prot · H509139 · 2018-06-27 00:00:00 — Det handlar om att satsa på ett samhälle som har råd att minska klasstorlekarna och som har råd att anställa fler poliser. Att vara politiker är också att prioritera. Man kommer inte att komma åt detta problem om man väljer att prioritera att sänka skatter i stället för att använda det överskott som vi nu har upparbetat i statens finanser för att göra fortsatta satsningar på fler anställda i elevhälsan, på fler lärare och på att stärka hälso- och sjukvården. Oavsett vad säger i detta sammanhang har vi dubblerat satsningarna på psykiatrin. Vi har 700 fler anställda i elevhälsan, och antalet lärare ökar. Vi är också beredda att göra fortsatta satsningar. Det är sant att köerna ökar. Det är inte särskilt konstigt; det räcker att titta på kurvan vad gäller hur den psykiska ohälsan har ökat. Vi vet också vad säger. De kom med en rapport för inte så länge sedan som pekade på att – och hade undersökt varför – unga i mår dåligt . Huvudorsaken som de pekade på var utformningen av skolan, med kursplaner och stress för individerna. När man tittar på Ungas beställning till samhället ser man att de pekar på just detta; det är punkt 1. Kunskapsmålen och kursplanerna behöver revideras och utformas tillsammans med lärare och ungdomar, bland annat för att öka tydligheten. Vi vet alltså att detta är ett problem. Vi vet att segregationen i skolan är ett annat sådant problem. Framför allt är det helt klart så att man när man väl har lämnat gymnasiet kommer ut på en arbetsmarknad där man får gå på visstidsanställning efter visstidsanställning – allmänna visstidsanställningar har exploderat sedan den moderatledda regeringen införde dem 2007. En ung kvinna får sin första tillsvidareanställning när hon är 34. Det skapar otrygghet. Boendefrågorna – att man inte kan få en lägenhet – skapar också otrygghet. Om vi ska ha ett samhälle som håller ihop måste vi satsa på de unga, minska segregationen och minska klyftorna. Det vet vi. 29 (M): Ser vi till att våra barn och unga är hela i både kropp och själ behöver vi laga färre trasiga vuxna. Vi kan kolla på siffrorna; de visar att regeringen har misslyckats med detta. får gärna använda sin tid till att prata om hur Alliansen sänkte skatterna och satsade 40 miljarder mer på välfärden. Absolut; vi klarade att göra både sakerna . Om det är den debatten du vill ha, – absolut. Jag tror dock inte att detta löser det växande problem som vi har med dessa barn och ungdomar med psykisk ohälsa. Jag är som sagt trött på fina ord utan några konkreta lösningar på de problem som vi ser. Psykisk ohälsa är ett väldigt brett begrepp. Det inkluderar nervositet, nedstämdhet och ångest, som är naturliga reaktioner på vad som händer i människors vardag. Men när man drabbas av psykisk ohälsa som gör att man behöver ta hjälp av samhället, ta kontakt med elevhälsan eller komma i kontakt med BUP har man mötts med ett ”tack, men vi har inte tid”. Man har satts i en kö. Ministern talade om olika klasser och om hur det ser ut vad gäller psykisk ohälsa i olika klasser. Jag ger dig en möjlighet, , att redovisa de olika procentsatserna. Det skulle vara intressant att se på de procentsatser som du har, eftersom du sa att det var en väldigt stor skillnad. 30 Socialminister (S): Man kan absolut tala om ett misslyckande, . Ett sådant misslyckande kanske är att ni sänkte skatterna med 140 miljarder och lämnade efter er ett underskott i statsfinanserna på samt en skenande ungdomsarbetslöshet, som säkerligen orsakade en hel del psykisk ohälsa hos barn och unga. Det har vi nu vänt till ett kraftfullt överskott i finanserna, och ungdomsarbetslösheten har sjunkit radikalt . Vi ökar tryggheten; unga arbetslösa får en insats . Det har vi vänt genom att vi , med det överskott vi har, kan klara av att fördubbla satsningarna på psykiatrin och därmed också få fler anställda på ungdomsmottagningar. Det haltar ju, . Ett av problemen är ju att ni under er mandatperiod inte byggde ut elevhälsan, inte