sou · H6B318 · 2018-03-14 00:00:00 — Trossamfunden utgjorde, enligt stat-kyrkaberedningen, viktiga Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden inspirationskällor för den allmänna debatten (SOU 1972:36 s. 49). I propositionen Staten och trossamfunden – stöd, medverkan inom totalförsvaret, m.m. framgår det också att ett motiv för staten att stödja trossamfunden är att de generellt sett medverkar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på (prop. 1998/99:124 s. 60). infördes krav om att tros- samfunden ska utöva sin verksamhet med respekt för alla män- niskors lika värde samt bidra till en normbildning som överens- stämmer med demokratins idéer (se avsnitt 12.2). Av utredningens direktiv framgår att utredningen ska föreslå ett förtydligat demokratikriterium. Vid utformningen av ett sådant kriterium ska, enligt direktivet, både religionsfriheten och samhällets grundläggande värderingar beaktas. Mot denna bakgrund diskuteras i detta kapitel trossamfundens roll i demokratin och påverkan på grundläggande demokratiska värden. Kapitlet omfattar trossamfun- dens bidrag till delaktighet och opinionsbildning, påverkan på grund- läggande värderingar, såsom jämställdhet och allas lika värden, lik- som roll i att möta våld och antidemokratiska tendenser. 7.1.1Trossamfunden och delaktigheten i demokratin Det civila samhället är, såsom det beskrivs i propositionen En politik för det civila samhället, en arena som är fristående från såväl stat, kommun, landsting och det privata näringslivet där organisationer, sammanslutningar och andra aktörer verkar för gemensamma in- tressen (prop. 2009/10:55 s. 28). Ett karaktärsdrag för flera organi- sationer inom det civila samhället är det ideella syftet och viljan att bidra till samhällets utveckling och till lösningar av problem eller behov (a.a. s. 46). Enligt har det civila samhället en röstbärande funktion genom att det kan mobilisera och aggregera åsikter och fungera som en motkraft mot den offentliga maktutövningen (SOU 2000:1 s. 169). Ett fritt och självständigt civil- samhälle är på detta sätt en förutsättning för en fungerande demokrati och föreningsfriheten är också en av de grundläggande fri- och rättigheterna som är fastslagen i regeringsformen (2 kap. 1 §). Var och en ska fritt kunna gå samman, bilda opinion och med gemen- sam kraft kanalisera sina intressen till de politiska beslutsfattarna. Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden är inte allt föreningsliv till godo för demokratin och det finns flera exempel på organisering som sker i syfte att utöva brottslighet, motverka demokratin eller för att förhindra andra per- soner att utöva sina fri- och rättigheter. Trossamfunden är gemenskaper med individer som kommit samman för att utöva sin religion och är på så vis en del av det civila samhället. De finns till för att möta religiösa behov och även om deras verksamhet inte i första hand handlar om åsiktsbildning kan trossamfunden berika det civila samhället genom att individer får möjlighet att uttrycka sin identitet och kultur genom dem. På detta sätt kan trossamfunden liksom det övriga föreningslivet vara ett sammanhang för kreativitet och social gemenskap. Trossamfunden speglar människors erfarenheter och intressen och i detta perspektiv har den ökade religiösa mångfalden bidragit till att åsiktsbildningen blivit mer diversifierad, vilket i sig har vitaliserat demokratin. I den moderna svenska politiska historien har trossamfundens deltagande i den allmänna opinionsbildningen varit återhållsamt och det har varit ovanligt med hänvisningar till religion i den poli- tiska debatten. En förklaring till detta är att det funnits en uppfatt- ning om att religion är en privatsak och att religiösa grupper inte borde engagera sig i politiken (2013; och 2015). var dessutom en del av staten och först efter relationsförändringen har , liksom andra trossamfund, blivit mer aktiva som politiska aktörer. har tillsammans med kristna råd med- verkat i ett antal