prot · H50981 · 2018-03-08 00:00:00 — Att koncentrera mer högspecialiserad vård är för patientens bästa, och detta ska alltid vara utgångspunkten. Det ska aldrig vara administrativa och byråkratiska hänsyn till olika landstings- och regiongränser som avgör dessa beslut. måste detta genomföras i praktiken utifrån ett helhetsperspektiv. Detta lever regeringens proposition om högspecialiserad vård inte heller riktigt upp till. Regeringen har tagit mycket gott om tid på sig, och när den äntligen fattar beslut i frågan är propositionen ändå ofullständig gällande förslag och analys. fick regeringen utredningens slutbetänkande Träning ger färdighet. Först får vi en proposition, som i vissa delar är ofullständig. Detta ställer till onödiga problem och riskerar i slutändan att drabba enskilda patienter och patientsäkerheten. Det är däremot jättebra att vi nu påbörjar detta arbete. Det bör inte råda några politiska konflikter om den principiella grunden för detta. Alltmer högspecialiserad vård ska koncentreras till färre enheter och utförare. Den högspecialiserade vården är inte tillräckligt koncentrerad, och detta medför i värsta fall lägre kvalitet och sämre patientsäkerhet. En ökad koncentration av den högspecialiserade sjukvården är i grunden nödvändig för att kunna säkerställa en hög vårdkvalitet och patientsäkerhet. Arbetet i nuvarande har varit komplicerat och inte levt upp till de rimliga förväntningar som funnits . Skälen till detta är många, inte minst de mycket komplexa orsakssamband som finns gällande den högspecialiserade vården. har runt 15 diagnosområden varit föremål för beslut om så kallad nivåstrukturering. Det har tagit ungefär att komma fram till detta. Högspecialiserad vård har därmed koncentrerats i liten omfattning. Staten behöver därför ta ett ökat nationellt ansvar. är det, när en del av den nationella högspecialiserade vården ska koncentreras, centralt att beakta värdet av att ha tillgång till regionvård i hela landet samt att ha en ändamålsenlig ansvarsfördelning för hälso- och sjukvården mellan staten och nuvarande huvudmän. Regeringens förslag beskriver ganska väl hur förutsättningar inom respektive region ska säkerställas, medan däremot motsvarande strukturer för balans mellan de olika regionerna saknas. I ett läge där varje enskilt beslut fattas utan att hänsyn tas till helheten kan det få konsekvenser, kanske framför allt för de mindre regionsjukhusen, som inte är motiverade utifrån fördelarna med nivåstrukturering i det enskilda fallet. Konsekvenserna för vad som händer med till exempel akutuppdraget i de olika regionerna på de olika sjukhusen är otillräckligt beskrivna. En möjlig risk är att mindre universitetssjukhus kan få svårt att klara stora trauman. Jag besökte i går i , som beskrev hur sårbar man är inom just detta område. Därför är det viktigt att vi totalt sett ser till att regeringen säkerställer patientsäkerheten oavsett var i landet den akuta vården ges. En ny beslutsprocess för den högspeciali-serade vården Hälso- och sjukvården är mycket komplex. Att förändra befintliga strukturer och organisering är svårt, men bara för att det är svårt ska det inte få innebära att nödvändiga beslut uteblir. Men det krävs systematisk uppföljning, utvärdering och analys. Den snäva tidsplanen samt behovet av regional balans innebär att införandet av en ny beslutsprocess för högspecialiserad vård bör följas noga av regeringen, med regelbundna kontrollstationer. En sådan första kontrollstation och utvärdering bör ske tidigt i processen, lämpligen i samband med att de två första operationsgrupperna är klara. Det är också viktigt att här följa konsekvenserna för den samlade akutsjukvårdens utveckling samt för universitetssjukhusen. Den tidsplan som tas upp i regeringens proposition tar som utgångspunkt att all nivåstrukturering på nationell nivå av all hälso- och sjukvård kommer att kunna genomföras efter att de planerade pilotområdena med de två första operationsgrupperna har lagts fram. Med tanke på att