sou · H6B369 · 2018-08-29 00:00:00 — Till hedersnormer hör uppfattningen att en familjs rykte och an- seende är avhängigt kvinnliga familjemedlemmars kyskhet och oskuld samt deras faktiska och påstådda beteende i förhållande till dessa ideal. Kontroll av kvinnor och flickor utifrån hedersnormer sträcker sig från begränsningar i vardagen rörande klädsel, umgänge och fysisk rörelsefrihet till styrning av val beträffande utbildning, arbete, äkten- skap och skilsmässa. Det förekommer också att pojkar och unga män är utsatta för hot, kontroll och begränsningar samt äktenskapstvång som har sin bakgrund i hedersrelaterade normer. Hbtq-personer är en särskilt utsatt grupp i detta sammanhang. I familjer som lever med hedersnormer är det oftast männen som bestämmer. Om en familj saknar manligt överhuvud, kan en äldre manlig släkting träda in. Ofta är det pojkar och yngre män som får i uppgift att bevaka och kontrollera sina syskon, speciellt systrar, och kusiner, ibland även sina mödrar, t.ex. om föräldrarna är skilda. Om de inte uppfyller förväntningarna om kontroll av familjens flickor och kvinnor kan de själva drabbas av våld och förtryck. Det innebär att när man talar om heder som ett motiv för brottet är det inte nöd- vändigtvis gärningsmannens motiv som åsyftas. Gärningsmannen kan tvärtom i sin tur vara tvingad att utföra gärningen för att undvika att själv bli utsatt för brottslig gärning och på så vis själv vara både förövare och offer. Hedersrelaterat våld och förtryck är ett samhällsproblem som orsakar stort fysiskt och psykiskt lidande och som det är av yttersta vikt att samhället markerar med kraft mot. Flera initiativ har tagits för att öka kunskapen om problemet och minska dess omfattning. Bland annat ingår hedersrelaterat våld och förtryck i den tioåriga nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor som antogs (se skrivelse 2016/17:10, Makt, mål och myndighet – feministisk politik för ett jämställt samhälle). Det behövs ytterligare åtgärder för att säkerställa ett starkt skydd mot barnäktenskap och tvångsäktenskap Utgångspunkten i svensk äktenskapsrätt är att den som är inte har nått den mognad som krävs för att självstän- digt ta ställning i sådana personliga och ekonomiska frågor som upp- kommer i ett äktenskap. Barn ska vara barn, få gå i skolan och leva i frihet från vuxenlivets ansvar. Barnäktenskap riskerar att begränsa barnets rättigheter enligt , såsom rätten till utbild- ning, liv och utveckling. Ingen ska heller tvingas att ingå äktenskap. I svensk rätt säker- ställs detta bl.a. genom krav på båda parters sam- tidiga närvaro och vardera partens uttryck för sitt samtycke till äktenskapet (4 kap. 2 § första stycket första och andra meningarna ). Barnäktenskap och tvångsäktenskap är emellertid komplexa före- teelser, som inte sällan har anknytning till utlandet och som måste motarbetas på många fronter. I sammanhanget kan nämnas att Social- styrelsen har reviderat handboken om arbete med ensamkommande barn och unga, bl.a. i den del som rör hand- läggning av ärenden med ensamkommande barn som uppges vara gifta. har vidare fått regeringens upp- drag att analysera handläggning i ärenden som rör barn som kommer till och som uppges vara gifta. I uppdraget ingår att ta fram och sprida en förstärkt vägledning till kommunerna om handläggningen av dessa ärenden samt att ta fram och sprida information till barn som uppges vara gifta och deras närstående om gällande lagar och praxis, såsom förbud mot barn- och tvångsäkten- skap, uppdrag och barnets rätt till stöd och skydd. En annan viktig del i arbetet mot barnäktenskap och tvångsäktenskap är att det finns en effektiv och ändamålsenlig lagstiftning. Trots lagänd- ringarna som genomfördes talar mycket för att den faktiska förekomsten av barnäktenskap och tvångsäktenskap inte har minskat, utan om något ökat, bl.a. som en följd av det stora antalet asylsök- ande. kan det t.ex. konstateras att bara en person dömts