byggde ut första linjens psykiatri och inte byggde ut ungdomsmottagningarna, vilket gör att barn och unga hamnar i köer till den specialiserade psykiatrin. Det borde de inte behöva göra, för då har det gått för långt. Detta har vi försökt att vända. En av de första sakerna var just att införa en nationell strategi för att vända denna utveckling. Vi har bytt riktning, men mer behöver göras. Då måste man ha ordning och reda i statsfinanserna. Vi vet ju att en borgerlig regering av tre möjliga har lämnat efter sig gigantiska miljardunderskott till socialdemokratiskt ledda regeringar att vända, vilket vi har gjort varje gång. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2017/18:563 om oförsäkrade läkemedel 31 Socialminister (S): har frågat mig när regeringen avser att komma till rätta med att patienter får oförsäkrade läkemedel. Jag har då svarat att frågan om hur man bäst löser problemet med att läkemedel som inte ingår i den svenska läkemedelsförsäkringen säljs på svenska apotek är komplex. Den lösning som förordar går ut på att apotekspersonalen ska vara skyldig att upplysa om försäkringsstatus för de läkemedel som säljs. Det var denna lösning, i kombination med en möjlighet för patienterna att i förekommande fall motsätta sig utbyte, som föreslogs i en statlig utredning . Som jag nämnt i mina svar till riktade flera tunga remissinstanser kritik mot detta förslag. Farmaceuter anförde att förslaget skulle kräva informationsinsatser av betydande storlek i de fall försäkringsstatusen var oklar. Man valde därför att med bestämdhet avstyrka utredningens förslag. anförde att det fanns ett problem med att apoteken får skulden för att man erbjuder oförsäkrade läkemedel. konstaterade att en informationsskyldighet skulle riskera att flytta fokus från patientinformationen till försäkringsfrågan vid kundmötet, som i stället för att handla om diagnosen, läkemedlet och framför allt hur läkemedlet ska användas på bästa sätt skulle komma att handla om eventuella risker för framtida läkemedelsskador och möjligheten till ersättning för dessa. anförde att apotekspersonal har ett omfattande informationsansvar gentemot patienterna. Utredningens förslag skulle, enligt myndigheten, innebära att apotekspersonalens informationsansvar skulle utökas på ett orimligt sätt. Enligt vore ytterligare ekonomisk information på apoteken som tränger undan information som är avgörande för rätt läkemedelsanvändning fullständigt olämpligt. Sammanfattningsvis fanns stark kritik mot förslaget om en skyldighet för apotekens personal att informera om läkemedlens försäkringsstatus i mötet med kunderna. Flera remissinstanser, däribland , , och , anförde att en bättre lösning vore att staten genom förmånssystemet tog ansvar för att läkemedel som subventioneras har ett fullgott skydd. Problemet med att läkemedel som inte ingår i den svenska läkemedelsförsäkringen erbjuds kunder på apoteken måste få en lösning. Om detta är jag helt ense med . Den lösning som regeringen väljer att gå vidare med måste emellertid fungera för både apotekens personal och deras kunder. 32 (M): Läkemedelsförsäkringen infördes genom en frivillig överenskommelse mellan läkemedelsföretag i . Det har inneburit att patienter som skadats av ett läkemedel har fått och kan få ersättning i stället för att gå till domstol. Tyvärr omfattas inte alla läkemedel av den här försäkringen. Och det stämmer, som säger, att jag i skriftliga frågor har frågat hur regeringen ska få bukt med problemet. Min kollega från Liberalerna har gjort detsamma, så vi är flera som har frågat hur regeringen och ansvarigt statsråd ska få bukt med problemet att patienter får oförsäkrade läkemedel, och då utan att informeras om detta. Ingenting har gjorts under den här mandatperioden. Ministern säger att detta är en viktig fråga ur patientsäkerhetsperspektiv, men trots det händer ingenting. Det stämmer att två utredningar har gjorts på området, men man har inte gått vidare med någon av dessa. Jag skulle kunna