prot · H50988 · 2018-03-21 00:00:00 — När vi ser en utveckling mot att återfallsfrekvensen minskar och att samhället faktiskt kan göra någonting är det vår uppgift att också förmedla detta till det svenska samhället och att bryta den nattsvarta bilden av ett samhälle som bara går mot kaos, där kriminaliteten tar över alltmer. Det är väldigt viktigt att vi som förtroendevalda tar vårt ansvar och har en realistisk bild av detta samhälle. Det går att förändra världen. Det går att förändra . Det är inte hopplöst med människor som begår brott. De kan bli färre. Kriminalvården gör ett fantastiskt jobb men kan göra ett ännu bättre jobb. Vi ska politiskt se till att man får förutsättningar för detta. Vi arbetar även med att förkorta häktningstider, särskilt för barn. Detta är en väldigt viktig fråga. Vi ska över huvud taget utnyttja den paus i livet som fängelsetiden utgör till att se till att det hela förändras och att dessa människor inte återkommer till kriminalvården utan får ett bättre liv. 8 (M) replik: sa att han inte riktigt förstår varför jag inte kan ge alliansregeringen ett erkännande. Där har han nog missuppfattat det mesta. Det gör jag nämligen – jag tycker att vi gjorde väldigt många bra saker. Däremot är jag inte riktigt lika nöjd med den sittande regeringen. Vi tillsatte till exempel den utredning som skulle undersöka vilka metoder som fungerar inom kriminalvården när det gäller återfallsförebyggande åtgärder. Denna utredning lade ni ned , tror jag, innan den skulle presenteras. spretar en massa olika åtgärder hit och dit. Det hade varit mycket bättre att få en samlad utredning om vad som fungerar och vad som inte fungerar. Men vi får ju igenom ett tillkännagivande här. I mitt anförande tog jag upp den uppsökande verksamheten på häkten. Det har konstaterats att detta är en väldigt gynnsam tid, eftersom dessa kriminella inser att de inte vill fortsätta med kriminalitet. En tredjedel blir inte uppsökta på häkten. Jag tycker att detta är en alldeles för stor del. Kriminalvården skriver i sin årsredovisning att det är väldigt stora skillnader mellan olika häkten. Det finns ingen rimlig förklaring till detta. sitter i regeringsställning. Är ni nöjda med att var tredje inte får det stöd på häkten som vore gynnsamt inte bara för den intagna utan även för de eventuella kommande brottsoffren? Är ni nöjda med att en tredjedel inte får detta stöd? Är ni nöjda med att det är så stora skillnader mellan olika häkten? 9 (MP) replik: Jag kan svara rakt till : Naturligtvis är vi inte nöjda med detta. Vi ser väldigt stora utvecklingsmöjligheter i kriminalvårdens arbete över huvud taget, bland annat vad gäller den uppsökande verksamheten. Det finns saker som måste utvecklas vidare, och det är ju detta som man arbetar vidare med under S-MP-regeringen. Det är inte så att vi slår oss till ro och tycker att allting är klart. Precis som det är positivt att antalet återfall minskar är det en utmaning att det ska bli ännu bättre. Där ingår naturligtvis uppsökande verksamhet som en del bland många andra. Jag är absolut inte nöjd. Det gäller att fortsätta arbetet. 10 (M) replik: Tack, , för svaret! Jag tänkte på en annan sak som Pertoft sa i sitt anförande och som även var inne lite grann på. Det var väl riktat mot oss moderater och mot Alliansen. Det handlade om att vi ska sluta att svartmåla situationen i . Många har det bra, men viss brottslighet är fruktansvärt allvarlig. Jag tänker särskilt på sexualbrotten, som har ökat kraftigt. har de ökat , tror jag. Detta är inte bara siffror. Det handlar om unga tjejer som blir våldtagna och utsatta för andra sexualbrott. Det är otroligt allvarligt. Detta är ingen svartmålning, utan där har det verkligen gått åt fel håll. Jag vill nämna den nya lagen , vars syfte var att fler skulle överföras för att avtjäna sitt fängelsestraff i hemlandet. Som jag sa är detta bra. De kanske har bostad och familj i närheten, och de kan språket. Det är bra för att de ska anpassas in i samhället igen. Också här är det ett misslyckande, var det bara 51 personer som överfördes och året innan 67. Antalet minskade alltså, precis i motsats till vad som var syftet med den här lagen. Då är min fråga igen: Vad tänker ni i göra för att fler ska återföras till sina hemländer? Är ni nöjda så som det är, eller tänker ni vidta några åtgärder för detta? 