prot · H509101 · 2018-04-19 00:00:00 — Om vi inskränker det civila samhället till att bli utförare av statliga direktiv riskerar vi att kväva de många organisationernas unika bidrag till vårt samhälle. För oss kristdemokrater är civilsamhället en av samhällets grundbultar – familjen, ideella organisationer, byalag, kooperativ, stiftelser, samfund, fackföreningar, ekonomiska föreningar och politiska partier. De ideella organisationerna är centrala i demokratiarbetet, och genom sitt arbete upprätthåller de demokratiska traditioner liksom kunskap om förenings- och mötesfrihet och opinionsbildning. : Alla frivilliga sammanslutningar är inte av godo. Organisationer vars medlemmar begår, eller uppmuntrar till, kriminella handlingar blir en fråga för rättsväsendet. Vi vill skärpa lagstiftningen och göra det kriminellt att ha samröre med terrororganisation eller annan kriminell organisation. Det behöver också säkerställas att inga offentliga bidrag går till extremistiska organisationer och att medel som utbetalas på felaktiga grunder ska krävas tillbaka. vill se en mer självständig ideell sektor, mindre av detaljstyrning vid bidragsgivning och mer av grundstöd. Genom gåvoskatteavdraget ökade organisationernas självständighet. Vi vill återinföra gåvoskatteavdraget och utveckla det. Någon av mina allianskamrater ville samma sak, så vi ska nog kunna komma överens om det. Det bör slås fast att det finns ett starkt ideellt engagemang hos människor i vårt land. Det har vi hört beskrivas. Det finns en rörelse som bygger på idealitet och frivillighet. Vår svenska folkrörelsetradition lever och frodas alltjämt. Vi har hört om 2015, men jag vill även nämna vad som hände efter . Jag var på efter terrorattacken, och vi såg ett hav av blommor. Vi såg polisbilar, även de övertäckta med blommor som ett tack för den stora insats polisen hade gjort. Det jag skulle vilja nämna är också den värme och den känsla av gemenskap som fanns då. Vi är säkert fler som var där och som kände att det inte fanns några vassa armbågar, utan det fanns ett slags respekt för varandra. Jag skulle önska att det alltid var så, men går man ju tillbaka till sitt normala beteende, höll jag på att säga. Men låt oss försöka ha mer respekt och visa mer värme mot varandra. Det är en appell. Jag ska avsluta med en liten tanke från innan vi går ut i vårsolen: Vi fyller tiden tätt, med hast och id och brukar livet, till att spara tid. Men när med tiden, livets tid har varat – var har vi då, den tid som vi har sparat? 124 (S): Civila samhället inklusive trossamfund möts människor i ideella föreningar och stiftelser, i folkrörelser och samfund, i kooperativ, aktionsgrupper och nätverk. De möts för att förverkliga sina idéer, utveckla gemenskapen och tillvarata sina intressen. I dessa möten ges människor möjlighet att utveckla sin inre potential och växa tillsammans med andra. Friheten att organisera sig, friheten att yttra sig och friheten att vara medlem, eller låta bli att vara det, är en av de viktigaste förutsättningarna för en stark demokrati. Det är därför inte en överdrift att konstatera att ett starkt och levande civilsamhälle är grunden för en demokrati. Goda och långsiktiga förutsättningar för folkrörelser och det civila samhället är därför av stor vikt. Det leder till att fler människor kan organisera sig och att de idéburna organisationerna får bättre möjlighet att utvecklas. Det leder till stärkt sammanhållning och tillit i samhället. Alla som vill ska kunna delta i det civila samhällets organisationer, oavsett kön, etnicitet, religion, sexuell läggning och könsidentitet. Inte heller ska plånbokens storlek avgöra möjligheten att samverka med andra. Med civilsamhällets olika roller som röstbärare, opinionsbildare och den viktigaste demokratiskolan kommer också stora krav. Det är viktigt att civilsamhället inte blir en plats där odemokratiska krafter kan agera. Politiken har, liksom sektorn själv, ett viktigt ansvar att se till skattemedel inte