för det nya brottet äktenskapstvång. Även om de nya straffbestämmelserna endast har varit i kraft är det angeläget att nu utvärdera om de fått eller kan förväntas få avsedd effekt. Nedan följer en närmare redogörelse för de frågor som det finns särskild anledning att överväga inom ramen för en sådan utvärdering. Det finns också behov av att överväga ytter- ligare begränsningar av möjligheterna att erkänna utländska äkten- skap, särskilt när det gäller barn som ingått äktenskap utomlands. Ett starkare skydd mot barnäktenskap Det finns inte någon enhetlig internationell reglering av minimiålder för äktenskap. Däremot rekommenderar bl.a. parlamen- tariska församling som lägsta ålder för ingående av äktenskap, och för avskaffande av all slags diskriminering mot kvinnor såväl som för barnets rättigheter anser att åldersgränsen för äktenskap bör vara . I artikel 12 i den euro- peiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () och i artikel 23 i FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (ICCPR) regleras rätten för giftasvuxna män och kvin- nor att ingå äktenskap. Som nämnts ovan togs möjligheten bort 2014 för barn att ansöka om dispens för att få ingå äktenskap i . I många länder, även i och övriga , finns det dock fort- farande möjligheter att ingå äktenskap . Erkännande av äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag reg- leras i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Huvudregeln är att ett ut- ländskt äktenskap erkänns i , om det är giltigt i den stat där det ingicks (1 kap. 7 §). Att ett utländskt äktenskap erkänns i innebär att det tillerkänns giltighet som ett äktenskap med alla de rättsverkningar som följer av ett sådant. Om äktenskapet inte erkänns saknar det rättsverkningar i . Ett nekat erkännande kan där- med få konsekvenser i familjerättsliga frågor – såsom bodelnings- och arvsfrågor – och även beträffande t.ex. rätten till familjeåterför- ening enligt utlänningslagen (2005:716). I detta sammanhang kan även frågor om rätten till respekt för familjelivet enligt artikel 8 i aktualiseras. gällde i en liberal ordning som innebar att det var enkelt, även för en person med stark anknytning till , att undvika ett äktenskapshinder enligt svensk lag genom att i stället ingå exempelvis ett barnäktenskap utomlands. Om äktenskapet i fråga ansågs strida mot grunderna för vår rättsordning, kunde dock ett erkännande vägras (s.k. ordre public, se 7 kap. 4 § lag). För att motverka fall där omständigheterna typiskt sett var sådana att det fanns en risk att parterna hade agerat för att undvika äktenskaps- hinder i svensk lag infördes kompletterande bestämmelser 2004. gäller att barnäktenskap och andra äktenskap i strid med de svenska äktenskapshindren där minst en av parterna vid äktenskapets ingående hade anknytning till , genom medborgarskap eller hemvist, som huvudregel inte erkänns. Som framgått ovan kan ett nekat erkännande få konsekvenser bl.a. i olika familjerättsliga frågor, och i vissa fall kan ett nekat erkännande leda till resultat som inte framstår som rimliga i det enskilda fallet. infördes därför också en möjlighet att göra undantag från erkännandeförbudet vid särskilda skäl (1 kap. 8 a § andra stycket lag). Det ansågs emellertid att det skulle föra för långt att låta förbudet mot erkännande omfatta äktenskap som ingåtts i enlighet med andra normer än de svenska, om det då äktenskapet ingicks inte fanns skäl för parterna att ta de svenska normerna i beräkning (prop. 2003/04:48 s. 29 f.). Det skulle typiskt sett kunna röra sig om ett par som har ingått äktenskap i ett annat land och som utan tidigare anknytning till får hemvist här. Också lagändringar hade som främsta syfte att motverka att personer med anknytning till kringgår de svenska äkten- skapshindren genom att resa utomlands för att gifta sig eller sända sina barn utomlands för att giftas bort. Utrymmet att göra undantag från erkännandeförbudet begränsades då ytterligare, till