säga att jag egentligen inte bryr mig om vilket ni går vidare med, utan vad jag bryr mig om är att det kommer en lösning så att patienter åtminstone får information om att de får ett oförsäkrat läkemedel i handen när de går ut från . skulle det kunna uppstå en stor skada, eftersom ett utbyte mot ett oförsäkrat läkemedel kan ske på initiativ av en statlig myndighet, TLV. En patient kan ha ett recept, få det utbytt på och gå därifrån med ett oförsäkrat läkemedel utan att veta om det. Jag tycker att det ur patientsäkerhetsperspektiv och konsumentsynpunkt är helt oacceptabelt. Det finns som sagt ingen informationsskyldighet som skyddar och stärker patientens konsumentmakt i denna fråga. Och vi i ska ju definitivt vara måna om patienternas säkerhet och att de ska kunna göra kloka val. Det måste därför, tycker jag, informeras om konsekvenserna av oförsäkrade läkemedel. Jag tycker att det är oroande att vi inte kommit vidare i frågan och kommit till en lösning då jag har bekantat mig med frågan. 33 Socialminister (S): vet att jag också har försökt svara på den här frågan, och den är komplex. Det kan vara bra att jag lite kort försöker redogöra, inte minst för dem som lyssnar, för vad svårigheten ligger i. Precis som var inne på, och som jag sa i mitt interpellationssvar, har två utredningsförslag remitterats för att lösa problemet med att vissa företag inte har försäkring. Enligt det första förslaget skulle krav på en godtagbar nivå på läkemedelsförsäkringen uppställas för att ett läkemedel skulle få ingå i läkemedelsförmånerna, det vill säga få en samhällelig subvention. Enbart i undantagsfall, när inget alternativ finns tillgängligt, skulle ett oförsäkrat läkemedel kunna få en subvention. Svårigheten i detta förslag låg i att definiera en godtagbar nivå som inte medför att diskriminerar företag som har tecknat annan försäkring än den svenska läkemedelsförsäkringen. Därför gick det inte i författning att ange att alla läkemedel i förmånssystemet ska omfattas av den svenska läkemedelsförsäkringen, i och med att det skulle innebära att om fri rörlighet troligen skulle åsidosättas. Enkelt uttryckt måste man definiera vilken nivå på skydd som ska kunna medföra subvention enligt förmånssystemet. En statlig utredning fick därför i uppdrag att titta på vilken nivå som skulle krävas. I direktiven till utredningen öppnades dock även upp för att man kunde föreslå ett alternativt sätt att lösa problemet. Detta ledde till förslag två, som jag huvudsakligen fokuserade på i mitt svar. Det innebär att apoteken skulle ges i uppgift att upplysa om försäkringsstatus och att patienten skulle ha möjlighet att motsätta sig ett utbyte. Därutöver skulle även förskrivaren ges i uppgift att informera patienten om vilket försäkringsskydd det förskrivna läkemedlet har. Den här utredningen bedömde att det inte gick att införa krav på försäkring som villkor för förmån – det var liksom slutsatsen. Utredningen menade att EU:s så kallade produktansvarsdirektiv utgjorde ett hinder mot en sådan lösning. Frågan är komplicerad och behöver fortsatt analyseras. Som sagt: Kritiken var massiv mot det förslag som blev huvudförslag och som är det enda som har funnits på bordet. Vi vet att vägen framåt är komplicerad och kräver resurser. Och som jag skrivit i tidigare frågesvar lyckades inte heller alliansregeringen att finna en lösning i den här frågan. Jag kan dock försäkra att vi avser att återkomma så snart vi har en lösning som är genomförbar och vettig. har vi ännu inte någon sådan lösning, som jag har varit tydlig med i mina svar till och även till . Det är tråkigt. Jag önskar att detta hade kunnat vara längre fram än vad det är just . Vi behöver få en lösning, men frågan är komplex. Framtagandet av en sådan lösning tar därför tid. 34 (M): Som jag nämnde har jag ställt den här frågan till ministern tidigare, bland annat 2017, och fick då ett liknande svar, att ett svar skulle komma . Vi är nu inne på 2018. Därför kan jag inte säga att de svar jag