prot · H50977 · 2018-03-01 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Anmälan om subsidiaritetsprövning vice talmannen anmälde att utdrag ur prot. 2017/18:19 för i ärende om subsidiaritetsprövning av EU-förslag hade kommit in från miljö- och jordbruksutskottet. § 3 Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2017/18:391 Interpellation 2017/18:391 Ostlänken förbi flygplats av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Statsrådet har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av redan inbokade engagemang. Interpellation 2017/18:400 Interpellation 2017/18:400 Institutionell korruption inom läkemedelsbranschen av (-) Interpellationen 2017/18:400 Institutionell korruption inom läkemedelsbranschen av (-) besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. § 4 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2017/18:107 till finansutskottet 2017/18:117 och 132 till civilutskottet 2017/18:3991 och 3992 till arbetsmarknadsutskottet § 5 Kommunala frågor betänkande 2017/18:FiU26 1 (S): Låt mig inledningsvis säga att jag kanske kommer att utnyttja mer än den angivna talartiden. Välfärd är något som frigör människor. Den frigör oss från ekonomisk underordning. Den gör att vi inte är beroende av egna ekonomiska tillgångar för att få del av välfärdstjänster som skola, vård och omsorg. Dessutom slipper vi ge upp stora delar av vårt eget liv för att ta hand om närstående som behöver sådana tjänster som man inte kan köpa på marknaden. När vi talar om välfärd måste vi ofrånkomligen också nämna ett par ord om kommuner och landsting, som står för en stor del av välfärden i vårt land. De står också ofta för de nära välfärdstjänsterna. Därför är det viktigt att ge kommunerna förutsättningar att klara sina uppgifter. väljer vi att organisera välfärden utifrån en allmännyttig princip. Det innebär, mycket enkelt uttryckt, att var och en bidrar efter förmåga och att var och en får efter behov. Det innebär att de resurser vi gemensamt bidrar med till gemensamma angelägenheter också ska användas till det. Det är en enkel princip, och det är en tidlös princip. Man skulle kunna uttrycka det annorlunda: Vård, skola och omsorg är viktiga för människors möjligheter i livet. Livschanserna blir nämligen mycket mindre när detta inte finns. Jämlikhet i välfärdstjänster ger frihet åt flertalet. ser vårt land annorlunda ut. har de mest liberala reglerna i världen när det gäller exempelvis möjligheter att bedriva skolverksamhet i vinstsyfte. När man hör talas om de summor som vissa av välfärdsbolagen har tagit ut i vinst är det inte utan att man baxnar. Det hade varit möjligt att åstadkomma rätt mycket välfärd för de pengarna. Det vi har sett är en ökad svårighet för kommuner och landsting att planera välfärdsverksamheterna. Det som brukar kallas valfrihet har oftare handlat om valfrihet för företag och inte för oss som behöver välfärden. I vårt land råder i det närmaste fri etableringsrätt för vissa typer av välfärdsföretag som vi har sett att vissa välfärdsföretag helt plötsligt läggs ned. Eleverna lämnas mer eller mindre i sticket, och kommunen har det slutgiltiga ansvaret för att garantera att de ändå får sin utbildning. Det senare är bra, och det är viktigt. Men ett sådant ansvar kräver naturligtvis också att man har rätt verktyg. Det är inte rimligt att välfärdsföretag kan välja var de vill etablera sig utan att ta hänsyn till vad de som bor där tycker eller vilka förutsättningarna är i övrigt. Det har lett till en överetablering på många platser och en kortsiktighet i planeringen. Det går ut över dem som använder välfärden, och när vinsterna är tillräckligt höga finns risken att företaget bara lämnar platsen. På ett sätt är det här inte särskilt konstigt, för om man väljer att tillämpa marknadens logik får man också marknadens resultat. Högre betyg blir försäljningsargument och betygsinflation ett faktum. När lönsamheten får styra föredrar vården ”kunder” som är friskare. Vi får ett resultat