sou · H6B333 · 2018-05-02 00:00:00 — och ändringar i Romstadgan SOU och Ds kan köpas från Juridiks kundservice. Beställningsadress: Juridik, Kundservice, 106 47 Ordertelefon: Webbadress: /offentligapublikationer För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Svara på remiss – hur och varför Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad ). En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på /remisser Layout: Kommittéservice, Tryck: , 2018 Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att överväga och ta ställning till om bör tillträda vissa ändringar i Romstadgan – de s.k. Kampalaändringarna och ändring avseende artikel 124 i stadgan (dir. 2017:105). Utredaren ska, oavsett vilka ställningstaganden övervägandena leder fram till, lämna de författningsförslag som är nödvändiga för att ska kunna tillträda ändringarna. Dessutom ska utredaren överväga och ta ställning till om det i svensk rätt bör införas möjligheter att i lagföra personer som har begått aggressionsbrott. Oavsett vilket ställningstagande övervägandena leder fram till ska utredaren lämna förslag till de författningsändringar som behövs i svensk rätt för att sådan lagföring ska kunna ske. Utredaren ska även göra en förnyad översyn och ta fram ett uppdaterat och samlat beredningsunderlag avseende reglerna om svensk straffrättslig domsrätt. Till särskild utredare förordnades f.d. ambassadören . I utredningen har följande experter medverkat: rättssakkunnige , , specialrådgivaren , , advokaten , hovrättsrådet, tillika vice ordföranden, , särskilda utredaren , kammaråklagaren och professor . Sekreterare i utredningen har varit hovrättsassessorn . Utredningen har antagit namnet (Ju 2017:13). Härmed överlämnar utredningen sitt delbetänkande Aggressionsbrottet och ändringar i Romstadgan (SOU 2018:33). Övriga frågor som omfattas av utredningens uppdrag kommer att behandlas i utredningens slutbetänkande . 1.1Förslag till lag om ändring i lagen (2002:329) om Utredningens uppdrag och arbete................................ 3.3Internationella brottmålsdomstolens tillkomst och Uppdraget för domstolen ....................................... 3.4 Romstadgans huvudsakliga innehåll ...................................... Ett omfattande regelverk ........................................ 3.4.2Närmare om några grundläggande Brotten i Romstadgan............................................. 3.5 och Romstadgan ........................................................ Det svenska tillträdet till Romstadgan................... 3.5.2Viss svensk lagstiftning i anslutning till tillträdet till Romstadgan........................................ Aggressionsbrottet före Romstadgan ................................... Ett straffsanktionerat folkrättsligt förbud mot bruk av våld och angrepp på en annan stat ............ våldsförbud och 1974 års Aggressionsbrottet i Romstadgan ......................................... 4.3.2Utformningen av aggressionsbrottet i Kampalaändringarna och övriga ändringar av vissa Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet................. Vägen fram till överenskommelsen i ...... Innehållet i Kampalaändringarna............................ 5.2.3Aggressionsbrottet har aktiverats av Ändringar avseende krigsförbrytelser ................................... En kompromiss vid Romstadgans tillkomst ......... Innehållet i Kampalaändringarna............................ Ytterligare tillägg till artikel 8................................. Ändring avseende artikel 124 i Romstadgan......................... En internationell utblick............................................. De nordiska länderna.............................................................. Några ytterligare europeiska länder....................................... Tillträde till ändringar i Romstadgan – överväganden och förslag......................................... 7.2Bör ratificera de aktuella ändringarna av 7.2.1Övervägande skäl talar för att bör 7.2.2Ändringarna av Romstadgan ska föreläggas 7.3 Nödvändiga författningsändringar ........................................ 7.3.1Tillträde till Kampalaändringarna avseende 7.3.2Tillträde till Kampalaändringarna avseende krigsförbrytelser och ändring av Tillträde till ändring av artikel 124......... Konsekvenser av förslagen........................................ Konsekvenser i övrigt ........................................................... Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:329) om Bilaga 2 RC/Res.5 Ändring av artikel 8 i Romstadgan ............ RC/Res.6 Aggressionsbrottet ..................................... Bilaga 4 /14/Res.2 Resolution om artikel 124.......... /16/Res.4 Resolution om ändringar av artikel 8 i Romstadgan............................................. International Criminal Court, International Court of , I Romstadgan för (Romstadgan, SÖ 2002:59) finns regler om lagföring av enskilda för de allvarligaste internationella brotten. Stadgan har varit föremål för viktiga förändringar. Utredningen har fått i uppdrag att överväga och ta ställning till om bör tillträda de stadgeändringar som antogs vid en översynskonferens i (Kampalaändringarna) och en ändring som antogs beträffande artikel 124 i Romstadgan. Oavsett vilka ställningstaganden som övervägandena leder fram till, ska utredningen lämna de författningsförslag som är nödvändiga för att ska kunna tillträda stadgeändringarna. antogs vidare vissa ändringar avseende Romstadgans reglering av krigsförbrytelser (artikel 8 i stadgan). Frågan om bör ratificera även dessa ändringar har ett sådant nära samband med utredningsuppdraget att den bör behandlas inom ramen för uppdraget. Utredningens överväganden och förslag i de nu nämnda frågorna lämnas i detta delbetänkande. Kampalaändringarna innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att göra det möjligt för () att döma över s.k. aggressionsbrott. I utredningens uppdrag ingår att överväga och ta ställning till om det i svensk rätt bör införas möjligheter att i lagföra personer som har begått aggressionsbrott. Utredningen ska, oavsett vilket ställningstagande övervägandena i denna del leder fram till, lämna de författningsförslag som behövs i svensk rätt för att sådan lagföring ska kunna ske. I utredningens uppdrag ingår dessutom att, med utgångspunkt i betänkandet Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98 del A) och departementspromemorian Åtalsförordnande enligt 2 kap. (Ds 2014:13), göra en förnyad översyn och ta fram ett uppdaterat och samlat beredningsunderlag avseende reglerna om svensk straffrättslig domsrätt. Denna fråga kommer, tillsammans med frågan om kriminalisering i svensk rätt av aggressionsbrottet, att behandlas i utredningens slutbetänkande. Genom Romstadgan, som antogs och trädde i kraft , inrättades ICC som en permanent institution med möjlighet att lagföra enskilda för de allvarligaste internationella brotten. Av artikel 5 i stadgan framgår att domstolen har jurisdiktion över brottstyperna folkmord, brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser och aggressionsbrott. Vad som avses med de tre förstnämnda brotten definieras i artiklarna 6–8 i stadgan. I Romstadgans ursprungliga lydelse definierades däremot inte vad som avses med aggressionsbrottet och ICC gavs inte heller behörighet att utöva jurisdiktion över detta brott. Bakgrunden till begränsningen av domstolens jurisdiktion beträffande aggressionsbrottet var att de medverkande staterna vid diplomatkonferensen där Romstadgan antogs, inte kunde komma överens om en definition av aggressionsbrottet eller om vilken roll skulle ha i förhållande till ICC i fråga om det aktuella brottet. En markering gjordes i Romstadgan om att ICC ska kunna lagföra enskilda för aggressionsbrott, men att detta inte kan ske innan en stadgeändring genomförts. Således framgår av artikel 5.2 i Romstadgan att ICC ska utöva jurisdiktion över aggressionsbrottet så snart som en bestämmelse som definierar brottet och fastställer villkoren för utövandet av jurisdiktionen över det har antagits i enlighet med artiklarna 121 och 123 i stadgan. Vid Romstadgans tillkomst uppnåddes inte heller enighet i frågan om omfattning av regleringen i artikel 8 i stadgan avseende krigsförbrytelser som begås genom användande av vissa förbjudna stridsmedel. Stadgans ursprungliga lydelse innebär därför en relativt begränsad möjlighet för ICC att utöva jurisdiktion över förbuden mot vissa stridsmedel. Vid översynskonferensen i antogs, som nämnts ovan, ändringar av Romstadgans bestämmelser om aggressionsbrottet. Ändringarna innebär att artikel 5.2 i stadgan utgår och att tre nya artiklar (artiklarna 8a, 15a och 15b) införs. Genom ändringarna beslutades en definition av aggressionsbrottet och villkoren för ICC:s utövande av jurisdiktion över brottet slogs fast. Definitionen av brottet innefattar två element – det ena rör den aggressionshandling som begås av en stat och det andra rör vilka handlingar som ska medföra ett individuellt straffansvar. Med aggressionsbrott avses planering, förberedelse, inledande eller genomförande av en aggressionshandling som till sin karaktär, svårhetsgrad och omfattning uppenbart strider mot . Brottet kan begås av någon som är i position att faktiskt bestämma över eller leda en stats politiska eller militära agerande, dvs. det är fråga om ett ledarskapsbrott. Själva aggressionshandlingen utgörs av en stats bruk av vapenmakt mot en annan stats suveränitet, territoriella integritet eller politiska oberoende eller ett annat agerande