har fått tidigare, för att uttrycka mig milt, har varit tillfredsställande. Det har beretts, och avsikten har varit att återkomma i frågan, som sagt. Det anser jag inte har varit tillfredställande. Det här är som sagt en viktig fråga. Det är inte jättemånga som drabbas, ska sägas. De flesta leverantörerna av läkemedel i är anslutna till läkemedelsförsäkringen, vilket ger ett skydd för patienten. Det är jättebra. Men det finns några leverantörer som inte är anslutna till försäkringen, och det finns patienter som får de här läkemedlen på och går därifrån utan att vara informerade om detta. Det lägger hela ansvaret på patienten och på att den ska googla i eller någonting annat för att se om läkemedlet är försäkrat eller oförsäkrat. Det skulle inte innebära några stora kostnader att ge information om huruvida läkemedlet är försäkrat eller oförsäkrat till patienten, men i stället lägger vi hela ansvaret på patienten, som dessutom inte vet att den har ett ansvar att ta reda på om läkemedlet är försäkrat eller oförsäkrat. Patienten kanske inte ens vet skillnaden mellan ett försäkrat och ett oförsäkrat läkemedel. Det är så vi gör . Det är positivt att ministern inte är tillfredsställd eller nöjd med detta, men som sagt måste någonting hända. Man måste gå vidare i frågan. Jag tycker inte att det är patientsäkert att människor får recept på ett försäkrat läkemedel, går till och får det utbytt på rekommendation av TLV – till exempel till periodens vara – och går därifrån med ett oförsäkrat läkemedel. Det är inte tillfredsställande. 35 Socialminister (S): Jag vill vara säker på att problemet med att vissa läkemedel säljs utan att omfattas av försäkring får en lösning som både är hållbar och som fungerar för alla inblandade. Man måste ändå konstatera att det som man landade i efter de här två utredningarna varken är en långsiktig eller hållbar lösning. Dessutom innebär den en risk för att det informationsansvar som skulle läggas på apoteken skulle tränga undan annan viktig information till dem som ska nyttja läkemedlen. Det är inte en önskvärd eller hållbar riktning att gå i, och därför var också kritiken fullständigt massiv i den här delen. Om man ska säga något allmänt om den svenska läkemedelsförsäkringen, återigen till dem som lyssnar på debatten, är det att det tillsattes en utredning med uppgift att bland annat utreda frågor om ersättning för skador som orsakats av läkemedel. I det betänkandet, som kom 1976, föreslogs att det skulle inrättas en obligatorisk försäkring. I samband med beredningen av betänkandet presenterade läkemedelsindustrin en frivillig lösning i form av en läkemedelsförsäkring. Detta ledde till att den försäkring som vi har tillkom 1978. Till skillnad från patientförsäkringen, som regleras i patientskadelagen och som gäller för skador som har uppkommit i samband med hälso- och sjukvård, är alltså den här försäkringen fortfarande frivillig. Det visar sig nu att den riktning som vi kanske snarare skulle vilja gå i och som kanske vore det enda rimliga, alltså mot ett obligatorium om man ingår i förmånen, verkar strida mot EU-direktiv. tycker jag också att det är viktigt att understryka det som säger. Sedan ska man veta att det räcker med ett fall där någon drabbas negativt av ett oförsäkrat läkemedel för att det ska vara ett fall för mycket och oacceptabelt. Men för att inte spä på oron i onödan kan jag säga att vi naturligtvis har följt hur det här ser ut. Läkemedelsförsäkringen har under hand lämnat uppgifter om oförsäkrade läkemedelsförpackningar för till departementet. Enligt Läkemedelsförsäkringens uppskattningar såldes 91 000 förpackningar inom läkemedelsförmånen som inte var med i den svenska läkemedelsförsäkringen. Då ska man veta att det totalt expedierades totalt 92 miljoner läkemedelsförpackningar inom förmånen på apoteken. Av dem var alltså 91 000 oförsäkrade. Det är 91 000 för många – låt mig understryka det. Skulle någon drabbas är det definitivt helt oacceptabelt, men vi är nere på promillenivåer egentligen. Det finns inget beslut om vägval i den här frågan. Vilken som är den bästa lösningen måste fortsätta analyseras av våra experter. Det handlar också om en rättslig analys som det kanske inte helt lämpar sig att ta en diskussion om här. En fördel med att införa krav på försäkring för att ett läkemedel ska omfattas av läkemedelsförmånen är att apoteken skulle kunna ägna sin tid åt annat och det skulle vara tydligt för patienten att läkemedlet omfattas. Vi får försöka hitta vägar, och vi kommer att återkomma så snart frågan är färdiganalyserad. 