prot · H50986 · 2018-03-16 00:00:00 — Är det fel att det , när vi var i majoritet, var 216 poliser per 100 000 invånare och att det nu är nere på 195 poliser per 100 000 invånare? Det är det lägsta antalet poliser per 100 000 invånare . Detta, herr talman, är fakta. 42 Justitie- och inrikesminister (S): Då kan väl i sitt sista inlägg redogöra för de 1 000 färre poliser som han påstår att det har blivit under den här mandatperioden. Var kommer den siffran ifrån? Just nu finns det som sagt var ungefär 19 700 poliser. Bara om en månad tillkommer ytterligare 478. får inte ihop de där 1 000 färre, så jag skulle gärna vilja veta var siffran kommer ifrån. Nej – civilanställda ska inte ersätta poliser. Men det misstag ni gjorde under er period var att ni lät poliser ersätta civilanställda. Ni använde civilanställda som dragspel. Ni minskade antalet civilanställda, och så satte ni poliser att göra civilas uppgifter. Därmed, herr talman, fick man en minskad effektivitet när det gäller brottsbekämpningen. Det misstaget som ni gjorde ska vi aldrig göra om. Vi ska heller aldrig göra om misstaget som ni också gjorde med ryckigheten gällande antalet utbildningsplatser. Ni minskade alltså polisutbildningstakten , så då fick vi ärva en utbildningstakt som bara är hälften så hög som vad vi egentligen behöver. skalar vi upp båda liksom polisorganisationen totalt sett. Med det som har rapporterat till oss skulle jag tro att vi till 2024 hamnar på ungefär 6 500 utbildade poliser och runt 3 500 civilanställda av de 10 000. Den balansen tror jag är ganska rimlig, och det är det har sagt. Det är inte gratis, det här. Man bedömer att vi behöver öka poliskostnaderna med uppemot 12 miljarder till 2024. Vi ska naturligtvis granska de siffrorna; det här är bedömningen som gör. Men man ska ändå veta att det är i det häradet det hamnar, i så fall en ökning av utgifter . Är 12 miljarder mycket eller lite pengar? Jag ser ju hur ni på allianssidan gör. I stället för att gå till val på stora satsningar i välfärden, där polisen är en del, går ni i stället till val på stora skattesänkningar. Bara det där sjätte jobbskatteavdraget som ni ska genomföra ihop med kostar . Då säger jag att det är bättre att vi lägger de gemensamma resurserna på att prioritera välfärden, brottsbekämpning och polisen i stället för dessa stora skattesänkningar. Men det är naturligtvis ett val som väljarna får göra. Sedan påstår att han lägger dubbelt så mycket på polisen som vi gör. kostar polisen ungefär 25 miljarder. Ni lägger dock inga 50 miljarder på polisen, så får i sitt inlägg gärna klara ut vad han egentligen menar. , herr talman: Det är fascinerande att höra resonera kring omorganiseringen. För bara fick jag och min företrädare skäll för hur felomorganiseringen var i varenda interpellationsdebatt här. när märker att man kanske börjar få lite effekt av den här omorganiseringen och polisens effektivitet mätt i antal utredningar som redovisas till åklagare ökar , då vänder han på en femöring. är det plötsligt ni som har genomfört omorganiseringen, och så försöker ta hem en poäng på det. Så fungerar det inte. Omorganiseringen var någonting som förbereddes av en parlamentarisk kommitté där det fanns mycket, mycket stort stöd brett över blockgränsen, och den har vi gjort tillsammans. Jag tycker att vi ska vara stolta över det arbete som vi har gjort. 43 (L): Vi kritiserade er politik och era treåriga besparingar. Vi kritiserade att ni misslyckades med rikspolischefstillsättningen och att polisen i sin tur misslyckades med att verkställa beslut, där det står att vi ska ha fler områdespoliser och närpoliser liksom fler poliser i yttre tjänst. På samtliga de punkterna, denna beställning från riksdag, misslyckades ni. Det politiska ansvaret är och . Det är ni som har sparat på och inte jag. När det gäller budgeten diskuterar jag den budget som ligger på bord , 2019 och 2020. Det är först nu inför valet som Socialdemokraterna säger att nu måste vi satsa på polisen. Den satsningen