prot · H509101 · 2018-04-19 00:00:00 — Det finns fortfarande stora problem för det rörliga kulturarvet att brukas och finnas i vårt samhälle. Så här långt har regeringen i regleringsbrevet gett i uppdrag till att undersöka och redovisa förutsättningarna för lagstiftning till skydd för det rörliga kulturarvet. Det är gott så, men det går inte snabbt nog och täcker knappast in den bredd som behövs för att skydda och värna det rörliga kulturarvet. Här önskar jag mer kraft, muskler, förståelse och kunskap från regeringens sida. Men det får vi nog vänta på till efter höstens val. 129 (L): Jag vill yrka bifall till reservation nr 1 så att jag har det gjort, annars kommer jag förmodligen att glömma det. En del av er här i salen hade kanske förmånen att vara på talmannens vårmiddag i går. Om ni var där var ni kanske också nere i Bankhallen och minglade lite grann. Måhända såg ni under minglandet att en bild av stod där. Jag hör på suset att ni allihop genast vet vad jag pratar om. har det gått blev en demokrati. Det finns all anledning att uppmärksamma den man som mer än någon annan har förtjänsten av att blev demokratiskt. var en liberal historieprofessor och politiker som ledde en liberal-socialdemokratisk regering under de dramatiska åren 1917–1920. Då blev en demokrati. Kvinnor fick rösträtt, och den kommunala rösträtten blev inte längre graderad. första kammare blev demokratisk, dess andra kammare likaså. Det skedde ett stort och intensivt reformarbete – man beslöt om åtta timmars arbetsdag och så vidare. Av denna anledning, och av väldigt många fler, anser vi liberaler att borde lyfta fram och hedra verk genom en permanent påminnelse – en byst eller liknande – samt att verk särskilt ska uppmärksammas . Fler än de som var på talmannens vårmiddag borde få möjlighet att lära sig mer om denne man och om den historia som han står för. Då, , stod på randen till en blodig revolution. Matbrist och politisk ojämlikhet ledde till kravaller. På här i skedde blodiga kravaller medan satt och debatterade den allmänna rösträtten. I stället för att statens makt vanns med våld slog in på en fredlig demokratisk utveckling med dessa reformer just 1917–1921. I ett läge där vi är , där demokratin på många håll ifrågasätts, borde firandet och manifesterandet vara en central svensk uppgift i en orolig omvärld. Det var just 1918 som riksdag efter en lång kamp och stort motstånd beslutade att vårt land skulle få lika och allmän rösträtt för både kvinnor och män. Det var efter en lång kamp mot både kungamakten och den politiska högern som liberaler och socialdemokrater lyckades driva igenom allmän och lika rösträtt. Att ta demokratin för självklar är kanske det största hot som den kan utsättas för. I utmanas demokratin av extremism från höger och vänster, av militant islamism liksom av hot och våld mot förtroendevalda och tjänstemän. Men demokratin utmanas också av ett minskat engagemang. Regeringen har gett i uppdrag att planera för ett migrations- och demokratimuseum. Vi tycker kanske att migrationsfrågorna och migrationshistorien förtjänar en egen institution. Många som har kommit till har flytt från förtryck och förföljelse till just den svenska demokratin. Förhoppningsvis blir detta en utgångspunkt för museet i . Ett annat viktigt politikområde när det handlar om demokrati är minoritetspolitiken, där språket är en viktig del av kulturarvet. Vi har samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar som alla har utvecklat sin kultur på svensk mark . Vi liberaler vill att detta synliggörs genom att de nationella minoriteterna och minoritetsspråken nämns i grundlagen. På så vis skapas också garantier för att stora förändringar av minoritetspolitiken föregås av noggrann betänketid. Det behövs, för detta är någonting som är ständigt ifrågasatt. Jag tänker nu ta för att tala om något helt annat – någonting som de flesta förmodligen inte har så där jättebra koll på men som är oerhört intressant. Jag tänker tala om