prot · H509104 · 2018-04-25 00:00:00 — De handlar egentligen om att ha en större rörlighet och en större lönespridning för att människor ska kunna ta sig in på arbetsmarknaden. Jag ska återkomma till det här i nästa replikskifte, men att det är viktigt att ha en möjlighet att få sitt första jobb och att kunna ta sig in på arbetsmarknaden är inte någonting som bara jag instämmer i. Det är många expertorgan som har refererat till att detta är en utmaning för svensk arbetsmarknad som vi behöver ta tag i här i riksdag om inte arbetsmarknadens parter tänker göra det. 94 (V) replik: Jag vill vara tydlig med att jag inte anser att hög- och lågkonjunkturer enbart skapas av regeringens budgetpolitik. Och jag menar absolut inte att alla svängningar i sysselsättning och arbetslöshet beror på budgetpolitiken. Men det är ett faktum att när det råder global högkonjunktur är det inte alla länder i världen som har högsta sysselsättningsgrad, utan det är som har det. Detta påverkas naturligtvis av den politik som man för. Jag tror att den situation som vi har på svensk arbetsmarknad beror på en massa saker. Den beror på en massa saker som vi har gjort i det här samhället tidigare och som gör att vi har en bra modell för lönebildning på många sätt, en bra modell för facklig organisering och bra företag med hög produktivitet som bidrar till välståndet i det här landet. Problemet med de förslag som Liberalerna och andra högerpartier har är att man vill gå en motsatt väg, bort från de faktorer som har gjort till vad det är. Det är inte ett paradis och inte ett land som i alla avseenden är bäst i världen. Men det är ett land som i detta avseende har gjort många saker rätt. Där ligger problemet – man vill gå bort från detta. Liberalerna vill, även om de inte verkar vilja kännas vid det i öppen debatt, trycka ned lönerna för vissa grupper med hjälp av lagstiftning. Det är den modell de vill ha för utvecklingen av svensk arbetsmarknad. I stället för att satsa på att höja människors produktivitet och kompetens och ha bra och välfungerande jobb vill de alltså aktivt med statens hjälp skapa en sektor där produktiviteten är låg och dit vi kan förvisa människor som för tillfället har svårare att komma in på arbetsmarknaden. Det är dåligt för samhället. Men det jag försökte påpeka var också att inte ens det som ni säger att man får som effekt, det vill säga en högre sysselsättning och en lägre arbetslöshet, visar sig stämma. Det ser vi om vi tittar på andra länder där man gör samma sak. 95 (L) replik: Tack så mycket för replikskiftet, ! Ett par samhällen som jag kan referera till och som jag tycker går ganska bra är och . Det är två länder som står oss väldigt nära. De har en snarlik ekonomisk struktur, och det gäller även arbetsmarknadsmässigt. och har betydligt fler enkla jobb. Människor där kan ta sig in på arbetsmarknaden och göra en löneresa. Jag skulle vilja hävda att detta är två ekonomier som vi skulle kunna lära oss mycket av på många olika sätt. När det kommer till varför vi lägger fram de här förslagen handlar det om att vi vill ta ansvar för . I när arbetsmarknadens parter inte vill ta ansvar för att hjälpa oss med en av våra största utmaningar på arbetsmarknaden, alltså att få in många av de människor som befinner sig i en utsatt ställning, måste vi från riksdag se till att de här människorna kommer i sysselsättning. Det är först så vi kan nå ett jämlikare samhälle: genom att människor får jobb, egenmakt och egenförsörjning. Därför tycker vi att det här är viktigt. Vi har lagt fram förslaget på premissen att ifall inte arbetsmarknadens parter kommer överens kommer vi att gå fram med detta. Om de kommer överens om ett bättre förslag där de tar ansvar är vi redo att lyssna på det. Men detta förslag gäller alltså om inte arbetsmarknadens parter finner en bättre lösning. Vad gäller lösningen i sig har , , , och alla pekat på detta område som problematiskt. Det är alltså helt fel att säga att det är vi som har uppfunnit detta på våra kamrar. Detta är