kom ni på väldigt sent, om ni jämför med våra prioriterade budgetalternativ från föregående år och året innan. Där ligger Liberalerna långt högre, med nästan dubbelt så mycket. Ja, det stämmer! Varsågod och läs på mer innan du kommer till kammaren för att debattera den här alldeles för viktiga frågan, ! Avslutningsvis, herr talman, får vi höra statsrådet säga att här står Liberalerna och påstår en massa saker som att vi har den lägsta polistätheten , och det säger han för att vifta bort det här. Men det är egentligen inte jag som får det svaret, utan det är de människor som bor i de särskilt utsatta områdena, de som upplever otrygghet, och det tycker jag är ytterst allvarligt! Det kan inte vara svaret i kammaren vare sig till Liberalerna eller till de människor som läser om eller kanske till och med drabbas själva av ett villainbrott eller en skjutning. Det är helt oacceptabelt att komma hit och försöka vifta bort fakta som har återgetts i flera dagstidningar i ! 44 Justitie- och inrikesminister (S): Det är ingen som viftar bort någonting. Bekymret för är ju att han gärna pratar väldigt mycket i opposition, men när han väl sitter vid regeringsmakten gör han inte någonting. Han levererar aldrig, för då tycker ni nämligen att andra saker är viktiga, exempelvis skattesänkningar. Det finns ju ett skäl till att ni utbildade så få poliser, 600–700 poliser – som skulle ha behövts. Varför hade ni en så låg utbildningstakt? Jo, det var för att andra saker var viktigare för er. gör vi tvärtom. har vi vänt detta. Det var inte någonting som kom 2017. Tvärtom var det så att uppskalningen av antalet som utbildas till poliser ju påbörjades långt . Som vet är det en lång antagningsprocess. Man dimensionerar året innan, sedan söker personerna våren innan och därefter gör de tester för att därefter påbörja sin utbildning. har vi alltså en situation då det redan om en månads tid tillkommer ytterligare 478 poliser. kommer det ytterligare en kull, och , 2019, kommer det att gå ut 1 300 nya poliser, vilket är det högsta antalet . Vi ser långsiktigt på detta, i motsats till den borgerliga regeringen som gärna gjorde sig av med civilanställda och i stället satte poliser på civila arbetsuppgifter. Så gör inte vi, utan vi skalar upp både antalet civila och antalet poliser. Vi ser också till att bygga upp för den långsiktiga utvecklingen genom att bygga ut antalet polisanställda , alltså 10 000 fler anställda . Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2017/18:418 om problem inom välfärden 45 Statsrådet (S): har frågat mig dels vilka konkreta problem jag anser att vi har inom välfärdens verksamheter, dels hur dessa problem löses genom vad interpellanten anser vara en försämring av förutsättningarna för företag att verka i denna bransch. Kommunerna och landstingen står inför en rad utmaningar, bland annat till följd av den demografiska utvecklingen där både antalet äldre och yngre ökar utan att antalet personer i arbetsför ålder ökar i lika stor omfattning. Även mottagandet och integrationen av nyanlända utgör en utmaning för såväl staten som kommunsektorn. Vi ser också att kompetensförsörjning är en utmaning i många av välfärdsverksamheterna. Det finns därför stora behov av investeringar i välfärden framöver. Inte minst gäller det skola och omsorg. Regeringen har därför tillfört 10 välfärdsmiljarder till kommuner och landsting och flera miljarder i riktade bidrag till äldreomsorgen, sjukvården, och skolan och har för avsikt att fortsätta stärka välfärden. Som nämner har kommuner och landsting olika förutsättningar att klara sina åtaganden. Vi har därför ett utjämningssystem som syftar till att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Det är dock viktigt att utjämningssystemet ses över och anpassas till omvärldsförändringar. Regeringen har därför gett en särskild utredare i uppdrag att se över kostnadsutjämningssystemet. För att kommunerna ska kunna möta kommande utmaningar krävs att de har en kapacitet som står i proportion