som innefattar bruk av väpnat våld i strid med . Alla handlingar som anges i FN:s generalförsamlings resolution 3314 (XXIX) ska uppfattas som aggressionshandlingar som kan grunda ansvar för aggressionsbrott. Det är inte endast regelrätta invasioner som kan utgöra aggression, utan även exempelvis anfall av en stats väpnade styrkor mot en annan stats land-, sjö- eller luftstridskrafter. Den individuella handlingen är sammanlänkad med statshandlingen på så sätt att förekomsten av statshandlingen är en förutsättning för att individuellt ansvar ska aktualiseras. En viktig faktor vid gränsdragningen av vad som utgör aggressionsbrott eller inte, är att det för att ansvar ska komma i fråga krävs att en viss svårhetsgrad uppnås – både såvitt avser handlingens allvar i sig och i vilken utsträckning den strider mot folkrätten. Endast de allvarligaste aggressionshandlingarna är straffbara som aggressionsbrott. När det gäller villkoren för ICC:s utövande av jurisdiktion över aggressionsbrottet innebär Kampalaändringarna att ICC inte kan utöva sin jurisdiktion över ett aggressionsbrott som har begåtts av en medborgare i en stat som inte är part i Romstadgan eller på en sådan stats territorium, med undantag för då har hänskjutit en situation till ICC för behandling. Aktivering av Internationella brottmålsdomstolens jurisdiktion Enligt Kampalaändringarna beträffande aggressionsbrottet får ICC inte utöva jurisdiktion över brottet förrän stadgeparterna har beslutat att aktivera jurisdiktionen och minst 30 stadgeparter har ratificerat bestämmelserna om aggressionsbrottet. Vid ett möte i stadgepartsförsamlingen , då 35 stater hade ratificerat Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet, fattades beslut om att aktivera ICC:s jurisdiktion. enades parterna om att en stadgepart som inte godkänt Kampalaändringarna, inte omfattas av ICC:s jurisdiktion, vilket dock avgörs av ICC. Aktiveringsbeslutet träder i kraft . I Romstadgans ursprungliga lydelse var ICC:s behörighet när det gäller krigsförbrytelser som begås genom användande av vissa närmare preciserade förbjudna stridsmedel inskränkt till att endast omfatta sådana förbrytelser som begås i internationella väpnade konflikter och inte i icke-internationella väpnade konflikter, t.ex. vid inbördeskrig. Således innehåller Romstadgan en bestämmelse som innebär att krigsförbrytelse kan utgöras av användandet av gifter eller förgiftade vapen, användande av kvävande, giftiga eller andra gaser och alla likvärdiga vätskor, ämnen eller medel samt användande av kulor som lätt utvidgar sig eller tillplattas i människokroppen, såsom kulor med hård mantel, om denna inte helt och hållet täcker kärnan eller är försedd med inskärningar. Denna bestämmelse är, enligt stadgans ursprungliga lydelse, endast tillämplig i internationella väpnade konflikter. Genom Kampalaändringarna utsträcks ICC:s jurisdiktion till att också omfatta krigsförbrytelser som består i användande av de nyssnämnda stridsmedlen i icke-internationella väpnade konflikter. Därigenom uppnås en överensstämmelse med vad som gäller enligt internationell sedvanerätt. Ytterligare stridsmedel ska omfattas av Romstadgans förbud Vid det ovannämnda stadgepartsmötet antogs ytterligare ändringar av Romstadgans bestämmelser om krigsförbrytelser. Ändringarna innebär att såsom krigsförbrytelse kriminaliseras användningen av ytterligare några stridsmedel, i såväl internationella som icke-internationella väpnade konflikter. Det rör sig om synförstörande laservapen, icke-detekterbara fragment samt mikrobiella och andra biologiska medel eller toxiner. Ändringen avseende artikel 124 i Romstadgan Artikel 124 i Romstadgan innehåller en övergångsbestämmelse. Därav framgår att en stat, som blir part i stadgan, får förklara att den för av efter stadgans ikraftträdande för staten inte godtar ICC:s jurisdiktion avseende krigsförbrytelser, när ett brott påstås ha förövats av dess egna medborgare eller inom dess eget territorium. En förklaring enligt artikeln kan när som helst återkallas. antog parterna till Romstadgan en ändring av artikel 124. Ändringen innebär att övergångsbestämmelsen i artikeln utgår. Av artikel 121.4 framgår att ändringen träder i kraft för alla stadgeparter efter det att ratifikations- eller godtagandeinstrument har deponerats hos FN:s generalsekreterare av sju åttondelar av parterna. bör tillträda de aktuella ändringarna till Romstadgan – utredningens överväganden och förslag Övervägande skäl talar för att bör tillträda ändringarna till Romstadgan Att stärka den internationella straffrätten genom att bekämpa straffrihet och verka för lagföring av personer som begår brott mot de regler som internationell straffrätt ställer upp, är ett viktigt medel för att upprätthålla fred och