prot · H50977 · 2018-03-01 00:00:00 — Något tusental flyttade vidare till . Denna utvandrarkategori är nästan helt okänd för gemene man i , men faktum är att det än finns en svensktalande befolkning kvar i provinsen, där man bildade kolonin eller Oberá, som staden heter . Denna grupp av svenskättlingar bör uppmärksammas, och det bör ses över hur man skulle kunna upplysa allmänheten om deras historia. Detta kunde förslagsvis ske genom ett uppdrag till . Likaså skulle vi vilja ge institutet i uppdrag att inventera och synliggöra finlandssvenskt och estlandssvenskt arv. Detta är vår uppmaning och en fråga som vi lär aktualisera och driva i ett bredare perspektiv även framöver. 152 PER LODENIUS (C): Jag vill inleda med att jag står bakom samtliga och Alliansens gemensamma reservationer, men jag väljer här att yrka bifall endast till reservationerna 2 och 17. I vision har alla, oavsett bostadsort, bakgrund, funktionsnedsättning eller livssituation, möjligheter att delta i kulturliv som rymmer både professionellt buren kultur och amatörers skapande. blir ett alltmer mångkulturellt land, och detta skapar nya möjligheter. Kultur stärker självförtroendet och gör att fler tar till vara yttrandefriheten. Detta i sin tur stärker delaktigheten och demokratin i vårt samhälle. I ser vi hur kulturen bidrar till ett djupare, mänskligare och öppnare samhälle. När vi möts, delar erfarenheter och reflekterar tillsammans blir vi också bättre rustade att möta de utmaningar som finns omkring oss. Vi vill inte att ska riskera att klyvas genom att förutsättningarna för ett bra liv försämras på mindre orter. Därför har vi kämpat emot den höjning av momsen på biobiljetter som hotar många biografer och den tillgängliga kultur dessa erbjuder. Momsen på biobiljetten måste återställas, men det tar att göra detta måste effekterna av höjningen snabbt bromsas. Regeringens 25 miljoner till investeringsstöd för biografer på mindre orter är helt felriktade och har absolut ingen effekt. Detta ser vi nu när biografen i tvingats stänga. Fler kommer att följa. Från sida vill vi i stället använda dessa pengar direkt till biograferna på landsbygden via kultursamverkansmodellen. För det är i kommunerna som man ser effekterna av regeringens politik och förstår hur de kan lindras, inte hos på i . För oss är det givet att prioritera ett nära och tillgängligt kulturliv i hela landet framför satsning på fri entré på statliga museer, som främst är belägna i . Biografer på mindre orter betyder mer för kulturlivet på dessa orter än bara en plats att se film på. De är en viktig del i en kulturell infrastruktur som ger tillgång till ett brett kulturliv i hela landet. Det finns många ideella krafter som engagerar sig i det nära, lokala kulturlivet. För att kulturen ska bli mer tillgänglig för alla behöver den finnas nära. Det är ofta i bygdegårdarna och på Folket Hus och Våra Gårdar som kulturen frodas. Därför satsar vi från sida särskilt på samlingslokaler i hela landet – på mindre orter liksom i utanförskapsområden. Detta är platser för såväl turnerande kulturverksamheter som eget skapande och aktiviteter som arrangeras av ideella krafter. Det är ofta i samarbete med folkbildningens studieförbund som kulturevenemangen och kulturengagemanget skapas. Den kultur som regionala och lokala aktörer skapar har stor möjlighet att vara tillgänglig och nå nya besökare och deltagare. Vi vill därför se över kultursamverkansmodellen så att regionerna får mer inflytande över hur de nationella resurserna kan användas ännu bättre över hela landet. Vi vill också inom ramen för kultursamverkansmodellen inrätta ett nationellt kulturhuvudstadsår, där även mindre städer och kommuner får chansen att få strålkastarljuset på sig. Med den digitala tekniken har mycket kultur och kunskap blivit tillgänglig för många fler. Det har blivit enklare att sprida kultur, och