prot · H509106 · 2018-04-27 00:00:00 — Jag tror att man har elva häktade efter att ha inriktat sig på de här gängen. Man slog ut en stor omlastningscentral i . I har man jobbat oerhört bra, framför allt när det gäller , och lyckats slå ut en stor del av den öppna narkotikaförsäljningen. Här i bedriver man Maxinsatsen, som är en riktad insats mot organiserad kriminalitet. Detta har lett till att man har lyckats gripa många av de mest brottsaktiva individerna. Det har skett bland annat mot bakgrund av att man vill motverka och få slut på skjutningarna. Jag ser en massa sådant bra polisarbete som genomförs just . Då ser jag också hur man använder kameraövervakning på ett helt annat sätt för att motverka brottslighet. har vi kameror i , , , , , och ett antal andra ställen där man kan ha kameraövervakning på de platser där vi vet att det tidigare bedrevs öppen narkotikaförsäljning. Vi ser det också i brottsstatistiken. ökar antalet redovisade utredningar till åklagare. Utredningar om narkotikabrott är det som ökar mest; vi ser en ökning . Min bedömning är nog ändå den att när omorganisationen är genomförd är vi i en situation där polisen kan satsa, där man har sin organisation färdig och där man kraftsamlar, bland annat mot narkotika. 18 (M): Jag besökte relativt polisen i , som är min och ministerns valkrets. Den täcker in hela det sydöstra hörnet av vackra . Jag träffade fyra mycket engagerade poliser, som alla arbetade i yttre tjänst, och två lika engagerade kommunpoliser. Alla var djupt oroliga och näst intill förtvivlade över sin egen upplevda otillräcklighet när det gäller att arbeta förebyggande och vara närvarande hos befolkningen. En del av dem hade börjat fundera på om de faktiskt kunde fortsätta i det yrke som de tycker så mycket om. De saknade kollegor för att hinna med att genomföra sitt arbete på bästa sätt. Bristen på närvaro i samhället hade lett till att narkotikaförsäljningen nu hade ökat markant i polisområdet. Poliser som vill arbeta mot narkotika fick liksom övriga i stället bli allroundpoliser och åka på alla övriga brott som med jämna mellanrum anmäldes. Någon kontinuitet i deras förebyggande arbete fanns det inte tid för. Det är en ohållbar situation såväl för invånarna som för de duktiga poliser som försöker göra sitt allra yttersta. Straffskärpningarna, möjlighet till kameraövervakning, ökade utbildningsplatser med mera är bra åtgärder. Men saktfärdigheten hos regeringen med att vidta andra åtgärder för att behålla poliser och rekrytera nya poliser har satt oss i en situation där ordet kris faktiskt måste användas. Polisnärvaron är på sina håll så låg att kommuner säger upp sina samverkansavtal med polisen eftersom myndigheten ändå inte kan uppfylla sin del av avtalen med polisnärvaro i det förebyggande arbetet. I min och statsrådets valkrets meddelades att tre polisstationer, de i , i och i , som visserligen ligger precis utanför vår valkrets, fått läggas ned för att frigöra personal. Vi läste i tidningen att man hos polisen i drar ned på utryckningsutbildningen för poliser för att man behöver dem på annat håll. För invånare som redan saknar sin närvarande polis blir stängningen av polisstationerna den ultimata kapitulationen. Jag kan se en viss logik i att man tar ut personal i yttre tjänst i stället för att de sitter inne på polisstationerna. Men det ställer stora krav på att polisen faktiskt visar på ökad polisnärvaro i de kommuner som besluten genomförs på. Polisbristen gör att specialiserade narkotikagrupper sällan kan arbeta långsiktigt och endast med dessa arbetsuppgifter. Det sätter nu sina spår. De större städerna klarar det bättre, för de kan fördela mer. Men utanför storstäderna är det ett bekymmer. Jag är oroad över utvecklingen och avsaknaden av långsiktighet, speciellt i det förebyggande arbetet. Min förhoppning är att statsrådet känner samma oro och verkligen tar denna oro på allvar. Risken är annars att fler ungdomar fastnar i narkotikans träsk och förstör sina liv. Sedan kommer vi in på antalet poliser. Jag välkomnar definitivt fler poliser. Det är det jag egentligen står och trycker på: Vi behöver fler poliser. hade vi 20 051 poliser. har vi 19 741. har nästan 900 poliser slutat, varav de flesta av annat skäl än på pensionsgrund. Platser står tomma på polisutbildningarna. 