till deras uppgifter. Regeringen tillsatte därför , som ska analysera och föreslå olika åtgärder för att långsiktigt stärka kommunernas kapacitet. Jag vet att som ledamot i kommittén känner till utredningens arbete väl. Det är dock viktigt att understryka att kapaciteten hos kommunerna måste finnas där oavsett om det finns privata utförare i välfärdsverksamheterna eller inte. Utredningen lämnade ett delbetänkande om att förenkla möjligheterna till samverkan. Regeringen fattade i går beslut om att lämna en proposition till i frågan. Det är ett viktigt led i att ge kommuner och landsting goda förutsättningar att möta dagens och framtida utmaningar. De senaste decenniernas införande av marknadsmodeller inom den offentliga sektorn har lett till en övervikt mot granskning som metod för styrning. På flera håll har det skapat snedvridna incitament och ökad administration. Utvecklingen innebär bland annat att de som arbetar i välfärden varken har tillräckligt mycket utrymme att använda sig av sin kunskap eller tid att ägna sig åt kärnverksamheten. Regeringen arbetar därför även för att förbättra styrningen av kommuner och landsting genom att fokusera på åtgärder för att främja utveckling utifrån verksamhetsnära kompetens, minska detaljstyrning och betungande administration. Vi behöver på ett bättre sätt ta till vara den kompetens som finns hos professionen ute i våra verksamheter. Som en av flera åtgärder har regeringen tillsatt Tillitsdelegationen, som kommer att lämna ett betänkande om hur styrningen kan bli mer tillitsbaserad. Även privata utförare har en roll inom ramen för den skattefinansierade välfärden. Regeringen har för avsikt att säkerställa att offentlig finansiering används till just den verksamhet den är avsedd för och på ett sådant sätt att den kommer barn, elever och brukare till godo. Just eftersom det finns utmaningar för välfärden, för vilka regeringen gör miljardinvesteringar i välfärden, är det inte rimligt att pengarna går till stora vinster. Pengarna behövs i välfärden. Regeringen har varit tydlig med att enskilda aktörer även fortsättningsvis ska kunna vara verksamma i välfärden. Genom att säkerställa en god finansiering och minska förekomsten av kortsiktiga vinstintressen inom privat utförd välfärd bedömer regeringen att risken för framtida nedläggningar av verksamheter minskar. som vinstjakten ska stoppas ska vi värna valfriheten och mångfalden i välfärden. De som bedriver seriösa välfärdsverksamheter och som regelmässigt återinvesterar i verksamheten kommer att kunna bedriva verksamhet även . Jag delar därmed inte bilden att privata aktörer kommer att riskera nedläggning om regeringens förslag genomförs. 46 (M): Till att börja med vill jag tacka statsrådet för det utförliga svaret. Jag delar i allt väsentligt den problembeskrivning som statsrådet ger angående kommunernas utmaningar i ett längre perspektiv och välkomnar också initiativet till . Men hur jag än vrider och vänder på svaret hittar jag inte egentligen någon förklaring till varför och hur just en begränsning av företagens vinster löser dessa, vare sig på lång eller kort sikt. Och sett till dagens problem för kommuner och landsting tycker väl alla att skattemedel ska användas till det som de är till för, att fusk ska beivras och att lagar och regler ska gälla, även när det gäller skatter. Där finns helt enkelt inte någon politisk konflikt. När man läser utdraget från Lagrådet om förslaget om vinstbegränsning ter det sig som att civilministern är ganska ensam om att inte tro att förslaget får allvarliga konsekvenser för privata aktörer och därmed även för deras kunder. Kritiken är allvarlig, inte bara från Lagrådet och näringslivet utan även från bland andra , , och Statskontoret. Vidare är det intressant att inte heller Lagrådet ser hur förslaget om vinstbegränsning ska lösa det man uppfattar vara det övergripande syftet med förslaget, att stärka förtroendet för välfärdssystemet, utan snarare riskerar att förvandlas till motsatsen