vad experter och många institutioner har föreslagit att vidta åtgärder för. 96 (KD): Många debatter har en tendens att kantra över åt ettdera hållet. Det gäller också debatten som rör arbetsrätt och arbetsmarknad. Vissa vill att arbetsrätten ska vara så pass flexibel att arbetsgivare kan anställa och avskeda folk från den ena dagen till den andra – detta för att skapa så stor flexibilitet som möjligt och därigenom få ned arbetslösheten. Det är möjligt att man skulle kunna sänka arbetslösheten en del med en sådan politik, men den skulle naturligtvis vara oacceptabel av rent socialpolitiska skäl eftersom den skulle skapa stor otrygghet för enskilda arbetstagare. På andra sidan finns de som vill ha en väldigt stark arbetsrätt, där det ska vara både svårt och dyrt att göra sig av med personal. Det ger naturligtvis en hög trygghet för dem som redan är anställda. Men det skapar höga trösklar in till arbetsmarknaden, vilket i sin tur skulle öka arbetslösheten och otryggheten för personer som befinner sig i utanförskap. Vi får inte hamna i något av dessa diken. Vi måste kunna kombinera flexibilitet med trygghet. En bra utformad arbetsrättslagstiftning kan ge tillräckligt hög trygghet för enskilda löntagare som den är tillräckligt flexibel för att arbetsgivare ska våga anställa men också ha möjlighet att säga upp personal den dag då det uppstår arbetsbrist eller när en anställd missköter sina åtaganden. Vi måste inse att arbetsgivare och löntagare är kommunicerande kärl. Utan arbetsgivare har vi inga löntagare och utan löntagare inga arbetsgivare. är bra för löntagare, som nöjda och trygga löntagare är bra för företagen. Vi måste därför hitta en modell som ser till att kombinera trygghet och flexibilitet. I har vi historiskt sett tenderat att kantra över åt den sida som förespråkar en mer stelbent arbetsrätt, som i sin tur skapar höga trösklar in till arbetsmarknaden. Därför gjorde Alliansen under sina regeringsår en del förändringar för att underlätta för fler att kunna få en anställning. Dessa förändringar vill vi kristdemokrater bygga vidare på, men utan att tryggheten äventyras. Tillsammans med Alliansen vill vi förlänga möjligheten till provanställningar från . Det skulle vara ett sätt för fler arbetsgivare att våga satsa på en viss person och göra det möjligt för fler att få in en fot på arbetsmarknaden. Därutöver vill vi kristdemokrater göra det möjligt för arbetsplatser, oavsett antalet anställda, att undanta fyra personer från turordningsreglerna. får arbetsgivare med upp till tio anställda göra två undantag, men vi vill alltså utöka detta till fyra och låta det omfatta alla företag, oavsett storlek. En sådan förändring skulle göra det lättare för arbetsgivare att behålla särskild kompetens i en situation då personal behöver sägas upp. Någon kanske undrar varför vi behöver göra dessa förändringar när arbetsmarknadens parter genom kollektivavtalen kan förhandla fram olika lösningar. Svaret på frågan är att parterna inte alltid klarar av detta uppdrag. Det är utmärkt när fack och arbetsgivare sluter avtal och finner överenskommelser som båda parter är nöjda med, men när det inte är möjligt måste lagstiftningen vara utformad så att den inte hotar jobben och förhindrar nyanställningar. har en mer flexibel och bättre fungerande arbetsmarknad än för ett antal decennier sedan. Men fortfarande grundar sig arbetsrätten på en lagstiftning och en arbetsmarknad . Min bild är att fack och arbetsgivare generellt sett har ett bättre fungerande samarbete än de hade tidigare. Det är naturligtvis en välkommen utveckling. Svensk arbetsmarknad mår bra av så få konflikter som möjligt och ett klimat mellan parterna där man respekterar varandras intressen och kan nå konsensus. Men bara för att bilden ser bättre ut generellt betyder inte det att det är frid och fröjd överallt. Och just därför behövs en arbetsrättslagstiftning som är modern och anpassad till dagens arbetsmarknad. Att kunna ta till stridsåtgärder är en viktig möjlighet på svensk