möjligheten till delaktighet är nu större . Det digitala samhället har blivit en stor del av vår vardag. Detta syns inte minst med nya breda kulturformer som dataspel, den svenska musik som sprids och uppskattas över nära nog hela världen och möjligheter att se föreställningar som görs på en annan kontinent på bygdegården eller den lokala biografen, så länge den nu finns kvar. Med de möjligheter som digitalisering ger får också fler möjlighet att finna ett uttryck som passar just dem. Med kreativitet växer vi som individer men också som samhälle. Möjligheten att både ta del av kultur och själv skapa genom digital teknik måste tas till vara bättre. Vi vet ju inte vilka nya kulturella yttringar som kommer att uppstå när tekniken utvecklas. Det krävs därför ett öppet förhållningssätt från offentligt håll så att även främst ungas aktiviteter på internet kan få ordentligt stöd. Vi ser också inom traditionell kultur, som opera och klassisk teater, hur föreställningar utvecklas för att ta plats i det digitala visningsfönstret. I vet vi att skaparglädje frodas i frihet. För oss är principen om armlängds avstånd mellan den kultur som skapas med hjälp av offentliga medel och den politiska nivån helt central. Konstnärlig frihet står i kontrast mot statlig och annan offentlig detaljstyrning. bidrar kulturen och dess mötesplatser till kreativa orter och regioner som människor gärna vill besöka, leva och verka i. Men det centrala är att kulturen är en fri mötesplats där vi kan umgås, skapa, glädjas, oroas, bli överraskade och göra nya bekantskaper. Det är en plats för verklig integration mellan personer med olika härkomst, bakgrund och livssituation, en plats där alla får ta del av och delta i kulturen, som utöver att den berikar livet också bidrar till delaktighet och ett samhälle som håller ihop. Det är därför, herr talman, som kulturen så viktig för . 153 (V): Titeln på det betänkande vi debatterar , Kultur för alla, skulle kunna vara hämtad från valplattform. Kultur för alla, inte bara några få, är en av rubrikerna där och en tydlig inriktning för oss. Därför finns det också ett flertal förslag från med i de handlingar som ligger på kammarens bord . Jag står bakom alla våra reservationer, men yrkar jag bifall endast till nr 19. De kulturpolitiska målen anger att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Med detta menas bland annat att kön, funktionsnedsättning, klass, bakgrund eller bostadsort inte ska vara ett hinder för delaktighet i kulturlivet. Ett sätt att få en indikation på om alla verkligen har möjlighet att delta i kulturlivet är att undersöka vilka som deltar och om detta skiljer sig åt mellan olika grupper i samhället samt mellan olika kulturaktiviteter. Vi har en myndighet som gör detta åt oss – det är perfekt. Myndigheten för kulturanalys skriver i sin rapport om kulturvanor att kvinnor, yngre och människor boende i städer är mer delaktiga och aktiva i kulturlivet jämfört med män, äldre och människor boende på landsbygden. Social härkomst, uppnådd klass och inkomst påverkar i vilken utsträckning människor deltar i kulturlivet. För de flesta av oss är detta ingen nyhet, men det är viktigt att vi får det svart på vitt i rapporten. Det visar sig att ju högre utbildning vi har, desto mer kulturaktiva är vi. Därför finns det tydliga kopplingar mellan det arbete som vi gör och det som sker i kulturutskottet. Lika möjligheter till kultur betyder inte att kulturen behöver vara lika över hela landet, att det ska vara samma erbjudande överallt. Det går mycket väl att tänka sig att det finns en variation i utbud och kulturvanor utan att vår ambition och kulturpolitikens intentioner om lika möjligheter går förlorade. Det är inte en likriktad kultur vi vill ha. En viss regional variation eller skillnader mellan olika gruppers kulturvanor är i sig inte något problem eller något konstigt