500 platser står tomma. Det är visserligen bra att man vill ha nya utbildningsplatser och nya ställen att förlägga polishögskolor på, men vi måste ju fylla de platserna om det ska komma fler kollegor till dem som vill jobba inom polisyrket. Här är svaret fortfarande att antalet poliser har gått ned mycket – poliserna trivs inte längre. Regeringen är faktiskt svaret skyldig när det gäller varför det är så. 19 Justitie- och inrikesminister (S): kommer antalet poliser att öka. Bara gick över 460 poliser ut utbildningen. Ytterligare 600 kommer , och därtill blir det ytterligare 1 300 . Polisens utvecklingsplan, som har redovisats för mig, visar att det är fullt möjligt att göra den utbyggnad som vi vill göra med 10 000 fler anställda, varav ungefär två tredjedelar ska vara poliser och ungefär en tredjedel ska vara civilanställda. Det är inte gratis att göra det här. Det kostar ungefär 12 miljarder , enligt polisen. Det är klart att det är det som är den ständiga prioriteringen, det vill säga man måste se till att sätta av samhällsresurser som är så stora att man klarar av polisens verksamhet. Det var precis det som den gamla regeringen misslyckades med. säger att det måste bli fler poliser. Då är min motfråga: Varför skar ni då ned på antalet utbildningsplatser ? Ni skar ned från 1 700 platser till 142 . Det var tvärstopp. Svaret är naturligtvis att ni fick slut på pengarna. Ni hade satsat pengarna på annat, och när ni då behövde skära ned gjorde ni det på polisen. Det lever vi med fortfarande, för det tar att utbilda poliser. Vad vi nu måste ha är stabilitet, förstås, och långsiktighet. Vi kan inte hålla på med den här ryckigheten som skapas om man ökar och sedan bara drar ned kraftigt. Vi måste se till att ha en långsiktig planering för polisen framöver. Den har vi, som sagt, gjort. Vi har skärpt straffen på narkotikasidan. Vi har satsat på tullen, och det kommer ytterligare pengar i den delen nu i och med vårändringsbudgeten. Det sitter nu fler kameror uppe än . Framför allt i många av de utsatta områdena sitter kameror uppe, och det har i allmänhet ett mycket starkt stöd bland befolkningen. Vi utbildar också fler poliser just nu än vad vi har gjort på – dubbelt så många som gjorde. Sedan finns det en annan aspekt i detta också som jag vill ta upp när vi nu pratar narkotika. Det är att vi ska gå hårt på utbudet av narkotika. Vi ska förhindra narkotika att komma in i , slå ut den öppna narkotikaförsäljningen och låsa in dem som ägnar sig åt detta. Men vi måste också gå på efterfrågan. Det är enormt viktigt. är verkligheten inte som man tror. När man frågar ungdomar i kommunerna i om narkotikaanvändning får man veta var det är vanligast. Vet i vilken kommun flest ungdomar svarar att de använder narkotika? Jo, det är i , starkaste fäste. Jag skulle gärna vilja höra resonera lite kring det. Hur kan det vara så att just är den kommun där ungdomar uppenbarligen knarkar mest? Hur kan det komma sig? Och hur kan man göra för att med förebyggande insatser försöka ändra detta? Jag tror att det handlar om att det finns rätt mycket pengar där och att föräldrarna kanske inte alltid är på plats. Det finns ett mycket stort behov av att gå in med förebyggande insatser i den typen av kommuner. Vi måste gå på utbudet med de brottsbekämpande åtgärder som vi genomför, och vi måste gå på efterfrågan. Det kan mycket väl vara så att det just i är en del av överklassen som håller igång narkotikatrafiken. Då måste vi våga se det och faktiskt gå på det också. 