att gälla endast om det finns synnerliga skäl att erkänna äktenskapet. Även i det sammanhanget övervägdes vilken betydelse anknytning till skulle ha för frågan om huruvida ett utländskt äktenskap ska er- kännas här. Det ansågs att den avgränsning som gjordes 2004 i huvudsak var riktig (se prop. 2013/14:208 s. 27 f.). av om ett äktenskap ingånget i strid med svenska äktenskapshinder, av parter som för äktenskapets ingående inte hade någon anknytning till , ska erkännas i , gäller därmed fortfarande den allmänna regeln om ordre public. har frågan om erkännande av utländska barnäkten- skap fått förnyad aktualitet, inte minst mot bakgrund av ett ökat antal asylsökande. Ett stort antal människor har sökt sig till från andra länder och många av dem som kommer hit är barn. En del av barnen har ingått äktenskap utomlands. och andra myndigheter kan ställas inför svåra överväganden i fråga om att ta till vara dessa barns bästa och förhålla sig till att de har ingått äktenskap utomlands, och ibland också har egna barn. I den allmänna debatten har kritik riktats mot att den civilrätts- liga lagstiftningen inte erbjuder ett tillräckligt skydd för barn som redan har ingått äktenskap utomlands när de kommer hit. Barnom- budsmannen har i en skrivelse till justitieministern uppgett att han anser att det är oacceptabelt att har olika måttstockar för huruvida ett äktenskap godkänns beroende på om barnet har sin hem- vist i eller kommer hit som asylsökande. Barnombudsman- nen föreslår mot bakgrund av FN:s konventioner om barnets rättig- heter och om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor bl.a. lagändringar så att inga äktenskap som ingåtts av personer erkänns i (skrivelse dnr 3.5.1:0494/16). Frågan om erkännande av äktenskap som ingåtts i enlighet med rättsordningen i ett annat land är således komplex. Ett nekat erkän- nande av ett utländskt äktenskap kan få långtgående konsekvenser för parterna och deras närstående, och utgångspunkterna för den gällande avgränsningen i fråga om betydelsen av anknytning till har fortfarande relevans. Barn som befinner sig här ska dock få det skydd de behöver. Lagändringarna 2014 innebär att det nu- mera inte är tillåtet för barn att gifta sig här. Vidare har utrymmet att erkänna utländska äktenskap som ingåtts av barn med anknyt- ning till i stort sett försvunnit. När det däremot gäller ut- ländska äktenskap där parterna inte har anknytning till ska dessa dock som utgångspunkt erkännas och utrymmet att vägra er- kännande är enligt nuvarande lagstiftning alltför begränsat. Detta kan inte anses vara en tillfredsställande ordning när det handlar om barn som ingått äktenskap utomlands. Omsorgen om alla barns bästa, oavsett härkomst, och den senaste utvecklingen i samhället, med ett ökat antal barn – utan tidigare anknytning till – som redan har ingått äktenskap när de kommer hit, medför att det är nödvän- digt att säkerställa att lagstiftningen är tydlig i denna fråga. Mot denna bakgrund bör regleringen avseende erkännande av utländska barn- äktenskap skärpas. Utredaren ska därför, med beaktande av internationella åtagan- den på området, •analysera och ta ställning till hur möjligheten att erkänna ut- ländska barnäktenskap ytterligare bör begränsas och •lämna förslag till nödvändiga författningsändringar, samt •oavsett ställningstagande i sak, lämna förslag till författningsänd- ringar som innebär att utländska barnäktenskap inte ska erkännas om någon av parterna var när någon av dem kom till . Är den straffrättsliga lagstiftningen ändamålsenligt utformad? De nya straffbestämmelserna har varit i kraft . polisanmäldes 48 brott gällande tvångsäktenskap, varav 37 rubri- cerades som äktenskapstvång och 11 som vilseledande till tvångs- äktenskapsresa. har endast en person dömts för äktenskaps- tvång. Det kan alltså konstateras att få polisanmälningar lett till åtal och fällande domar. En granskning som gjort visar att nedläggningsbesluten har