11 (MP) replik: Ökningen av sexualbrott är väldigt oroväckande. Därför har regeringen gett i uppdrag till Brå att undersöka och återkomma till detta. I går lade regeringen på bord en ny samtyckeslagstiftning, där man bland annat föreslår en höjning av minimistraffen för de här brotten. Jag tror att det finns en ganska bred enighet i utskottet om den här lagstiftningen. Vi är beredda att göra en hel del för att det här ska bli bättre. Om jag säger att vi ska sluta svartmåla betyder det absolut inte att vi ska blunda för kriminalitet eller på något sätt försköna. Däremot ska vi våga se att det kan gå mot en positivare utveckling. frågade om återföring till andra länder. Ja, regeringen arbetar med det. förklarade justitieminister att han förhoppningsvis hade kommit överens med om att de ska öppna upp för att ta emot sina i dömda medborgare, att de ska kunna återföras. Det är jätteviktigt, men det är väldigt svårt med länder som vägrar att ta emot sina egna medborgare. För oss svenskar verkar det helt absurt att ett land vägrar att ta emot sina egna medborgare, men den problematiken har vi. Regeringen arbetar med detta för att det ska ställas till rätta. 12 (C): När vi debatterade förra riksdagsårets kriminalvårdsbetänkande vill jag minnas att jag lyfte fram de samhällsekonomiska vinsterna av att förmå en kriminell person att bryta sin brottsliga bana. Jag har också för mig att jag tog upp hur det verkligen inte är särskilt smart att bli kriminell, i den mån man gör ett sådant val. Det är inget bra liv. Det kanske framstår så när vi har en verklighet där vissa människor växer upp i sammanhang där den enda som har en fin bil eller en dyr klocka är kriminell. Kanske man som ung person bara ser den sidan av det hela och inte känner någon som blivit rik på eget företagande eller arbete. Då är det säkert lätt att tro att den enda vägen att själv kunna förverkliga sina drömmar är att sträcka sig utanför lagens ramar. Kanske växer man upp med känslan att systemet är riggat för någon annan än mig, att det som det talas om på nyheterna – majoritetssamhället, självdeklarationer och studier – är för de andra, de riktiga människorna, men inte för mig och för oss som är uppväxta här och har den här bakgrunden. När jag träffar unga människor som mellan raderna ger uttryck för en sådan uppgivenhet blir jag bara så ledsen. Hur kan det vara så? Efter alla årtionden av påstådda strävanden efter jämlikhet finns fortfarande dessa avgrundsdjupa klyftor mellan dem som har gott hopp inför sin egen framtid och dem som inte vågar hoppas på någonting. I skärningspunkten mellan dessa hittar vi dem som ändå lyckas, som finner sin plats i tillvaron och skaffar sig goda liv. Några kommer i kontakt med sina inre supertalanger och utvecklar företagssuccéer. Andra spelar fotboll så bra att de blir nationalhjältar och rena ikoner. Några av dem söker sin framtid som kriminella. Kanske man bara halkar in där. Kanske man söker sig dit i tron att det ska bli en biljett till rikedom och lycka. Men faktum är att kriminella löper större risk att själva utsättas för brott och drabbas av sjukdomar. De har till och med en större risk att drabbas av olyckor. Man kanske förleds att tro att med pengar och dyra vanor följer respekt från omgivningen, beundran och högaktning. Så är det inte. Faktum är att det är svårt att tillskansa sig sådana avsevärda medel på ett sätt som innebär acceptabla risker att det är mödan värt. Och ännu svårare ska det bli, åtminstone om och Alliansen får råda. Livet som kriminell innebär att ständigt behöva se sig över axeln, att umgås med och ha mellanhavanden med genuint opålitliga människor. Du kan inte på samma sätt som