används till verksamhet som kan vara diskriminerande och stå i strid med demokratin och mänskliga rättigheter. Därför är det väldigt viktigt att regeringen har påbörjat ett arbete med att se över demokratikriterierna i olika former av statsbidrag även till civilsamhället. Här kan även myndigheten arbete nämnas, som har skärpt tillämpningen av demokratikriteriet och avslagit ett antal ansökningar om statsbidrag. I när en växande misstro och populism försöker slå rot i vårt samhälle och i vår omvärld och när det görs tydliga försök att tränga undan viktiga demokratiska framsteg är styrkan hos civilsamhället avgörande. Den krävs mod och styrka för att hålla de odemokratiska krafterna undan och bevara och utveckla demokratin. Det är därför inte förvånande att det i länder som till exempel och , där den demokratiska utvecklingen går åt fel håll, är just civilsamhällets organisationer som attackeras och får försämrade förutsättningar. Det är attacker i syfte att så tvivel, bryta ned oliktänkande och försvaga demokratin. Det är en farlig utveckling som måste bekämpas, nationellt som internationellt, och det kräver politisk medvetenhet om vikten av ett starkt civilsamhälle. Det svenska civilsamhället är på många sätt unikt i världen, och det är en enorm resurs för vårt samhälle att så många människor väljer att engagera sig ideellt. Det har onekligen haft en stor betydelse för samhällsutvecklingen i vårt land och för uppbyggnaden av den svenska modellen. Civilsamhället och folkrörelserna har alltid haft en central roll i att visa på sociala problem och skapa gemensamma lösningar på olika problem som uppstått, något som inte minst visade sig 2015 i samband med det stora flyktingmottagandet och som visar sig i engagemanget för inkludering och integration. Flera av våra offentligt styrda och finansierade välfärdstjänster bygger på idéer, även kallade sociala innovationer, som startades av idéburna. Som exempel kan folkhögskolor, Mjölkdroppen som senare blev BVC, förskolan och biblioteken nämnas. Även i dagens samhälle lyfter folkrörelser fram brister i samhällsbygget och hittar nya lösningar. Vi har Mattecentrum, Yallatrappan, Missing People och många fler. Civila samhället inklusive trossamfund Den sociala ekonomin, som civilsamhällets företagande ofta kallas, kommer dock inte automatiskt som följd av ett starkt civilsamhälle. Den uppstår med spelregler som åtminstone inte missgynnar idéburna intresseorganisationer jämfört med vanliga privata företag. Här har den offentliga sektorns samarbetsvilja visat sig vara viktig. I kommuner som och har det visats på stor politisk vilja att hitta olika samverkansformer med den ideella sektorn, främst genom IOP, idéburet offentligt partnerskap. IOP är en samverkansmodell mellan det offentliga och den idéburna sektorn. Forum, paraplyorganisationen för idéburna organisationer med social inriktning, tog fram modellen för att möjliggöra problemlösning mellan sektorer för ett hållbart samhälle. Modellen har visats vara framgångsrik, och allt fler kommuner väljer att ingå den formen av samverkan med den idéburna sektorn. För att den sociala ekonomin ska bli en större del av samhällsekonomin har regeringen gjort flera viktiga satsningar. fastställde regeringen strategin Ett hållbart samhälle genom socialt företagande och social innovation. Strategin har som mål att stärka utvecklingen av sociala företag så att dessa bättre kan delta i att lösa utmaningar i samhället. Den ska också bidra till att den offentliga sektorn uppmärksammar och använder socialt företagande och sociala företag som värdefulla aktörer i utvecklingen av ett hållbart samhälle. För detta har regeringen beslutat att investera . Det ska såklart inte heller glömmas att det kommer en skrivelse för civilsamhället, baserad på utredningsbetänkandet Palett för ett stärkt civilsamhälle, en skrivelse som också kommer att ha stor betydelse för att förbättra och peka på vilka förutsättningar som är viktiga för den här