motiverats antingen med bevissvårig- heter, t.ex. att det varit svårt att få målsäganden att medverka eller att han eller hon befinner sig utomlands, eller att det saknats anled- ning att anta att brott som hör under allmänt åtal har begåtts (Rapport – Granskning av ärenden angående äktenskaps- tvång, försök och förberedelse därtill samt vilseledande till tvångs- äktenskapsresa, ÅM-A 2016/0359). I sammanhanget ska nämnas att när genom- förde granskningen var äktenskapstvång straffbart på försöks- och förberedelsestadiet, medan kriminaliseringen inte omfattade stämp- ling. är också stämpling till äktenskapstvång kriminaliserat. Det innebär att vissa av de handlingar som nämns i rapporten som inte bedömts som straffbara förberedelse- åtgärder möjligen nu skulle kunna vara att bedöma som straffbara som stämpling. Det kan konstateras att det ofta är barn som utsätts för påtryck- ningar eller tvång att gifta sig, antingen genom att ingå ett rättsligt giltigt äktenskap eller genom att ingå en äktenskapsliknande förbin- delse, ett s.k. informellt äktenskap, som i praktiken kan upplevas som lika bindande eller förpliktande som ett rättsligt giltigt äktenskap. Påtryckningar om att ingå ett rättsligt giltigt äktenskap eller att ingå en äktenskapsliknande förbindelse förekommer dessvärre från vård- nadshavare och andra vuxna i barns närhet. Att barn får vara barn och fredas från sådana påtryckningar är viktigt, och avgörande i rela- tion till dem som har ansvar för vårdnaden om barnet. Samma sak gäller också i relation till f.d. vårdnadshavare som har försörjnings- ansvar för en ung person. Frågan om det bör införas ett särskilt barnäktenskapsbrott har varit föremål för överväganden . Det föreslogs bl.a. av Utredningen om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barn- äktenskap (Ett stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäkten- skap, SOU 2012:35). Regeringen gjorde emellertid bedömningen att ett sådant brott inte borde införas (prop. 2013/14:208). Enligt reger- ingen skulle de nya brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa också kunna betraktas som barnäktenskaps- brott och, trots att de inte tar fasta på alla former av inblandning i ett barnäktenskap, i hög grad komma att träffa de i praktiken före- kommande fall som är värda att bestraffa (s. 70). Det övergripande syftet med straffbestämmelser var att fånga in alla straffvärda fall av äktenskap mot någons vilja, såväl rätts- ligt giltiga som informella äktenskap, som de gärningar som inte bör föranleda straff lämnades utanför det straffbara området. Hur straffansvaret bäst ska avgränsas är emellertid en svår fråga som kan besvaras på olika sätt. Mot bakgrund bl.a. av att så få anmäl- ningar har lett till åtal och fällande dom finns det anledning att ut- värdera om 2014 års straffbestämmelser liksom det senare införda stämplingsbrottet har fått eller kan förväntas få avsedd effekt. Det finns vidare anledning att i detta sammanhang överväga om tvång att vara kvar i ett äktenskap eller en äktenskapsliknande förbindelse bör omfattas av en reglering om äktenskapstvång. Även frågan om att införa ett särskilt barnäktenskapsbrott bör övervägas. •genomföra en fördjupad granskning av domar och anmälda brott som inte lett till åtal eller som lett till åtal för andra brott, i syfte att analysera tillämpningen av straffbestämmelserna om äkten- skapstvång och vilse ledande till tvångsäktenskapsresa, inklusive de osjälvständiga brottsformerna av äktenskapstvång, •uppmärksamma och analysera om det finns några särskilda tolk- ningsproblem eller andra svårigheter vid tillämpningen av straff- bestämmelserna, •ta ställning till om straffbestämmelserna bör förtydligas, utvidgas eller ändras på något annat sätt, och, •vid behov lämna förslag till författningsändringar. Bör det införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv? Hedersmotiv kan beaktas vid bedömningen av straffvärdet… Motivet till ett brott är