det har tagit att fatta nivåstruktureringsbeslut om dagens 15 diagnosområden förefaller denna tidsplan vara väl optimistisk. Jag vill yrka bifall till de två tillkännagivanden som vi har riktat till regeringen och som socialutskottet har fattat beslut om. Därtill yrkar jag bifall till reservation 7 och reservation 5, som handlar om en parlamentarisk utredning. För att alla medborgare ska få tillgång till en högkvalitativ vård anser vi att det krävs ett ökat statligt ansvarstagande i fråga om sjukvårdens organisation. Vi anser att det är ett steg i rätt riktning att besluta om en ny beslutsprocess för den nationella högspecialiserade vården, vilket nu sker. Men därutöver bör regeringen tillsätta en parlamentarisk utredning för att klarlägga förutsättningarna för en ändamålsenlig ansvarsfördelning mellan staten och nuvarande huvudmän när det gäller sjukvården. I grunden är vi alla överens om att den högspecialiserade vården ska koncentreras ytterligare för patientens bästa. Då gäller det att ha ett förhållningssätt där man gör balanserade avvägningar gällande den högspecialiserade vården och den akuta vården i hela landet. Vi ska alltid sätta patienten och patientsäkerheten främst. 31 PER RAMHORN (SD): Vi debatterar nu socialutskottets betänkande En ny beslutsprocess för den högspecialiserade vården. Vi ställer oss bakom detta förslag om en ökad koncentration av den högspecialiserade vården. Vår uppfattning är att förslaget kan skapa goda förutsättningar för en mer jämlik vård men också bättre vårdresultat och ett mer effektivt utnyttjande av sjukvårdens resurser. Det är just där det brister, alltså när det gäller samordning av vården och avsaknad av ett helhetsansvar för patienterna. Det utgör ett stort problem i svensk sjukvård . Därför är det viktigt att säkerställa välfungerande vårdkedjor för de patienter som har behov av just högspecialiserad vård. Dessutom visar utredningar att om patienterna själva hade fått bestämma hade en större andel av den högspecialiserade vården redan varit koncentrerad till färre vårdenheter än vad den är . Dessutom finns det ett påvisat positivt samband mellan antalet åtgärder på ett sjukhus och kvaliteten på vården. En ny beslutsprocess för den högspeciali-serade vården Regeringen föreslår i propositionen att tillstånden för nationell högspecialiserad vård ska gälla tills vidare, och med andra ord utan tidsbegränsning. En verksamhet som har fått tillstånd att bedriva nationell högspecialiserad vård får ha kvar tillståndet så länge vården inom det aktuella området inte omdefinieras. Men, herr talman, vi delar den kritik som , och läns landsting framför om att tillstånd som gäller utan tidsbegränsning kan medföra en risk för inlåsningseffekter, det vill säga att en verksamhet som inte får tillstånd i den första omgången kommer att få svårt att konkurrera om ett framtida tillstånd. Vi är också oroliga för att denna inlåsningseffekt kan leda till en försvagad utvecklingskraft inom detta område . Därför anser vi att möjligheten att omfördela tillstånd måste finnas i de fall då en annan vårdgivare kan erbjuda ett vårdalternativ med större patientnytta än befintlig tillståndshavare. Även Lagrådet framför en viss kritik om att det bör vara möjligt när det är lämpligt att i stället kunna lämna ett tidsbegränsat tillstånd. Hälso- och sjukvårdens främsta uppgift är att ge jämlik och tillgänglig sjukvård av hög kvalitet. Och svensk sjukvård håller hög medicinsk kvalitet – det ska vi vara mycket stolta över – men brister rejält när det gäller tillgänglighet. har numera, som vi alla vet, längsta vårdköer. Var tredje patient har väntat på sin behandling eller operation än vårdgarantins . Faktum är att väntetiderna i många fall är de längsta sedan man börja mäta dessa vårdköer. Detta gäller även cancerdiagnoser, och jag ska ta ett exempel. Omkring 1 500 personer drabbas av cancer i bukspottkörteln. Den maximala ledtiden för behandling med kirurgi är enligt det standardiserade vårdförloppet. Men av dessa