sektorn. Avslutningsvis vill jag beröra trossamfunden. En av våra grundläggande fri- och rättigheter är religionsfriheten, och alla människor ska ha rätt att få utöva sin religion. Trossamfunden bär dock ett gemensamt ansvar för att skapa respekt för olika trosuppfattningar och för att värna demokratin och alla människors lika värde. För att säkerställa att statens stöd till trossamfunden är anpassat till nutida och framtida behov och att demokratikriterierna är uppdaterade tillsatte regeringen en utredning, som är ute på remiss. Att det kommer tydliga demokratikriterier på plats är av stor betydelse både för trossamfunden själva och för att säkerställa att skattepengar används på rätt sätt och inte går till syften som står i strid med våra grundläggande demokratiska värderingar. Avslutningsvis vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 125 (MP): Civila samhället inklusive trossamfund Vår grundlag är solklar. Den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde. Tyvärr har inte tillämpningen i alla delar varit lika solklar. Jag tänker då bland annat på bidragsgivning till trossamfund. Trots att problemen har varit kända är det först nu med en rödgrön regering och med en miljöpartistisk kulturminister som vi hanterar problemen och går fram med en skärpning av regelverket för bidrag till trossamfund. En utredning har tittat på trossamfundens villkor och lagt fram förslag till så kallade exkluderingsgrunder, det vill säga företeelser som inte kan accepteras om ett trossamfund ska kunna erhålla bidrag. Samtliga föreslagna exkluderingsgrunder är oerhört relevanta och viktiga. Frågan är om de är tillräckligt tydligt formulerade. Svar på den frågan får vi förhoppningsvis i den pågående remissen. Bland annat föreslås att trossamfund som kränker barns rättigheter på sätt som riskerar att påtagligt skada barns hälsa och utveckling inte ska erhålla bidrag. Självklart måste sådana regelverk finnas, och självklart måste det innebära i tolkningen att ett trossamfund som till exempel inte accepterar att barn ges blodtransfusioner inte ska kunna erhålla bidrag. Regeringen arbetar vidare med frågan, och det arbete som regeringen har initierat kommer regeringen att avsluta. Därför kan de motioner som har väckts här om att ge regeringen i uppdrag att arbeta med frågorna avslås. För att inte samma typ av missuppfattningar ska spridas i frågan som vi såg vid tidigare motionsbehandling vad gäller motioner om att uppdra till regeringen att återkomma med skärpt lagstiftning vad gäller barnäktenskap, är det viktigt att tydliggöra att avslag på dessa motioner inte handlar om att vi nedvärderar frågan och inte ser den som allvarlig. Det handlar om att vi har tilltro till att regeringen avslutar det arbete som regeringen har initierat. Det är inte bara regelverken för trossamfund som behöver skärpas, utan det handlar också om regelverk vad gäller bidrag till övriga delar av civilsamhället. Det handlar inte om en njugg inställning till föreningsbidrag, utan det handlar om att ge legitimitet åt ett starkt bidragssystem. Som många har varit inne på utgör civilsamhället en grundbult i vårt samhälle, och civilsamhället ska ges goda ekonomiska förutsättningar. Men vi ska aldrig acceptera att bidrag ges till föreningar eller organisationer som arbetar i strid med våra mest viktiga demokratiska principer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2017/18:KrU7 126 (M): Kulturarvet utgörs av vad tidigare generationer skapat och hur vi uppfattar, tolkar och för det vidare. Kulturarvet är inte statiskt utan något som ständigt förändras och omformuleras. Varje tid bildar sig en egen uppfattning om vad som är kulturarv och vad det betyder. Detta är varken regeringens definition eller något jag själv kommit på, utan det är hur begreppet kulturarv förklaras av . Just detta om kulturarvet som något som ständigt förändras, omformuleras och även omvärderas tycker jag är centralt. Kulturarvet är inget som så lätt låter sig