Kvarntorpshögen. Det är största industriminne, vars historia startade , när man konstaterade att skiffern i området hade hög oljehalt. Olja var någonting man gillade och ville ha mer av. började man därför fundera på om man kunde starta ett oljeskifferverk, vilket man sedan gjorde 1942. Sedan höll man på till 1966. produktionen var igång var ”Kvarntorpslukten” någonting som alla i området kände till. Nära svavel spreds från skorstenarna. Barrträden i området dog, och lövträden stod avlövade. Rostangreppen var så svåra att de som bodde i husen runt omkring berättar om att deras traktorer och staket rostade sönder. Man berättar också om hur kor dödades av stenar när det sprängdes. Det röda stoftet gick inte heller någonsin att städa bort. tog över och framställde ammoniak av rest- och spilloljor . Förutom att man nu har den höga högen blev området svårt förorenat och förstört. tog Kumla kommun över området, och har man gjort ett gediget arbete med att utveckla området till ett rekreations- och friluftsområde. Där finns bland annat en fast utställning, Konst på hög, som drar oerhört många turister och besökare till området. Det görs också satsningar på konserter på högen. Många väljer att träna i området. Man kan besegra trappan – den trätrappa med 427 steg som går upp till toppen, över havet. Man ska springa tio varv om man vill besegra trappan. Jag kan tala om att det räcker gott och väl med ett varv; sedan vill man inte göra fler. Hela högen är väldigt varm. Mätningar visar att det är ungefär i den. Den är instabil, och det rasar lite titt som tätt. Det är naturligtvis en fara för dem som knatar omkring där uppe, även om det finns skyltar med texten Gå inte här, för dina skor kommer att smälta! Vi kan ju inte heller garantera att alla kan läsa skyltarna. Vi vet att högen kommer att slockna, men vi vet inte när. När den gör det kommer den att släppa ifrån sig en väldig massa oerhört otrevliga ämnen, bland annat uran. Siffror på ungefär har nämnts. som detta är en framtida miljöbomb är högen ett industriminne av rang. Den är unik i sitt slag. Här finns den helt intakta matsalen från och många andra minnen från en industriell tid i som är svunnen. Jag läser ur boken hög – återbesökt med text av : Askhögen är på en gång ett sorgligt monument över tvingande omständigheter och brutal mänsklig framfart, ett rykande Blåkulla alldeles på riktigt. börjar fler och fler uppskatta högen. De stora såren i folksjälen som den skapade när den byggdes, eller snarare byggdes upp, med minnen av svavellukten och röddammet i alla hörn läks sakta, och det görs genom konsten och kulturen. Därför är detta en viktig fråga för oss . 130 (KD): Jag yrkar bifall till reservation nr 6. Kulturarvet har blivit ett eget politikområde, och i en föränderlig värld betyder den egna kulturidentiteten alltmer. pågår EU:s kulturarvsår 2018 för att stärka den europeiska identiteten i, som det heter, en värld av mångfald. Det är alltså inte bara svenskt utan också europeiskt. Det som jag säger nu handlar inte om att stänga ute någon, men jag tror att en kulturell identitet är viktig. Det är ofta kulturen som betyder någonting i tider av svårigheter. Ett bra exempel, menar jag, är den ryska kulturen, som är så excellent med bland annat balett, cirkus, tonsättare och författare av absolut högsta rang. Det går inte att kväva kulturen, lika lite som religionen. I kulturarvsdebatten hade vi från Alliansen följande formulering: ”Kulturarvspropositionen borde på ett mycket tydligare sätt poängtera läroplanens värdegrund”. Varför nämner jag det här? Jo, för att jag tycker det är så vackert. Och vi som arbetar i kulturen uppskattar skönhet. Under rubriken ”Skolans värdegrund och uppdrag”, det första kapitlet i läroplanen, står: Människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet med svaga och utsatta är de värden som skolan ska gestalta och förmedla. I överensstämmelse med den etik som förvaltats av tradition och västerländsk humanism