sou · H6B370 · 2018-09-06 00:00:00 — Flera organisationer har framfört att det är ett mycket omfatt- ande och kostsamt arbete att ta fram en ansökan om stöd ur fonden, vilket avskräcker från att ansöka stöd. Organisationerna upplever att kraven på ansökningar om arvsfondsmedel har höjts avsevärt. Det är svårt att förutse hur verksamheten kommer att se ut längre än framåt och de detaljerade kraven på projektbeskrivning och hur verksamheten efter avslutat projekt ska leva vidare är därför mycket svåra att uppfylla och gör ansökningen mera låst och mindre flexibel. I vissa organisationsstrukturer är det numera endast riksorganisa- tionen som har kompetensen att ansöka om stöd. En organisation har uppgett att lokala föreningar som saknar anställd personal tvekar inför att ansöka om stöd p.g.a. komplexiteten i ansökningsförfaran- det. En annan utveckling är att en del organisationer måste ta hjälp av s.k. proffssökare, vilket närmast blivit en ny yrkeskategori. Behovet av sådan hjälp finns främst i organisationer som annars varken har tillräcklig kompetens eller administrativ personal för att kunna an- söka om stöd. En organisation har uttryckt det som att det skett en akademisering av ansökningarna på det sättet att det krävs utbildning och resurser för att ansöka. Denna utveckling upplevs vara mycket problematisk ur ett demokratiperspektiv och riskerar i förlängningen att minska delaktigheten. Ett par organisationer har framfört att kraven i ansökningsförfarandet bör sänkas för att ungdomsorga- nisationer på egen hand ska kunna söka om stöd. Flera organisationer har framfört att det borde finnas större möj- ligheter att få bidrag för förarbetet, dvs. för att ta fram en ansökan om stöd. Det skulle t.ex. kunna ske genom att sänka kraven för att få stöd för förstudier samt förlänga den tid som stöd kan ges för förstudier, från nuvarande till . Flera organisa- tioner har särskilt framhållit att det inom ramen för en förstudie borde vara möjligt att åka utanför för att tillgodogöra sig metoder som visat sig effektiva i andra länder. Ett par organisationer har angett att tid för förstudier bör ingå i den ordinarie projekttiden och har hänvisat till ordningen för ESF-projekt. En organisation har föreslagit att man skulle kunna avsätta en del av fondmedlen för ansökningar som avser mindre medel och där kraven på ansökningarna är lägre. Flera organisationer har uppgett att lokalstödet är alltför begränsat och att kriterierna borde öppnas upp så att det blir lättare att få stöd. Flera organisationer har framfört att den tioåriga förbindelsen att bedriva verksamhet i lokalen är det största hindret för att beviljas stöd, eftersom hyresvärdar i främst storstäderna är obenägna att ingå sådana långa avtal. Den tioåriga fristen är också problematisk i en del fall då livslängden för vissa lokalinvesteringar snarare endast är . Ett par organisationer har angett att det också är svårt att uppfylla nyskapandekriteriet vid ansökningar om lokalstöd. En organisation har anfört att stödet är för fokuserat på fysiskt funktions- nedsatta och att stöd bör kunna lämnas till lokalanpassningar för en större bredd av funktionsnedsättningar. En annan organisation har menat att lokalerna är kärnan i den idéburna sektorn och att lokal- stöd bör kunna ges till löpande verksamheter, eftersom det finns ett mycket stort underhållsbehov på området och det övriga stöd som går att söka från är mycket begränsat. En organisation har angett att kravet på särskilt angeläget är otyd- ligt. För vem ska stödet vara särskilt angeläget? För den enskilda organisationen är stödet oftast angeläget. En organisation har framfört att behovet av lokalen bör ges större betydelse vid prövningen av om lokalstöd ska beviljas. Som exempel har anförts att mycket lokalstöd ur Allmänna arvsfonden har gått till att tillgänglighetsanpassa omklädningsrum i idrottsföreningar eller till hembygdsföreningars ungdomsgårdar. Dessa lokaler har därefter inte kommit till användning, eftersom det inte funnits någon verk- samhet i lokalerna. Flera organisationer har uttryckt önskemål om att Arvsfondsdelega- tionens arbete borde vara mer transparent. Flera har angett att beslutsprocessen är oförutsebar, eftersom handläggaren kan vara mycket positiv genom hela ansökningsprocessen men så kan ansök- ningen ändå sluta med ett avslag. Dessutom har de upplevt hand- läggningsprocessen som hemlig, exempelvis borde det finnas mer information om hur det går till på ett beslutssammanträde och vilken roll handläggarna har på sammanträdet. Flera organisationer har uppgett att det är en fördel om man har ansökt om stöd ur fonden, eftersom man då redan har en etablerad kontakt med en handläggare. En organisation har fram- fört att den fått uppfattningen att Arvsfondsdelegationen har som målsättning att minska handläggarnas personliga relationer