- nomföras.2 Vi redovisar våra överväganden och förslag i denna del i avsnitt 8.2. En annan del av uppdraget är att överväga olika modeller för hur straffmätningen för lagöverträdare i åldersgruppen 15–skulle kunna se ut mot bakgrund av ett avskaffande av den s.k. ungdomsre- duktionen för den äldre åldersgruppen. Övervägandena i den delen 1Se avsnitt 3, 4 och 7. 2Se avsnitt 2.1. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga redovisas i avsnitt 8.3.1. Utredningens ställningstagande till de olika modellerna följer sedan i avsnitt 8.3.2. I avsnitt 8.4 diskuterar vi avslutningsvis hur den omständigheten att den tilltalades handlande har stått i samband med hans eller hen- nes bristande utveckling, erfarenhet och omdömesförmåga kan beak- tas inom ramen för det befintliga påföljdssystemet, om den schablo- niserade s.k. ungdomsreduktionen för lagöverträdare i åldern 18– slopas. Avsnitt 8 handlar alltså om s.k. ungdomsreduktion vid straffmät- ningen. Detta innebär att resonemangen här förs på en principiell nivå och i huvudsak utgår från begreppet straffmätningsvärde. Utav straff- mätningsvärdet kan utläsas vilken påföljd som skulle vara aktuell om påföljdsbestämningen skulle vara begränsad till straffen böter och fängelse. För en fullständig bild av det faktiska utfallet av de föreslagna ändringarna måste även bestämmelserna om val av påföljd och de särskilda ungdomspåföljderna beaktas. Vi har valt att behandla regler- ingen av påföljdsval för unga lagöverträdare särskilt i avsnitt 9. 8.2Straffmätningen för lagöverträdare i åldern 18–20 år 8.2.1De bestämmelser som berörs En del av vårt uppdrag handlar om att lägga fram förslag som innebär att den s.k. ungdomsreduktionen för lagöverträdare i åldern 18–avskaffas. Lagtekniskt kan det genomföras genom att de bestämmel- ser med särskilda regler för lagöverträdare som inte har fyllt ändras till att gälla lagöverträdare som inte har fyllt . i betänkandet finns en översikt över det nuvarande på- följdssystemet.3 Vi kan mot bakgrund av den översikten konstatera att en slopad s.k. ungdomsreduktion för lagöverträdare i åldern 18– kräver ändringar av bestämmelserna i 29 kap. 7 § , om den s.k. ungdomsreduktionen vid straffmätningen. Det bör också övervägas att genomföra förändringar av bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket , med förbud mot strängare straffskala vid återfall efter brott som begåtts . 3Se avsnitt 4. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga En särskild aspekt gäller bortfallande av påföljd (preskription), som regleras i 35 kap. . I 35 kap. 2 § första stycket brotts- balken anges att vissa särskilt allvarliga brottstyper inte preskriberas. I samma paragrafs andra stycke anges att de vanliga preskrip- tionsreglerna ska gälla om den som begick brottet var . Med tanke på att vårt uppdrag är att avskaffa all särbehandling, i straffrättsligt och straffprocessuellt hänseende, av lagöverträdare i åldern 18–, relativt äldre myndiga lagöverträdare, bör det över- vägas att ändra bestämmelsen i 35 kap. 2 § andra stycket brotts- balken. 8.2.2Tillämpningsområdet för bestämmelsen om s.k. ungdomsreduktion vid straffmätningen ändras Förslag: Tillämpningsområdet för 29 kap. 7 § ändras på så sätt att det anges att den s.k. ungdomsreduktionen, som gäller för lagöverträdare under , ska gälla för den som har begått brott innan han eller hon fyllt . Motsvarande änd- ring av tillämpningsområdet görs i bestämmelsen i samma paragraf om det högsta straffet för unga lagöverträdare. 29 kap. 7 § har följande lydelse: Har någon begått brott innan han eller hon fyllt tjugoett år, ska hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen. Rätten får då döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. För brott som någon har begått innan han eller hon fyllt tjugoett år får inte dömas till svårare straff än fängelse . Om fängelse och på livstid är föreskrivet för brottet eller om det följer av 26 kap. 2 §, får dock dömas till fängelse i högst . Paragrafen kan alltså sägas bestå av dels en allmän bestämmelse om s.k. ungdomsreduktion (första stycket), dels en särskild bestämmelse om det högsta straffet för unga lagöverträdare (andra stycket). Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Tillämpningsområdet för den allmänna bestämmelsen om s.k. ungdomsreduktion ändras Vi har i avsnitt 4.2.5 beskrivit den rådande synen i rättspraxis och i den straffrättsvetenskapliga litteraturen när det gäller tillämpningen av 29 kap. 7 § första stycket . Här kan vi nöja oss med att nämna att en vedertagen tolkning av bestämmelsen innebär att det straff som en lagöverträdare som är eller äldre riskerar är det som följer av brottets eller brottslighetens straffvärde medan det s.k. straffmätningsvärdet för lagöverträdare som var 15, 16, 17, 18, 19 eller vid brottet – efter den s.k. ungdomsreduktionen – motsvarar 1/5, 1/4, 1/3, 1/2, 2/3 respektive 3/4 av straffvärdet (eller – beskrivet i termer av s.k. reduktion: nedsättning med 4/5, 3/4, 2/3, 1/2, 1/3 respektive 1/4 av straffvärdet). För att den s.k. ungdomsreduktionen ska upphöra för lagöverträ- dare i åldern 18–krävs att bestämmelsen – som är obligatorisk att tillämpa för domstolen – ändras på så sätt att denna åldersgrupp undantas från bestämmelsens tillämpningsområde. Det naturliga sättet att genomföra en sådan ändring är att ändra första styckets beskriv- ning av tillämpningsområdet från att gälla brott som någon har begått till att gälla brott som begåtts innan den tilltalade fyllt . Vi föreslår en ändring av paragrafens första stycke i enlig- het med detta. Frågan om hur straffmätningen för lagöverträdare i åldern 15– bör göras mot bakgrund av förslaget i denna del behandlas i av- snitt 8.3. Tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelsen om det högsta straffet för unga lagöverträdare ändras Den övergripande ambitionen, enligt våra direktiv, är att lagöverträ- dare i åldern 18–ska behandlas som andra myndiga lagöver- trädare. När det gäller 29 kap. 7 § andra stycket , som handlar om det högsta straffet för unga lagöverträdare, kan därför till att börja med konstateras att tillämpningsområdet bör ändras till att gälla brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt . Denna ändring motsvarar den ändring som vi föreslår i första stycket. Ändringen innebär bl.a. att fängelsestraff på livstid kan komma i fråga även för den som var 18–för brottet. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga En annan fråga handlar om hur strängt fängelsestraff som ska anges som det strängaste straffet för lagöverträdare i åldern 15–. Det hänger samman med de principiella övervägandena i fråga om den s.k. ungdomsreduktionen för denna åldersgrupp. Vi återkommer till den frågan i avsnitt 8.3. 8.2.3Bestämmelsen om skärpt straffskala vid återfall i brott ändras Förslag: Bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket – som handlar om att straffskalan i vissa fall kan utvidgas uppåt på grund av återfall i förhållande till brott som den tilltalade begått från och med – ändras så att återfall i förhållande till brott som begåtts från och med kan beaktas. 26 kap. 3 § har följande lydelse: Har någon dömts till fängelse i lägst och begår han eller hon, sedan domen har vunnit laga kraft, brott som är belagt med fängelse , får för återfallet dömas till fängelse som med överstiger det högsta straff som kan följa på brottet eller, om det är fråga om flera brott, det högsta straff som med tillämpning av 2 § kan följa på brotten. Straffet får dock inte överstiga . Brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt tjugoett år får inte läggas till grund för sådan förhöjning som anges i första stycket. En utländsk dom får tillmätas samma verkan som en svensk. Paragrafens huvuddrag kan beskrivas på så sätt att första stycket inne- håller bestämmelser om att straffskalan under vissa förutsättningar kan vara strängare (ha ett högre maximum) om den tilltalade har åter- fallit i brott och att andra stycket innehåller en undantagsbestämmelse som innebär att brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt inte får läggas till grund för någon förhöjning av straffska- lan. Även om det inte finns någon uttrycklig hänvisning i 26 kap. 3 § till 29 kap. 4 §, är ett samband mellan dessa båda bestäm- melser underförstått. Det bör alltså inte komma i fråga att mäta ut Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga ett straff inom den med stöd av 26 kap. 3 § utvidgade delen av straff- skalan med mindre än att straffmätningsvärdet är så högt mot bak- grund av återfallsskärpningsregeln i 29 kap. 4 §. Detta innebär att den utvidgade delen inte bör kunna tas i anspråk för det fall en domare skulle anse att straffvärdet ”egentligen” är högre än maxstraffet enligt den ordinarie straffskalan