prot · H50955 · 2018-01-16 00:00:00 — I en skrivelse till regeringen har och bedömt att det finns ett behov av att utreda artskyddsförordningen för att säkerställa att den är tillämpbar, effektiv och rättssäker. Myndigheterna konstaterar i skrivelsen att tillämpningen av artskyddsförordningen såvitt avser skogsbruket har dröjt. Regeringen har vid upprepade tillfällen svarat på frågor från om en översyn av artskyddsförordningen. Regeringen har inget annat svar att lämna än vad som tidigare meddelats. Frågan om huruvida en översyn av artskyddsförordningen ska genomföras bereds i . Regeringen följer artskyddsfrågorna, men jag kan självklart inte kommentera enskilda ärenden. Med anledning av detta avser jag inte att vidta några ytterligare åtgärder. Då hade framställt interpellationen han tjänstgjort som ersättare för ledamot som därefter återtagit sin plats i , medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 75 (M): Detta är en interpellation som är skriven av min kollega , som är tjänstgörande riksdagsledamot eftersom har återträtt i tjänst. Interpellationen är dock ack så viktig, för skogen och vår natur är en av våra riktigt stora tillgångar – dels för att det är trevligt att bo och leva nära naturen, dels för att det är en viktig del för att bygga starkt. Artskyddsförordningen är på många sätt viktig. Det är bland annat viktigt att den är fungerande. I det här läget har både och i kommentarer till artskyddsförordningen rekommenderat en översyn med tanke på att man bedömer att den inte är rättssäker, inte tillämpbar och inte effektiv. Svaret från ministern är att man inte avser att vidta några ytterligare åtgärder med fokus på att frågan om huruvida en översyn av artskyddsförordningen ska genomföras bereds i . Detta svar är dessvärre ett svar som har getts vid många tillfällen , så ytterligare en fråga blir: När har berett frågan klart? Frågan har ställts både till landsbygdsministern och till miljöministern. Liksom i försvarsfrågan, rovdjursfrågan och så många andra frågor framgår med all önskvärd tydlighet att regeringen gärna vill tala med många olika tungor. Jag förstår att det är en intern kamp mellan och socialdemokratin inom och att man har diametralt skilda åsikter. Jag oroar mig sällan för att det är oroligt inom regeringen och för att de olika regeringspartierna inte tycker likadant. Jag jobbar givetvis för att vi ska få en annan regering, som inte bråkar utan som jobbar framåt. Men problemet med det här är att det drabbar näringen och våra markägare. Det sker nämligen saker när ministern i sitt svar säger att det innebär att naturtyper och arter knutna till skogslandskapet ska ha en gynnsam bevarandestatus. Det kan man givetvis säga att de ska ha. Både jag och landsbygdsministern och jag och miljöministern har diskuterat sådant här gällande rovdjurspolitiken och även andra områden där vi har riksdagsbeslut som säger en sak och där andra tycker en annan sak och ministrarna tycker lite olika. Ministern säger i svaret att det ska vara långsiktigt ekonomiskt, miljömässigt och socialt hållbart. På vilket sätt är det ekonomiskt hållbart att lägga en död hand över produktiv och bra mark? Det är ju ett aktivt och produktivt användande av vår mark av ansvarstagande markägare som har byggt de naturvärden som vi nu skyddar. vill man helt plötsligt från regerings- och myndighetshåll skydda marken från markägarna, som i grunden är de som har byggt upp detta. Det oroar mig något. Om det är någonting som behöver är det mer tillväxt och mer miljömässigt bra produktion, som vi är duktiga på. Det borde vi exportera, sälja och utöka. 