andra söka hjälp hos polisen när någon hotar dig. Och om du inte har väldigt bra sätt att tvätta de pengar som du stulit kommer du inte att kunna skaffa dig någonting som har ett bestående värde. När som helst kan den dyra klockan, som du tror att folk blir imponerade av, förverkas av polisen i samarbete med Kronofogden. Hur imponerande är det? Här är forskningen alldeles entydig: Lever du ett kriminellt liv hamnar du förr eller senare i kriminalvårdens försorg. Och tur är väl det. Det är tur för samhället, men framför allt är det tur för dem som du har utsatt för brott och kanske ännu mer för dem som du hade utsatt för brott om du inte hade åkt dit. Faktum är också att det är tur för dig själv. Med moderna metoder och arbetsformer har den intagne alla möjligheter att bryta ett negativt och destruktivt livsmönster. Den som har utvecklat beroendesjukdomar kan få hjälp att komma ur dem, och det finns sätt att hantera aggression som inte innebär att andra utsätts för lidande. Men det är alldeles för få som tar den chansen. Det är alldeles för många som sitter av sitt straff och sedan återvänder ut i ett kriminellt liv. Mina kollegor i utskottet har tidigare här debatterat hur den här utvecklingen ser ut, om den blir bättre eller inte. Men oavsett vilket är det alldeles för få som får en bra återfallsförebyggande kriminalvård. Här måste krafttag till. Vår förra regering, alliansregeringen, satte fart på det återfallsförebyggande arbetet. Men av någon anledning tyckte inte den nuvarande regeringen att det var tillräckligt viktigt, så utredningen om att utveckla återfallsförebyggande insatser lades ned. Syftet med utredningen var just att titta på de internationella exempel på vetenskapliga metoder som vi kan fastslå fungerar. Varför vill man inte göra det? tillkännager vi för regeringen att utredningen ska fullbordas, vilket är bra och viktigt. Jag står bakom samtliga Centerparti- och alliansreservationer. Men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 1 från Alliansen, som också lyftes fram av kollegan , om uppsökande verksamhet – något som jag tycker är väldigt viktigt. 13 (V): Det är lätt att dras med i dagens samhällsdebatt om tuffare tag mot kriminalitet, om att otryggheten bara ökar, våldsbrotten likaså, och att det ligger en våldtäktsman i varje buske. Och visst har man som kvinna all anledning att vara rädd för män och för mäns övergrepp. Visst är det förskräckligt när samhällsservicen försvinner från förorten och kvar finns ingenting förutom ett tomt torg med kameraövervakning. Visst är det obehagligt när medierna bara skriver om brottslighet och annonserna tipsar om det bästa hemlarmet. Men jag ska vara tydlig: vill inte ha längre straff, för det funkar inte. Längre straff varken minskar brottsligheten eller avskräcker människor från att begå brott, och det finns ingenting som visar på att en person blir mindre kriminell av att sitta på anstalt ; man blir snarare mer kriminell. Det här är inte någonting som jag har hittat på, utan det är nationell och internationell forskning som visar på att det är just så här. Därför föreslår att ingen ska sitta på anstalt med ett straff som är kortare än . Döms en person däremot till ett straff som är längre än ska personen sitta på anstalt, eftersom det är den mest effektiva metoden för att få personen att inte begå brott. Därför föreslår vi att personer ska få sin behandling inom frivårdens ramar och att det ska kombineras med intensivövervakning med elektronisk fotboja. Inte heller detta har jag eller hittat på från tomma luften, utan det är Kriminalvårdens åsikt att man inte hinner med att sätta igång med behandlingsprogram när fängelsetiden är kortare än . Kriminalvården efterfrågar inte längre straff utan menar att myndigheten kan göra mer och bättre arbete inom frivårdens ramar med behandlingsprogram och kontroll i frihet. Det betyder inte att det inte finns många utmaningar inom kriminalvården. Alltför få går i behandling, alltför många återfaller i brottslighet