som inte är önskvärt. När beslutet om att tillåta privata företag i välfärden fattades på 1990‑talet var tanken att valfriheten skulle öka. Genom att öppna upp för företag, föreningar, kooperativ och andra former av aktörer var tanken att erbjuda olika pedagogiska metoder och inriktningar inom välfärden. Med fler alternativ skulle medborgarna få valfrihet genom tillgång till en mångfald av olika verksamhetsinriktningar. Antalet icke vinstdrivande aktörer i svensk välfärd är i stort sett detsamma som det var när reformen genomfördes . Det är framför allt antalet vinstdrivande aktiebolag som har ökat kraftigt på bekostnad av andra. Småföretag, föräldra- och personalkooperativ och andra mindre aktörer köps upp i ökande omfattning och tas över av koncernbolag som kan vara större än många stora kommuner. De slås dessutom ut i upphandlingar eftersom de inte kan konkurrera på lika villkor. Det leder därmed till en likriktning där företag med ett visst vård- eller skolkoncept tar över allt större andelar av välfärden. Vad de nya aktörerna erbjuder är ofta samma tjänster som kommunen. Valfriheten har därför kommit att bestå av ett val mellan olika varumärken snarare än ett val av innehållet i tjänsten. Låga inträdeskrav för att etablera sig och begränsade kapitalbehov i samverkan med de relativt säkra intäkterna i en skattefinansierad verksamhet med en stabil och förutsägbar efterfrågan har inneburit starka ekonomiska drivkrafter för etablering och köp av verksamhet inom välfärdssektorn. Med låg risk och goda kassaflöden i en ny expansiv bransch med hög förändringstakt och täta ägarbyten drivs utvecklingen mot koncerner som kontrolleras av riskkapitalbolag. Mångfalden försvinner, och valfriheten begränsas. Även den tidigare, borgerliga, regeringen påpekade i sina direktiv till den så kallade att en utveckling mot ett fåtal större bolag som dominerar marknaden är problematisk om den innebär att mångfalden och därigenom valfriheten begränsas. regering insåg att en fortsatt utveckling mot allt större vinstsyftande aktörer riskerar att leda till en allt större likriktning med minskad mångfald och minskad valfrihet för brukarna. ser vi ytterst lite kvar av arv i de nya . Låt mig nämna några ord om frånvaro i dagens debatt. För vilken gång i ordningen det är vet jag inte, men det är tämligen uppenbart att de inte vågar se sina väljare i ögonen efter bjudkalasen i näringslivets festlokaler. bytte nämligen uppfattning i sin syn på vinster i välfärden efter ett antal uppmärksammade lobbymiddagar med näringslivet. I valet ansåg att skattepengar skulle gå till skolan och sjukvården, och inte tas ut i vinst. tycker de precis tvärtom. ”Det är oacceptabelt att skattepengar avsedda för skolundervisning slussas över till aktieutdelningar.” Så stod det i skolpolitiska inriktningsprogram 2013. Ja, vi vill begränsa vinster i välfärden, sa partiledaren till i en utfrågning inför valet. meddelar samme att är emot vinstbegränsningar. har efter intensiv uppvaktning valt riskkapitalisternas vinster före välfärden. Alliansen har fått ett stödhjul, och ett tydligt högerparti har etablerat sig i svensk politik. Det är min övertygelse att för den som tror på verklig mångfald och reell valfrihet är slutsatsen enkel: Utvecklingen med stora växande koncerner som lägger under sig mindre, ofta ideella aktörer, måste brytas. En ordning där idéburna och mindre aktörer som inte primärt driver sin verksamhet i syfte att göra vinst måste lyftas fram och ges en större roll. Vinstsyftet som drivkraft styr helt enkelt verksamheten fel. Det är inte rimligt att vi har tydligare regler för att driva en korvkiosk än för privata utförare inom den sociala barn- och ungdomsvården. Därför är det viktigt med en reglering av hur de offentliga medlen får användas, dels för att kunna ge bättre förutsättningar för framväxten av valfrihet för medborgarna där de kan påverka verksamhetens innehåll, dels för att ge förutsättningar för olika alternativa verksamheter att ta del av. Så får vi verklig mångfald som vi kan garantera kvalitet och utveckla verksamheterna genom att våra gemensamma resurser används till gemensamma angelägenheter. 