politiska kampanjer och utspel såsom Hoppkam- panjen 2004 för fred och frihet i , Påskuppropet 2005 och Juluppropet 2016 för en generös flyktingpolitik. Kyrkor och samfund har också arrangerat klockringningar mot rasism och för , liksom trosöverskridande utspel om arbetet mot terrorism och extremism. De exempel som ges ovan visar på att religiösa traditioner kan bidra med moraliska perspektiv och att trossamfunden i dessa sammanhang kan ha en värdefull roll i samhällsdebatten. Den tyske filosofen har t.ex. argumenterat för att en viss form av religiös tro kan vitalisera demokratin genom sina etiska ställningstaganden (Habermas 2010). Religionen kan utgöra ett skydd mot samhällsuttryck som står i strid med grundläggande människo- värden och vara en resurs i samhällen som är i en snabb förändring Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden och eventuellt driver i väg i en icke-demokratisk riktning (se även 2015). har moral och etik inte i sig ett religiöst ursprung och det finns flera exempel på religiösa företrädare som inte har stått upp för fundamentala människovärden och som deltagit i politiska kampanjer som stått i strid med grundläggande demokratiska vär- deringar såsom jämställdhet och allas lika värde. Företrädare för trossamfund har t.ex. medverkat i kampanjer för att begränsa kvin- nors rätt till sexuell och reproduktiv hälsa, kvinnors rätt att be- stämma över sin egen kropp och HBTQ-personers rättigheter (2011; och 2017). Internationellt sett har religiösa företrädare också medverkat till att ifrågasätta veten- skapligt evidensbelagda fakta, t.ex. genom att kräva att evolutions- läran inte ska förekomma i skolan (2007), lik- som stött och samverkat med regimer som systematiskt bryter mot mänskliga rättigheter. I är trossamfunden inte en framträdande aktör i den all- männa politiska debatten. En undersökning visade att av inläggen på debattsidorna i största tidningar är undertecknade av religiösa aktörer (2013). Trossamfun- den uppfattas inte heller som en särskilt betydelsefull påverkans- aktör bland politiska beslutsfattare. I undersökningar av vilka sociala gruppers intressen som ledamöter i riksdag och kommun- och lands- tingsfullmäktige prioriterar skattas de intressen som kristna och religiösa grupper för fram som lägst prioriterade (och 2014). I en studie där kommunpolitiker i Västragötalands- regionen fick skatta de aktörer som uppfattades ha störst inflytande över politiken på lokal nivå så hamnade kyrkan sist (2007). Det finns dock studier som visar att väljarnas religiositet har en viss påverkan på vilket parti de röstar på, även om den är svag, och att det finns vissa skillnader i partisympati beroende på väljarnas religion. Överlag är religionens påverkan på röstningsbeteendet dock inte en betydande faktor och religion tenderar inte att påverka de politiska partiernas politik (Hagevi 2009). Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden Trossamfundens påverkan på den demokratiska delaktigheten Civilsamhällets organisationer har en viktig funktion i demokratin genom att de kan inspirera individer till ett demokratiskt deltagande. De kan också bidra med viktiga värden för demokratin genom att de som engagerar sig i olika ideella organisationer bygger upp en demo- kratisk kunskap, förmåga och självtillit (se SOU 2000:1 s. 196 ff.). Det finns mycket som tyder på att trossamfunden, i likhet med andra ideella organisationer, kan stimulera ett demokratiskt engage- mang. Det beror på att personer som är aktiva i olika frivilligorga- nisationer, såsom trossamfund, också motiveras till att delta i andra sammanhang. Trossamfunden kan dessutom ha en särskild betydelse i demo- kratin eftersom de utgör sammanhang som engagerar personer som ofta inte är delaktiga på andra arenor, däribland nyanlända invand- rare. På så sätt kan trossamfunden nå ut och kanalisera röster som mer sällan kommer till tals i den offentliga debatten, liksom vara en länk till myndigheter och den offentliga sfären för personer