igen. Utslussningen till samhället fungerar för dåligt. Ett annat problem är att kriminalvårdens klienter till allra största delen är män. var det av de intagna på anstalt som var män och som var kvinnor. Det påverkar naturligtvis hur Kriminalvårdens verksamhet ser ut och hur insatserna utformas. av alla fängelsestraff som utdöms är kortare än . fick mer än var tredje person som dömdes till fängelse i ett straff eller mindre. För att Kriminalvården ska kunna fylla verkställigheten med konstruktiva insatser som behandling, stöd, påverkan och kontroll krävs inte bara resurser och kompetens utan även tid. Några veckors inlåsning gör varken från eller till för en persons vilja och förmåga att lämna ett kriminellt liv. Det ger också små incitament för den dömde att aktivt ta ansvar för sin kriminalitet och genomföra den verkställighetsplan som Kriminalvården upprättar. Varför vill inte ha fler personer på anstalt? Jo, för att det finns mycket goda vetenskapliga belägg för att insatser i frihet gör större skillnad och för att det svenska frivårdssystemet räknas som ett av världens mest utvecklade. Det är helt enkelt mer utmanande och svårare att avstå ett kriminellt beteende ute i frihet än inne på anstalt. Kommer personen att komma undan med att göra kriminella handlingar? Nej, det tror vi inte. Fotboja och tät kontakt med frivården, hembesök och kontroll kommer att stävja det beteendet. Kommer det efter en intensivövervakning i frivården att ha en större effekt på återfallen i brott? Ja, antagligen kommer det att vara så. Straff som verkställs i frivård kan göras längre, vara mer ingripande och utformas mer innehållsrikt och individanpassat. I en anstalt begränsas möjligheterna till eget ansvar. Ute i samhället däremot måste klienten själv klara av sin tillvaro och hantera de risksituationer som har lett till kriminalitet. Rätt val av påföljd är en viktig förutsättning för att kriminalvårdens arbete ska bli så framgångsrikt som möjligt och för att deras resurser ska användas så effektivt som möjligt. Människor som har begått brott är en del av samhället. De ska efter verkställighet återvända till samhället. Med den utgångspunkten är det mycket svårt att förstå poängen med den utbredda användningen av korta fängelsestraff. anser därför att antalet korta fängelsestraff bör minska och att användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll bör utvidgas. Jag yrkar bifall till reservation 16. 14 (L): Först vill Liberalerna yrka bifall till reservation 18 som handlar om behandlingsprogram inom . Det är väldigt intressant att höra regeringspartiernas och analys av den här frågan. Man kan ha en ansats till att diskutera dem som är intagna och huruvida det är bättre att de sitter på anstalt eller inte. Sedan kan man välja en annan ansats som jag vill redogöra för. Vi får ta del av hur rättsväsendet och polisen känner en frustration över att man inte agerar tillräckligt kraftfullt mot personer som begår allvarliga brott, inte minst ungdomar. Ungdomsbrottsligheten och straffrabatten är visserligen en parallell fråga, men den påverkar ju hela frågan om straffsatser, påföljder och vilka som till slut hamnar inom kriminalvården, oavsett om det gäller frivård eller anstalt. Min helhetsbedömning är inte att vi är för restriktiva eller för tuffa mot dem som begår hänsynslösa och allvarliga brott. I synnerhet gäller det den allt yngre kategorin unga brottslingar, unga män i många av de utsatta områdena, som står för den typen av allvarliga brott. I det här betänkandet som handlar om vissa kriminalvårdsfrågor har Liberalerna särskilt valt att lyfta upp avhopparverksamhet och vikten av den. Jag noterar, fru talman, att bland de tre tillkännagivanden som vi gör ingår förebyggande av återfall i brott, bättre anpassade frivårdsinsatser och utvärdering av det återfallsförebyggande arbetet. Det är ju mjuka frågor. Det är positiva frågor i den meningen att de inte handlar om höjda straff eller tuffare tag. Men jag har lyssnat på de andra partierna