arbetsmarknad. Det ska dock alltid vara den sista åtgärden, och metoderna måste enligt mening alltid vara proportionerliga. Därför ska konfliktåtgärder inte kunna vidtas innan parterna sökt medling via . Sympatiåtgärder kan vara särskilt problematiska, och anser därför att det ska införas ett proportionalitetskrav innan en sympatiåtgärd kan vidtas. En sådan åtgärd skulle förhoppningsvis leda till färre konflikter på svensk arbetsmarknad. I betänkandet finns också en del yrkanden som rör det familjepolitiska området. För oss kristdemokrater är familjen viktig, och vi vill ha en politik där föräldrar och barn ska kunna få mer tid för varandra. Vi vill därför utöka möjligheten till tjänstledighet för småbarnsföräldrar utöver den tid som föräldraförsäkringen ger rätt till – detta för att skapa ökade förutsättningar för föräldrar som så önskar att få mer tid för sina barn och lättare få livspusslet att gå ihop. En utökad rätt till tjänstledighet skulle också göra det lättare för pappor att stanna hemma med sina barn när de är små. Vi vill underlätta för familjer att kunna göra sina livsval och ge dem det stöd och den hjälp de behöver för att få vardagen att gå runt ekonomiskt, socialt och tidsmässigt. Jag ställer mig naturligtvis bakom samtliga yrkanden från och de alliansgemensamma yrkandena, men jag yrkar bifall till reservation 11. 97 (V) replik: Tack, , för anförandet! Det var på många sätt en sympatisk utgångspunkt att man inte ska falla i något dike – det är ju dumt att göra det – och det blir intressant att fundera på vad som är dikets ytterkanter. Jag konstaterade i mitt anförande, och det vore bra om kunde reflektera över det, att vi ser en utveckling med en dramatisk ökning av de mest otrygga anställningarna. Om man ska förskjuta det så att man inte hamnar i något dike borde man väja bort från det som har varit oroväckande problematiskt. nämnde att hans parti tycker att familjen är viktig. Ett av de stora problemen för dem som är i de mest otrygga anställningarna, där man inte vet från dag till dag hur mycket inkomst man får, uppstår om man önskar bilda familj eller har gjort det, för det försvårar definitivt möjligheterna att ha ett tryggt boende och att få det som någon kallar för livspusslet att gå ihop. När kan man lämna och hämta barnen om man inte vet vilka tider man måste arbeta? Jag hörde ingenting som gick åt det hållet när det handlar om att kunna väja från diket utan snarare tvärtom från sida. Det vore intressant att höra vad han tycker om det. Sedan var det någonting som också föregående talare var inne på, nämligen att det är viktigt att staten ska in om parterna inte kommer överens om nya sätt att sänka trösklarna. Problemet med den argumentationen är att parterna ju har kommit överens, och ni vill ändå trumfa dem. Det vore intressant att höra vad tycker om det. 98 (KD) replik: Jag vet inte om menade etableringsjobben här på slutet – jo, jag får nickande bifall till det. Där har parterna kommit överens om en modell, och det tror jag att man har gjort för att det alternativet var bättre än att inte göra någonting alls. Det är klart att det är svårt för parterna att säga nej till en så pass hög skattesubvention som etableringsjobben innebär. Vi tycker att det är fel använda pengar att genomföra den modellen. Vi tycker att den modell som vi föreslår med inträdesjobb är en betydligt bättre modell med skattesubventioner till arbetsgivare, där man får utbildning under arbetstid och där vi justerar ingångslönerna nedåt för att man över huvud taget ska få en fot in på arbetsmarknaden. Den lön man får kommer att vara högre än bidrag och kommer förhoppningsvis att leda till en fast anställning framöver där lönen kommer att gå upp. Det är en betydligt bättre modell än den modell som regeringen har kommit fram till. talar om olika anställningsformer som otrygga. vet vi att är ett populärt land att jobba i. Vi har en arbetskraftsinvandring som är hög, och den vill regeringen tyvärr strypa med stöd av , gissar jag och beklagar jag. är ett land som är populärt att bo och jobba i för att det är ett tryggt land i många stycken och för att vi har en trygg arbetsmarknad. Alliansen gjorde en del förändringar i arbetsrätten. Jag är övertygad om att en del av de förändringarna har gjort att arbetslösheten sjunkit och att sysselsättningen ökat. Många av de människor som har anställningar som kallar otrygga kanske skulle vara arbetslösa i och samhälle. Det är den största otryggheten av alla att inte ha ett jobb att gå till och att inte ha en egen försörjning. 