för brottet eller brottsligheten, dvs. att det finns ett straffvärdemässigt s.k. övervärde.4 Måste bestämmelsen ändras? Undantagsbestämmelsen i andra stycket tar inte sikte på den tillta- lades ålder för det nya brottet, utan den tilltalades ålder för det tidigare brott i förhållande till vilket det nya brottet är ett återfall. Frågan är då om den i direktiven uttalade ambitionen att lagöverträdare i åldern 18–ska behandlas som andra myndiga lagöverträdare innebär att paragrafens andra stycke bör ändras på så sätt att det anges att brott som någon har begått innan han eller hon har fyllt , i stället , inte får läggas till grund för en utvidgning av straffskalan uppåt vid återfall i brott. Bestämmelsen är tillämplig vid straffmätning beträffande ny brotts- lighet oavsett den tilltalades ålder vid den nya brottsligheten. Så länge den tilltalade har begått det tidigare brottet är be- stämmelsen tillämplig vid straffmätning för ett nytt brott oavsett om den tilltalade var (exempelvis) , , eller vid tidpunk- ten för det nya brottet. Den nuvarande lydelsen innebär alltså inte att någon åldersgrupp särbehandlas vid straffmätningen för ett nytt brott eller för ny brottslighet. Innebörden kan i stället beskrivas så att det tidigare brottet är relevant som straffmätningsskärpande om- ständighet endast om den tilltalade var eller äldre vid det tidigare brottet. 4Bestämmelsen i 26 kap. 3 § har kritiserats för att ge utrymme för individualpre- ventiva överväganden vid straffmätningen. Se Per , ”Om återfall i brott” i SvJT 1999 s. 200. Se även – om straffvärdemässiga s.k. övervärden – t.ex. rättsfallet NJA 2010 s. 592 och , ”När får man lov att slå i taket?” i [red. ], kun straf … till Vagn , 2008 s. 21–35. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga ”Den tilltalade är mer klandervärd genom återfallet” Återfallsskärpning skulle kunna anses motiverat av att den tilltalade –genom att återfalla i brottslighet – är mer klandervärd när han eller hon begår det nya brottet eller den nya brottsligheten eftersom han eller hon därigenom skulle kunna anses visa ”likgiltighet eller av- ståndstagande i förhållande till lagens auktoritet”.5 Med ett sådant synsätt tar återfallsskärpningen sikte på den extra klandervärdhet som kommer till uttryck genom att det nya brottet eller den nya brotts- ligheten utgör återfall och ska speglas vid straffmätningen. Eftersom bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket är tillämplig på alla lagöverträdare – oavsett ålder vid det brott eller de brott som den aktuella straffmätningen avser – framstår det inte mot bakgrund av det beskrivna synsättet som nödvändigt att än- dra bestämmelsen för att uppnå en likformig straffmätning för myn- diga lagöverträdare. ”Återfallsskärpning handlar om utdömande av uppskjuten påföljd” Ett alternativt synsätt innebär att återfallsskärpning vid straffmät- ningen betraktas som en uppskjuten påföljd som egentligen avser det tidigare brottet eller den tidigare brottsligheten. Det skulle kunna gå att resonera på så sätt att den som döms för brott första gången, av toleransskäl, får en påföljd som är lindrigare än vad han eller hon ”egentligen” förtjänar och att den ”resterande påföljden” döms ut en- dast om han eller hon återfaller i brott och då inom ramen för in- stitutet återfallsskärpning. Ett sådant alternativt synsätt innebär att återfallsskärpningen aktualiserar ett slags straffmätning som avser även det tidigare brottet eller den tidigare brottsligheten. Detta syn- sätt skulle i förlängningen innebära att bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket skulle behöva ändras för att uppnå en likformig straffmätning för alla myndiga lagöverträdare. Det alternativa synsättet är etablerat när det gäller förverkande av villkorligt medgiven frihet. Villkorligt medgiven frihet innebär just att den dömde slipper att avtjäna en del av ett fängelsestraff men att 5Nils Jareborg och , Straffrättens påföljdslära, 5 uppl., 2017 s. 72 f. (författarna själva förfäktar dock inte det av dem beskrivna synsättet). Se även Per , ”Om återfall i brott” i SvJT 1999 s. 200. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga den villkorligt medgivna friheten, dvs. det kvarstående straffet, kan förverkas bl.a. om han eller hon begår nytt eller nya brott som gäller efter den villkorliga frigivningen.6 Det bör dock understrykas att förverkande av villkorligt medgiven frihet inte är en brottspåföljd. Det följer motsatsvis av 1 kap. 3 § och framgår av balkens systematik i övrigt. Förverkande av villkorligt medgiven frihet får i stället betraktas närmast som en administrativ sanktion mot den som inte är skötsam efter vill- korlig frigivning som formellt sett är en del av fängelsestraffet. Det nu sagda får anses gälla trots att förverkande av villkorligt medgiven frihet i vissa fall kan framstå som utbytbart i förhållande till beak- tande av återfall inom ramen för påföljdsbestämningen, närmare be- stämt vid valet av påföljd (enligt 30 kap. 4 § ) och vid straffmätningen (enligt 29 kap. 4 § ). Förverkande av villkorligt medgiven frihet är alltså strikt taget inte en fråga om påföljdsbestämning utan en fråga om uppskjuten verk- ställighet av en redan utdömd påföljd. Det som här har kallats för det alternativa synsättet bör enligt vår uppfattning inte tillämpas på möjligheten till skärpt straffskala på grund av återfall enligt 26 kap. 3 § andra stycket . Bestämmelsen måste inte ändras Vi har konstaterat att det går att se på grunderna för återfallsskärp- ning vid straffmätningen på, i vart fall, två olika sätt: –antingen så att grunden för skärpningen är att den tilltalade genom att återfalla är värd mer för det nya brottet eller de nya brotten –eller så att återfallsskärpning handlar om att döma ut ett resteran- de straff, som den tilltalade skonats från av toleransskäl vid straff- mätningen för det tidigare brottet eller de tidigare brotten. Vi har gjort bedömningen att en ändring av 26 kap. 3 § andra stycket är nödvändig, för att göra straffmätningen likformig för alla myndiga lagöverträdare, endast om det andra synsättet anläggs. Därpå har vi konstaterat att ett sådant synsätt stämmer överens med 6Se 26 kap. 6–24 §§ och 34 kap. 5 § samt och , Straff- rättens påföljdslära, 5 uppl., 2017 s. 40–42. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga hur institutet förverkande av villkorligt medgiven frihet kan beskri- vas – men inte med den systematik som gäller för brottspåföljderna. Mot den bakgrunden kommer vi till slutsatsen att det inte är nödvän- digt att ändra bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket för att göra straffmätningen likformig för alla myndiga lagöverträ- dare. Vi ska i nästa delavsnitt behandla frågan om det finns skäl att ändå ändra bestämmelsen. Det finns skäl att ändå ändra bestämmelsen Vi har gjort bedömningen att det inte är nödvändigt att ändra be- stämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket för att – formellt sett – göra straffmätningen likformig för alla myndiga lagöverträ- dare. Detta eftersom den i bestämmelsen angivna 21-årsgränsen inte tar sikte på den tilltalades ålder vid det brott eller den brottslighet som den aktuella straffmätningen avser, utan på vilka tidigare brott som kan vara relevanta för en utvidgning uppåt av straffskalan. En naturlig följdfråga är om det ändå finns skäl att ändra bestämmelsen. Ett av utredningens övergripande uppdrag, enligt direktiven, är att ”åstadkomma att påföljdsbestämningen för [18–20-åringar] ska motsvara den som gäller för andra myndiga lagöverträdare”. Även om det inte är nödvändigt att ändra bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket för att uppnå en formellt likformig straffmät- ning för myndiga lagöverträdare skulle det kunna sägas ligga i direk- tivens anda att överväga en ändring av bestämmelsen så att straffska- lan skulle kunna utvidgas uppåt vid återfall i förhållande till tidigare brott som den tilltalade begått från och med (i stället för som : från och med ). Endast med en sådan ändring som den nu diskuterade skulle brott begångna av alla myndiga lagöverträdare, från och med , be- dömas på samma sätt också i ett vidare perspektiv. Om nuvarande ly- delse av 26 kap. 3 § skulle behållas, skulle 18–20-åringar inte behandlas som andra myndiga personer i återfallshänseende efter- som brott begångna i denna ålder inte skulle räknas på samma sätt vid en eventuell senare straffmätning avseende eventuella nya brott. Den skärpta syn på brott begångna av lagöverträdare i denna ålderskate- gori som framgår av våra direktiv skulle därmed inte få fullt genom- Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga En ändring av bestämmelsen kan alltså motiveras med en hän- visning till intresset av enhetlighet i påföljdssystemet. Av