en faktor som ska beaktas vid bedömningen av brottets allvar. Enligt 29 kap. 1 § ska, vid bedöm- ningen av ett brotts straffvärde, beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen har inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. I 29 kap. 2 § anges vidare i punktform olika om- ständigheter som vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt ska beaktas i försvå- rande riktning. Uppräkningen är endast exemplifierande. Flera av punkterna kan aktualiseras när det gäller brott med hedersmotiv. Det gäller särskilt punkterna 3 och 8, enligt vilka det särskilt ska beaktas om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig (3), eller om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstå- ende person (8). ... men görs det i tillräcklig utsträckning? Frågan om att införa en särskild straffskärpningsgrund för heders- motiv har diskuterats vid ett flertal tillfällen. Den nationella sam- ordnaren mot våld i nära relationer gjorde t.ex. i betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga (SOU 2014:49) bedömningen (s. 234 f.) att det behöver utredas närmare huruvida hedersrelaterade motiv för ett brott ska utgöra en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet enligt 29 kap. 2 § . Riks- dagen har vidare som sin mening tillkännagett att regeringen bör se över lagstiftning som anknyter till hedersrelaterade brott (bet. 2015/16:JuU18, punkt 27, rskr. 2015/16:196). Brott med hedersmotiv är allvarliga och det är därför angeläget att sådana motiv uppmärksammas såväl vid utredning som vid lag- föring av brott. finns alltså möjligheter att beakta heders- motiv och andra hedersrelaterade omständigheter vid straffvärdebe- dömningen (jfr vad som ovan sagts om 29 kap. 1 och 2 §§ brotts- balken). De befintliga bestämmelserna är dock allmänt hållna och kan avse mycket varierade förhållanden. Det kan mot den bakgrunden ifrågasättas om regleringen på ett tillräckligt tydligt sätt träffar brott med hedersmotiv. Vidare är det oklart i vilken utsträckning polis och åklagare utreder hedersmotiv och åberopar det som en försvårande omständighet samt i vilken utsträckning sådana omständigheter be- aktas av domstolarna. Av rapporten av polisens verksamhet mot hedersrelaterad brottslighet framgår att hedersrelaterade brott är komplexa till sin natur och svåra att utreda samt att det finns ut- rymme för att förbättra utredningarna avseende sådana brott. •genom att ta del av ett urval av hedersrelaterade ärenden och domar undersöka i vilken utsträckning hedersmotiv utreds och åberopas av polis och åklagare samt, när ansvarsfrågan prövas i domstol, på motsvarande sätt undersöka i vilken utsträckning sådana omstän- digheter beaktas av domstolarna, •ta ställning till om det bör införas en särskild straffskärpnings- grund för brott med hedersmotiv i 29 kap. 2 § , och •oavsett ställningstagande i sak när det gäller en sådan särskild straffskärpningsgrund lämna förslag på hur en bestämmelse bör utformas. Ett effektivt arbete vid myndigheterna Lagstiftningen utgör en viktig del i arbetet med att förebygga och bekämpa tvångsäktenskap och barnäktenskap. Men problematiken kräver också andra åtgärder. Hedersrelaterat våld och förtryck är ett samhällsproblem. Att identifiera och förebygga detta är ett arbete för många samhällsaktörer, bl.a. men inte enbart rättsväsendet. Tidigare undersökningar tyder på att den faktiska omfattningen av problemet med äktenskap mot någons vilja är betydligt större än vad statistiken över antalet anmälda brott ger vid handen. En del av problematiken ligger alltså i att brotten överhuvudtaget inte upptäcks och polis- anmäls. Flera åtgärder har vidtagits för att öka kunskapen om och för- bättra metoderna i arbetet med ärenden som rör hedersrelaterat våld och förtryck inklusive barn- och tvångsäktenskap. Regeringen har gett Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) i uppdrag (S2016/02759/JÄM) att genomföra informationsinsatser om