så länge alla medborgare har möjlighet till deltagande. De som är underrepresenterade i dagens kulturliv kommer också att vara mindre delaktiga i den process där vi gemensamt formar vårt kulturarv. Detta påverkar alltså även den delen. De trösklar som utgörs av kostnader för exempelvis att gå på eller besöka ett museum eller hur långt det är till närmaste bibliotek kan relativt lätt förändras med hjälp av kulturpolitiken och vilka prioriteringar som görs. Innevarande mandatperiod har genom förhandlingar med regeringen om statsbudgeten medverkat till att inträdet till statliga museer har tagits bort, att avgiften till sänks och att det nu ska genomföras en omfattande satsning på att öka tillgängligheten till biblioteken. Så långt har vi alltså verktygen. När det gäller att påverka de kulturvanor som har med samhälleliga mönster och mekanismer att göra är det svårt att förändra endast med hjälp av de kulturpolitiska verktygen. I den rapport från Kulturanalys som jag nämnde tidigare understryks skolans och utbildningens centrala roll för allas möjlighet att delta i kulturlivet. Det kan handla om hur väl skolan integrerar professionellt framställd kultur i sin verksamhet. Men det kan också handla om skolans innehåll. Bland annat de estetiska ämnena och satsningar på ökad läsförståelse är viktiga delar. Även studie- och yrkesvägledarnas roll och hur de kan uppmuntra elever att bryta sociala mönster och att våga söka nya utbildningsvägar är en del av hur vi kan bredda rekryteringen till de konstnärliga utbildningarna framöver. I dessa frågor kommer vi att återkomma med motioner i betänkanden längre fram i vår. Men jag vill ändå nämna det i detta sammanhang. I de kulturpolitiska förarbetena är målet om allas möjlighet att delta starkt kopplat till geografisk tillgänglighet. Denna viljeinriktning ligger till grund för den kulturella infrastruktur som vi kan se att vi har i landet med folkbibliotek, länsteatrar, länsmusik och länsmuseer. Den senaste uppföljningen av de kulturpolitiska målen visar, som jag sa, att det spelar roll var någonstans i landet vi bor. Kommuners och regioners kulturutgifter har ökat. Man har satsat, men olika mycket. Tillgängligheten till exempelvis kulturskola och bibliotek varierar i landet. Det är främst invånare i större städer och de som lever under de mest gynnsamma förhållandena som tar del av professionell scenkonst och konstnärlig kultur. Skillnaden mellan stad och land i stort gäller särskilt kultur som kräver fysisk närvaro – konsertbesök och teaterbesök. Det är förstås en självklarhet. När det gäller lättillgänglig kultur och kultur som kan upplevas och skapas hemma är skillnaderna förstås mindre. I detta sammanhang vill jag lyfta fram vår motion som handlar om att utnyttja digitaliseringens möjligheter. Det är en viktig pusselbit i detta sammanhang. En del i att skapa möjligheter att delta i kulturella aktiviteter handlar förstås också om vilka villkor som vi har för de professionellt verksamma kulturskaparna. Det är de som ska stå för mycket av det som vi efterfrågar. Kulturskaparnas arbets- och levnadsvillkor är förstås viktiga men också för de barn som vi nu uppmuntrar att gå i våra kulturskolor och ta del av de aktiviteter som erbjuds. Vilken arbetsmarknad ska de ha ? När vi nu uppmuntrar dem att gå dessa utbildningar och läsa de estetiska ämnen som kommer tillbaka till gymnasieskolan är det rimligt att de också får möjlighet att jobba inom kultursektorn framöver. har länge drivit på för att stärka villkoren för de professionella kulturskaparna. Det måste vara möjligt att leva på sitt kulturskapande under rimliga förhållanden. Det handlar om ersättningar, att ska följas, att kulturskaparna ska få möjlighet till fast anställning på kulturinstitutionerna och att socialförsäkringarna anpassas till den verklighet som kulturskaparna lever i och att det inte