20 (M): Narkotikanyttjande är ju dåligt vem det än är som berörs och oberoende av var man bor. Vad det finns för anledningar till att man gör det i tror jag att ministern själv är inne på när han säger att det är där pengarna för att köpa narkotikan finns. Det tycker jag är tragiskt på alla sätt, men jag hade tyckt att det var precis lika tragiskt om det hade skett i eller i . Jag lider med människor som fastnar i narkotikaträsket oberoende av var de bor. Ministern är inne på en skröna om att minsann drog ned på polisutbildningen. Absolut, det gjorde vi. Vårt vallöfte 2006, då hade 17 500 poliser, var att vi skulle få fram 20 000 poliser. Det fick vi: 20 051, som statsrådet själv har sagt. Vi tog in många för att fylla de 2 500 platser som saknades. Hade vi fortsatt i samma takt skulle antalet ha ökat och ökat, och det var det ingen i den här som ville. Det var ju till och med så att Socialdemokraterna tyckte att 20 000 var för mycket, så det här är ett konstigt resonemang. När vi hade tagit in ett stort antal studenter för att komma upp i 20 000 poliser minskade vi sedan antalet platser för att det skulle vara en försörjning av de 20 000 platserna och inte en ökning. Om vi hade sett att vi hade kunnat ha hur många poliser som helst skulle vi ha fortsatt med det, men det var inte det beslut vi hade i och därför drog vi ned. Den där skrönan håller alltså inte. Vi fick 20 051 poliser 2014, vilket var 51 fler än de 20 000 som utlovades. Jag kan inte låta bli att tänka, när säger att 1 000 poliser kommer att komma ut nu 2018, att det blir lite fattigt eftersom 900 har slutat tidigare. Då är nettovärdet 100 poliser ut. Är det så vi ska se det? 21 Justitie- och inrikesminister (S): För att öka antalet poliser behöver vi göra många saker. Vi behöver utbilda fler, och utbildar vi dubbelt så många som gjorde. Vi behöver också se till att polisyrket utvecklas och blir bättre och att polisen blir en attraktiv arbetsgivare. Vi behöver naturligtvis se till att jobba med att det finns bra karriärvägar, utvecklingsmöjligheter och utbildningsmöjligheter. Jag ser hur lönefrågan utvecklas nu också. Man har tecknat ett bra avtal, arbetsmarknadens bästa faktiskt, mellan och som redan i vår innebär en avsevärd höjning av polisernas löner. Det gör att de ligger väsentligt över det så kallade märket som gäller för andra grupper. Det är också viktigt. Sedan har socialdemokrater aldrig kritiserat målet om 20 000 – tvärtom, för det var ju vi som lanserade det en gång inför valet . Då sa vi att vi behövde komma upp i 20 000 poliser. Det som sedan gjorde var att man uppfyllde kravet upp till 20 000 poliser, men sedan fick man slut på pengar, och då drog man ned kraftigt. Man drog ned , vilket gjorde att man fick mycket stora bekymmer med personalförsörjningen. Dessutom avskaffade ni värnplikten, och när ni gjorde det skar ni också ned på , alltså den myndighet som gör testerna för polisen. Vad vi nu har fått göra är att skala upp inte bara polisutbildningen utan även för att se till att alla poliser kan göra sina tester. Från och med i vår har vi så många psykologer och andra på plats på att de kan testa alla de behöriga som söker till polisutbildningen. Det har vi inte haft innan, till följd av er nedskärning. Som sagt: Min bild är att polisen kraftsamlar mot narkotikan, och det ser vi också i resultaten. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2017/18:482 om kostnader för domstolstolk 22 Justitie- och inrikesminister (S): har frågat mig om jag avser att vidta någon åtgärd i syfte att se över riktlinjerna för bekostnaden av tolkanvändning i domstol. Kostnaderna för tolk har som påpekar ökat . har det skett en ökning av mål till våra domstolar, och målen har i många fall blivit mer omfattande och komplicerade. Inte bara kostnaderna för tolkning ökar utan också kostnaderna för offentliga försvarare och målsägandebiträden. Utgångspunkten är att domstolsförhandlingen hålls på svenska, vilket är en förutsättning för att var och en ska kunna utnyttja sin grundlagsskyddade rätt att följa förhandlingen. Domstolen får anlita tolk om någon som ska höras inte behärskar svenska eller har en hörselnedsättning