sker detta genom individens fostran till rättskänsla, generositet, tolerans och ansvarstagande. Jag vet inget ställe där detta beskrivs så vackert som det gör i läroplanen. Det handlar alltså om våra grundläggande värden. Tillsammans med den västerländska humanismen har den kristna etiken och värdegrunden spelat en avgörande roll som kulturbärare och formare av vår demokrati. Jag hade ett replikskifte här i kammaren med den dåvarande representanten för , som sa att det inte är i kyrkorna som vi hittar kulturarbetarna. Jag fick då påminna personen i fråga om . Sedan gick vi framåt till våra dagar med konserter i kyrkor, en enorm mängd körer och så vidare. har sjunkit under botten, sa den största tidningens kulturredaktör i tv, och kvällspressens dito efterfrågade hög moral. I radioprogrammet , världen! hävdade en tillkallad expert att moral och etik är oerhört angelägna . Vi kan väl hoppas att den innevarande valrörelsen ska innehålla en rejäl portion av hur vi människor ska leva tillsammans och vilka värden och värderingar det är som gör livet lättare och relationerna oss emellan mer harmoniska. Den tid är förbi då moral betraktades i det närmaste som nonsens och då friheten presenterades som gränslös. Det är som om stenarna ropar. Metoo lyfte på ett närmast mirakulöst sätt fram de övergrepp som kvinnor utsatts för runt om i världen. Vi hade ett stort seminarium om detta. Det var väldigt intressant att höra representanter för Kultursverige beskriva hur man tar tag i dessa frågor och hur man utifrån där man befinner sig just nu försöker ta hänsyn till det som har hänt. Jag tycker att det var väldigt hoppfullt. Det var ett fantastiskt bra seminarium som vi hade. Det handlar om en genomgripande revolution som för alltid har förändrat världen. Det tror och hoppas jag. ”Ingenting är längre som förut, alla gamla sanningar är slut”, sjöng . Redan då var alltså sanningarna slut, men så kan det ju inte vara. Människan är sig ju ganska lik. Det arv vi bär med oss vill vi nog ofta göra revolt emot, men de riktigt gamla sanningarna om en etik som vägleder och hjälper människan kommer, tror jag, att leva också framöver. Det som är ditt är ditt, det som är mitt är mitt, men vi behöver varandra, och vi behöver respektera varandra. När jag läste historia på för att bli lärare förstod jag vilken utveckling vi har varit med om i det här landet. Jag bara tänker så här: Så storslaget det som har hänt är! Vilket land vi har! Det har byggts av människor, politiker. Här i enkammarriksdagen och i har man byggt med politiska beslut. Människor har arbetat, och det har fattats viktiga beslut genom tiderna. En del politiska partier kan ta åt sig en stor del av äran för det som har hänt under de gångna 100 åren. Min far hade två kusiner som jobbade i det gamla . De var liberaler. var alla på öarna utanför liberaler eller folkpartister. Så är det inte riktigt längre. Vi bygger vidare på detta. Vi har ett kulturarv som vi bygger vidare för nästa generation. Vi är här , och vi bygger framåt. Demokratin måste byggas i varje ny generation. 131 (S): Alla vi som sitter här inne och också alla människor utanför den här kammaren är delar av ett arv från flera generationer bakåt. Vi bär alla på historier och berättelser från olika delar av och världen, och vi har alla en röst och en möjlighet att fylla på detta arv för framtida generationer. Min historia och min berättelse är inte unik, men den är min. Faktum är att en del av min historia finns i det som vi hänvisar till som östra. Det är berättelser om och , som var gifta och som båda var riksdagsledamöter men satt i varsin kammare. Tack vare placeringstavlan i Förstakammarsalen vet jag exakt vilken hade: stol nr 18. Med jämna mellanrum går jag dit, sätter mig ned och andas. hade jag med mig min egen dotter hit till . Hon fick såklart chansen att sitta i min stol här inne i kammaren. Det är små berättelser om min familj och släkt – säkert berättelser som ingen annan än jag och mina