eftersom det, som Lagrådet skriver, inte kan uteslutas att ett stort antal vårdtagare, brukare jämte deras anhöriga samt ett stort antal elever och föräldrar på olika sätt drabbas negativt av till exempel nedläggningar, överlåtelser och organisationsförändringar. Lagrådet uppmärksammar också det motsägelsefulla i att de två lagrådsremisserna – dels den som handlar om vinstbegränsning, dels den om ökade tillståndskrav – ställer krav som går emot varandra. Det ena förslaget kräver att något överskott inte ska få uppstå i verksamheten och det andra att verksamheten inte kan tillåtas gå med underskott. vet man inte om det hela är skämt eller allvar. Som jag ser det vill alla vi som engagerar oss politiskt förbättra samhället. Jag tror ju även att civilministern vill det, men jag delar inte hans och regeringens åsikter om vad som ska göras. Det är förvirrande när regeringen säger sig värna valfriheten och mångfalden i välfärden, som all energi och alla resurser läggs på att motarbeta de företag det handlar om som ska säkerställa just mångfalden och valfriheten. Det är inte endast jag som ser hur privata aktörer riskerar nedläggning om förslaget motsvarar det presenterade i sin utredning. Att osäkerhet präglar branschen visade även Svenskt Näringslivs . kunde vi läsa att nyföretagandet i välfärdssektorn har sjunkit med /16 och att antalet välfärdsföretagare som valde att lägga ned verksamheten ökade – detta under en högkonjunktur. Med färre företag än väntat skapas det färre jobb än det borde och därmed inte bara mindre mångfald och valfrihet inom välfärden utan även mindre resurser till välfärden, både . Med min interpellation ville jag sätta fingret på dagens problem och hur de åtgärdas – eller inte åtgärdas. Det finns problem. Kunskaperna ökar inte i skolan, skolan är inte alltid jämlik och viss segregering förekommer. Köerna i sjukvården har fördubblats under den nuvarande regeringen. Det är riktiga problem som behöver tas tag i, men de löses inte genom att begränsa vinsten för de aktörer som försöker hjälpa till att bedriva bra verksamheter. Statsrådet hävdar att det inte är rimligt att pengarna går till stora vinster i välfärden. Men utredningen visade väl just att det inte görs stora vinster. Eller har civilministern någon annan källa? 47 Statsrådet (S): Tack, , för interpellationen och för engagemanget i de frågor som rör välfärdens utmaningar och kommunsektorns villkor! Jag är övertygad om att den här debatten skulle må bra av att vi backar lite och ser vilka förändringar som genomförts i den svenska förvaltningen och välfärdssektorn under och att vi tillåter oss själva att vara ärliga, självkritiska och erkänna att vi varit naiva i i synen på välfärdens organisering under . Vi är ett av ytterst få länder i västvärlden som valt vägen att släppa in kommersiella aktörer i den offentligt finansierade välfärden, att tillåta obegränsade vinstuttag utan att egentligen kunna säkerställa att resurserna används till det som de är avsedda för. Vi är ju helt unika i västvärlden, i , i med att tillåta kommersiella aktörer att ge sig in i den offentligt finansierade skolan och dela ut vinst från verksamheten. Det finns alltså inget jämförbart land som har en sådan modell. Vi måste tillåta oss själva att vara så pass ärliga och självkritiska att vi ställer oss frågan om svensk skola har blivit bättre eller sämre av vinstjakten. Har det faktum att vi är det enda land som tillåter koncerner att ge sig in i den offentligt finansierade skolan och dessutom ha möjlighet att dela ut vinster obegränsat gjort svensk skola bättre eller sämre? Har vi fått bättre kunskapsresultat? Har vi fått mer jämlikhet? Har den svenska skolan blivit mer kompensatorisk under ? Eller har utvecklingen gått åt fel håll? Jag har stor respekt för , inte minst på grund av hennes engagemang i dessa frågor. Men jag har genuint svårt att förstå engagemanget för att vi ska ha obegränsade vinster i välfärden. Det är skattepengar som ska användas till välfärden som