eller talsvårigheter. Kravet på tolk är absolut om det är fråga om någon som är misstänkt eller målsägande i ett brottmål. Användning av tolk är grundläggande för att domstolens avgörande ska grunda sig på ett korrekt beslutsunderlag, och ytterst handlar det om den rätt till rättvis rättegång som garanteras av , och andra internationella instrument. Enligt både och har den som har blivit anklagad för brott rätt till kostnadsfritt biträde av tolk, om han eller hon inte förstår eller talar det språk som används i domstolen. Och förklarade att det inte är förenligt med rätten till en rättvis rättegång att återkräva kostnaden för tolkning från den tilltalade. Min fråga till är därför om han menar att inte längre ska leva upp till sina åtaganden enligt och . En tolk har rätt till skälig ersättning för uppdraget. har fått i uppdrag att fastställa en tolktaxa som gäller inte bara vid domstol utan också till exempel hos polis‑, åklagar- och kronofogdemyndighet. Det finns också en riklig praxis från domstol om hur taxan ska tillämpas. Statsrådet har tidigare, , besvarat en fråga från om åtgärder för att minska statens utgifter för tolkar. Jag anser, precis som , att det är stor skillnad mellan vardagssvenska och den svenska en utbildad tolk ska kunna i en domstolsförhandling. Tillgången på kvalificerade tolkar är central för en effektiv och rättssäker domstolsprocess. Regeringen har därför vidtagit åtgärder för att de kvalificerade tolkresurser som finns ska användas på ett effektivt sätt. gav regeringen i uppdrag att stödja en effektivare användning av tolkar i domstol. I uppdraget ingick bland annat att utveckla och bygga ut videotekniken vid domstolarna för att underlätta tolkning på distans, en åtgärd som bland annat kan leda till minskade utlägg för resor för de tolkar som anlitas. Den centrala frågan för mig är att förbättra tillgången till och användningen av tolkar så att vi får en rättssäker process i våra domstolar. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att uppnå detta, och jag ser utöver det inget behov av att vidta någon åtgärd i förhållande till hur dagens system är utformat. 23 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Kostnaderna för domstolstolkning samt övrig tolkning hos våra myndigheter har ökat dramatiskt . Med en ökad internationalisering och en stor flyktingmottagning nödgas våra myndigheter, våra kommuner, våra landsting och staten betala ut stora summor för tolkning. För den enskilde är tolkningen fullständigt gratis – den går på det offentliga – och behovsprövning görs inte i någon större utsträckning. Det offentliga står alltid för kostnaden. Rätten till tolk ska vara oantastlig och absolut. Om du inte kan förstå det språk myndigheterna använder ska du få hjälp med detta. Vad som dock aldrig diskuteras är huruvida det är rimligt att staten och det allmänna alltid står för hela kostnaden för tolkning. Få, om någon, skulle ifrågasätta att en utländsk medborgare som nödgas komma i kontakt med svenska myndigheter är i behov av tolk. Likaså skulle ingen ifrågasätta om en asylsökande begär en tolk för att kunna förstå vad svensk myndighetspersonal säger och kunna göra sig förstådd. Men hur ställer vi oss om personen som begär tolk har svenskt medborgarskap och har varit i ? Är det då fortsatt rimligt att staten står för hela tolkkostnaden? Jag anser inte det. Jag anser att denna person har haft skälig tid på sig att lära sig svenska språket och därmed ska betala en del av tolkkostnaden eller till och med hela kostnaden. I sitt svar pekar statsrådet helt korrekt på , och andra internationella konventioner som syftar till att säkerställa rätten till tolk och, om man står anklagad för brott, rätten till kostnadsfritt biträde av tolk. Statsrådet uppger också att det slogs fast i att man inte fick återkräva kostnad för tolkning av den tilltalade. Visst ska följa både och , men likväl kan jag inte låta bli att fundera på om syftet med dessa lagar var det vi nu ser. Lagarna tillkom