till sök- ande organisationer för att uppnå mer transparens och objektivitet i beslutsprocessen. Handläggarnas personliga relationer spelar dock fortfarande en roll i denna process. En annan organisation har nämnt att handläggarna säkert ställer färre frågor och kräver mindre under- lag, t.ex. när det gäller överlevnadspotentialen, om den sökande orga- nisationen har genomfört projekt som lyckats väl. En organisation har upplevt att Arvsfondsdelegationens arbets- sätt inte är särskilt coachande. Flera organisationer har emellertid nämnt att Arvsfondsdelegationens handläggare är mycket aktiva med att komma med förslag på förändringar som kan ge ansökningarna högre potential att få bifall. En organisation har uppgett att Arvs- fondens arbetssätt har varierat och ett par organisationer menar att det är svårt att veta vad som är policy och vad som är den enskilda handläggarens arbetssätt. En annan organisation har angett att delegationens handläggare förefaller ha haft en hög arbetsbelast- ning och att detta lett till mindre coachning. Ett par organisationer har framfört att det blivit svårare att få tag på Arvs- fondsdelegationens handläggare. Organisationerna har beskrivit att de ändringar som handlägg- arna föreslår bl.a. är att ange fler samarbetsorganisationer. Ett annat ändringsförslag är att göra skärningar i budgeten, vilket upplevs vara en alltför detaljerad styrning. Sådana ändringar är också ofta proble- matiska, eftersom de kan leda till att projektet får för lite pengar för att kunna genomföras som planerat. har den enskilda orga- nisationen incitament att göra de föreslagna budgetändringarna, eftersom organisationerna i allmänhet vill få de medel som är möjliga att få. I vissa fall går dock den extra finansiering som behövs att få genom bidrag från annat håll. En organisation har angett att proble- matiken bl.a. handlar om att det finns behov av välutbildade hand- ledare för att driva projekten – volontärer är inte tillräckligt – vilket kostar pengar. Det är också problematiskt att stöd inte alls ges till overheadkostnader, eftersom detta leder till att projekten tar resurser från den övriga verksamheten. Flera organisationer har föreslagit att Arvsfondsdelegationen skulle kunna utveckla sitt coachande arbetssätt ytterligare. Det borde finnas ett steg innan en formell ansökan lämnas in. Den nuvarande möjlig- heten att ringa till Arvsfondsdelegationens telefonsluss och ”bolla en idé” är för ytlig. I stället borde mer skissartade ansökningar tillåtas som sedan kan vidareutvecklas genom en dialog med handläggarna. har en liknande möjlighet som innebär att man skickar in en projektidé och om stiftelsen sedan bedömer att idén är tillräckligt intressant kallas sökanden till ett möte där man får hjälp med hur man ska gå vidare med ansökningen. En sådan möjlighet skulle minska känslan av att det är krångligt och svårt att söka stöd ur fonden. Flera organisationer har påtalat att Arvsfondsdelegationens hand- läggningstid är mycket varierande och i många fall alltför lång. En organisation har påpekat att för organisationer som vänder sig till barn och ungdomar kan tiden att arbeta fram en ansökan, ibland upp till , i kombination med en lång handläggningstid på ibland skapa problem i frågan om delaktighet. Det kan alltså gå från det att en man får projektidé till dess att Arvsfondsdelega- tionen fattar beslut. Detta är för barn och ungdomar och det är svårt att hålla dem delaktiga i ett projekt som p.g.a. den tid som gått kanske är relevant för dem. Dessutom kan en lång handläggningstid innebära att samarbetsorganisationer får andra kontaktpersoner, vilket försvårar Arvsfondsdelegationens kontroll, eller att organisationerna drar sig ur samarbetet. Det är därför mycket viktigt att handläggningstiden förkortas. Flera organisationer har framhållit betydelsen av att Arvsfonds- delegationen kontrollerar att de samarbetsorganisationer som anges i en ansökan verkligen har samtyckt till att vara med i projektet. har förekommit att samarbetsorganisationer har angetts i en ansökan utan att ha tillfrågats av den sökande organisationen. Ett par orga- nisationer har berömt de kontroller som görs av att organisationerna är seriösa, t.ex. kontrollen av stadgarna och att verksamhet har be- drivits . Ett par organisationer har uppgett att Arvsfondsdelegationens nya beslutspraxis som innebär att ett stödbeslut omfattar hela pro- jekttiden (dvs. som huvudregel upp till ) är bra, eftersom det skapar bättre stabilitet och möjlighet att planera. En organisation har dock menat att den treåriga beslutspraxisen har försämrat flexibili- teten i stödgivningen. Kravet på nyskapande innebär att man ska få pröva sig fram och ändra sig under projektets gång, vilket är mycket svårare med den nya praxisen. En annan organisation har nämnt att flerårsbesluten har lett till