76 (M): Tack till min moderate kollega , som har skrivit denna mycket viktiga interpellation! Äganderätten är central i alla fungerande demokratier. Staten har en skyldighet att värna äganderätten. Den lilla ska alltid värnas mot den stora. I behöver ingen tvivla på att om man köper ett hus eller en bil äger man detta. Ingen kan komma och ta det ifrån en. När staten bygger väg och liknande kan staten tvinga till sig mark. Det finns alltså undantag i äganderätten. Det är sådant som vi också har sagt att vi tycker är rätt och rimligt. Det skulle vara omöjligt att bygga vägar och järnvägar i ett land om man inte hade denna möjlighet från statens sida. Men då ersätts också den enskilde. Om staten drar fram elledningar, väg eller någonting annat ersätts den enskilde för det värde man förlorar. Det är en rimlig ordning. När staten då pekar ut nyckelbiotoper, som är det vi talar om här, berövas den enskilde ekonomiska värden. Den skog man har kan inte avverkas och blir inte produktiv så som det var tänkt. Den får inte heller säljas. Den som kan någonting om skogsbruk vet att det är en långsiktig verksamhet. Det man planterar ska kanske avverkas av nästa eller nästnästa generation. Så fungerar skogsbruket: långsiktigt omhändertagande av den mark man äger. Om man tar väl hand om marken kan den till slut bli så pass bra att den blir skyddsvärd. Då går staten in och säger: Nej, vänta nu! Den här skogen ska nu bevaras, och du ska få veta av oss hur du ska hantera din skog framöver. Men det är fortfarande den enskilde markägaren som, i flera generationer, har tagit hand om skogen på ett sätt som har gjort att den är skyddsvärd. Sedan kommer då staten och säger: Vi vet lite bättre än du. berövas man också möjligheten att sälja den här marken, för det är ingen som köper mark som har blivit skyddsvärd och där skogen inte länge får avverkas. Man ersätts inte för det värde som man förlorar. I ett fungerande samhälle är det här ingen bra ordning. Om enskilda förlorar pengar måste staten ersätta den enskilde. Gör man inte det kan det beskrivas med ett enkelt ord: Om man tar någonting som inte är ens eget och inte betalar för sig är det ingenting annat än stöld, och det är vad som sker med de här markägarnas skog. Just nu finns det många oroliga markägare som inför det här året funderar på om deras skog kommer att få besök av en statlig representant och helt plötsligt inte längre kommer att kunna vara produktiv. Jag skulle vilja fråga ministern om hon tycker att det här, att man kan bli berövad ekonomiska värden utan att få ersättning för det, är en ordning som är rätt och rimlig. Jag tycker inte det, men frågan är: Vad tycker ministern? 77 Miljöminister (MP): Jag vill börja med att mycket tydligt slå fast att de besked som lämnas här från mig är regeringens besked i frågan. Det finns inga andra besked i dessa frågor. Jag tänkte ägna mig lite åt den ton och de kraftuttryck som används i den här diskussionen. Det talas om en död hand i interpellationen, och det står: ”hindras alltför ofta skogsägare från att avverka sin skog på grund av artskyddsförordningen.” Vi kan titta lite på vad det är som sker ute i våra skogar. hanteras omkring 60 000 avverkningsanmälningar i . Beslut fattas av myndigheter, framför allt av . När det gäller de här 60 000 anmälningarna togs någon form av beslut rörande artskydd, med bas i antingen skogsvårdslagen eller , i 170 av dem. Det kan vara beslut om att man kräver att en skogsägare ska visa hänsyn i någon form till en art som finns på marken. Det kan också vara ett förbud mot att avverka hela området. Det vanligaste är att det är någon form av reglering om att skogsägaren ska visa hänsyn. Detta beskrivs här som en död hand – 170 beslut av 60 000. Jag menar att det inte är proportionerligt att måla upp detta som ett stort hot mot skogsbruket i . På ett sätt känns det helt onödigt att påpeka det, men eftersom den här typen av kraftuttryck används vill jag passa på att säga att regeringen självklart delar bilden av att skogsbruket är viktigt för . Det är en viktig näring som genererar jobb, tillväxt och ekonomisk utveckling runt om i landet. Regeringen delar självklart också bilden av att det är en långsiktig verksamhet som ska ha tydliga spelregler. Jag vill också bestrida det som sas i det första inlägget om att våra myndigheter har slagit fast att artskyddsförordningen inte skulle vara