patienter får vård inom denna maximala ledtid, vilket naturligtvis är oacceptabelt. En ökad koncentration av den högspecialiserade vården innebär att vården kommer att bedrivas på ett färre antal vårdenheter än , vilket kan få till följd att belastningen kan vara mycket hög på dessa vårdenheter under vissa perioder eller i vissa situationer. Vi menar att man, för att säkerställa tillgängligheten för dessa patienter som har behov av högspecialiserad vård, bör utöka det nordiska samarbetet inom hälso- och sjukvården. De nordiska länderna har många gemensamma drag. Förutom språkliga och kulturella likheter har de nordiska länderna även liknande sjukvårdsmönster, vilket innebär att ett ökat samarbete i fråga om den högspecialiserade vården skulle vara fördelaktigt för patienterna. vill jag säga att det är mänskligt att fela. Det är något som jag har gjort. När vi hanterade denna proposition i utskottet missade vi att ställa oss bakom ett yrkande i en alliansmotion, vilket jag har informerat kansliet om. Jag tror även att ledamöterna har fått denna information. Därför yrkar jag här och bifall till reservation 5. Jag yrkar även bifall till våra egna reservationer 3 och 6. 32 (C): En ny beslutsprocess för den högspeciali-serade vården En av de riktigt dramatiska förändringar som vi har sett i svensk sjukvård handlar just om barnhjärtkirurgin. För ett barn som föddes med ett komplicerat hjärtfel fanns det inget annat alternativ än att barnet dog. Motsvarande barn som föds skickas med helikopter direkt till eller , opereras och kommer att bli en frisk och pigg tonåring. Ett av de viktiga skälen till detta var den förändring som gjordes . Då bestämde att barnhjärtkirurgi inte var någonting som man skulle hålla på med på många ställen i . bestämde därför att koncentrera den till två ställen, nämligen och . Detta var ett mycket kontroversiellt beslut. Inte minst från de sjukhus som blev av med rätten att operera barnhjärtan var protesterna mycket högljudda. Man gick ut till barnhjärtföreningarna, alltså föräldrar till barn med svåra hjärtmissbildningar, och ställde frågan: Är inte ni också upprörda över att de fina och i inte längre ska få operera barn med hjärtfel? De svarade: Nej, vårt barn kan gärna få åka till , eller för den delen till . Det enda som vi vill veta är att de som opererar vårt barn är de absolut skickligaste kirurgerna som går att få tag på. Det var detta som var motivet till att alliansregeringen tillsatte som utredare. Vi hade sett att processen hade gått alldeles för långsamt , och vi ville sätta fart på den. är vi i mål, och ska enhälligt ställa sig bakom detta förslag. Återigen kan jag göra konstaterandet att de stora strukturreformer som vi faktiskt har beslutat om i i stort sett helt och hållet har sitt ursprung i utredningar som är tillsatta . Detta kommer att bli ett problem beroende på att det under kommande mandatperioder kommer att finnas stora reformbehov i svensk sjukvård. Men det kommer då inte att finnas ett antal färdigförberedda lagförslag. Här kommer vi alltså att ha ett bekymmer. Det är också viktigt att vi är medvetna om att detta inte kommer att vara en lätt process. Vi kommer ganska snabbt att centralisera viktiga delar av svensk sjukvård. Det må vara en liten volym, men det är ändå viktiga delar. Därför var vi i Alliansen tydliga i vår följdmotion i fråga om två saker. För det första: Det måste finnas en kontrollstation, där man tittar på hur denna process går. Leder den dit vi vill, eller har den stött på svårigheter? Jag är glad över att hela utskottet har ställt sig bakom Alliansens krav. För det andra: När man gör sådana större förändringar kan man inte bara titta på varje del för sig – varje operation och varje ingrepp – utan man måste också göra en helhetsbedömning, så att konsekvensen inte blir att man exempelvis helt avlövar universitetssjukhusen i och . Även detta krav från Alliansen har hela utskottet ställt sig bakom. Vi har från Alliansens sida en reservation, och den handlar om