säkerhet. har varit starkt engagerat för att främja utvecklingen av den internationella humanitära rätten i väpnade konflikter. ICC:s tillkomst och den internationella ordning för lagföring av de grövsta folk- rättsbrotten som därigenom skapades, är ett viktigt verktyg för att stärka den internationella straffrätten. har aktivt bidragit i det arbete som ledde fram till Romstadgan och har även därefter deltagit i samarbetet kring stadgan och ICC:s verksamhet. Ett tillträde till de ändringar av Romstadgan som är aktuella, är en naturlig fortsättning på strävan att motverka straffrihet för de allvarligaste brotten enligt folkrätten. kan genom en ratificering också bidra till fortsatt acceptans av ICC:s verksamhet och en bred anslutning till stadgan och ändringarna därav. Mot bakgrund bl.a. av de nu anförda skälen, bör ratificera de ändringar till Romstadgan som är aktuella, dvs. Kampalaändringarna, ändring av artikel 124 och ändring av artikel 8. Ett tillträde till ändringarna kräver godkännande. Lagen (2002:329) om samarbete med innehåller nödvändiga bestämmelser för att uppfylla åtaganden när det gäller rättsligt samarbete med domstolen. Om ratificerar Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet, inträder en skyldighet att uppfylla de förpliktelser som följer av stadgan också för detta brott och som gäller beträffande brottstyperna folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Lagen om samarbete med ska därför inför en ratificering kompletteras på så sätt att de bestämmelser i lagen som gäller för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser också ska gälla för aggressionsbrottet. Detta innebär att skyldighet att samarbeta med ICC kommer att gälla också vad gäller personer som är misstänkta för aggressionsbrott, t.ex. genom att överlämna sådana personer som finns i till ICC för lagföring. En ratificering av övriga aktuella ändringar till Romstadgan föranleder inget behov av författningsändringar. ratificering av Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet innebär att samarbetet med ICC kommer att omfatta även aggressionsbrottet. De eventuella kostnader som kan uppkomma med anledning härav, bör rymmas inom befintliga anslag. I övrigt bedöms ratificeringen av ändringarna till Romstadgan inte få några konsekvenser av de slag som anges i kommittéförordningen (1998:1474). The Statute of the International Criminal Court (Statute, 2002:59) contains rules on the prosecution of individuals for the most serious international crimes. In recent years, the Statute has undergone important changes. The Inquiry was tasked with considering and taking a position on whether should accede to the amendments to the Statute that were adopted at a Review Conference in in 2010 (the amendments) and an amendment adopted in 2015 concerning article 124 of the Statute. Regardless of what standpoints the Inquiry’s considerations lead to, the Inquiry is to present the legislative proposals that are necessary for to be able to accede to the amendments to the Statute. Moreover, certain amendments were adopted in concerning the Statute’s regulation of war crimes (article 8 of the Statute). The question of whether should ratify these amendments as well is so closely linked to the Inquiry’s remit that it should be dealt with within the framework of the remit. The Inquiry’s considerations and proposals on the abovementioned issues are presented in this interim report. The amendments contain provisions aimed at enabling the International Criminal Court (ICC) to deliver judgments on ‘the crime of aggression’. The Inquiry’s remit includes considering and taking a position on whether the possibility should be introduced into Swedish law to prosecute people in who have committed the crime of aggression. Regardless of what position the Inquiry’s considerations lead to, the Inquiry is to present the legislative proposals necessary in Swedish law for such prosecutions to be possible. The Inquiry’s remit also includes carrying out a new review and producing updated and coherent preparatory material concerning the rules on Swedish criminal jurisdiction. This should be done on the basis of the report ‘International crimes and Swedish jurisdiction’ (SOU 2002:98 part A) and the ministry memorandum ‘Authorisation to prosecute under Chapter 2 of the Swedish Penal Code’ (Ds 2014:13). This issue will be dealt with in the Inquiry’s final report, together with the issue of criminalising crimes of aggression under Swedish law. The Statute and the International Criminal Court The Statute, which was adopted in 1998 and entered into force four years later, established the ICC as a permanent institution with the power to prosecute individuals for the most serious international crimes. Article 