effektiv och rättssäker. Det har våra myndigheter inte sagt. De har sagt att de vill se en översyn för att säkerställa att den är effektiv och rättssäker. Det är någonting annat, och det som sas här tidigare är inte en korrekt citering av vad våra myndigheter har sagt. Däremot har de sagt att tillämpningen av artskyddsförordningen dröjer, det vill säga att den inte är tillämpad i tillräcklig grad och att de ser ett behov av att tillämpa bestämmelserna i artskyddsförordningen mer. Troligtvis måste man tolka det som att det handlar om att öka antalet beslut som fattas med stöd av de bestämmelserna. Det är den bristen de har identifierat. Om det stämmer eller inte låter jag myndigheterna svara för. Det vi vet är att sju av tio av de rödlistade arterna i har skogen som hemvist. Det är arter som framför allt behöver gammal skog, och därför satsar regeringen stort på att öka det formella skyddet där markägare får ersättning. Man köper in skogsmark för att ge ett formellt och långsiktigt skydd. Arten blir skyddad för all evighet. Det är ett behov, ett arbete som behöver fortskrida. Sedan behöver vi också öka hänsynen i den brukade skogen. Hur det ska gå till kommer vi att återkomma till. 78 (M): Det är inga övertoner som används i talarstolen här, utan det här handlar om att ett av de mest grundläggande fundamenten i en fungerande demokrati är äganderätten. Min kollega sa här att om man tar saker utan att pröjsa för dem är det stöld. Det här handlar om att man avsätter mark. Ministern sa att av 60 000 anmälda avverkningar är det 170 beslut som fattas när det gäller artskydd. Men sedan har vi alla de delar där vi avsätter produktiv mark – mark vi alltså kan nyttja och som kan stimulera vår tillväxt och vara bra för den svenska utvecklingen och för svenska jobb och företag – och mark i naturreservat och annat. Liksom människor har träd en livstid. De planteras, de växer och de sågas ned. Sedan planteras nytt. Det är så det fungerar. Det är så det blir bra, och det är så vi får naturvärden. Det vi gör när vi lägger en död hand över detta är att vi tar bort ekonomiska incitament för att vårda, utveckla och stärka naturvärdena. Därtill slår vi undan benen inte bara för markägarna och deras rätt att äga utan också för vår utveckling, vår svenska tillväxt och våra jobb. Därmed tycker jag att det vore klädsamt och bra om regeringen i den här frågan, som ändå inte rör helheten utan just artskyddsförordningen och en eventuell översyn av det här, kommer till skott och att det blir ett beslut. har vi fått svaret att man inte avser att göra någonting för att frågan bereds. Då är min enkla fråga till ministern: hur länge avser ministern att den här frågan ska beredas att markägarna och andra får ett tydligt besked om vad regeringen avser att göra gällande huruvida det blir en översyn eller inte? Det är det frågan handlar om, och det är väl rimligt. Jag vet att varje minister talar för regeringen och inte för sig själv, men när ministrar talar på olika sätt och med flera tungor är frågan vilken tunga som är regeringens och vilken tunga som är något annat. Det är viktigt med tydlighet. Sedan hoppas jag att tydligheten innebär att det också är ett bra besked, men återigen, för att göra frågan kortfattad och enkel: När kan regeringen ge ett besked i frågan huruvida det blir en översyn? När har man berett färdigt frågan i ? Är det före valet eller efter valet? 