36 (M): Tack för svaret, ministern! Det finns flera problem med ministerns fina ord. Utredningarna – det var två – kom för jättelänge sedan. Eller det var kanske inte jättelänge sedan, men de kom och blev liggande. Utredningar som ligger blir inaktuella . Om ministern har sett att någonting behöver göras har man i alla fall inte vidtagit några konkreta åtgärder för detta. Man har inte gjort något nytt, utan frågan bereds och snurrar runt i tombola, verkar det som, och ingenting kommer ut. Det har tagit . Vi känner till det här problemet – vi står här och debatterar det här . Det är 91 000 förpackningar som säljs som är oförsäkrade. Det är en liten del av den totala mängden, absolut, men det är 91 000 förpackningar som innehåller läkemedel som är oförsäkrade. De kommer till patienter som vi vet inte får någon ersättning om de drabbas av en skada. Vi vet om det här, och ändå görs ingenting. Det är det som är djupt oroande. Det är också oroande att skulle det uppstå en stor skada har vi vetat om problemet men inte gjort någonting. Ännu mer oroande är det att om det skulle uppstå en stor skada och det skulle ske på grund av att en statlig myndighet, TLV, har gjort ett utbyte mot ett oförsäkrat läkemedel så står vi här och har vetat om det men inte gjort någonting konkret. Jag tycker att det är dags att vi går från fina ord till handling så att det görs någonting. 37 Socialminister (S): Det var också därför som jag tyckte att det var väldigt viktigt att under den här interpellationsdebatten redogöra för bakgrunden och för att inte heller den tidigare regeringen lyckades lösa frågan på ett tillfredsställande sätt. Att gå vidare med en lösning som inte bara är fullständigt sågad av alla relevanta instanser – jag räknade i mitt interpellationssvar upp alla dessa instanser – tycker jag vore direkt oansvarigt och skulle dessutom kanske leda till undanträngningseffekter när det gäller relevant läkemedelsinformation visavi medborgarna. Från regeringens sida har jag varit tydlig med att vi ser det här som en viktig fråga. Vi håller på att analysera frågan. Det finns rättsliga perspektiv på det här. Vi har för avsikt att återkomma och åtgärda detta så fort vi har en tillräckligt bra lösning. Överläggningen var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2017/18:566 om vaccination mot HPV 38 Socialminister (S): har frågat mig hur jag och regeringen ämnar säkerställa att alla flickor och pojkar får det bästa tänkbara vaccinet och vilket uppföljningsansvar jag och regeringen anser oss ha när det gäller att de medel som regeringen bidrar med används på bästa sätt. En av de enskilt viktigaste insatserna inom folkhälsoområdet har varit införandet av vaccinationsprogram på befolkningsnivå. Inom det allmänna vaccinationsprogrammet för barn erbjuds alla barn och ungdomar vaccinationer för att en rad smittsamma och allvarliga sjukdomar ska förebyggas. har ansvar för de nationella vaccinationsprogrammen. Regeringen beslutar, baserat på underlag från , vilka sjukdomar som ska omfattas av nationella vaccinationsprogram. har tagit fram en arbetsmodell för att processen med att ta fram underlagen ska vara tydlig, öppen och säkerställa att besluten bygger på bästa tillgängliga kunskap. Processen involverar såväl andra myndigheter som externa experter och ett öppet remissförfarande. Vaccination mot HPV ingår i det allmänna vaccinationsprogrammet för barn . är programmet