2 (V): Tanken med utjämningssystemet är att skapa ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att kunna tillhandahålla likvärdig offentlig service oberoende av invånarnas inkomster och andra strukturella förhållanden. De största och mest centrala delarna i utjämningssystemet är inkomstutjämning, kostnadsutjämning och ett strukturbidrag. Inkomstutjämningen sker genom utjämning utifrån skattekraft mellan kommuner och mellan landsting. Utjämningen beräknas utifrån skillnaden mellan den egna befolkningens skattekraft och den så kallade garantinivån, som är av landets medelskattekraft. Kommuner och landsting med en skattekraft under garantinivån får ett bidrag, medan de 15 kommuner vars skattekraft överstiger denna nivå betalar en avgift. Syftet med kostnadsutjämningen är att kompensera för strukturella behov och kostnadsskillnader mellan enskilda kommuner respektive landsting. Utjämningen ska kompensera för skillnader i behov av service och för förutsättningarna att producera sådan service. Det gäller alltså sådana skillnader som kommuner och landsting inte själva kan påverka. genomfördes stora förändringar av kostnadsutjämningen. Dessa förändringar gav betydande omfördelningseffekter. Framför allt drabbades landsbygdskommuner i skogslänen negativt. Som kompensation för detta införde man ett separat system kallat strukturbidraget. Huvuddelen av omfördelningen sker via inkomstutjämningen genom att staten skjuter till medel till kommunsektorn. En mindre del av omfördelningen inom inkomstutjämningen finansieras av kommunerna och landstingen genom att de med allra högst skattekraft får betala lite grann. Kostnadsutjämningen är däremot statsfinansiellt neutral, vilket innebär att all omfördelning sker mellan kommuner respektive mellan landsting och regioner. Utjämningssystemet betyder särskilt mycket för de landsbygdskommuner som har långa avstånd och en utspridd befolkning. I genomsnitt får kommunerna av sina inkomster från utjämningssystemen. Spridningen är emellertid stor. En del kommuner med mycket hög skattekraft får ett negativt bidrag. Bland landsbygdskommunerna står utjämningen i genomsnitt för av intäkterna. Det finns dock en betydande spridning även mellan landsbygdskommunerna. I får man av sina intäkter från utjämningssystemet medan man i kommun får . står, i likhet med de flesta västländer, inför stora demografiska förändringar de kommande decennierna. Andelen personer kommer att sjunka i relation till befolkningen som helhet. Denna utveckling drivs av att medellivslängden förväntas öka. Parallellt med detta förväntas urbaniseringen fortsätta. Storstäderna växer alltså mer i förhållande till landsbygden. Denna utveckling kommer att leda till att kommunsektorn står inför omfattande utmaningar vad gäller kompetens- och personalförsörjning. För många kommuner på landsbygden kommer denna utmaning att bli särskilt stor. Den parlamentariska , där alla partier satt med, skrev i sitt slutbetänkande att andelen som kommer att behöva arbeta inom omsorgen av äldre och personer med funktionsvariationer kommer att vara högre i inland än i storstadsnära kommuner. I inland var av befolkningen anställd inom omsorgen, men den andelen förväntas öka till eftersom andelen äldre ökar. bedömde också att den ekonomiska utvecklingen blir klart sämre för landsbygdskommunerna jämfört med storstadskommunerna. Utjämningssystemet ingår i de kalkylerna. menar därför att dagens utjämningssystem delvis bygger på inaktuella uppgifter. Vidare har SKL sagt att de delar av kostnadsutjämningen som kompenserar för landsbygdernas merkostnader inte har uppdaterats på ett sådant sätt att de här faktorerna har blivit aktuella. För tillfället ser en särskild utredare över kostnadsutjämningssystemet. Det är bra, men det är inte tillräckligt. Regeringen behöver därför