just detta att det börjar bli en ganska stor oreda i den svenska sjukvårdsstrukturen. Vem är det som har ansvar för vad? Det handlar till exempel om medicinska prioriteringar, där riksdag och regering ena dagen säger att det är glasögon till barn som är det viktiga och säger att det är förlossningar som är det viktiga. Vi måste reda upp detta så att det blir tydligt – vad har staten för ansvar, vad har landsting för ansvar och vad har kommuner för ansvar? En ny beslutsprocess för den högspeciali-serade vården Jag ser tre mycket tydliga ansvarsområden, där det första är – och jag hoppas att utredningen kommer att komma fram till detta – att staten ska ha ansvaret för infrastrukturen i sjukvården. Väldigt mycket av it i vården ska inte ligga på varje landsting. Det andra ansvarsområdet jag mycket tydligt ser gäller bemanningen i svensk sjukvård. Det har varit så att staten har haft ansvaret för en stor del av sjukvårdsutbildningarna, men går landstingen in och tar en del av detta. Här måste man sätta ned foten – vem är det som ska ha ansvar för att vi har tillräckligt många specialistsjuksköterskor, specialistläkare och så vidare? Det ser jag också som ett väldigt tydligt statligt ansvar. Det tredje området jag ser, herr talman, är att vi måste bli tydligare i styrningen av den svenska sjukvården. Det är nämligen inte rätt att det beroende på var i landet man bor ska variera så mycket när det gäller vilken sjukvård man får tillgång till. Köerna ska inte vara mycket längre i socialdemokratiskt styrda landsting än i exempelvis och . Här måste vi få till en tydligare statlig styrning vad gäller normering och även vad gäller tillsyn. Landsting som inte sköter sig, sjukhus som inte sköter sig och kliniker som inte sköter sig ska få påhälsning från Inspektionen för vård och omsorg, och det ska också kunna fattas skarpa beslut. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 5 och att vi en gång – tillsammans, i en parlamentarisk utredning – kan gå igenom detta och se vilket ansvar respektive nivå ska ha. (forts. § 7) Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera sammanträdet till , då frågestunden skulle börja. Jag vill hälsa statsråden välkomna. Frågor besvaras av utbildningsminister , socialminister , statsrådet och statsrådet . Utbildningsminister besvarar såväl allmänpolitiska frågor som frågor inom sitt eget ansvarsområde. En fråga ska vara av övergripande och allmänpolitiskt slag eller avse ett ämne som faller inom statsrådets ansvarsområde och rör dennes tjänsteutövning. Utbildningsminister besvarar såväl allmänpolitiska frågor som frågor inom sitt eget ansvarsområde. 34 (M): Jag vill rikta min fråga till statsrådet . Det är glädjande utifrån den situation vi just nu har att det inte finns någon konflikt mellan och Alliansen och regeringen när det gäller mer vårdpersonal eller en bättre arbetssituation för dem. Där är vi nämligen helt överens. Nej, konflikten mellan oss i och Alliansen och regeringen handlar i stället om de växande vårdköerna – de dubblade vårdköerna och de tredubblade köerna till psykiatrin – och allt lidande och all oro och otrygghet för alla människor i dessa köer. Därför är min fråga till statsrådet: konkreta saker tänker sig statsrådet och regeringen att man kan göra för att faktiskt vända den här mycket allvarliga utvecklingen? 35 Socialminister (S): Självklart ska ingen människa behöva vänta för länge på vård. Det var också därför som regeringen, så fort vi hade tillträtt, lade om den politik som ni hade fört . Du säger att det inte är någon skiljelinje mellan oss när det gäller synen på personal i vården, . Ni underlät nästan kroniskt att göra satsningar på personalen under era vid makten. Ni hade en kömiljard som i stället tvingade befintlig personal att springa fortare, med de högsta sjuktalen i i de här yrkesgrupperna som följd. Vi har investerat i personalen under hela den här mandatperioden. Vi har byggt ut antalet utbildningsplatser med tusentals platser. Men det är klart att den underlåtenhet som ni ägnade er åt vänder man inte över . Konsekvensen i följd av de växande vårdköerna beror på er underlåtenhet att satsa på att det skulle finnas tillgång till kompetent personal att anställa i hälso- och sjukvården. Och pratar ni fortfarande kömiljard. 