väsentligt kortare tider för att slutredovisa avslutade projekt; en kortare redovisningstid än är inte rimlig. Ett par organisationer har föreslagit att ansökningar och underlag i större utsträckning borde kunna skickas in elektroniskt till Arvs- fondsdelegationen. Ett par organisationer har uppgett att de ibland möts av bristande förståelse för vad olika funktionsnedsättningar innebär. Arvsfonds- delegationen skulle kunna öka sin trovärdighet genom att öka sina kunskaper på området, t.ex. genom att anställa personer med funk- tionsnedsättning som handläggare och på så sätt öka mångfalden på delegationen. Referat av beslut om arvsavståenden –2017 Enligt kommittédirektiven ska vi bl.a. analysera om bestämmelsen om avstående av arv eller försäkringsbelopp till släkting eller annan person som stått arvlåtaren nära enligt 24 § andra meningen lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden bör moderniseras och förtydligas. Som en del av denna analys har vi gjort en genomgång av de beslut i vilka regeringen och Kammarkollegiet prövat frågan om avstående av arv eller försäkringsbelopp ska ske på denna grund. Regeringen och Kammarkollegiet meddelade sammanlagt 181 be- slut om arvsavstående –2017. I 95 av besluten prövades inte närståendegrunden i 24 § andra meningen. I de 86 av besluten i vilka närståendegrunden prövades hade dock sökanden i merparten av fallen även åberopat att ett avstående var förenligt med arvlåtarens yttersta vilja. Av de beslut där närståendegrunden prövades bifölls ansökningen på denna grund i elva av fallen, bifölls ansökningen på den grunden att ett avstående kunde anses stämma överens med arvlåtarens yttersta vilja i ett av fallen och avslogs ansökningarna i övrigt. De beslut där frågan om avstående på närståendegrunden i 24 § andra meningen prövats redovisas i korta referat nedan. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-3143-2011 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att arvet skulle avstås till honom både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att han stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i närståendefrågan att han känt arvlåtaren , att de varit goda vänner och att han hjälpt arvlåtaren med dennes lantbruk. Han uppgav också att han fick halva arvlåtarens fastighet i gåva innan arvlåtaren gick bort men att det under arvlåtarens sista i livet uppstod meningsskiljaktigheter mellan dem och att arvlåtaren under den tiden blev paranoid och förvirrad. Han tillade att arvlåtaren därför fick en god man förordnad för sig och att den gode mannen isolerade arvlåtaren från dennes tidigare vänner. Av skälen för Kammarkollegiets beslut framgår i närståendefrågan föl- jande. Kollegiet ifrågasätter inte att det funnits en nära relation mellan arvlåtaren och sökanden men för att arv ska kunna avstås krävs att det därutöver har förelegat ett närmare beroendeförhåll- ande mellan dem. Den hjälp som sökanden lämnat arvlåtaren har främst varit i dennes lantbruk och för att ett beroendeförhållande ska kunna beaktas krävs att det är närmare knutet till personliga förhållanden. Sökanden kan därför inte anses ha stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett avstående av arv. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-1608-2013 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att en del av arvet skulle avstås till henne både på grund av att det var arv- låtarens yttersta vilja och för att hon stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i närståendefrågan att hon var kusin till arvlåtaren. Av läns- styrelsens utredning framgår att arvlåtaren var utvecklingsstörd och bodde på särskilda boenden under större delen av sitt liv. Det fram- går vidare att sökanden hälsat på arvlåtaren men att besök förekommit oftare sedan hon av arvlåtarens liv blivit god man för arvlåtaren. Av skälen för Kammar- kollegiets beslut framgår i närståendefrågan att kollegiet inte ifråga- sätter att det rått en nära relation mellan sökanden och arvlåtaren men att det krävs att det förelegat ett närmare beroendeförhållande än vad som visats i detta fall för att arv ska kunna avstås. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-28-2012 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att en del av arvet skulle avstås till honom både på grund av att det var arv- låtarens yttersta vilja och för att han stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i närståendefrågan att han varit sambo med arvlåtaren. Av skälen för Kammarkollegiets beslut framgår att arvlåtaren hade testa- menterat hela sin kvarlåtenskap till Allmänna arvsfonden. Kammar- kollegiet anger i skälen för beslutet att kollegiet inte betvivlar att det rått en nära och långvarig samborelation mellan arvlåtaren och sök- anden men att det för ett arvsavstående krävs ett det funnits ett närmare beroendeförhållande än vad som visats i detta fall. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-1022-2013 Kammarkollegiet beviljade att avstås till vardera sökan- den. Sökandena hade begärt att det beviljade beloppet skulle avstås till dem för att de stått arvlåtaren nära. Sökandena anförde att de hjälpt arvlåtaren, som var deras granne, med en mängd praktiska göromål i den senare delen av hans liv när hans hälsa försämrades och att det yrkade beloppet avsåg skälig ersättning för den hjälp de lämnat. Hjälpen hade bl.a. bestått i att sköta myndighets-, sjukvårds- och borgenärskontakter, ta hand om arvlåtarens husdjur och fastig- het samt ombesörja arvlåtarens hygien och övriga personliga om- vårdnad. anger i sitt yttrande att det är skäligt att beloppet avstås, eftersom det av handlingarna i ärendet framgått att sökandena har stått arvlåtaren nära på så sätt att de har varit ett socialt stöd och hjälpt honom med olika praktiska göromål . Av skälen för Kammarkollegiets beslut framgår att sökandena får anses ha stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett arvsavstående och att det som framkommit i ärendet motiverar det yrkade beloppet. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-4467-2014 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att arvet skulle avstås till henne både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att hon stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i när- ståendefrågan att hon och arvlåtaren varit sambor och att hon vårdat honom i deras hem under hans sista dryga år i livet sedan han drabbats av cancer. Av yttrandet från fram- går i närståendefrågan att inte ifrågasätter att det funnits en nära relation mellan arvlåtaren och sökanden, då de levt tillsam- mans som sambo och då sökanden mot slutet vårdat arvlåtaren i hemmet, men det har inte framkommit att det funnits ett sådant beroendeförhållande mellan dem som gör att det kan anses skäligt att besluta om arvsavstående på den grunden. Kammarkollegiet anförde i sina skäl för beslutet endast att kollegiet delade länsstyrel- sens bedömning. Kammarkollegiets två beslut , dnr 13.2-2458-2013 I det första beslutet avslogs ansökan om arvsavstående. Sökanden hade begärt att en del av arvet skulle avstås till henne både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att hon stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i närståendefrågan att hennes numera avlidne bror hade varit sambo med arvlåtaren. Av skälen för beslutet framgår i närståendefrågan endast att sökanden inte kan anses ha stått arv- låtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett arvsavstående. Även i det andra beslutet avslogs ansökan om arvsavstående. Sökanden hade begärt att en del av arvet skulle avstås till honom både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att han stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i närståendefrågan att arvlåtaren var hans . Av skälen för beslutet framgår i närståendefrågan endast att sökanden inte kan anses ha stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett arvsavstående. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-1716-2013 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att en del av en fastighet skulle avstås till henne både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att hon stått arvlåtaren nära. Sök- anden anförde bl.a. att hennes syster varit gift med arvlåtarens bror. Hon angav också att hon och hennes söner, efter sökandens syster och arvlåtarens bror, ärvt 4/5 av den aktuella fastigheten och att arvlåtaren ärvt 1/5 av den. Hon uppgav vidare att hon hjälpt arv- låtaren, trots att han hade hemhjälp, och att hon besökte honom sedan han flyttat till ett äldreboende; den gode mannen hann aldrig tillträda och hon hjälpte därför arvlåtaren med klädinköp, abonnemang och räkningar. Av skälen för beslutet fram- går i närståendefrågan att Kammarkollegiet inte ifrågasätter att sök- anden och arvlåtaren haft en nära relation men att det krävs ett närmare beroendeförhållande än som framkommit i ärendet för att arv ska kunna avstås på denna grund. Kammarkollegiets tre beslut , dnr 13.2-5344-2012 Ansökningarna om arvsavstående avslogs. Sökandena hade begärt att en del av arvet skulle avstås till dem både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att de stått arvlåtaren nära. Alla de tre sökandena var kusiner till arvlåtaren. En av sökandena anförde i närståendefrågan att arvlåtaren var en kär vän som ofta kom på besök och att de hade gemensamt julfirande . De två andra sökandena anförde att arvlåtaren betraktade sina kusiner nästan som syskon. Av skälen för beslutet framgår i närståendefrågan endast att sökandena inte har stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förut- sätts för ett arvsavstående. Regeringens beslut , dnr S2014/4268/RS (Kammarkollegiets