för att EU-medborgare skulle ha rätt till tolk om de befann sig i andra EU-länder. Den fråga som jag nu tar upp är om landets egna medborgare i sina egna hemländer, där de har bott , bör ha en absolut rätt till kostnadsfri tolkning i sina egna nationella domstolar eller vid kontakt med våra myndigheter. Tycker statsrådet att detta är rimligt, eller är det kanske så att regeringen bör verka för en förändring eller ett förtydligande av rådande EU-lagstiftning så att lagarna alltjämt är ändamålsenliga och fyller sitt ursprungliga syfte? När man talar om integration verkar alla experter och till och med alla politiska partier vara överens om att språket är nyckeln till lyckad integration, så även den , som biföll och andra partiers krav på språktest för nyanlända. Men vilken signal skickar vi då om vi ger samma personer möjlighet att kostnadsfritt, det vill säga på skattebetalarnas bekostnad, nyttja tolk vid myndighetskontakter, och detta ? Vore det inte rimligt att medborgare efter tre eller får stå för en del av eller hela kostnaden själva? Vid tolkning i domstol gäller – visst – men vid kontakter med andra myndigheter som Arbetsförmedlingen, , sjukvården och så vidare? Anser inte statsrådet att självfinansieringen bör öka eller i alla fall börja? 24 Justitie- och inrikesminister (S): Jag förstår vad är ute efter här, men vänd på det! Ska en svensk som bor i och har gjort detta men inte har lärt sig spanska på en nivå som innebär att personen klarar juridikspanska också förvägras tolkning om han eller hon blir utsatt för brott i ? Tycker att detta skulle vara rimligt – att personen inte har möjlighet till en rättssäkerhet som alla andra har rätt till i ? Det är tydligen vad vill, men detta synsätt finns det inget stöd för alls, varken i eller i . Det hela har dessutom förstärkts ytterligare genom det EU-direktiv om rätten till tolk som kom . var drivande i den processen. Det var , min företrädare, som drev på för att stärka rättssäkerheten i hela , just genom att ge rätt till tolkning. Har ändrat sig i detta avseende? Är det nya tongångar nu? Detta skulle jag gärna vilja veta. är väldigt inriktad på just den tilltalade, men jag vill påminna om att dessa rättigheter också gäller målsäganden, den som utsätts för brott, och även vittnen. De gäller också möjligheten för den som följer en rättegång att förstå vad som sägs. Allmänheten – den svenska befolkningen – ska kunna veta vad som sägs och avhandlas i en rättegång. Också av detta skäl behövs tolkning, för man måste kunna få veta vad vittnen och målsägande egentligen säger när det finns språksvårigheter. Detta gäller såväl vittnen som målsägande och tilltalade. Det är inte som säger, att det bara är fritt fram, utan det görs en behovsbedömning. Det är domstolen som förordnar tolk utifrån en sådan bedömning. Min fråga är: Vill ta bort rätten för vittnen och målsägande – den som har utsatts för brott – också? Om man gör detta skulle effekten nämligen mycket väl kunna bli att vi får färre gärningsmän fällda, helt enkelt därför att det blir svårare i en domstolsförhandling att få reda på vad som egentligen hänt. Är det den vägen som gärna vill öppna upp för? Vi har sett en ökning av kostnaderna av flera skäl. Men , om jag tittar på antalet mål där tolk har använts , ser jag inte en ökning. Det var ungefär 18 000 fall 2016, och var det också 18 000 förhandlingar. Att tala om en dramatisk ökning är faktiskt inte korrekt. Vi säger att vi vill minska kostnaderna och att vi kan göra detta bland annat genom att introducera den videoteknik som jag pratade om. I alla domstolar bygger vi nu videokonferensteknik som gör det lättare att höra människor från andra platser, på distans, och även ha tolkning på distans. Detta skulle kunna minska kostnaderna. Min huvudfråga är: Om man inte har lärt sig landets språk och till exempel är en svensk som bor i eller en invandrare som bor i , får man då skylla sig själv om man blir utsatt för brott och inte kan hävda sin rätt eller göra sig förstådd i en rättegång? Är denna hållning verkligen förenlig med grundläggande rättssäkerhet? 