36 (M): Om igen: Vi är alltså överens mellan och Alliansen och regeringen när det gäller satsningen på mer vårdpersonal och en bättre arbetsmiljö. Där finns det alltså ingen skiljelinje. Jag tycker kanske att det hade varit klädsamt med en något ödmjuk minister, som ändå har varit ansvarig för den här situationen tillsammans med regeringen under de år som köerna har ökat. Jag försöker en gång till: Finns det verkligen ingen konkret handlingsplan för att komma till rätta med köerna som har ökat som minister, ? 37 Socialminister (S): När det gäller en konkret handlingsplan lade vi om politiken . Vi har byggt ut antalet utbildningsplatser när det gäller bristpersonal med nästan 3 000 platser. Vi har tillfört möjligheten till studielön för sjuksköterskor för att de ska kunna utbilda sig till specialistsjuksköterskor. Och visst finns det en skiljelinje. Ni har ju inte stöttat vår politik. Ni vill fortfarande införa en kömiljard för att personalen ska springa snabbare. Det här löser inte vårdens problem. 38 (SD): Min fråga är i största delen allmänpolitisk men berör till viss del utbildningsministerns område, så jag ställer frågan till honom. Etableringsjobben beräknas starta . Den stora målgruppen är nyanlända. Det innebär att nästan alla i åtgärden kommer att ha tillfälliga uppehållstillstånd, och eftersom åtgärden planeras för en femårsperiod har de flesta ännu inte kommit till . Etableringsjobben kommer att bli ännu en i en lång rad av misslyckade arbetsmarknadsåtgärder med tydliga undanträngningseffekter och mycket dåliga resultat. Min fråga till statsrådet är: Är det vettigt att satsa de här enorma resurserna på en grupp där de flesta ändå, kan man anta, ska återvända hem alternativt ändå inte kommer till och faktiskt borde söka asyl någon annanstans eller hjälpas i närområdet? 39 Utbildningsminister (MP): Sverigedemokratisk integrationspolitik är lite svår. Om människor som kommer hit från andra länder inte får jobb är det fel, men om människor kommer hit från andra länder och får jobb är det också fel. Vi vet att om människor som kommer hit snabbt kan få jobb och kan vara med och bidra till att bygga det land som kan bli deras växer och svensk ekonomi, och det ger jobb till ytterligare fler. Därför har regeringen säkrat och stött att parterna, de som styr över svensk arbetsmarknad, alltså fack och arbetsgivare, nu har förhandlat fram sjysta villkor där nyanlända och för den delen andra långtidsarbetslösa kan få etableringsjobb som säkrar att man får ett jobb och en rimlig lön som i sin tur säkrar att lönerna inte trycks ned på andra håll på arbetsmarknaden. Man jobbar enligt kollektivavtalsmässiga villkor. 40 (SD): Ministern väljer att inte svara på frågan. Det är så här, , att den arbetskraftsbrist som finns på den svenska arbetsmarknaden nästan uteslutande består av jobb med kvalificerade arbetsuppgifter. Det behovet kan vi inte lösa genom asylmigration av människor som ofta behöver decennier av arbetsmarknadsåtgärder och subventionerade anställningar för att över huvud taget komma i egen försörjning. Är det inte bättre att i första hand satsa på inhemsk arbetskraft för framtidens behov genom utbildning, där du ju själv har ett ansvar, och där det så behövs ha en kvalificerad arbetskraftsinvandring? 41 Utbildningsminister (MP): Jag konstaterar att arbetslösheten sjunker och att den sjunker kraftigt. Hälften av den sänkningen beräknar ekonomerna beror på regeringens förda politik. Vi gör insatser för att de som står längst ifrån arbetsmarknaden ska få en möjlighet att komma in och få ett första jobb. Det har bland annat inneburit att det nu går betydligt snabbare för en flykting att komma ut på arbetsmarknaden och få vara med och bidra. Med etableringsjobb kommer det att kunna gå ännu snabbare. Det är ännu bättre. 