begränsat till flickor. Landstingen och kommunerna ansvarar för att genomföra de nationella vaccinationsprogrammen. I denna skyldighet ligger även att upphandla de vacciner som krävs för att genomföra programmen. Precis som säger finns tre olika vacciner mot HPV. Samtliga vacciner ger ett skydd mot HPV-infektioner som kan leda till cancer, och två tillgängliga vaccin medför dessutom ett skydd mot kondylom. Regeringens beslut att en sjukdom ska omfattas av ett nationellt vaccinationsprogram styr inte landstingen och kommunerna vad gäller vilket vaccin som ska upphandlas och erbjudas. Det är landstingens ansvar att organisera hälso- och sjukvården så att alla medborgare har tillgång till god vård. Det kommunala självstyret innebär att landsting kan anpassa sin verksamhet till de regionala förutsättningarna. Landstingen har också eget ansvar för den interna kontrollen av verksamheten. Inspektionen för vård och omsorg, , ansvarar för tillsyn inom hälso- och sjukvården. Vad gäller fråga om regeringens uppföljningsansvar har i uppdrag att följa olika aspekter av de nationella vaccinationsprogrammen för att kunna göra förbättringar och säkerställa att programmen fungerar optimalt. lämnar en lägesrapport till regeringen om de nationella vaccinationsprogrammen, och det känner jag mig trygg med. 39 (M): Tack för svaret, minister ! Vaccination av flickor när det gäller HPV infördes, precis om ministern sa, 2010 i det nationella allmänna vaccinationsprogrammet för barn. Syftet var främst att ge skydd mot livmoderhalscancer. har kunskapen om HPV-relaterade cancerformer och deras epidemiologi ökat. meddelade regeringen att även pojkar bör få vaccinet. Jag vill bara belysa att det inte har hänt någonting där heller. Regeringen har ansvar för sina medel och sin budget. skjuter man till medel till just det allmänna vaccinationsprogrammet för barn. Med tanke på att man finansierar vaccin genom medel till Kommuner och Landsting bör det kunna framgå att skyddseffekten är väldigt viktig i vårt allmänna vaccinationsprogram och att det ska vara det bästa skyddet. Annars försvinner vitsen med att ha nationella allmänna vaccinationsprogram. Jag kan som sagt se att skyddseffekten tyvärr inte prioriterades i det förslag som togs fram av inköpscentralen på Kommuner och Landsting, utan priset prioriterades väldigt mycket. Jag tycker att regeringen har ett ansvar när den tillskjuter medel just för att en viss skyddseffekt ska uppnås. Jag förstår svar när det gäller vem som har ansvaret. Kommuner och landsting har sitt ansvar. Regeringen har sitt ansvar. Och har sitt ansvar. Men det är beklämmande att regeringen inte följer upp och ser till att de medel som man tillskjuter går till inköp av det vaccin som har bäst skyddseffekt. Det var därför jag väckte den här interpellationen, fru talman. 40 Socialminister (S): När vaccination mot HPV infördes i det allmänna vaccinationsprogrammet för barn och började erbjudas alla flickor fanns, precis som säger, inte samma kunskap som om hur vaccinet kan påverka smittspridningen av HPV och skydda mot de former av HPV-relaterad cancer som oftast drabbar män. Det skulle motivera att alla pojkar nu också ska erbjudas vaccinet. har utrett frågan och bedömer att vaccination mot HPV för pojkar uppfyller smittskyddslagens kriterier och att det därmed kan införas i det nationella allmänna vaccinationsprogrammet för barn. Vaccination inom ett allmänt program bedöms kunna minska smittspridningen och sjukdomsbördan. Det kan också vara samhällsekonomiskt kostnadseffektivt och innebär inte några etiska eller humanitära hinder. underlag har remitterats, och slutdatum var då vi fick in remissvaren. Ärendet bereds nu i med det som utgångspunkt. Vi kommer att återkomma. Det är alltså inte på det sättet att ingenting har gjorts. Ärendet har varit ute på remiss. Den andra frågan gäller att erbjuda det mest kostnadseffektiva och mest effektiva HPV-vaccinet. Det finns minst 13 olika typer av HPV som kan orsaka cancer.