definieras eller stängas in. Det är i ständig rörelse. Konsten och kulturen är till sitt väsen inkluderande, dynamisk, föränderlig, urban, öppen och tillmötesgående. Det är därmed också vårt kulturarv. De enda gränser som kulturarvet sätter är mot dem som vill stänga ute och definiera det ena eller andra uttrycket som mer rent, genuint eller exklusivt. Det svenska kulturarvet är helt enkelt det kulturarv som har vuxit fram i , men med intryck och uttryck från hela världen. Utan öppenheten och globaliseringen finns inget svenskt kulturarv. Därför är det också viktigt att markera mot dem som vill sätta gränser. Genom att stå upp för öppenheten vårdar vi arvet från tidigare generationer, och vi tar ansvar för dem som lever här och för dem som kommer att utgöra vår framtid. Kulturarvet är i det sammanhanget en grund som skapar trygghet i en värld som just nu är allt annat än trygg. Detta har vi alla ett ansvar att stå upp för. är kulturarvsår, men man skulle kunna säga att vi i också kan se tillbaka på 2017 som ett verkligt kulturarvsår. Den kulturarvsproposition som regeringen presenterade har gett många tillfällen att diskutera och debattera kulturarvet och att rikta såväl beröm som kritik. har vi att behandla ett motionsbetänkande som rör motioner från förra motionsperioden, och jag kommer därför att fokusera på det motionsyrkande som har väckt och som rör kulturarvet under jord. Den första raden i den första boken av omfattande svenska historia inleds med följande mening: I begynnelsen var – punkt! Det säger jag inte bara som skåning utan för att denna mening sträcker sig tillbaka till när inlandsisen först släppte sitt grepp för ca 10 . därefter kom de första människorna till . Det första som fanns i av mänskligt avtryck var därmed invandringen. De äldsta föremål vi gräver fram är daterade till ungefär år , det vill säga ca . Vi har ett rikt och omfattande kulturarv under jord som bär på unika berättelser om vårt land och hur det har vuxit fram. Detta arv ska vi vårda och värna för kommande generationer. möter detta arv stora utmaningar. växer, och växer på sina ställen fort. Behoven av utbyggnad är stora, framför allt i och omkring våra större städer. Att hitta en balans mellan det moderna samhällets krav på nya bostäder och infrastruktur och skyddet av kulturarvet är en ofta komplicerad uppgift. Bedömningar över landet kan skifta, vilket kan skapa en känsla av godtycklighet hos den som försöker utveckla vårt samhälle. Ofta får länsstyrelserna klä skott för detta när de upplevs som bromsklossar. Detta har inneburit många och i vissa fall onödigt skarpa konflikter mellan stat och kommun. Detta gäller inte bara kulturarvet under jord utan även det vi bygger över jord. Just nu behandlar kulturutskottet tillsammans med civilutskottet en ny politik för gestaltad livsmiljö där vi försöker förena behov av snabb och billig utbyggnad med krav på hållbara livsmiljöer där vi även ska fylla mellanrummen mellan människor med värdefullt innehåll. Men det gäller i synnerhet även det som ligger djupt ned i marken under våra fötter – vårt gemensamma kulturarv. konstaterar i sitt betänkande att detta är ett område som styrs av olika regelverk och att ansvaret delas mellan olika aktörer, och utskottet betonar att det krävs ett tvärsektoriellt ansvar och arbete som kan bidra till ökad samsyn. Utskottet hänvisar med detta också till det nämnda arbetet för gestaltad livsmiljö och de uppdrag som där riktas till flera myndigheter. menar dock att det behövs en särskild översyn för att långsiktigt säkerställa en god balans mellan olika intressen i de regelverk som länsstyrelserna har att tillämpa. Syftet ska vara att åstadkomma förbättringar i villkoren för byggandet och värna viktiga delar av kulturarvet under jord. Det måste vara möjligt att utveckla vår framtid och slå vakt om vår historia. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till reservation 4. 