25 (M): Det är lite grann här bekymret ligger. Så fort jag börjar prata om tolkkostnader kommer regeringen osökt in på rätten till tolk, men det är ju inte det jag tar upp. Rätten till tolk ska vara absolut och oinskränkt. Det är vem som ska finansiera och betala tolken som är hela min poäng, men vi får alltid denna argumentation: Tycker du inte att man ska ha rätt till en tolk om man, och så vidare? Men min huvudfråga är huruvida du ska ha rätt till tolk där landets stat står för kostnaden. Den totala kostnaden för tolkning i domstolar och förvaltningsdomstolar låg 2017 på nästan , enligt en rapport från som gjorts för min räkning. I redovisningen ingår inte kostnader från migrationsdomstolarna och Arbetsdomstolen. Men om dessa ska vara med får vi lägga till ytterligare , vilket ger en totalsumma på . En hög summa, kan tyckas, men då har vi inte tagit med övriga myndigheters kostnader för tolkar. Samma rapport från utredningstjänsten visar att till exempel Arbetsförmedlingen 2017 lägger nästan 150 miljoner på tolkar. lägger lågt räknat 122 miljoner på tolkar. Kriminalvårdens kostnad ligger på 16 miljoner för . Flertalet statliga myndigheter lägger åtskilliga miljoner på tolkar. Tillsammans med kommuner och landsting uppskattas kostnaderna för tolkar uppgå till nästan . Allt bekostas utan invändningar – i varje fall inga större invändningar – av det offentliga. Är detta verkligen rimligt? Borde inte regeringen ta initiativ till att öka den egna finansieringsgraden av tolk om personen i fråga har haft skälig tid att lära sig svenska språket? Skulle inte detta vara en morot för att lära sig språket snabbt, vilket gynnar integration och samhörighet? När det gäller exemplet med mannen som har bott i tycker jag definitivt att han ska betala en del av sin tolkkostnad till den spanska staten, så att inte den spanska staten får stå för den kostnaden. Hans rätt till tolk är dock oinskränkt. Hela mitt resonemang kretsar kring det faktum att jag anser att den icke tidsbestämda rätten till kostnadsfri – det vill säga skattefinansierad – tolk inte har blivit ifrågasatt. Rätten till tolk lämnar jag därhän, då jag anser att den rätten som sagt ska vara absolut och oinskränkt. Hur den ska finansieras eller bekostas är just vad jag skulle vilja ha svar på. undviker denna fråga i sitt svar. I stället vill han ”förbättra tillgången till och användningen av tolkar så att vi får en rättssäker process i våra domstolar”. Att vi ska använda tolkarna rätt och effektivt tror jag att alla ställer sig bakom, likaså ökad användning av videoteknik. Det är jättebra. Vad som är galet med detta är att vi anammat och regler avseende kostnadsfritt biträde av tolk vid rättegångar till att gälla alla kontakter med svenska myndigheter, oberoende av om man borde ha hunnit lära sig språket som man har bott i landet. Min fråga till statsrådet blir därför: Är statsrådet redo att vidta några åtgärder kring den lagstiftning som ligger utanför och krav på kostnadsfri tolk? Det kan till exempel gälla vid kontakter med svensk sjukvård, eller Arbetsförmedlingen. Eller anser statsrådet att rätten för den enskilde till kostnadsfri tolk fortsatt ska vara huvudregel, även om personen är svensk medborgare och har bott i ? 26 Justitie- och inrikesminister (S): handlar inte denna interpellation om tolkning inom sjukvården utan om tolkanvändning i domstol. Det är därför jag står här, eftersom jag har ansvar för de frågorna. Vad jag förstår är inte ute efter någon rätt till tolk, utan det handlar om att man ska betala själv. Det blir en rättssäkerhet för de rika, inte för dem som inte kan betala. Låt oss ta ett exempel med en kvinna som har varit här men inte har kunnat lära sig svenska helt och hållet – i varje fall inte på en sådan nivå att hon förstår juridiksvenska. Det begriper inte ens alla infödda svenskar. Är det något som är komplicerat är det just juristsvenska.