79 (M): Om man köper en bil och sedan kommer hem och tänker sig att man ska kunna använda bilen men staten säger att bilen inte längre får användas händer två saker. De pengar jag har betalat för bilen är bortkastade, för det som jag har betalat för kommer jag inte att kunna nyttja. Jag kommer inte heller att kunna sälja bilen, för den får inte användas. Det är precis det som händer markägare i när staten klampar in efter att man har tagit hand om mark i generationer och har skyddsvärd mark. Då kommer staten in och säger att marken inte längre får brukas på samma sätt som . Markägaren fråntas ekonomiskt värde för skogen. Då begår man ett övergrepp i en fungerande rättsstat om man inte ersätter personerna som man har tagit de här värdena från. Det är det markägarna upplever, och jag hoppas att ministern har träffat många av dessa markägare, för de är ganska många som har fått de här beskeden och blivit berövade de ekonomiska värdena. Då är frågan, herr talman: ministern att den som får sin mark beslagtagen på ett eller annat sätt, och använder jag möjligen ordet i dess enklaste form, ska få marknadsmässig ersättning eller inte? Man kan ju, precis som ministern beskriver, få olika mycket eller lite att göra med sin skog . Jag tycker att det är stöld om man tar någonting utan att betala för det, och den principen tycker jag är mycket enkel. Frågan är vad ministern tycker. Vi motsätter oss ju inte att man skyddar skog, men frågan är om staten ska behöva betala för sig eller inte. Annars drabbas enskilda. 80 Miljöminister (MP): Det här debattinlägget föranleder mig att vilja ställa ett antal motfrågor. Ett läge där en markägare i alla de fall som en miljölagstiftning inskränker någon form av markanvändning skulle hävda en ersättningsrätt skulle innebära en markant och omvälvande förändring av den markpolitik som förts i , oavsett regeringar. Det skulle innebära att principen om ägarens frihet under ansvar byts ut mot någonting annat, där staten går in och tar ett mycket större ekonomiskt ansvar än vad man gör nu och än vad man gjort tidigare. Det skulle innebära att posten för markersättningar i den statliga budgeten skulle behöva ökas enormt mycket. Intressant är att i den budget som de har presenterat i gör tvärtom – man skär ned, sågar sönder och tömmer just den post i statens budget som handlar om markersättningar till skogsägare för till exempel möjligheten att bilda naturreservat. Den här regeringen har gjort otroligt stora satsningar. Den här mandatperioden har det funnits 4 miljarder mer för möjligheten att köpa in särskilt värdefull natur och skydda den och ge ersättning till markägarna. Detta har vi gjort enligt de principer som har funnits , men möjligheten att köpa in är mycket, mycket större än den varit under tidigare regeringar. Huvuddelen av svensk skogspolitik är ändå fortfarande frihet under ansvar, och jag hade uppfattningen att det var någonting som hade stöd i även från sida. Detta innebär att varje skogsägare fattar egna beslut och tar ansvar för att miljölagstiftning och annan lagstiftning följs. Det är en av anledningarna till att man måste anmäla en avverkning till innan den görs för att som tillsynsmöjlighet ska få en möjlighet att gå in och exempelvis kräva hänsyn till ett dokumenterat naturvärde eller faktiskt ibland, i några enstaka fall, säga att nej, den här avverkningen får inte ske, för den strider mot de lagar som vi har fattat beslut om inom EU och i . har det varit ett antal rättsfall, av vilka några pågår fortfarande, som gäller tillämpningen av artskyddsförordningen. Som jag beskrev har våra myndigheter gjort en ny överenskommelse om hur lagstiftningen ska tillämpas, så frågorna om det fungerar bra är delvis svåra att svara på. Den nya ordningen som myndigheterna har kommit överens om har inte varit i praktik speciellt länge, och vi har heller inte någon full analys av följderna av komna domar eller pågående rättsfall. Det här, tillsammans med att det rör sig om ganska komplicerade och viktiga frågor, är en av anledningarna till att beredningen på tar tid. Det är viktigt att vi verkligen landar rätt. 81 (M): Det är väl så att viss politik har bedrivits i . Det man kan se är att , även om vi gjorde förändringar till det bättre på det området under alliansregeringen, har äganderätten inte alltid stått i fokus, och det är viktigt att stärka just äganderätten. Ministern erkänner i sitt inlägg att det skulle kosta enorma belopp om vi skulle ersätta markägarna för den mark som vi tar ifrån dem. Men om vi inte ersätter dem tar vi ju dessa enorma belopp rakt ur fickan på våra