127 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 5 och 9. Det är folkets röst som ska höras, när man läser dessa anteckningar – så sa folklivsforskaren om och folkminnens samlingar. värderar det immateriella kulturarvet högt. Det arbete som enskilda, civilsamhället och till exempel och folkminnen gör för insamlandet och tillgängliggörandet av vårt immateriella kulturarv är ovärderligt i nutiden och för kommande generationer. Det gäller för det svenska men även för det estlandssvenska, finlandssvenska, tornedalska och samiska immateriella kulturarvet. och folkminnen samlar in, bevarar och forskar om dialekter, ortnamn, personnamn och folkminnen. De arbetar också med språkvård och språkpolitik. Uppgiften är att levandegöra, sprida kunskap och ge råd i språkfrågor. Vi anser att ambitionsnivån för det immateriella kulturarvet bör höjas, framför allt vad gäller arbetet som rör konvention om skydd för det immateriella kulturarvet. Regeringen bör se över möjligheterna att tillföra ytterligare resurser för att skynda på arbetet med den nationella förteckningen samt nomineringarna till de internationella listorna för att säkra att vårt immateriella kulturarv får nödvändigt skydd och bevaras till kommande generationer. förespråkar bland annat att och folkminnens närvaro förstärks i norra , framför allt sedan Dialekt‑, ortnamns- och folkminnesarkivet i avvecklats. Vi vill även ge institutet i uppdrag att i samråd med Forum för levande historia bygga upp en kunskapsbas om och utvärdera behovsomfattningen av åtgärder för att bevara synskadades och dövas immateriella och materiella kulturarv. Vidare är det kyrkliga kulturarvet något vi värnar och ser som betydelsefullt ur flera perspektiv. Till exempel är svensk arkitektur ett område som är starkt färgat av vårt kristna arv, framför allt genom våra runt 3 400 svenska kyrkor. Många av dem har ett säreget utseende som inte återfinns hos kyrkor i andra länder. Det är som förvaltar dessa anrika fastigheter och bevarar dem så att även framtida generationer kan ta del av dem. Det senaste århundradets omfattande sekularisering har resulterat i att många valt att lämna och därmed avsagt sig att betala kyrkoavgift, vilket har medfört en stor minskning av resurser. befarar att den inte kommer att ha tillräckliga resurser för att ta hand om alla kyrkor och att kyrkor som tas ur bruk tillåts förfalla. Det innebär i praktiken att största samlade fysiska kulturarv som fortfarande används i sitt ursprungliga syfte är hotat. Även om kulturmiljölagen skärps ligger förvaltningsbördan för dessa kulturhistoriska fastigheter på en organisation som kommer att ha otillräckliga resurser att sörja för dessa om nuvarande medlemsutveckling fortsätter. Vi vill därför se en nationell handlingsplan för hur skyddet av det kyrkliga kulturarvet ska säkras . Kulturen är en byggsten och en bärande balk för hur stabilt vi lyckas upprätthålla välfärd och tillit mellan människor och till myndigheter och institutioner. Att värna om banden till det förflutna är att värna om rätten att tänka fritt. 128 PER LODENIUS (C): Tillgång till ett brett kulturliv i hela landet är vår högst prioriterade fråga när det gäller kultur och kulturarv. Det står i stark kontrast till regeringens reform om fri entré för vuxna på statliga museer, främst de statliga museer som finns i . Från sida vill vi i stället satsa på att öka tillgängligheten till de statliga museerna över hela landet, exempelvis genom digitalisering och utställningar på turné. För är det en självklarhet att alla barn och ungdomar oavsett ekonomiska förutsättningar, var de bor eller vilka funktionsförutsättningar de har ska kunna ta del av den statliga kulturen. Därför är det viktigt att kulturen görs tillgänglig över hela landet. För oss i handlar det inte bara om det kulturarv som ryms inom statliga institutioner. Det handlar minst lika mycket om det nära kulturarvet i hela landet. Det finns nationellt intressanta och viktiga kulturarv på många håll i vårt land. Det statliga ansvaret för kulturarvet och