inrätta en parlamentarisk beredning där alla partier ingår för att kontinuerligt följa upp och anpassa det kommunala utjämningssystemet till dagens förändrade demografiska förhållanden. vill de borgerliga partierna göra ett tillkännagivande om vinster i välfärden. tror jag att man slår något slags rekord i politisk floskeltopp. Man tillkännager att regeringen ska återkomma med förslag på hur man tänker arbeta för att öka mångfalden i välfärden. Jag ska berätta när det kommer att ske. Det kommer att ske , alltså . Då kommer regeringen att lägga en proposition på bord för att stoppa vinstjakten i välfärden. Det har vi i sett till. Då kommer man, till skillnad från vad de borgerliga tror, att öka mångfalden i välfärden. Den marknad som de borgerliga partierna tillsammans med kramar ihjäl är i själva verket en oligopolmarknad med några få stora friskolekoncerner, riskkapitalister och lycksökare utan moraliska kompasser. Vilka är då de förslag som vi kommer att lägga för att öka mångfalden i välfärden? För det första stoppar vi vinstjakten som incitament i välfärden, och då kommer de bolag som har bara har intresse av att göra vinst att lämna marknaden. Det underlättar såklart för de aktörer som är seriösa och intresserade att ge en omhändertagande äldreomsorg eller bedriva en intresseväckande undervisning. Många av dessa aktörer kommer att vara ideella aktörer som trycks undan av jättekoncernerna, och därför har vi undantagit ideella aktörer från regleringarna om vinstbegränsning. Det gör vi för att de ideella aktörerna i grunden inte har vinst som sitt incitament. För de stora aktörerna kommer det att bli omöjligt att göra övervinster, och deras möjlighet att köpa upp mindre aktörer kommer därför kraftigt att minska. Det här är också en av huvudförklaringarna till att vi har en oligopolmarknad. Det blir också omöjligt att använda svenska skattepengar som skulle ha gått till undervisning till att köpa upp bolag utomlands, till exempel i . En annan viktig förändring är undantaget för alla aktörer oavsett organisationsform att få göra en liten vinst på upp till ett prisbasbelopp, motsvarande . Det är ett viktigt undantag för det lilla företaget men helt obetydligt för riskkapitalisten i jättekoncernen. Därför kommer fler mindre aktörer nu att kunna utveckla sina verksamheter under sjysta villkor. tror jag att vi inte längre kommer att se en välfärd som är som en marknad utan i stället ett område där olika aktörer bidrar till att utveckla sina verksamheter. Av dessa skäl är det borgerliga tillkännagivande som ställer sig bakom helt orimligt. Men det är såklart ett beställningsjobb från vinstlobbyn som man gärna äter en god middag med efteråt. Det ska vara möjligt för alla som arbetar att försörja sig på sitt arbete. För den som är hänvisad till att jobba deltid är det ofta en omöjlighet att klara sin egen och eventuella barns försörjning. Att jobba deltid innebär i praktiken ofta att man är beroende av någon annan för att klara sig. Deltidsarbete innebär inte bara en lägre inkomst. Personer som arbetar deltid har också sämre utvecklingsmöjligheter i arbetet, sämre löneutveckling, lägre ersättning från trygghetssystemen och lägre pension. Frågan om hur rätten till heltidsanställning ska kunna stärkas har varit föremål för en statlig utredning, den så kallade . överlämnades ett betänkande med förslag om en lag om heltidsanställning. Utredningen ledde dock aldrig till någon lagstiftning, och problemen kvarstår än . har vid upprepade tillfällen motionerat om att rätten till heltid ska stärkas genom att lagen om anställningsskydd ska ändras så att heltid blir norm. tecknade SKL ett treårigt avtal med . Avtalet innehåller flera delar som syftar till ökat heltidsarbete, bland annat att tillsvidareanställningar på heltid ska eftersträvas vid nyanställning. menar att detta är vällovligt och ett bra steg på vägen, men för att alla på arbetsmarknaden ska omfattas av rätt till heltid krävs lagstiftning. Deltid ska vara en möjlighet, inte ett tvång. Rätten till heltid bör därför stärkas genom ändringar som gör heltid till norm i lagen om anställningsskydd. När det gäller anställningar på deltid ska parterna kunna komma överens om och ingå sådana avtal, om man kommer överens om detta. Det skulle också gynna anställda i offentlig sektor i hög grad. föreslår detta i vår motion Ett tryggt och hållbart arbetsliv, som dock behandlas i arbetsmarknadsutskottet. Med detta sagt vill jag yrka bifall till reservation nr 1 och till vår gemensamma rödgröna reservation nr 2. 