99 (V) replik: tror jag inte att just arbetskraftsinvandringen i huvudsak drivs av att vi har anställningsformen allmän visstid i . Oavsett vad man tycker om det är det så att de människor som har anställningar som gör att de inte från dag till dag vet hur de ska jobba och sitter och tittar på sin mobiltelefon för att se om det dyker upp meddelanden om timmar som de måste hugga på upplever det som problematiskt. Det är inte bara de som upplever det som problematiskt utan det finns mängder av myndigheter som har kollat på detta och forskning som har gjorts på detta som visar att det är nedbrytande på lång sikt för individen att vara under den typen av ekonomisk och social stress. Det är klart att det också påverkar möjligheten att kunna etablera sig. Jag sa i mitt anförande att det självklart finns behov av icke-fasta anställningar, men problemen uppstår ut och år in har den typen av mycket osäkra anställningar. Då säger att det är bättre än att de inte har något jobb alls, men med det resonemanget går vi ju bakåt i historien och inte framåt. Med det resonemanget skulle vi också kunna säga att det borde vara så att länder där man har väldigt otrygga anställningar visar de bästa resultaten när det gäller arbetslöshet och sysselsättning. Men så är det inte, och den verkligheten behöver förhålla sig till i stället för att förhålla sig till teori. Sedan konstaterar jag att det viktiga med etableringsjobben och att man avvisar dem inte är att man vill sänka trösklarna utan att man vill åt lönesänkningar. Det är det som är skillnaden mellan förslagen, och då föredrar och de andra borgerliga partierna förslaget som ger lönesänkningar. 100 (KD) replik: Jag vill ha sagt att Alliansen inte föreslår några lönesänkningar, absolut inte. Vi har sagt att vi vill införa en anställningsform där nyanlända och personer kan få lägre ingångslön än . Det handlar om att en viss del av arbetstiden ska gå till att lära sig jobbet, och det innebär ingen lönesänkning för denna grupp. Det innebär att de här människorna oftast går från bidrag av olika slag till en lön som är högre än deras bidrag. Ingen som agerar på arbetsmarknaden , ingen som har jobb , kommer att få en lägre lön med Alliansens politik. Ni hotar med detta. Man skulle lika gärna kunna säga att vi höjer standarden för den grupp av människor som kan gå från bidrag till jobb och som sedan förhoppningsvis, om de lär sig jobbet och gör ett bra jobb, kan gå vidare till en fast anställning med högre lön framöver. Den problematik som hänvisar till har inte så mycket med allmän visstid att göra, utan den har med vikariat och timanställningar och den typen av lösare eller icke fasta anställningsformer att göra. Mig veterligen vill inte ta bort dessa, och nämnde dem själv som viktiga delar av arbetsmarknaden i sitt inledningsanförande. Har man haft allmän visstid övergår det till en fast anställning för att ta ett exempel. En arbetsgivare kan inte år in och år ut anställa människor på allmän visstid ända fram till pensionen. Det finns ett skydd mot det. Jag tror inte att det går att isolera enskilda åtgärder från varandra och säga att om vi förenklar den här delen av arbetsrätten kommer sysselsättningen att springa iväg, utan det är den sammanvägda politiken som spelar roll. Den sammanvägda politiken var väldigt framgångsrik för Alliansen då vi såg en otrolig framgång i att utanförskapet minskade och sysselsättningen ökade. Det arvet lämnade vi efter oss till er. Jag hoppas att vi ska kunna fortsätta med den politiken . 