yttrande , dnr 13.2-2837-2013) Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att arvet skulle avstås till henne både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att hon stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i när- ståendefrågan att hon var kusinbarn till arvlåtaren, att hon var hans enda kvarvarande släkting och att de haft en nära släkt- och vän- skapsrelation. Av Kammarkollegiets yttrande, som främst behandlar frågan om arvet skulle avstås p.g.a. att det kan anses stämma överens med arvlåtarens yttersta vilja, framgår i närståendefrågan endast att kollegiet inte betvivlar att det rått en nära släkt- relation mellan arvlåtaren och sökanden men att det för ett arvs- avstående krävs att det funnits ett närmare beroendeförhållande än vad som visats i detta fall. Regeringen anger i skälen för sitt beslut endast att den delar den bedömning som Kammarkollegiet har gjort i ärendet. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-4373-2013 Kammarkollegiet beviljade att avstås till sökanden. Sökanden hade begärt att arvet skulle avstås till henne både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att hon stått arvlåtaren nära. Av yttrande framgår bl.a. följande i närstående- frågan. Arvlåtaren var fosterbarn till sökandens svärföräldrar. Arv- låtaren led av en utvecklingsstörning och bodde på olika särskilda boenden. Sökanden var god man åt arvlåtaren i när- mare och hjälpte arvlåtaren med ett flertal aktiviteter, bl.a. tog sökanden med arvlåtaren på kurser, veckolånga semestrar och dags- utflykter. Sökanden och arvlåtaren hade telefonkontakt och besökte sökanden arvlåtaren . En referens angav att sökanden visserligen inte skött arv- låtarens vård men att hon vårdat arvlåtarens själ och hjärta för att arvlåtaren skulle må bra. Av skälen för beslutet framgår följande i närståendefrågan. För att arv ska kunna avstås på grund av att någon stått arvlåtaren nära fordras ett närmare beroendeförhållande, antingen att sökanden har varit beroende av arvlåtaren för sitt uppehälle eller att arvlåtaren har varit beroende av sökanden för hjälp, vård osv. Det fordras alltså en närmare samhörighet. Sedvanliga släktkontakter räcker inte för att arvet ska avstås på denna grund. Sökanden har vårdat och hjälpt arv- låtaren på olika sätt . Enligt kollegiets upp- fattning har sökanden stått arvlåtaren nära på det sätt som krävs och anser därför att det är skäligt att en del av arvet avstås till sökanden. I enlighet med kollegiets praxis är det kollegiets bedömning att ett belopp om ska avstås till sökanden. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-4162-2014 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökandena hade begärt att arvet skulle avstås till dem både på grund av att det var arvlåtarens yttersta vilja och för att de stått arvlåtaren nära. Sökandena anförde i när- ståendefrågan att deras mor och arvlåtaren var nära vänner och att arvlåtaren under deras barndom hade bott hos dem. Av skälen för beslutet framgår i närståendefrågan endast att sökandena inte kan anses ha stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett arvsavstående. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-6780-2012 Kammarkollegiet beviljade att avstås till sökanden. Sökanden hade begärt att en del av arvet skulle avstås till honom för att han stått arvlåtaren nära. Av yttrande framgår att sökanden och arvlåtaren var ett par på under . Det framgår också att arvlåtaren sedan hon kom tillbaka till från ett annat land mått psykiskt dåligt och att sökanden i egenskap av mycket nära vän tagit hand om henne och hennes ekonomi ; hon har bott hos honom i perioder och hans son har bott hos henne i perioder. Det framgår vidare att sökanden ibland tagit ledigt från arbetet i för att sköta om sökanden. Av skälen för beslutet framgår följ- ande. Sökanden har tagit vård om och hjälpt arvlåtaren på olika sätt under fram till arvlåtarens bortgång. Sökanden får där- med anses ha stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett arvsavstående. Vad som framkommit i ärendet motiverar enligt kollegiets mening ett belopp om . Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-4295-2013 Ansökan om arvsavstående avslogs. Sökanden hade begärt att en del av arvet skulle avstås till honom både på grund av att det var arv- låtarens yttersta vilja och för att han stått arvlåtaren nära. Sökanden anförde i närståendefrågan att han och hans familj hjälpt arvlåtaren med diverse sysslor, bl.a. inköp, vedhuggning, snöskottning och gräsklippning samt att hans dotter varit god man för arvlåtaren. Av skälen för beslutet framgår endast att sökanden inte kan anses ha stått arvlåtaren nära på ett sådant sätt som förutsätts för ett arvs- avstående. Kammarkollegiets beslut , dnr 13.2-4088-2014 Kammarkollegiet beviljade att avstås till sökanden.