släktingar bryr sig om. Men det är mitt arv, och det är jag stolt över. befinner vi oss i kammaren för att diskutera betänkandet KrU7 Kulturarvsfrågor. Det är ett betänkande som behandlar 80 motionsyrkanden från allmänna motionstiden om bland annat statligt stöd till vissa museer, kulturmiljöer och uppmärksammande av brott mot mänskligheten. fick vi i kammaren uppleva något unikt när vi debatterade och tog beslut om den första kulturarvsproposition som någonsin lagts fram i riksdag – en proposition som tog ett helhetsgrepp om kulturarvet som eget politikområde. Där ska kulturarvspolitiken bidra till att det gemensamma kulturarvet blir en angelägenhet för alla, att det offentliga samtalet vidgas och fördjupas och att medskapande och engagemang främjas. Jag är som socialdemokrat otroligt stolt över vår regering och över att vi så tydligt har lyft upp kulturarvet på den kulturpolitiska dagordningen. Det gör mig också väldigt stolt att vi har öppnat upp dessa skatter genom till exempel reformen med fri entré. Det gör mig glad att också höra mina politiska motståndare tala om kulturarvet med sådan värme. I propositionen presenterades också övergripande prioriteringar med en rad konkreta förslag, bland annat en museilag. Museilagen trädde i kraft och reglerar offentligt styrda museer. I den fastställs att museerna ska bidra till samhället och dess utveckling. Detta gör de genom att främja kunskap, kulturupplevelser och fri åsiktsbildning. Syftet med lagen är bland annat att göra museerna självständiga och tydliggöra vem som bestämmer över museiverksamhetens innehåll, så att till exempel vi politiker inte kan påverka vad museerna ska visa och inte. hade jag förmånen att få besöka museernas vårmöte i . Där lyftes museilagen fram av flera personer under flera punkter. Museilagen är en välkommen lag för de museer som berörs, då man anser att museernas professionella oberoende äntligen fastställs. Men detta är såklart något som också kräver arbete och reflektion. Därför känns det extra tryggt att också har i uppgift att främja utveckling och samarbete på museiområdet, bland annat genom att samla in och förmedla kunskaper men också genom att erbjuda teknik- och metodstöd. Museerna har en central roll i arbetet med att bevara, utveckla och använda vårt kulturarv. För många människor är museernas verksamheter avgörande för möjligheten att ta del av vårt kulturarv. Museerna behövs, och det är bland andra vi politiker, på nationell, regional eller nivå, som kan ge rätt förutsättningar för museerna. I betänkandet hittar vi också några reservationer från de andra partierna. De rör bland annat kulturarvet under jorden, det kyrkliga kulturarvet, demokratimuseum, Glasriket, vattenverksamheter som kulturminne med mera. Många av reservationerna har en god andemening och goda intentioner. Dock gäller de i vissa fall arbeten som regeringen redan är igång med på ett eller annat sätt. Som exempel kan nämnas kulturarvet under jorden, där vi, precis som motionärerna och , menar att det är viktigt att vi hittar en balans mellan behovet av att bygga nya bostäder och att skydda våra skatter under jorden. Som socialdemokrat finner jag det därför glädjande att regeringen i sin proposition Politik för gestaltad livsmiljö bland annat tar upp denna fråga och frågan om ansvaret. Det är väldigt komplext. Detta är något vi kommer att debattera , då vi ska behandla propositionen. Ett annat exempel är tanken på ett demokratimuseum, som bland annat Liberalerna lyfter upp. Det är också ett arbete som är igång, då vi i budgeten har gett Rörelsernas museum 5 miljoner för att jobba med just demokratifrågan. Kanske får vi se ett framtida demokratimuseum i . Låt mig avsluta med orden att vi lever i en fantastisk tid, en spännande tid men på vissa sätt också en orolig tid. Aldrig förr har nog de små berättelserna varit så viktiga som – berättelser om vår historia, berättelser som får oss att reflektera över vår samtid och berättelser som får oss att drömma om framtiden. Det är vårt fantastiska och rika kulturarv som står för många av dessa berättelser. Det är berättelser som återfinns på museum, oavsett om vi talar om de nationella museerna eller om arbetslivsmuseum. Men det är också berättelser som återfinns i våra kulturmiljöer, i våra kyrkor och på våra fantastiska arkiv. Därmed vill jag passa på att gratulera , som faktiskt firar . Med de orden, herr talman, yrkar jag bifall till kulturutskottets förslag och därmed avslag på samtliga reservationer. 