från regeringssidan. De har varit emot detta; det är bara det att man har ändrat strategi. Man redovisar inte längre sina reservationer i betänkandet. Men vid en jämförelse med och året innan framgår att det i snarlika förslag stått att regeringspartierna motsätter sig och yrkar avslag på dessa förslag. Jag tror inte att regeringen i grunden har ändrat politik. Däremot har man ändrat taktik vid behandling. Men jag välkomnar att en majoritet av partier står bakom uppmaningarna till regeringen, inte minst när det gäller åtgärder för att komma åt de unga kriminella. Det finns också studier som visar att det är viktigt med avhopparverksamhet. Utvärderingar har återkommande visat att samhällets resurser är otillräckliga, att avhopparverksamheten är sårbar, inte minst utanför den myndighetsdrivna verksamheten, och att det finns brister i samverkan mellan myndigheter. Det finns också studier som tyvärr visar att det är ineffektivt, inte för att det i sig är dålig verksamhet, men bristerna, sårbarheten, ekonomin och organisationen gör att resultatet riskerar att bli ineffektivt. Jag har också tittat på polisregionerna. Det är inte alla som bedriver en aktiv avhopparverksamhet för kriminella eller för dem som har avtjänat sitt straff och är på väg ut. I , i min valkrets , aviseras att man ska starta upp en avhopparverksamhet, vilket är positivt. Tittar man på kommunernas egna avhopparverksamheter har vi tidigare redovisat i kammaren hur kommun efter kommun av ekonomiska eller andra skäl stänger ned dessa viktiga insatser, trots att det mesta visar att kommunerna, civilsamhället och polisen måste göra mer för att få bort de kriminella, och inte minst ungdomarna, från de här miljöerna. En viktig del som Liberalerna återkommande lyfter i våra kriminalvårdsmotioner är utslussningen till arbete och hur man kan förbättra den, inte bara när det gäller Arbetsförmedlingen utan generellt, genom olika typer av instegsjobb, genom att se över frågan om belastningsregistret etcetera. Vi har lagt flera förslag till hur man ska öka chanserna för tidigare dömda att komma tillbaka till arbetslivet. Men det är en väldigt tuff utmaning. I många exempel som jag har fått ta del av har tidigare dömda tyvärr ingen chans på arbetsmarknaden. De faller lätt tillbaka i arbetslöshet. De söker upp gamla kriminella kamrater och umgås i de miljöerna. Sedan begår man brott igen, och till slut hamnar man återigen inom kriminalvårdens och rättsväsendets ramar. Den andra frågan som vi återkommande har lyft är vikten av att man deltar aktivt och tar till sig de behandlingsprogram som erbjuds intagna som har begått allvarliga våldsbrott och sexualbrott. Vi har haft yrkanden som har lett till tillkännagivanden från , bland annat 2016, vilka har handlat om att man inte ska kunna få permission eller villkorlig frigivning om man inte aktivt medverkar i eller om man tackar nej till att delta i behandlingsprogram inom kriminalvården. Regeringspartierna har sagt nej till vårt förslag. De har motiverat detta genom att hänvisa till den utredning som har tittat på frågan om risk för återfall i brott. Denna utredning är klar. Betänkandet kom , och remisstiden är också slut. Jag har noterat att regeringen inte har återkommit med något förslag till om hur risken för återfall ska påverka den villkorliga frigivningen. Jag noterar också att utredarens rekommendation till regeringen var att risk för återfall vid allvarlig brottslighet inte ska utgöra skäl mot villkorlig frigivning. Jag vill därför fråga Socialdemokraterna om de har släppt den delen av frågan, som de återigen har haft som motivering när vi har föreslagit skärpta krav för behandlingsprogram och skärpta villkor för permission och villkorlig frigivning. Ni skriver igen att ni inte vill föregripa den här utredningen. Utredningen är dock presenterad. Den har remitterats. har samlat in synpunkter, men vi har ännu inte hört något. Det vore väldigt intressant att få veta hur regeringen tänker i denna viktiga fråga. 