3 (M): Jag noterar att är den enda som företräder regeringspartierna eftersom ingen representant från deltar i debatten, vilket är beklagligt. Kommuner och landsting ansvarar för att invånare får tillgång till skola, äldreomsorg och sjukvård. I bästa fall är det verksamheter som håller god kvalitet. Det avgörs i huvudsak i respektive kommun eller landsting. Men det hänger även ihop med de förutsättningar som grundas på att ekonomin går bra eller på andra faktorer som kommunerna inte själva kan påverka direkt. Dessutom är kommunerna beroende av att vi här i fattar kloka beslut. går just nu riktigt bra, tack vare internationell högkonjunktur, Alliansens tidigare reformer och låg ränta. Även kommunsektorn går bra. För landstingen går det däremot knackigare. De stora investeringarna i nya skolor och äldreboenden lånefinansieras dock, liksom renoveringar av gamla badhus och idrottsanläggningar. Och det riskerar att belasta framtida kommunala budgetar och kommande generationer. De kommande generationerna kommer också att behöva dra ett tyngre lass, jämfört med tidigare generationer, så som befolkningsutvecklingen ser ut. Dessutom ökar kostnaderna snabbare än befolkningsförändringarna. Det är inget nytt fenomen. Det har varit på det sättet . Vad gör då regeringen? Kort sammanfattat gasar regeringen i högkonjunktur i stället för att nyttja möjligheten att genomföra nödvändiga reformer. Det är beklagligt. När regeringen lämnade sin budgetproposition hade finansministern tagit bort kapitlet om kommunsektorns ekonomi. Det är fortfarande oklart varför. När skulle granska regeringens finanspolitiska avvägningar fick de begära ut beräkningsunderlagen från . Det visar på bristande transparens i hur regeringen hanterar den här otroligt viktiga frågan. Jag har själv begärt ut dokumenten, och de bekräftar bilden av att kommunsektorn kommer att få betydande ekonomiska problem om inte vi politiker agerar . Detta är en fråga som en finansminister inte får ta lätt på. Den mest uppmärksammade punkten i detta betänkande handlar om aktörer i välfärdens verksamheter. kommer alltså att tala om för regeringen att den ska komma med förslag på hur den tänker arbeta för att öka mångfalden i välfärdssektorn. Anledningen till att vi ligger på är att det är viktigt för invånare att det finns alternativ att välja mellan. Det må gälla skola, hemtjänst, äldreboende eller vårdcentral. Om det finns alternativ ökar fokus på kvaliteten. Vi vet att konkurrens bidrar till att även den offentliga verksamheten blir bättre, genom att man ser över sina arbetsprocesser och kostnader. Och vi är medvetna om att det även i dessa branscher behövs kreativa företagare, som kommer på nya sätt att arbeta och som det offentliga kan lära av. En sjundedel av välfärdstjänsterna tillhandahålls av privata utförare. Mångfalden bidrar till högre kvalitet och ett förbättrat resursutnyttjande och uppskattas av barn, föräldrar och äldre. Om man sätter människan framför systemen inser man betydelsen av att det finns olika lösningar, beroende på vilket behov eller önskemål den enskilde har. Regeringen väljer dock att i stället lägga tid och energi på hur företag inom välfärden kan motarbetas. Regeringen borde i denna fråga lyssna inte bara på utan även på socialdemokratiska kommunalråd, exempelvis i och i . Socialdemokrater och miljöpartister är alltså väl medvetna om att kommunerna inte skulle klara av att täcka upp för alla verksamheter