rinner ut ur verksamheten. Senast konstaterade att man behövde stoppa en del riktade statsbidrag eftersom pengarna användes till annat än vad de var avsedda för i kommersiella friskolekoncerner. Ska vi ha utvecklingen att vi höjer skatterna för att kunna klara de utmaningar som beskriver och för att kunna säkerställa att våra kommuner och landsting har rätt resurser men sedan inte kan säkerställa att dessa skattepengar faktiskt används till de utmaningar vi har inom välfärden utan får se att pengar läcker från verksamheten och i värsta fall helt lämnar välfärdssektorn och kanske till och med används för att investera i nya marknader för dessa koncerner i andra länder? Är det denna väg vi vill gå? På vilket sätt ska vi upprätthålla tilliten till de offentliga institutionerna om vi från regering och riksdag tvingar medborgarna att betala skatt men inte kan försäkra medborgarna att deras skattepengar faktiskt kommer att användas till att anställa lärare eller undersköterskor eller investeras i välfärden? Vi är unika i att tillåta denna vinstjakt i skolan och på utbildningsområdet. Någonstans måste vi vara så pass ärliga med oss själva att vi vågar kritiskt granska om denna unika position har gjort vårt land och vår skola bättre eller sämre. 48 (M): Jag uppskattar civilministerns engagemang i dessa frågor, och jag tycker också att det är roligt att debattera med honom. Jag vill självklart inte att skatterna höjs; det förstår de flesta. Men både mitt parti och jag vill ha mer fokus på kvalitet, och vi vill inte lägga resurser på att stoppa mångfalden. Ja, är unikt i att vi ser på aktörerna på detta sätt. Å andra sidan är det enda land där alla har möjlighet att välja, inte bara de som har pengar. Vi har ett system som är unikt genom att även de som inte har resurser kan välja vilken skola de vill och få det offentliga att betala, och det är helt fantastiskt. Jag håller med om att det har begåtts misstag; det är inget snack om saken. Allt har inte flutit på på bästa sätt, men så är det när man justerar systemet. Jag tänkte ägna mig lite åt frågan om hur vinster över huvud taget uppstår i välfärden, till exempel skolan. Skolpengen som företagen får motsvarar den kostnad per elev som kommunen har. Det innebär till exempel att både kommunala skolor och privata alternativ, om det finns några, har incitament att vara attraktiva för eleverna. Ju fler elever, desto större resurser. Konkurrenssituationen som uppstår gör att även de kommunala skolorna arbetar med att förbättra sig. En ytterligare konsekvens, som det inte talas lika mycket om, är att kostnaderna synliggörs. Om inte annat uppmärksammar kommunen det i de fall en friskola, som uppfyller kvalitetskraven, gör stora vinster. Detta kunde hända när friskolesystemet var nytt, men är det allt ovanligare. Jo, det som hände var att kommunerna började analysera sina egna kostnader. Då upptäcktes sådant som man inte sett förut, exempelvis höga lokalkostnader. Sedan arbetade man med att få ned dessa kostnader, och när man lyckades så betalade man ut lägre skolpeng. Detta gör att de kommunala skolorna bedrivs mer effektivt och att vinsterna som friskolorna gör helt enkelt är så stora. Det är ett bra exempel på en bättre användning av skattepengar som gynnar oss alla. Vi moderater vill att fokus för välfärden ska ligga på kvaliteten i verksamheterna liksom att verksamheterna ska arbeta så effektivt som möjligt. Vi vill behandla de aktörer som utför välfärdstjänsterna så lika som det bara går, oberoende av om de är privata företag eller offentlig sektor. Vi är också positiva till att man ställer krav på dem som utför tjänsterna liksom på att aktörerna självklart följer de lagar och regler vi har i oavsett om det rör skatter eller verksamhetskrav. Vårt huvudfokus är att invånarna ska ha möjlighet att välja eller i alla fall inte stoppas från att ha möjlighet att välja. För att säkerställa det vill vi skapa så goda förutsättningar för företagen som möjligt, även inom välfärden, så att