5 of the Statute states that the Court has jurisdiction with respect to the crime of genocide, crimes against humanity, war crimes and the crime of aggression. The meaning of the first three crimes is defined in articles 6–8 of the Statute. However, the original wording of the Statute did not define what was meant by the crime of aggression and the ICC was not given the power to exercise jurisdiction with respect to this crime either. The background to the limitation of the Court’s jurisdiction with respect to the crime of aggression was that the states represented at the diplomatic conference at which the Statute was adopted could not agree on a definition of the crime of aggression or on what role the would have in relation to the ICC concerning the crime in question. It was stated in the Statute that the ICC would, in future, be able to prosecute individuals for the crime of aggression, but that this would not happen until the Statute had been amended. Article 5, paragraph 2 of the Statute thus states that the ICC shall exercise jurisdiction over the crime of aggression once a provision is adopted in accordance with articles 121 and 123 of the Statute defining the crime and setting out the conditions under which the Court shall exercise jurisdiction with respect to this crime. When the Statute came into being, there was no consensus either on the issue of the scope of regulations in article 8 of the Statute concerning war crimes committed by employing certain prohibited weapons. The Statute’s original wording therefore entails a limited possibility for the ICC to exercise jurisdiction over prohibitions against certain weapons. The amendments concerning the crime of aggression At the Review Conference in , amendments to the Statute’s provisions on the crime of aggression were adopted, as mentioned above. The amendments involve the deletion of article 5, paragraph 2 of the Statute and the introduction of three new articles (articles 8 bis, 15 bis and 15 ter). With the amendments, a definition of the crime of aggression was adopted and the conditions for the ICC to exercise jurisdiction over this crime were established. The definition of the crime includes two elements – one concerns acts of aggression committed by a state, and the other concerns acts for which an individual bears criminal liability. ‘Crime of aggression’ means the planning, preparation, initiation or execution of an act of aggression which, by its character, gravity and scale, constitutes a manifest violation of the Charter of the United Nations. The crime may be committed by a person in a position effectively to exercise control over or to direct the political or military action of a state, i.e. a crime of leadership. The actual act of aggression is constituted by the use of armed force by a state against the sovereignty, territorial integrity or political independence of another state, or any other action involving the use of armed force inconsistent with the Charter of the United Nations. All acts stated in UN General resolution 3314 (XXIX) qualify as acts of aggression that can be the basis of liability for a crime of aggression. It is not only actual invasions that may constitute aggression; it is also attacks by one state’s armed forces against another state’s land, sea or air forces. The individual act is linked to an act by the state such that individual liability is contingent on the existence of the state act. One important factor when determining what constitutes a crime of aggression, and what does not, is that for liability to exist a certain level of gravity must be reached – concerning both the gravity of the act in itself and the extent to which it violates international law. Only the most serious acts of aggression are punishable as crimes of aggression. With regard to the conditions for the ICC to exercise jurisdiction over the crime of aggression, the amendments mean that the ICC cannot exercise jurisdiction over a crime of aggression that has been committed by a national of a state that is not a State Party to the Statute or on such a state’s territory, with the exception of when the has referred a situation to the ICC for consideration. Activation of the International Criminal Court’s jurisdiction According to the amendments concerning the crime of aggression, the ICC is not permitted to exercise jurisdiction over the crime until the States Parties have decided to activate this jurisdiction and a minimum of 30 States Parties have ratified the provisions on the crime of aggression. At a meeting of the Assembly of States Parties in – by which time 35 states had ratified the amendments concerning the crime of aggression – a decision was taken to activate the ICC’s jurisdiction.