42 (C): Min fråga går till statsrådet . I min hand håller jag motion om regionalpolitik. Den beskriver hur landsbygd och glesbygd drabbas av försämrad service då administrationen från staten flyttar in till tillväxtorter och hur arbetsmarknadspolitiken driver folk mot storstäderna med köer och sociala missförhållanden som följd. Man kan känna igen sig i den här texten . omlokaliserade 40 myndigheter. Jag är glad över att regeringen vill flytta ut myndigheter i . Problemet är bara att man flyttar ut myndigheter till tillväxtorter som har problem med bostäder och infrastruktur. Jag undrar hur regeringen tänkte när man valde ut de här orterna och varför man inte flyttade myndigheterna till orter som har tappat statliga jobb och till orter som verkligen skulle behöva det. flyttar vi jobb och myndigheter till orter som egentligen inte behöver det. 43 Statsrådet (S): Tack, , för en mycket viktig fråga! När vi kom till makten hade svensk förvaltning haft av centralisering, vilket också kartlades av Statskontoret som visade att den statliga sektorn hade centraliserat verksamheter i snabbare takt än andra sektorer i samhället. Staten var alltså pådrivande i centraliseringen av verksamheter. Det visar också forskning från . Vi satte igång en process där vi har fattat beslut om att omlokalisera 2 000 jobb från till andra delar av landet. Det är ett stort antal myndigheter som flyttas. Det är inte bara delar av verksamheter som flyttas, utan vi flyttar hela myndigheter och även myndighetschefer till andra delar av landet. Vilka orter får de här myndigheterna? Vi har gjort en analys och sett vilka län som har behov av att förstärka den statliga närvaron, och då har vi också utifrån kompetensförsörjningen valt ett antal orter. Det här kompletteras med en åtgärd som handlar om att starta statliga servicekontor på de små orter som har fått en rejäl försämring av den statliga servicen. öppnas runt tio sådana bara de kommande veckorna. 44 (C): Jag är glad över att man vill flytta ut 2 000 jobb; då ska man komma ihåg att det har skapats 10 000 nya statliga jobb i . Urbaniseringen i sker egentligen inte från landet till utan från mindre kommuner till tillväxtorterna runt omkring i landet, till de orter dit regeringen har flyttat myndigheter. För att stoppa klyvningen i landet skulle jag därför önska att man kunde flytta myndigheter till stad två eller tre i varje län. 45 Statsrådet (S): Jag vill helt instämma i det säger, och därför har det nu också fattats beslut om statliga verksamheter på orter som , och . Det är där som Arbetsförmedlingen nu etablerar sina verksamheter. Min motfråga blir: när det finns förslag om att privatisera Arbetsförmedlingen, kommer man att kunna garantera att de här jobben blir kvar i , och , eller kommer hundratals jobb att försvinna från orter som dessa? 46 (C): Privatiseringen av Arbetsförmedlingen handlar egentligen om att man ska privatisera själva förmedlingen av jobbet och inte hela Arbetsförmedlingen. Det vet statsrådet också. Jag hoppas att det flyttas ut fler jobb till mindre orter! (Statsrådet (S): Det kommer!) 47 (V): Min fråga går till socialminister . Som patient tar du för givet att de medicinska undersökningar som görs är byggda på en gedigen kunskap, forskning, evidens och så vidare. Vi – du och jag – skulle aldrig acceptera att de var framtagna på ganska skakig grund, så där lite hemkokta. Är du ensamkommande utsätts just du för åldersbedömning med hjälp av undersökningar som saknar tydlig evidens. har sagt att deras undersökningar vilar på kunskap. har dock tydliggjort att de inte har experter på åldersbedömningar. De har heller inte rekommenderat de metoder som arbetar efter. kan inte namnge de experter som de har uppgett att de samarbetar med, så det finns ingen ordentlig evidens för den typ av undersökningar som många ensamkommande utsätts för. Kan vi verkligen göra livsavgörande bedömningar utifrån ett ganska hemkokt koncept?