101 i (S): debatterar vi stora skiljelinjer i svensk politik. Vi diskuterar vilket arbetsliv vi vill att människor ska ha, vilken vardag man ska leva i – en vardag som baseras på otrygghet eller en vardag som baseras på trygghet – och om vi ska flytta tillbaka utvecklingen på arbetsplatserna eller ta sikte . Dessa frågor diskuterar vi inom ramen för arbetsmarknadsutskottets betänkande AU9 om arbetsrätt. Arbetsrätt är det ord som samlar all lagstiftning som hanterar arbetares säkerheter och skyldigheter i arbetslivet och på arbetsplatsen. Vi har en lagstiftning i botten, och sedan har vi branschvisa lösningar ovanpå detta, som regleras av kollektivavtal för dem omfattas av sådana. Det är så vi har byggt den svenska modellen, och det är så vi har byggt en grundläggande anständighet på den svenska arbetsmarknaden. Det finns många lagar som hanterar arbetsmarknaden, men den lagstiftning som allt som oftast debatteras är lagen om anställningsskydd, LAS. Den handlar om vilket skydd du har som arbetstagare i din anställning men också om arbetsgivarens rättigheter att säga upp anställda när sakliga skäl finns. Det är en lagstiftning som är ganska generös för arbetsgivaren jämfört med hur det ser ut i många andra länder. Har man saklig grund för att säga upp personal i kan man göra detta utan jättestora kostnader. Lagen om anställningsskydd är ur den anställdes perspektiv den lag som förhindrar att du blir uppsagd av godtycke. Det är en lag som är en källa till ständig debatt mellan de politiska partierna. Den är ofta hårt debatterad här i kammare, och den diskuteras också på några borgerliga ledarsidor, främst under valår, men inte på jättemånga andra ställen. I verkligheten ställer denna lag nämligen inte till speciellt många problem. Den är tvärtom en problemlösande lag. Varför bråkar vi då så mycket om den här, kan man fråga sig. Jo, herr talman, det beror helt enkelt på att det finns en mycket tydlig ideologisk skillnad i hur vi ser på förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare och på vilket samhälle vi egentligen vill bygga. Det som denna debatt främst handlar om är turordningsreglerna i LAS. Turordningsreglerna är det som står mellan anständighet och godtycke på svensk arbetsmarknad. Det är det som reglerar vem som ska gå när det blir arbetsbrist på ett företag. Sist in, först ut, brukar vi kalla det förenklat, men det är inte riktigt så det fungerar i praktiken. Under de som LAS nu har funnits har arbetsgivare och fack förhandlat om turordningsreglerna vid uppsägningar så att de personer som har den kompetens som företaget behöver blir kvar. Man har gjort avtalslistor. Detta är mycket vanligt förekommande förhandlingar. De ärenden som man inte lyckas lösa på arbetsplatsnivå är väldigt få. Det är bara att titta på Arbetsdomstolen och se hur många fall av uppsägningar och turordningslistor som har hamnat där – det är inte många. Detta är en fråga som man löser praktiskt i verkligheten. Både arbetsgivare och arbetstagare är måna om att ha arbetsplatser som klarar sig och finns kvar även när det är tuffa tider. När presenterar sitt ”moderna” förslag om att kompetensen ska väga tungt vid uppsägningar slår de in redan vidöppna dörrar, för så har det alltid varit. sa till och med en av Teknikföretagens tyngsta företrädare, vid ett seminarium som jag deltog i, att turordningsreglerna inte är något problem. och de övriga borgerliga partierna, inklusive , vill alltså hitta lösningen på ett problem som inte ens kan identifiera. Det är ganska intressant. Tror ni då att man lägger fram dessa förslag för att man inte vet detta och inte fattar hur det ser ut på svensk arbetsmarknad? Nej, så är det naturligtvis inte, för som vanligt bor i detaljerna. Vem är det som ska avgöra vilken kompetens som ska vägas in enligt deras förslag, tror ni? Vem är det som de tycker ska få bestämma detta? Eftersom det är så att fack och arbetsgivare tillsammans kommer överens om detta i förhandlingar