denna anled- ning föreslår vi att bestämmelsen i 26 kap. 3 § andra stycket brotts- balken ändras på så sätt att återfall kan beaktas i förhållande till brott som någon har begått från och med . Förslag: Bortfallande av påföljd (preskription) för de allvarliga brottstyper som räknas upp i 35 kap. 2 § första stycket brotts- balken ska ske endast om lagöverträdaren var vid tid- punkten för brottet. Paragrafens andra stycke ska ändras i enlig- het med detta. I 35 kap. finns bestämmelser om bortfallande av påföljd (preskription). De allmänna preskriptionstiderna, utifrån brottstypens abstrakta straffvärde (straffskalan), anges i 1 §. I 2 § första stycket anges, som huvudregel, att preskription inte gäller för vissa allvarliga brottstyper, nämligen –mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 §, –folkmord, brott mot mänskligheten eller grov krigsförbrytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, –terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller –försök till dessa brott. I 2 § andra stycket finns en undantagsregel som innebär att preskrip- tion ska gälla – även avseende de i första stycket uppräknade brotts- typerna – om lagöverträdaren var för brottet. I förarbetena till 35 kap. 2 § motiverades undantags- regeln i paragrafens andra stycke genom en hänvisning till den straff- Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga rättsliga särbehandlingen av lagöverträdare under vid straffmät- ningen och påföljdsvalet. Det noterades särskilt att lagöverträdare un- der inte kunde dömas till livstids fängelse.7 Vårt uppdrag är att avskaffa den straffrättsliga och straffprocessu- ella särbehandlingen av lagöverträdare i åldern 18–. Det uttalade syftet med reformen är att lagöverträdare i denna åldersgrupp ska be- handlas som andra myndiga lagöverträdare. Mot denna bakgrund an- ser vi att särbehandlingen av 18–20-åriga lagöverträdare måste slopas även när det kommer till preskription. Vi föreslår därmed att bestäm- melsen i 35 kap. 2 § andra stycket ska ändras på så sätt att åldersgränsen, för när undantagsregeln i andra stycket inte längre ska tillämpas, justeras från till . 8.3Straffmätningen för lagöverträdare i åldern 15–17 år 8.3.1Olika modeller för s.k. ungdomsreduktion för lagöverträdare i åldern 15–17 år Behovet av att jämföra olika modeller Vi har i ett tidigare delavsnitt konstaterat att de förändringar som förutsätts i våra direktiv kräver att tillämpningsområdet för bestäm- melserna i 29 kap. 7 § ändras på så sätt att reglerna om den s.k. ungdomsreduktionen och det högsta straffet, som gäll- er för lagöverträdare under , ska gälla för den som har begått brott innan han eller hon fyllt 18 år.8 Den som har fyllt för det brott eller tiden för den brottslighet som ska be- dömas, ska alltså inte få någon nedsättning av påföljden i förhållande till den påföljd som en annan myndig lagöverträdare skulle ha fått, allt annat lika. En kvarstående fråga är vad som ska gälla i fråga om s.k. ungdomsreduktion vid straffmätning för lagöverträdare som var 15–för brottet eller tiden för brottsligheten. För att kunna ta ställning i frågan om hur den s.k. ungdomsreduktio- nen bör utformas för de allra yngsta lagöverträdarna, som är omyndiga och barn enligt , är det lämpligt att först presentera och diskutera fördelar och nackdelar med ett antal olika modeller. 7Se Ds 2007:1 s. 162–164 och prop. 2009/10:50 s. 21. 8Se avsnitt 8.2.2. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Först när fördelarna och nackdelarna med de olika alternativen vägs mot varandra – och bedöms mot bakgrund av våra allmänna utgångs- punkter – går det att på ett tillförlitligt sätt dra slutsatser angående vilken modell som bör väljas. En sådan arbetsmetod anvisas också i våra direktiv.9 I det följande presenterar vi fyra olika modeller för s.k. ungdoms- reduktion för lagöverträdare i åldern 15–. Alternativ 1 – ”Dubbla trösklar” Den nuvarande tillämpningen av 29 kap. 7 § första stycket brottsbal- ken innebär att påföljdens stränghet – i andelar av motsvarande på- följd för en lagöverträdare som var vid brottet – ökar successivt med den tilltalades ålder från och med den s.k. straffmyndighetsål- dern enligt följande diagram. Ålder vid brottet eller brotten (år) 9Se avsnitt 2.1. Ändrade bestämmelser om straffmätning för unga Av diagrammet framgår att den s.k. straffmyndighetsåldern medför en tröskeleffekt.