de blir kvar i och skapar jobb och därmed skatteintäkter till våra offentliga verksamheter. Vi vill ha ett samhälle där man tar tag i riktiga problem. Det som slår mig när jag läser är att den först konstaterar att kvaliteten bedöms vara likvärdig i privat och offentligt drivna verksamheter – vissa delar är bättre här, andra är bättre där. Sedan visar man att företag i välfärdssektorn gör vinst – även om man fick leta ganska länge för att hitta ett nyckeltal som visar på det. Av detta drar utredningen sedan slutsatsen att man ska stoppa företag från att göra vinst. Hur landade man där? I min värld vore den naturliga frågan: Om privata företag levererar likvärdiga tjänster och produkter med samma kvalitet som kommuner och landsting men gör det till en lägre kostnad, varför är då inte problemet att kommunerna och landstingen har högre kostnader för att leverera samma produkter och tjänster? Varför tar man inte chansen att lära av de privata företagen? vet jag att detta förekommer ute i kommunerna, men tanken verkar inte ha slagit socialdemokrater, vänsterpartister eller miljöpartister på nationell nivå. Hur kan annars samhällsproblemet för er vara att företagen gör vinst? Varför är inte frågan vi diskuterar vad kommuner och landsting kan göra annorlunda och hur vi från kan bidra till att de har de förutsättningarna. 49 Statsrådet (S): hade ett ganska långt inlägg och berörde många olika perspektiv och områden, men det var uppenbart att ett perspektiv inte fanns med. Så låter det också från Moderata samlingspartiet när man debatterar dessa frågor. Det finns en blind fläck, och det är en total ovilja att beakta en aspekt, nämligen våra lärare. Det går inte att ha utbildning och skolverksamhet av hög kvalitet utan att fokusera på lärarnas villkor. Kvaliteten i svensk skola skapas inte av regering och riksdag, utan det är lärarna, professionen i den svenska skolan, som står för kvaliteten. Det innebär att de villkor som lärarna får är helt avgörande för skolans kvalitet och för våra förutsättningar att nå kunskapsmålen i svensk skola. Problemet med och sätt att se på denna fråga är att vinsterna i den svenska skolverksamhet som drivs av kommersiella bolag med obegränsade vinstutdelningsmöjligheter uppstår där merparten av kostnaderna finns. Var finns då merparten av kostnaderna i svensk skola? Jo, i personalen, i de lärare som sliter i svensk skola. Vad gör man om man vill maximera vinsten i svensk skola? Jo, man drar ned på bemanningen, minskar lärartätheten, ger lärarna lägre löner och anställer fler obehöriga lärare med lägre lön. Det är här vinsterna uppstår. Vem betalar då priset för dessa vinster? Jo, det gör de som jobbar i svensk skola. Utan fokus på deras villkor kommer vi inte att klara av de utmaningar vi har i svensk skola. hade fel på en punkt. Vi är inte det enda land där man får välja offentligt finansierad skolverksamhet. Det är många länder i västvärlden som har modeller med valfrihet inom skolan. Det finns dock inget annat land som tillåter vinstutdelning i denna form från den offentligt finansierade skolan. Om det inte görs några vinster, hur kommer det sig då att det är så attraktivt för riskkapitalbolag och andra typer av kommersiella investerare att ge sig in i svensk skola? Varför ser vi då börsnoteringar av koncerner? Det finns stora möjligheter att göra vinst i svensk skola på bekostnad av kvaliteten genom att dra ned på bemanningen och försämra villkoren för lärarna. I slutändan är det våra elever som drabbas. Vi måste erkänna att vi har varit naiva. Vi har trott att marknaden kan lösa skolans problem. Men svensk skola är ingen marknad. Utbildning är inget marknadsområde, utan den ska utgå från de kunskapsmål som sätts upp och hanteras av den profession som har rätt kunskap och erfarenhet för att bedriva pedagogisk verksamhet. Vi måste tillbaka till professionsautonomin, sätta lärarnas behov i fokus och på så sätt höja kunskapsresultaten i skolan. Detta är inte förenligt med vinstjakten. 50 (M):