som annars är mindre delaktiga. Mot denna bakgrund gav regeringen ett uppdrag till Myndigheten för stöd till trossamfund (SST) att stimu- lera trossamfundens informationsinsatser års allmänna val (Skr 2011/12:44 s. 36). Forskningen om sambanden mellan religiös aktivitet och demo- kratiskt deltagande är dock inte entydig. Det finns svenska studier som visar att personer som är religiösa har en tendens att omsätta sin tro i ett samhällsengagemang. Personer som är religiösa och aktiva i en församling är enligt dessa studier mer aktiva i andra för- eningar än sekulära personer (och 2012, s. 163). tenderar sambandet mellan religiös aktivitet och sam- hällsengagemang bero på samfundstillhörighet. Flera trossamfund har en hierarkisk och odemokratisk beslutsordning och vissa stu- dier pekar snarare på att individer med hög grad av religiositet har ett lågt samhällsengagemang utanför de religiösa organisationerna som de är medlemmar i (ibid.; Uslander 2001). Det gäller i synnerhet trossamfund där medlemmarna måste underkasta sig stränga reli- giösa påbud som begränsar deras intressen och möjligheter att delta i samhällslivet och demokratin. Det finns också exempel på trossam- fund som uppmanar sina medlemmar att inte rösta i allmänna val (radio 2014). I utredningen I God Tro – samhället och ny- Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden andligheten, lyfts exempel fram på trossamfund som fordrar lydnad till en ledare eller ett regelsystem, vilket kan leda till att enskilda individer isolerar sig ifrån samhället i övrigt (SOU 1998:113 s. 210; se även Järvå 2009). Det religiösa livet innebär generellt sett att individer i sin reli- giösa aktivitet måste förhålla sig till levnadsregler som de inte fullt ut kan vara med att påverka. Denna aspekt av religionen gör att trossamfund och religiösa företrädares deltagande i demokratin kan vara problematiskt. kan fungera som alternativa gemenskaper som kräver lojalitet av sina anhängare som deras företrädare saknar ett demokratiskt mandat. På så sätt kan religiösa organisationer upplösa den principiella idén om att demo- kratin ska grunda sig på intressen som utgår från enskilda individer och inte grupper (Zackariasson 2013, s. 61 f.; Rorty och Vattimo 2007). Särskilt problematiskt blir det om individer tvingas följa reli- giösa levnadsregler mot sin egna fria vilja. Ett religiöst engagemang kan t.ex. vara en konsekvens av ett socialt tryck som vidmakthålls i ett särskilt socialt sammanhang. Det finns t.ex. rapporter som visar på förekomsten av s.k. åsiktspoliser som utifrån en konservativ religiös tolkning verkar för att begränsa andra individers, i synnerhet kvinnors, fri- och rättigheter i vissa bostadsområden (TV4 2017; m.fl. 2006). Barn och unga är inte sällan aktiva i tros- samfund med anledning av deras föräldrars önskemål, vilket redo- gjordes för i avsnitt 6.3.1. Studier visar att ett stort antal barn och unga i upplever begränsningar utifrån religiöst motiverade påbud när det gäller deras val av fritidsaktiviteter, utbildning och umgänge (MUCF 2009). Trossamfundens bidrag till demokratin och samhällsengagemanget skiljer sig följaktligen åt mellan olika trossam- fund. I är en stor del av det religiösa samfundslivet organiserat i enlighet med en formell föreningstradition. De flesta frikyrkorna som uppstod och det tidiga införde en interndemokratisk ordning innan den allmänna rösträtten infördes i kommun- och riksdagsval. Flera av de nyare trossamfunden har också växt fram i enlighet med svensk föreningstradition. Många samfundsföreträdare som utredningen varit i kontakt med fram- håller att deras församlingar är organiserade som ideella föreningar och har en interndemokratisk ordning. Därigenom bidrar de till folk- Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden bildningen i den bemärkelsen att de som engagerar sig inom för- samlingarna blir motiverade att lära sig hur man bedriver en för- ening. Även om medlemmarna inte kan påverka valet av de religiösa företrädarna eller den religiösa läran kan de i regel delta i val av för- samlingens styrelse. Eftersom medlemmarna ofta saknat förenings- erfarenhet har detta, enligt flera samfundsföreträdare, lett till att deras kunskaper om demokratiska processer har stärkts. Det är dock svårt att bedöma hur stor del av trossamfunden som är demokra- tiskt organiserade och hur öppen och välfungerande den intern- demokratiska processen är i de olika trossamfunden. 