frs · H5121197 · 2018-04-25 00:00:00 — Svar på fråga 2017/18:1198 och 2017/18:1197 av (M) Arbetsmarknadens utveckling och regeringens bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet, respektive Orealistiska antaganden gällande finanspolitikens har frågat mig varför regeringen inte har tagit någon hänsyn till den tekniska utvecklingen och dess påverkan på arbetsmarknaden och därmed också på kommunsektorns direkta intäktskälla i något scenario när man bedömer finanspolitikens långsiktiga hållbarhet. har även frågat mig varför regeringen bedömer finanspolitikens långsiktiga hållbarhet utifrån orealistiska antaganden, exempelvis gällande kommuners kostnadsutveckling och statsbidragens automatiska anpassning En hållbar finanspolitik innebär att de regler som styr de offentliga inkomsterna och utgifterna kan vara oförändrade på lång sikt, utan att det resulterar i växande underskott och en alltför stor offentlig skuldsättning. För att bedöma finanspolitikens långsiktiga hållbarhet gör regeringen stiliserade framskrivningar som tar sin utgångspunkt i befolkningsframskrivningar. Precis som framgår av redovisningen i vårpropositionen är dessa framskrivningar inte att betrakta som prognoser som redovisar den mest sannolika utvecklingen. Syftet är i stället att illustrera konsekvenserna av en utveckling med oförändrade regler för de offentliga inkomsterna och utgifterna, och oförändrat beteende avseende arbetskraftsdeltagande och utnyttjande av de skattefinansierade tjänsterna. För att illustrera känsligheten i beräkningarna redovisar regeringen även ett antal alternativa scenarier. Grundprinciperna för dessa framskrivningar är gemensamma för alla medlemsländer i EU och det finns inget utrymme för att avvika från dessa grundprinciper. När det gäller den tekniska utvecklingen så är osäkerheten stor kring de långsiktiga effekterna på arbetsmarknaden och i förlängningen den offentliga sektorns skatteintäkter. Det är inte uppenbart hur ett sådant scenario som föreslår kan göras relevant för frågan om huruvida dagens finanspolitik är långsiktigt hållbar. Även om den teknologiska utvecklingen skulle innebära att det krävs framtida förändringar av skattesystemet så måste vi ha ett skattesystem som är utformat utifrån ekonomins nuvarande funktionssätt. Eftersom vi inte vet hur framtidens skattesystem kommer att se ut är det knappast möjligt att dra slutsatser om finanspolitikens långsiktiga hållbarhet genom att, som föreslår, inkluderade antaganden om en helt annan struktur på arbetsmarknaden än vad vi har . När det gäller fråga om antagandena gällande kommuners kostnadsutveckling och statsbidragens automatiska anpassning, kan det vara bra att klargöra att det inte finns någon vedertagen uppfattning om vad det framtida offentliga åtagandet egentligen omfattar. Det är inte uppenbart vilka problem framtida generationer ska hantera själva och vilka som ska hanteras genom ett högre offentligt sparande. Utgångspunkten i regeringens beräkningar är att dagens nivå på det offentliga åtagandet upprätthålls även . Det innebär att om det exempelvis efterfrågas en högre standard på de skattefinansierade välfärdstjänsterna, så är detta inte något som bör föranleda ett högre offentligt sparande . Framtida generationer måste själva väga nyttan av en högre standard på välfärdstjänster mot lägre skatter eller mer fritid. Regeringens bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet avser hela den offentliga sektorn. Storleken på statsbidragen till kommunsektorn har ingen betydelse för bedömningen av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet, eftersom det endast påverkar fördelningen av det finansiella sparandet mellan staten och kommunsektorn.