15 (KD): Mina allianskamrater har i debatten redan redogjort för de tillkännagivanden som utskottet fått en majoritet för och som bygger på Alliansens förslag. Jag ställer mig givetvis bakom dem och tycker att de är angelägna. Det handlar om bättre anpassade frivårdsinsatser för unga gängkriminella. Det handlar också om att ta upp den utredning om en flexibel och effektiv kriminalvård som regeringen lade ned som en av de första saker som den gjorde. Det handlar slutligen om att försändelser till en intagen – förutom försändelser till och från den egna advokaten samt annan myndighetspost – ska kontrolleras av kriminalvårdspersonal i större utsträckning. Vi tycker att detta är angelägna tillkännagivanden. En annan angelägen fråga, som återfinns i Alliansens gemensamma reservation nr 5, handlar om avhopparverksamheten. Vi är överens om att det krävs en samlad översyn av all avhopparverksamhet med en grundlig genomgång av de metoder och resultat som kan utvecklas till samlade nationella riktlinjer för avhopparverksamhet. Det behövs ytterligare framsteg i detta mycket viktiga arbete. Jag vill vidare yrka bifall till reservation nr 9. Det är en kristdemokratisk reservation som handlar om sociala utfallskontrakt. Jag tycker att frivilligorganisationerna ska ha en naturlig plats i återanpassningen av den dömde, både före och efter frigivningen. Civilsamhället har en stor betydelse för att stötta tidigare dömda personer i deras återanpassning. tycker att föreningar bör uppmuntras att finnas med som en del i livet före och efter frigivningen. Avhopparjourer, dit kriminella kan vända sig när de vill lämna sitt kriminella liv, har drivits av bland annat Exit , Kriminellas revansch i samhället och X-Cons. Vi i tycker inte att man kan utgå från att civilsamhällets insatser kommer att fortsätta om vi inte ger dem en tydlig signal om att detta är mycket angeläget. Vi vill ge dem långsiktiga förutsättningar. Vi tycker dessutom att man ska ta ett steg till och införa något som finns i en del andra länder nämligen sociala utfallskontrakt, social impact bonds. Det finns exempel på hur man kan få ersättning i förhållande till hur väl man lyckas med människors anpassning tillbaka till livet efter att de har kommit ut ur fängelset. Detta finns i och och innebär att civilsamhället får ekonomisk ersättning från staten utifrån hur väl man lyckas med att återanpassa tidigare brottslingar. Den offentliga sektorn ska naturligtvis formulera klara och tydliga målsättningar inom det område där man vill nå framgång. Därefter får företag och organisationer erbjuda sig att genomföra projekt och nå dessa mål. Eftersom offentliga pengar bara betalas ut när målen har nåtts är den ekonomiska risken för skattebetalarna obetydlig, enligt vårt sätt att se det. Men om målen nås är vinsten potentiellt enorm, eftersom kostnaderna som hänger ihop med kriminalitet och utslagning är enorma. Utmaningarna och den dåliga framväxten av sociala utfallskontrakt beror dels på bristen på kunskap bland offentliga aktörer om hur man använder sociala investeringsfonder, dels på att relationen mellan risk och avkastning för den externa finansiären ofta är blygsam för sociala investeringar som dessa. För att öka antalet sociala utfallskontrakt i behövs satsningar för att lösa både kunskapsbrist och den bristfälliga viljan att investera. handlar det om investeringar i det som kallas för utanförskapsområden. Jag anser därför att en nationell strategi behövs för att möta behoven och underlätta framväxten av sociala utfallskontrakt. En nationell fond bör även inrättas för att göra dessa investeringar mer attraktiva. Detta har vi som förslag i vår budget, och vi har avsatt medel för det. Det finns en färdig modell som skulle kunna införas, och därför yrkar vi bifall till reservation nr 9. En annan kristdemokratisk reservation som förtjänar att nämnas handlar om möjligheten att senarelägga villkorlig frigivning. Detta återfinns i reservation 22, men för tids vinnande yrkar vi bara bifall till reservation 9.