132 (MP): fattade beslut om en ny, fördjupad kulturarvspolitik, bland annat innefattande en helt ny museilag. Den politiken tycks ha landat väldigt väl i sektorn, och vi ser nu också att krutröken har börjat skingras inom politiken – det finns inte en enda reservation i betänkandet som mer än ett parti står bakom. Det måste betraktas som ett väldigt gott betyg till regeringens politik. Jag kan också konstatera att det finns ett växande intresse för kulturarvsfrågor i vårt samhälle. På biblioteksmässan i märkte jag att de populäraste seminarierna ofta var de som handlade om den här typen av frågor, och jag har även förundrats över hur många som till och med låter analysera sitt DNA för att på något sätt härleda sitt eget genetiska ursprung. För det mesta finner man förstås att man har ett ursprung i många delar av världen. Det vi måste vara på det klara med är dock att kulturarvsbegreppet, precis som teknik och mycket annat, kan användas av både det goda och det onda. Vi ser krafter som försöker använda kulturarv för att piska fram en nationalistisk strömning. Vi ser till och med hur politiska ledare i försöker blicka tillbaka mot konflikter som ägde rum för att motivera nya krig och kasta in sina folk i dem. Men vi ser också det goda: hur ökad kunskap kring kulturarv skapar ökad tolerans, ökad solidaritet och ökad förståelse för demokrati. Vi firar ett väldigt viktigt hundraårsjubileum i . Det var ju 1918, , som våra företrädare här i tog ett väldigt viktigt beslut i demokratiseringsprocessen i , nämligen att införa allmän rösträtt för både kvinnor och män. Det är någonting vi måste hjälpas åt att lyfta fram och tydliggöra för att öka kunskapen kring demokratiseringsprocessen i , men också för att öka kunskapen och förståelsen för att vår demokrati står på bräcklig grund. Den kan inte tas för given. Under många decennier trodde vi nog att vi kunde ta den för given. var fortfarande en minoritet av världens länder demokratier, men var det som att en flodvåg av demokratiseringsprocesser svepte fram över världen. Allt fler länder blev demokratier, och det var en flodvåg vi nog inte trodde skulle hejdas eller stoppas. har vi dock sett bakslagen komma och sett att länder även i vår omedelbara närhet avdemokratiseras. Det här är ingenting vi är immuna mot i ; det kan hända också här. Kanske ett av de främsta vaccinen mot en sådan utveckling är kunskap. Våra museer är viktiga kunskapsinstitutioner, som ofta på förträffliga sätt levandegör historia och levandegör sina samlingar. De väcker intresse och engagemang med sina berättelser. Den viktiga uppgift vi har från politikens sida är att sänka trösklarna in till museerna, så att fler grupper besöker dem. Med ökad kunskap följer också ofta ökad förståelse för att det här med kulturarv inte är något statiskt utan att vårt kulturarv är ständigt föränderligt. Det som ses som utmanande samtidskonst eller det vi ser som exotiska inslag i vår vardag kan vara fullständigt självklara delar av det svenska kulturarvet. Är det något vi har lärt oss av den senaste tidens stridigheter inom är det att traditioner inte nödvändigtvis är bra att upprätthålla bara för att de är gamla. behöver vi vädra ut och ta nya tag. Men det vi alltid måste göra då är att bevara kunskapen och se till att de kollektiva minnena har förutsättningar att leva vidare. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 16 Interparlamentariska unionen (IPU) Interparlamentariska unionen (IPU) betänkande 2017/18:UU16 Interparlamentariska unionen (IPU) (redog. 