7.1.2Trossamfundens påverkan på grundläggande värderingar i samhället I tidigare utredningar har trossamfundens bidrag till att upprätthålla grundläggande demokratiska värden framhållits och som nämnts ovan har detta ansetts som ett motiv för staten att stödja trossamfunden (prop. 1998/99:124 s. 60). Trossamfunden kan generellt sett bidra till att värna grundläggande demokratiska värden, men det är överlag svårt att mäta vilken påverkan trossamfundens aktiviteter har på individers handlingar och attityder. Det går att undersöka vilka attityder som religiöst aktiva personer ger uttryck för, men det är svårt att bedöma hur dessa attityder påverkas av trossamfundens verksamheter. I viss utsträckning går det att studera om trossamfun- den genom deras religiösa och sociala verksamheter agerar i enlighet med de grundläggande värderingar som lyfts fram i förarbetena till nuvarande stödlagstiftning, däribland jämställdhet mellan män och kvinnor och ett avståndstagande mot rasism, diskriminering, våld och brutalitet (prop. 1998/99:124). Trossamfundens bidrag till att stärka den ömsesidiga toleransen i samhället En viktig aspekt i ett demokratiskt samhälle är att det finns en demokratisk kultur som präglas av social tillit och ömsesidig respekt människor emellan (se t.ex. SOU 2016:5 s. 74 f.). Inom forskningen har flera studier framhållit att det civila samhället kan bidra till att skapa dessa viktiga värden för demokratin (). Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden finns studier som på samma sätt visar att religiös aktivitet kan bidra till att stärka den ömsesidiga toleransen och den sociala tilliten mellan människor. Detta kan främst förklaras av att religiöst aktiva deltar i sociala sammanhang med andra människor och bygger där- med upp sociala nätverk (och 2013). finns det studier som pekar på att religiöst aktiva indi- vider visar mindre social tillit, tolerans och öppenhet inför olikheter än individer som inte är religiöst aktiva (och 2011). Individer som engagerar sig i trossamfund i vilka de måste underkasta sig stränga religiösa påbud tycks vara mer misstänk- samma och intoleranta mot individer som inte delar samma tro (Uslander 2001; och 2010). Det finns också forskning som visar på ett samband mellan korruption och religio- sitet (och 2017; 2010). Sammantaget går det inte genom forskning att påvisa att en persons religiösa tro på- verkar dennes benägenhet till samarbete, tillit eller medmänsklighet (2013). Frågan om religionens påverkan på den ömsesidiga toleransen mellan grupper som har olika religiösa bakgrunder är också komplex eftersom den påverkas av faktorer såsom politik och internationella konflikter. Globalt pågår ett flertal konflikter där grupper med olika religiösa bakgrunder står mot varandra t.ex. i , , och /. Konflikterna påverkar relationerna mellan personer med olika religiösa bakgrunder i . Samfundens lik- som enskilda personers utsatthet för rasism, hatbrott och diskri- minering är i viss utsträckning kopplad till dessa konflikter (Borell 2012; se även avsnitt 9.4.5). Dessa konflikter påverkar också de uppfattningar som enskilda individer uttrycker mot personer med en annan religiös bakgrund. Enligt för levande historias tole- ransrapport är islamofobi särskilt utbredd bland pojkar med bakgrund, medan antisemitismen är dominerande bland pojkar med muslimsk bakgrund (Forum för levande historia 2010). Det finns därutöver fall då församlingar och religiösa föreningar har bjudit in predikanter som uttryckt antisemitiska åsikter (SKMA 2013; Granestrand 2011). finns det flera exempel på trossamfund som genom sin verksamhet verkar för att öka förståelsen och toleransen mellan människor med olika tro. Ett flertal trossamfund och församlingar är engagerade i olika interreligiösa dialoger. Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden pelvis företrädare för buddhistiska, judiska, kristna och muslimska samfund i ett forum för dialog ”Coexist”, vilket har bildats i syfte att skapa trygghet och förebygga oro. I har ett nätverk bil- dats av trossamfund, ”Tro möter tro”, som arbetar med religions- dialog i syfte att skapa ömsesidig förståelse. Kristna, judiska och muslimska samfund har också vid ett flertal tillfällen deltagit i gemensamma manifestationer emot religiös intolerans, rasism och extremism med religiösa förtecken. Ett exempel är kampanjen ”Vägra hata!” som initierades med målsättningen att visa ett av- ståndstagande till hat och våld med religiösa förtecken. Kampanjen undertecknades av 14 företrädare från 8 religioner i inter- religiösa råd. En fråga av särskild komplexitet när det kommer till religion och demokrati gäller jämställdhet och kvinnors rättigheter. Inom de flesta religioner finns eller har det funnits en ordning som ger mannen en mer privilegierad roll i samhället. Av flera värderingsstudier, såsom World Value Survey, framgår också att religiöst troende har en mer traditionell syn på jämställdhet än sekulära (och 2013). Regeringen gav 2004 SST i uppdrag att bedöma i vilken ut- sträckning de bidragsberättigade trossamfunden bidrar till att upp- rätthålla och stärka de grundläggande värderingarna i samhället. I den skrift som SST publicerade inom ramen för uppdraget samman- ställdes ett antal studier som visar på hur religiöst aktiva personer i skiljer sig från sekulära personer i ett antal värderingsfrå- gor. Enligt studierna är de som är religiöst aktiva mindre benägna till förändring i samhället och mer konservativt värdeorienterade kring frågor om ”religion, familj och ” (2006). Religiöst aktiva är framför allt mer negativa till jämställdhet mellan man och kvinna. Även andra attitydundersökningar visar på ett samband mellan religiositet och negativ inställning till jämställdhet. Av en undersökning om unga religiösa som statsvetaren genomfört framgår likaså att religiöst aktiva unga har en mer negativ inställning till jämställdhet (Hagevi 2012). Patriarkala och konservativa värderingar bland troende upprätt- hålls i stor utsträckning av trossamfunden själva. Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden inte alltid att ta rollen som religiös företrädare. Detta beror bl.a. på, enligt flera samfundsföreträdare som utredningen varit i kontakt med, att vissa trossamfund är präglade av konservativa värderingar som råder i länder som många av deras medlemmar har sitt ursprung. Framför allt upprätthålls en patriarkal syn genom hur religiösa texter ska tolkas. Bilden är dock inte entydig. Exempelvis var flera frikyrkor ban- brytande i arbetet för jämställdhet. Kvinnor tilläts t.ex. att yttra sig och rösta inom flera frikyrkoförsamlingar långt innan kvinnlig rösträtt infördes i . tillåter samtliga bidragsberättigade frikyrkliga samfund kvinnliga pastorer. De största judiska försam- lingarna tillåter kvinnliga rabbiner och i flera buddhistiska försam- lingar finns både nunnor och munkar samt kvinnliga och manliga lamor. I de katolska liksom de ortodoxa kyrkorna är prästämbetet uteslutande till för män och i de muslimska samfunden är samtliga imamer som leder bön män. I Islamiska kulturcenterunionen finns däremot teologiskt skolade imamer som är kvinnor och som leder koranundervisning. Vid sidan av de religiösa funktionärerna är kvinnorna även under- representerade i trossamfundens andra ledande positioner. Enligt utredningens enkät (se avsnitt 9.3.3) har var femte trossamfund färre än kvinnor i styrelserna. Flera trossamfund som utredningen samtalat med är medvetna om underrepresentationen av kvinnor inom samfunden och vissa samfund har gjort