markägare. Det är alternativet, för någonstans kostar det. Det finns väldigt många fler skillnader än ett ”P” mellan M och MP. Det gäller vår syn på äganderätten, men det gäller också vår syn på hur mycket mark i som vi ska lägga en död hand över. Där vill ha mycket mer, vilket innebär att de enorma summorna blir ännu mer enorma. Det kostar alltså att rösta på när det gäller de här frågorna, för vad det innebär är att man kommer att göra produktiv mark improduktiv. Det är det som händer: Om mark som är bra, mark som kan brukas, mark som levererar tillväxt, jobb och ekonomi i säger vi att nej, den här marken ska vi bevara! Frågan är vad vi bevarar, för det är ju just nyttjandet av och driften och verksamheten på marken som har gjort den så värd att bevara. Låt därför markägarna få fortsätta att bruka, utveckla och ta hand om sin mark på ett ansvarsfullt sätt utan att vi lägger på dem en massa regleringar. Stort tack för debatten! 82 Miljöminister (MP): Jag trodde att jag kom till kammaren för att diskutera en på ett sätt ganska enkel fråga, nämligen en tillämpning av en förordning. Så kommer jag hit och förstår att faktiskt ifrågasätter hela principen för den svenska skogspolitiken – frihet under ansvar – på ett sätt som skulle överföra beslutandemakten från skogsägarna till staten. Även om man klär det i ord av äganderättsdiskussion är det faktiskt det som skulle vara konsekvensen av argument och sätt att diskutera här . Det är också väldigt talande att höra en moderat beskrivning av vad som är skog. Skog är någonting som planteras, växer och sågas ned. Då kan även jag hålla med om att det är väldigt stor skillnad på hur regeringen, jag och ser på skogen i . För mig, och jag tror att väldigt många svenskar delar den synen, är den betydligt mer än någonting som planteras, växer och sågas ned. har gjort starka och tydliga åtaganden internationellt att skydda svensk natur och den biologiska mångfalden och har stöd i detta från svenska folket. Men det går inte speciellt bra. Den biologiska mångfalden i är hotad, och framför allt har vi tydliga hot mot den biologiska mångfalden i skogen. Vi behöver göra mer, både genom att formellt skydda och ha ett hållbart bruk så att skogsnäringen kan fortsätta att utvecklas, som vi skyddar djur och natur i skogen. Det kommer vi aldrig att uppnå med ett synsätt som reducerar skog till någonting som planteras, växer och sågas ned. Skogen är betydligt mycket mer än så. Överläggningen var härmed avslutad. § 23 Svar på interpellation 2017/18:212 om skrotbilar 83 Miljöminister (MP): har frågat infrastrukturministern vilka åtgärder han avser vidta för att minska antalet avställda bilar och skapa incitament för den sista personbilsägaren att lämna in bilen för återvinning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag är väl medveten om de problem som nedskräpande bilar vållar, och det är naturligtvis viktigt att uttjänta bilar lämnas till en auktoriserad återvinnare. Ägaren till fordonet har ansvar för att så sker. Så sent som debatterade jag problemet med nedskräpande bilar med partikollega . är det kommunen som får bekosta transporten av nedskräpande bilar till en bilåtervinnare. Att hantera övergivna bilar är en komplex fråga som har utretts , senast av , som bland annat tittat på olika möjligheter att finansiera kostnaden för att flytta och omhänderta övergivna bilar. förslag bereds nu i . När det gäller att minska antalet avställda bilar är detta en annan frågeställning, som visserligen indirekt kan ha en koppling till förslag. Regeringen har dock inte för avsikt att vidta några åtgärder för att begränsa möjligheterna att ställa av bilar eller andra fordon. 