vår historia får därför inte stanna vid storstadens gräns. Vi måste också se de många kulturarv som finns som en möjlighet att vara en del av utvecklingen av regionerna och samhället de finns i. Kulturarv finns ju över hela vårt land, och de är värda att bevara och lyfta fram. Men vi måste bli bättre på att lyfta fram viktiga kulturarv också på ett nationellt plan – även de som inte finns i direkta närhet. Kulturarv kan vara kopplade till en specifik geografisk plats såsom till exempel Glasriket i . Glaset och dess tillverkning är ett viktigt kulturarv för , både som bruksföremål och som konstföremål. Satsningen på Glasriket blir här en möjlighet att både bevara och lyfta fram det kulturarv glaset och dess industri är och utveckla Smålandsregionen liksom att se möjligheten att marknadsföra på ett internationellt plan. Det finns kort sagt potential i hela landet, och det finns stor kompetens inom kulturarvsområdet över hela landet. ligger mycket nationell expertis fortfarande i storstäder och då främst i vår huvudstad. Mycket av den kunskap som finns ute i landet borde komma fler till del. Kanske kan vi skapa en modell som gör att vi lyfter fram spetskompetensen där den finns i landet, i samverkan mellan regionerna och staten. Varför då inte skapa en ny modell för den nationella kulturpolitiken som bygger vidare på de tankar som gjort samverkansmodellen framgångsrik, en kultursamverkansmodell för den nationella nivån? Då skulle vi kanske kunna se i som den nationella angelägenhet det faktiskt är: som ett viktigt kulturarv och en källa till kunskap om rika populärmusikhistoria. Att arkivet ligger i och inte i måste väl inte innebära att det är en regional angelägenhet för ? Allt av riksintresse måste väl ändå inte ligga i ? Det rörliga kulturarvet engagerar många i vårt land. Det kan handla om en moped, en traktor eller kanske den där bilen man drömde om som barn. Det kan vara ett ånglok eller ett flygplan av historiskt värde. Det kan vara en segelskuta från , då 1800-tal blev 1900-tal, eller en plastbåt . Det gemensamma är att det är fordon som brukats och transporterat människor och gods runt om i vårt land, historiebärare från då vårt samhälle blev allt mer mobilt. och nästan varje vardagskväll finns det evenemang runt om i vårt land där det rörliga kulturarvet uppmärksammas och inte minst används. Det är många som lägger stor del av sin fritid på att bevara dessa klenoder för eftervärlden. Det är ideella krafter som renoverar bilar, båtar och flygplan och driver museijärnvägar och museer för dessa klenoder. skapar det jobb och företagande på många sätt. Det är försäljning av reservdelar. Det är mekaniker, verkstäder och båtvarv med specialistkunskaper. Det är besöksmål som genererar handel, restaurangbesök och hotellövernattningar. Allt detta skapas ofta på mindre orter och på landsbygden, så förutom en del av det viktiga bevarandet av det rörliga kulturarvet är det också en del av en levande landsbygd och en möjlighet för hela landet att leva. Men det här arbetet har inte alltid fått den uppskattning det är värt. Det finns exempel på att både politiska beslut och myndigheters tolkningar av regelverk utgjort hinder och till och med lett till att kulturarvsföremål gått förlorade. För att det rörliga kulturarvet ska kunna bevaras behöver det också brukas och utvecklas. Det är en del av vår historia som skulle försvinna om inte alla ideella krafter fanns. I samband med behandlingen av kulturarvspropositionen beslutade också om ett tillkännagivande som rör det rörliga kulturarvet. Tillkännagivandet säger att regeringen skyndsamt ska ta fram en lagstiftning som slår fast myndigheters skyldigheter och ansvar för historiska transportmedel till lands, till sjöss och i luften så att de i sin myndighetsutövning kan säkerställa att det rörliga kulturarvet inte avsiktligt eller oavsiktligt hindras att brukas eller skadas eller rent av destrueras. Det pågår fortfarande en destruktion av det rörliga kulturarvet.