som riskerar nedläggning om förslaget genomförs. var det drygt 245 000 barn och ungdomar som gick i fristående grundskolor och gymnasier. Regeringen går emot praxis och vägrar att gå till mötes, inte en utan två gånger, i denna fråga och prioriterar i stället att lägga resurser på att ta fram ett förslag som den vet inte kommer att genomföras, eller som inte ens kommer att vara möjligt att genomföra. Det visar på ett slösaktigt beteende liksom bristande respekt för vårt demokratiska system. Och det är allvarligt. Det är förresten inte bara de större företagen som skulle drabbas av det förslag som presenterade. Beroende på hur slutförslaget ser ut kommer det exempelvis att slå även mot föräldrakooperativ och stiftelser. Det har bland andra föräldraföreningen , som driver förskolor och en grundskola, räknat på. Anser verkligen Socialdemokraterna, och att problemen inom välfärdens verksamheter skulle vara att vissa företag gör vinst? Det finns många riktiga problem och reella utmaningar i kommunsektorn, inte minst på lång sikt. Befolkningsutvecklingen innebär stora pensionsavgångar, som personalkrävande verksamheter kommer att efterfrågas i allt högre grad. Vi har stora utmaningar med integrationen av nyanlända. Och kommunerna i landet har väldigt olika förutsättningar att klara sina åtaganden. Vi moderater vill att fokus när det gäller välfärden ska ligga på kvaliteten i verksamheterna, liksom på att verksamheterna ska arbeta så effektivt som möjligt. Vi vill behandla de aktörer som utför välfärdstjänsterna så lika det bara går, oberoende av om de är privata företag eller offentlig sektor. Vi är också positiva till att man ställer krav på dem som utför tjänsterna. Och aktörerna ska självklart följa de lagar och regler vi har i , oavsett om det rör sig om skatter eller verksamhetskrav. Vårt huvudfokus är att invånarna ska ha möjlighet att välja, eller i alla fall inte stoppas från att ha möjlighet att välja. För att säkerställa det vill vi skapa så goda förutsättningar för företagen som möjligt, även inom välfärden, så att de blir kvar i och skapar jobb och därmed skatteintäkter till våra offentliga verksamheter. Vi vill ha ett samhälle som tar tag i riktiga problem. Det som slår mig när jag läser är att man först konstaterar att kvaliteten bedöms vara likvärdig i privata och offentligt drivna verksamheter. Vissa delar är bättre här, och andra är bättre där. Sedan visar man att företag i välfärdssektorn gör vinst, även om man fick leta ett tag för att hitta ett nyckeltal som visar på det. Av detta drar utredningen slutsatsen att företag ska stoppas från att göra vinst. Hur landade man där? I min värld vore den naturliga frågan: Om privata företag levererar likvärdiga tjänster och produkter med samma kvalitet som kommuner och landsting men till en lägre kostnad, varför har då kommuner och landsting högre kostnader för att leverera samma produkter och tjänster? Varför tar man inte chansen att lära av privata företag? vet jag att man gör det ute i kommunerna. Men tanken verkar inte ha slagit socialdemokrater, miljöpartister eller vänsterpartister på nationell nivå. Hur kan annars samhällsproblemet för socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister vara att företagen gör vinst? Varför diskuterar vi inte vad kommuner och landsting kan göra annorlunda? Och hur kan vi från bidra till att kommunerna och landstingen har rätt förutsättningar för det? Vi kan väl hoppas att regeringen gör det som sa åt den att göra – och året före det – det vill säga tar fram förslag som säkerställer att medborgarna även har en gemensam välfärd av hög kvalitet, oberoende av vem som levererar den. Jag yrkar bifall till punkt 2. 4 (V) replik: Jag tänker börja med det som jag och är överens om, nämligen att det är viktigt att säkra kommunernas finansiering på lång sikt, för de kommande 10–20 åren sådär. såg till att det blev 10 välfärdsmiljarder till kommunsektorn under den här mandatperioden. Det drev vi igenom i budgeten .