84 (M): Tack, ministern, för svaret! Precis som jag har beskrivit i min interpellation, och som ministern själv tar upp, är det ökade antalet skrotbilar ett växande problem i . Problemet har blivit så stort att det finns ungefär 1,2 miljoner avställda bilar. är givetvis inte alla färdiga för skrotning, men en rätt stor del av bilarna har varit avställda längre än . De får antas tillhöra den gruppen bilar som förr eller senare bör tas om hand. Skrotbilar skulle kunna vara helt oproblematiska om det inte vore för att bilar som står och borde återvinnas förstör miljövärden, och de förfular de miljöer där de finns. Det finns många regelverk. Jag tänker inte gå in på dem . Jag tror att både jag och ministern ser en hel del svårigheter i att få fram lagstiftning som gör det lättare att ta hand om bilarna. Men incitamenten bör tas fram. Incitamenten är svaga för den sista bilägaren att återvinna bilen. Även om skyldigheten finns är incitamenten svaga. Det är därför många bilar bara står och inte tas om hand. Olja och tungmetaller kommer ut i miljön från dessa hundratusentals bilar. Det är helt enkelt inte bra. Det som är positivt är att det finns rätt betydande värden i metallen i bilarna – om de inte står för länge så att de rostar sönder. Det innebär att det finns ekonomiska incitament, om inte annat för samhället, att faktiskt återvinna bilarna. Enligt beräkningar från är det fråga om några i metallvärden som kan återvinnas. Det finns ekonomiska incitament för att återvinna fler bilar. En ökad skrotningstakt skulle innebära rätt många tusen nya arbetstillfällen i branschen. Det kan bli många vinster genom att ta tag i dessa frågor för både miljön och jobbtillfällen i landet. Utan att skapa en jättelång debatt har jag följande fråga: Vad vill ministern göra konkret? Jag har hört svaret, och jag ser inget negativt i det, men frågan är vad ministern vill göra konkret. Det finns en del saker som kan göras. 85 Miljöminister (MP): Vi går noggrant igenom förslaget från . Det är också väl känt att det finns ett konkurrerande förslag som andra myndigheter har lagt fram. Transportstyrelsens ledning har uttryckt stöd för en annan lösning för finansiering av omhändertagande av bilar. Båda lösningarna bygger på en tanke att bilägare i någon form ska förbetala en avgift som sedan kan användas för att hantera de konkreta kostnaderna för bortforsling och annat. Det svåra är att den typen av finansiering enligt kan betraktas som en skatt. Det är en juridiskt-tekniskt svår fråga. Det bevisas av att flera utredningar och regeringar har tittat på frågan. Den kan tyckas enkel, men juridiken är svår. Men ambitionen att hitta en metod är tydlig. Detta är en komplex fråga. Jag vill göra tydligt – och jag uppfattar att den intentionen finns i frågan – att dumpning av bilar är ett miljöbrott. Att ställa sin bil någonstans är ett brott, och det ska beivras. Problemet är att andra ofta blir ansvariga. Kommunen kan bli betalningsansvarig. Det här är ett gissel för markägarna. Det är mycket frustrerande att få en bil dumpad på sin mark, och det kan kräva mycket arbete att bevisa att bilen är dumpad där. Det finns olika typer av bilägare. En speciell grupp bilägare är bilmålvakterna. Det finns anledning att tro att systemet med bilmålvakter delvis är skyldigt till en del av de dumpade bilarna. Det är ett system som används för att helt enkelt slippa det ansvar som kommer med att äga en bil. Där vidtar regeringen specifika åtgärder. Det finns många skäl att komma till rätta med problemen med fordonsmålvakter. Jag har också blivit otroligt glad över att läsa rapporter från min tidigare hemstad att man där plockade in – om jag är uppdaterad – 1 500 bilar som var registrerade på bilmålvakter. Det är en seger för byråkratin. Byråkratin har segrat över buset. Det är jättebra. Det är också viktigt att säga att det finns ett producentansvar i . Det berör nämligen att producenterna ska se till att det finns ställen att lämna in sin bil. Men det säger ingenting om det egna ägaransvaret. Det är tydligt att man antingen ska ställa av bilen på en säker plats där den inte läcker olja eller skadar miljön eller ska lämna in bilen till återvinning. Det är tydligt. Jag vill ställa en fråga om ett påstående i interpellationen, nämligen att ägaransvaret är urholkat. Jag har svårt att förstå.