finns någon annan fantasibild. Detta ska vara anpassat till det läge som frilansarna har . Vi ser fram emot den stora utredning som pågår om dessa frågor och lägger inte fram några nya förslag på detta område . Däremot har vi ett ganska omfattande förslag när det gäller konstförsäljning. När konst ökar i värde och handlas för högre priser tycker vi att det är en konstruktiv och ekonomiskt förnuftig tanke att detta värdeskapande på den kommersiella konstmarknaden kan gå tillbaka som satsningar till nutida konstnärer och bidra till att underlätta för ny konstproduktion och säkerställa mångfald och framtida värdeskapande på konstmarknaden. Vi har sneglat lite grann på hur man har jobbat i ända med en modell med en konstavgift som hänger ihop med följerätten. Syftet är att konstnären och konstnärens anhöriga ska ha rätt till en del av värdestegringen när konstverk säljs vidare. Man har en fond som i första hand ska ge äldre konstnärer och avlidna konstnärers familjer en inkomst och pension. är det så i att en stor del av denna fonds tillgångar går till konstnärer men även till arbetsstipendier till unga konstnärer, etableringsstöd, projektstöd och olika konstpriser som ett positivt inslag. Detta har man faktiskt sneglat på i tidigare. tillsatte regeringen en utredning för att titta på ett regelsystem som påminner om det norska. Det presenterades ett betänkande som hette En fond för unga konstnärer. Vi beklagar att det inte blev verklighet i . Vi skulle vilja lyfta fram den frågan nu igen, så att vi kan få en konstfond likt den i men utifrån svenska förhållanden. Detta är en underfinansierad bransch, och detta skulle kunna säkerställa god återväxt av samtida konst. Det gynnar även konsthandeln på lång sikt. Det är därför som jag väljer att lyfta fram reservation 19 . 154 (M) replik: Det är intressant att höra om slutsatserna av Kulturanalys rapport. nämner att män och boende på landsbygden är mindre kulturaktiva. Men hur kan hon då förklara fri entré på Stockholmsmuseer? Det är ju vi, medelålders tanter, som får ta del av detta. Vad är era förslag till hur män och boende på landsbygd i större utsträckning ska få ta del av kulturen när ni stryper biograferna? har två landsortsbiografer lagts ned på grund av den filmpolitik som ni står bakom. Jag ställde en fråga som gällde kultursamverkansmodellen. Eftersom i sitt anförande tog upp att man ska ha direktverkande anslag till bibliotek, kulturskolor med mera och gå runt kultursamverkansmodellen undrar jag om och är medvetna om att ni håller på att sänka kultursamverkansmodellen. Men det är kanske det som ni vill, så att alla delar av landet ska bli som , som inte är med i kultursamverkansmodellen. Ni har haft kongress. Jag undrar hur det gick med förbudet mot att driva privata folkbibliotek. Blev det ett förbud, och hur ska det då gå med folkbiblioteket i som har drivits ? Ska ni stänga det? Ska människor på denna ort inte ha möjlighet till ett bibliotek? 155 (V) replik: Det var många olika frågor. Jag börjar med frågan om hur vi ser på fri entré till statliga museer. Vi ser att dessa museer är vårt gemensamma kulturarv. Det är grunden till att vi vill ha fri entré, inte var någonstans i landet de ligger. Vi vill att så många som möjligt kan ta del av det. Skolklasser från hela landet kan besöka dessa museer när de är på besök. De kommer till , och de går till de olika museerna. Detta är en mer principiell fråga om hur vi ska se på vårt gemensamma kulturarv. Vi vill att det ska vara tillgängligt för så många som möjligt. När det gäller kultursamverkansmodellen känner jag lite grann att angrepp är bästa försvar från . Men ni har faktiskt skurit ned på finansieringen av kultursamverkansmodellen. I budgeten 2015 sänktes anslagen. Sedan fick vi höja dem igen när vår budget gick igenom. Jag vet inte om det skiljer 1,2 eller mellan våra budgetalternativ. Jag