2017/18:RS3) 133 (S): Man måste ju ta tillfället i akt och försöka att så gott det går sprida så mycket kunskap man kan om organisationen . Detta är sista chansen under den här valperioden, så jag tänkte skicka med lite information till dem som ska komma härefter framåt hösten – så att de har någonting med sig och förhoppningsvis en större förståelse för vad detta innebär. Därför ska jag börja med att försöka vara lite pedagogisk, herr talman, med en förhoppning om att fortsättning följer. IPU-delegation har –2018 följande sammansättning:  förste vice ordförande (M)  andre vice ordförande (S)  i (M)  (S). Samtliga av IPU-delegationens medlemmar har framträdande poster inom IPU:s permanenta kommittéer och arbetsgrupper. Jag har haft förmånen att vara internrevisor och även ordförande för styrgrupp för WTO-frågor. Förste vice ordförande är ordförande för kommitté för FN-frågor och medlem av den rådgivande arbetsgruppen för motverkande av terrorism och våldsam extremism, som har instiftats i samarbete mellan IPU och United Nations Office on Drugs and Crime. vice ordförande är medlem av för främjande av respekt för internationell humanitär rätt. är medlem av IPU:s rådgivande arbetsgrupp för hälsofrågor. är styrelsemedlem i IPU:s permanenta kommitté för hållbar utveckling, finans och handel. Det var en lång uppräkning, och jag vill nu bara försöka förklara att detta inte är en tillfällighet. Man kan säga att arbetet påbörjades i och med att vi fick en permanent delegation på fem personer. Den permanenta delegationen har lyckats göra avtryck inom ramen för , och de avtrycken har i sin tur gjort det möjligt för dessa personer att få uppdrag. Många andra länder har kvar det gamla system som vi hade, där man byter ut folk. Det gör det svårt för ett land att göra avtryck, och då är det svårt att få positioner. Jag vill med denna inledning säga följande: Själv kommer jag inte att kandidera, och inte heller och , men jag hoppas verkligen att de som kommer efter oss ska kunna – tillsammans med de två övriga ledamöterna – hamna i motsvarande situation som vi har haft förmånen att befinna oss i . har delegationsmöten hållits . Mötena har till stor del ägnats åt substansfrågor och förberedelser inför IPU:s två årliga församlingsmöten. Interparlamentariska unionen (IPU) Den svenska IPU-delegationen utgör också styrelsen för interparlamentariska grupp som har förmånen att förvalta Stiftelsen . Interparlamentariska gruppen höll också sitt sedvanliga årsmöte . IPU-delegationen har arrangerat flera seminarier i för att belysa aktuella frågor. Det huvudsakliga arbetet inom IPU och för den svenska delegationen utförs inför och under de två årliga församlingarna. IPU har numera 178 medlemsländer. Det är alltså 15 mindre än FN har – om jag är rätt underrättad. Det är inget självändamål, utan det visar på en styrka i vårt arbete och gör det möjligt att förhoppningsvis utvidga och förbättra demokratin i världen och i parlamenten. Frågor som har varit i fokus har bland annat handlat om att minska ojämlikheter och bidra till ökad välfärd för alla med koppling till hållbarhetsmål 10, parlamentens roll vad gäller ingripande i suveräna staters inre angelägenheter vid allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter och ökat internationellt samarbete kring Agenda 2030-målen, med särskild tonvikt på inkluderingen av kvinnor som katalysatorer för ekonomisk utveckling. IPU har också behandlat frågor om situationen för minoritetsbefolkningen rohingya, främjande av kulturell mångfald och fred genom dialog mellan olika kulturer, religioner och trosinriktningar, cybersäkerhet, spridning av kärnvapen och den privata sektorns roll i främjandet av förnybar energi. Som ni märker av den uppräkningen har uppdraget utvidgats betydligt sedan organisationen bildades . Det är på både gott och ont. Det innebär att ambitionerna hos medlemsländerna har ökat.