insatser för att stärka kvinnornas ställning. Före- trädare för vissa muslimska och ortodoxa samfund menar att de flesta imamer och präster som tjänstgör i är utbildade i och därför saknar en förståelse för principen om jäm- ställdhet mellan män och kvinnor som råder i (se vidare kapitel 8), vilket också framkommer av (SOU 2009:52). Flera imamer är också utsända och avlönade av Diyanet, som är en del av den turkiska staten, eller av iranska reli- giösa organisationer (2016). Det finns också muslimska församlingar i som sprider en form av salafistisk islamtolkning och som förespråkar begräs- ningar av flera grundläggande fri- och rättigheter (och 2017). Ett flertal journalistiska undersökningar har också belyst hur religiösa företrädare har gjort uttalande som stått i strid med den grundläggande principen om jämställdhet. I ett reportage i Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden tv-programmet framkom att nio av tio till- frågade imamer ansåg att en man under vissa förutsättningar har rätt att gifta sig med flera kvinnor samt att fler än hälften avrådde en kvinna som uppgav att hon hade blivit slagen av sin make att gå till polisen (2012). Regeringen gav 2008 Myndigheten för ungdoms- och civilsam- hällesfrågor (MUCF) i uppdrag att kartlägga förekomsten av arran- gerade äktenskap i och enligt denna kartläggning var det ungefär 70 000 unga eller av alla unga i åldern , som upplevde sig vara begränsade vad gällde val av partner. Det var en avsevärt högre andel flickor och pojkar som var begränsade vid val av partner i religiösa familjer med utländsk bakgrund än i övriga familjer. Det gällde i synnerhet för personer med bakgrund i , och samt (MUCF 2009). Enligt MUCF:s kartläggning förekommer det uppskatt- ningsvis ett hundratal giftermål som sker mot den ena eller båda parternas vilja och Utredningen om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap visade att det 2011 var runt 250 till 300 unga som upplevde en akut eller ganska akut risk för att bli gifta mot sin vilja (SOU 2012:35). kunde i undantagsfall tillstånd ges för barnäktenskap i och –2007 mottog läns- styrelserna i genomsnitt 26 tillståndsansökningar . Skälen för ansökt tillstånd var bl.a. att religion eller tradition krävde äktenskap eller att parterna på grund av religiösa och kulturella traditioner riskerade att få problem med släkten om de inte fick gifta sig. I likhet med tvångsäktenskap är även kvinnlig könsstympning en företeelse som har sin grund i bl.a. föreställningen om att mäns och familjens heder är avhängig kvinnors och flickors sexuella be- teende (Skr. 2007/08:39 s. 13 och Skr. 2016/17:10 s. 114). Kvinnlig könsstympning är en kulturell sedvänja som förekommer inom bl.a. kristna och muslimska grupper i några länder i . Vissa reli- giösa ledare förespråkar att könsstympning har en religiös grund (2013, s. 176; 2002, s. 10; 2016, s. 15). I har dock ledare inom de flesta trossamfund tagit avstånd från sedvänjan i alla dess former (2015). Enligt har några få flickor, som varit bosatta i , utsatts för könsstympning. Ingreppen har dock skett i andra länder och enligt finns inga kända fall av könsstympning utförda i . Trossamfunden och grundläggande demokratiska värden har en genomgående värderingsförändring skett som inneburit att inställningen till homosexualitet och HBTQ- personers rättigheter har blivit mer positiv i det svenska samhället (Forum för levande historia 2010). Denna förändring har inneburit att flera trossamfund som utifrån religiös grund har problem med homosexualitet har hamnat i konflikt med det omgivande sam- hället. Enligt en undersökning genomförd av 2011 ansåg nära hälften av alla bidragsberättigade trossamfund att homosexualitet inte var förenligt med deras lära. Två samfund accep- terade inte homosexuella som medlemmar (Thurfjell 2011). Tid- ningen ETC gjorde en undersökning 2015 och av denna framgick att ungefär hälften av de bidragsberättigade samfunden öppet tar avstånd från samkönade äktenskap (Ankersen 2015).