jämställdhet och hälsa för asylsökande och nyanlända barn och unga som bl.a. tar upp frågor om heder och självbestämmanderätt i frågor om sexualitet och relationer. i har haft ett flertal nationella regeringsuppdrag med syfte att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. Exempelvis har läns- styrelsen etablerat ett nationellt kompetensteam som bl.a. driver en nationell stödtelefon. har genomfört en översyn av sin verksamhet mot hedersrelaterade brott och tagit fram en handlingsplan för fort- satta åtgärder (Översyn av polisens verksamhet mot hedersrelaterad brottslighet, beslutad , dnr A.050.566/2016). Som en del i uppdraget ingick att göra en särskild genomlysning av ärenden om äktenskapstvång, vilseledande till tvångsäktenskapsresa och könsstympning. Av rapporten framgår att av- ser att vidta flera olika åtgärder i syfte att utveckla och höja kvali- teten i polisens arbetsmetoder och utredningsarbete. I granskning av ärenden om äktenskaps- tvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa som anmälts till åklagare ingick att bedöma om det fanns behov av att vidta åtgärder för att dels utveckla och höja kvaliteten på brottsutredningarna, dels stärka myndighetssamverkan i övrigt. När det gäller kvaliteten på brottsutredningarna är samlade bedömning att nedläggningsbesluten i de granskade ärendena framstår som rik- tiga, med några få undantag. Resultatet av granskningen visar även att det har förekommit en frekvent och överlag tillfredsställande sam- verkan mellan berörda myndigheter i de aktuella ärendena. Åklagar- myndigheten arbetar nu med att med utgångspunkt i resultatet av granskningen ta fram ett särskilt sådant stöd för åklagare i brotts- utredningar om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäkten- skapsresa. Det är tydligt att de brottsbekämpande myndigheterna möter be- tydande svårigheter när det gäller att utreda ärenden om äktenskaps- tvång. I olika sammanhang har också vikten av att belysa målsägan- dens situation under rättsprocessen i den här typen av ärenden lyfts fram. Det kan därför, trots det arbete som redan inletts på området, finnas behov av ytterligare åtgärder för att stärka kvaliteten och effektiviteten i brottsutredningarna för att i förlängningen bidra till ökad lagföring. En förutsättning för att samhället ska kunna bekämpa hedersrela- terad brottslighet och ge brottsutsatta adekvat stöd och skydd är också att det finns en ändamålsenlig och fungerande samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer, som ansvarsför- delningen mellan aktörerna är tydlig. , den tidigare nationella samordnaren mot våld i nära relationer och i har alla pekat på att myndigheternas samarbets- former kan utvecklas, bl.a. när det gäller hanteringen av ärenden med en transnationell dimension. i har även framhållit att tydlig myndighetssamverkan kring stöd- och skyddsinsatser i ärenden där målsäganden är i en beroendeställning till de misstänkta är mycket viktig. I arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck är det vidare ange- läget att öka kunskapen om sådan brottslighet. I regeringens skrivelse Makt, mål och myndighet – feministisk politik för ett jämställt sam- hälle (skr. 2016/17:10) bedöms att omfattningen av mäns våld mot kvinnor, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck, behöver följas upp på ett mer heltäckande och strukturerat sätt på nationell nivå. Bland annat i syfte att ge en bild av hur många barn som redan har ingått äktenskap utomlands när de kommer hit har Socialstyrel- sen fått regeringens uppdrag att göra en nationell kartlägg- ning av omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck, inklusive barn- och tvångsäktenskap bland nyanlända ensamkommande barn i (S2017/01221/JÄM). Det finns också anledning att se över möjligheterna att föra statistik över de brott som kommer till rätts- väsendets kännedom för att öka kunskapen om dessa brott och han- teringen av dem i rättsväsendet.