måste det betyda att man tycker att en av faktorerna ska bort. Känner jag rätt är det inte facken som blir kvar, och då har man öppnat dörren för godtycket. Alla borgerliga partier, inklusive SD, har förslag om hur man ska öka undantagen i turordningsreglerna. Mest långtgående här är, som vi har hört, , som anser att alla arbetsplatser med färre än 50 anställda helt ska slippa undan turordningsreglerna. Som de flesta vet är det en mycket stor majoritet av de svenska arbetsplatserna som har färre än 50 anställda – nästan allihop. Ett stort antal löntagare skulle med förslag stå helt utan anställningstrygghet. Det är inte ett parti som står på arbetarnas sida. Onekligen är det ju redan så att arbetsgivaren själv bestämmer när han eller hon anser att det finns arbetsbrist på arbetsplatsen och att man behöver säga upp folk. Utan turordningsregler skulle han eller hon helt fritt kunna bestämma vem som ska gå. Om det, mot förmodan, skulle bli en borgerlig valseger skulle vi alla, utan undantag, vara provanställda på livstid på svensk arbetsmarknad. Och vad är det då för samhälle vi bygger? Är det modernt? När borgarna säger att de vill ha moderna arbetsrättsregler, anpassade till det moderna samhället, vill de i praktiken backa tillbaka i tiden, då arbetsgivarna hade all makt över arbetslivet, när folk stod med mössan i hand och bad om att få jobba för brödfödan och när man fick gå så fort man höjde sin röst om missförhållanden på arbetsplatsen. Nej, det skulle ta oss tillbaka till allt det som vi har lyckats kämpa oss ifrån, som att en arbetsgivare får rätt att säga upp personal för att man inte tycker om dem längre, för att de är veganer, jägare, rödhåriga, gravida eller sjuka. För att ta något väldigt aktuellt, som höstens metoo-rörelse visade, har många kvinnor som jobbar under otrygga anställningsförhållanden blivit sexuellt trakasserade och utnyttjade av sina chefer – i ett läge där de är helt beroende av den inkomst de kan få och där ett nej kan betyda att de blir av med sitt jobb och den inkomst som gör att de kan ge ungarna mat på bordet, att de inte behöver koka makaronerna längre den av månaden för att få maten att fylla ut tallriken och att de kan betala hyran. Med borgarnas förslag skulle detta gälla alla anställda på svensk arbetsmarknad – en livslång provanställning. Gör något fel i chefens ögon, och du får gå, utan förhandlingar med facket. Du kan också få gå om du påtalar att det finns brister i säkerheten eller i arbetsmiljön. Detta i sig skapar otrygga och farliga arbetsplatser. Ett sådant arbetsliv vill ingen ha. Tystnaden skulle breda ut sig, och alla skulle känna sig osäkra på arbetsplatserna. Vardagen skulle bli annorlunda för alla på svensk arbetsmarknad. Detta är ett exempel på hur olika vi ser på människor och samhälle från olika partier. Vi har helt olika grundvärderingar och helt andra perspektiv när vi ger oss in och diskuterar de politiska sakfrågorna. Ska vi bygga ett samhälle med trygga individer som tar plats och deltar i utvecklingen, eller ska vi bygga ett samhälle som bygger på otrygghet och rädsla? För mig är svaret enkelt. Tyvärr har ändå anställningstryggheten urholkats . står inte människor med mössan i hand utanför fabriken, men de sover med mobiltelefonen i handen för att inte missa när det kommer ett sms från en arbetsgivare som behöver köpa några timmars arbete. Vi har en lucka i lagen om anställningsskydd som medger att en arbetsgivare kan hyvla alla anställdas arbetstid utan turordningsförhandling. Detta är saker som vi behöver se över och som vi också ser över i detta . Vi har allmänna visstidsanställningar som ökar otryggheten på arbetsmarknaden. Vi har tagit steg för att minska missbruket av denna anställningsform, men mycket återstår att göra. har vi sex månaders provanställningar. hade vi en månads provanställning. Jag kommer mycket tydligt ihåg det ramaskri som kom från fackföreningsrörelsen när man ville utöka detta . har vi sex månaders provanställning, och det har successivt ökat.