minns inte siffrorna exakt. kanske kan svara på det sedan. Det totala avgör vilka möjligheter vi har för kulturella satsningar. Att just lyfta ut den del som hon nu tar upp, alltså hur vi finansierar biblioteken och kulturskolorna, är en liten del. Men det är en rejäl satsning på de delarna. Ni har ju ingen satsning, inte i kultursamverkansmodellen heller, när det gäller museer eller vad det kan vara för någonting på regional nivå. Om man ser till totalen har vi mer resurser för alla delar av vår kultur. Jag känner lite grann att angrepp är bästa försvar, . Ni har egentligen inte så mycket på fötterna. 156 (M) replik: Jag fick inte något svar på om man ska förbjuda privat drivna folkbibliotek. Jag hoppas att jag får svar i nästa inlägg. Sedan gäller det vårt gemensamma kulturarv. Vi har 1 700 museer, och ni prioriterar 28 centralt belägna museer. Vad är det för sätt att sprida kulturen i hela landet? Hur många skolklasser kan komma hit till ? Jag är från . Det är en hyfsat stor stad, men det är inte många klasser som kan ta sig hit för att gå på de fria öppna museerna. Självklart kan skolorna runt göra detta, men inte skolorna i hela landet. Det är för några få, inte för de många. Ska jag behöva upplysa om att budgeten 2015 var en alliansbudget? Om man ska röra sig med siffror får man faktiskt röra sig ärligt och rätt. Det är i detaljerna som sitter. Jag undrar om kan svara mig: Är ni på väg att köra kultursamverkansmodellen i sank, eller är ni beredda att stå upp för den modellen, som har gjort så mycket för att kulturen ska få ta mer plats i hela landet? Ge oss ett besked så att vi kan jobba utefter det! 157 (V) replik: Jag kanske var otydlig. Anledningen till att jag nämnde nedskärningarna 2015 var att det var er budget som gick igenom. Då sänkte ni anslagen till kultursamverkansmodellen. Det är det som jag har i mitt minne. Jag är ny i utskottet, så jag kan ha blandat ihop siffrorna, men jag är ganska säker på att det var på det sättet. Det jag vill säga är att ersättningen i kultursamverkansmodellen har en direkt koppling till de regionala museerna. Vill man, som du säger, ha fri entré på fler ställen i landet? Vi ser också hur det är där vi är med och styr. Till exempel i mitt hemlän, Region , har vi fri entré till vårt länsmuseum. Och i den kommun som jag har varit aktiv i, , har vi fri entré till . Det är möjligt, om man har den politiska viljan, att i hela landet göra på det sättet och att satsa de resurserna. Men kultursamverkansmodellen tycker jag är en bra modell, och vi vill stärka den. Där ska det inte råda något tvivel. Du svarade inte riktigt på frågan om skillnaden mellan våra budgetar, , hur mycket det handlar om. Men det är en stor skillnad mellan hur mycket ni och hur mycket tillsammans med regeringen lägger på kulturområdet. Jag tycker att det är viktigt att framhålla det. Sedan vill du lyfta upp detaljer i olika delar som vi tog upp på vår kongress, till exempel. Vi ser det ungefär som när man pratar om stopplagen när det gäller akutsjukhusen. Vi vill titta på hur vi kan se till att vi behåller folkbiblioteken i offentlig regi. Det är demokratiska mötesplatser som vi vill ska fortsätta vara allas vardagsrum. Det är mötesplatser, som jag pratade om tidigare, som är en del av den kulturella infrastruktur som vi vill ska vara under demokratisk kontroll. Det ska vara ett folkligt inflytande, och det ska vara en del av välfärden. 158 (L): Utanför denna kammare pågår en viktig och svår debatt om politisk styrning av kulturen. Jag tycker att det är en otroligt viktig debatt: att fundera kring hur politiken ska styra svensk kultur. Det beror på att vi har så svårt att tänka bort kulturens kraft, särskilt vi politiker som gillar kultur. Vi vill gärna tro att den som läser Atwood eller eller ser på eller blir en bättre människa, som är mer utvecklad och som har klokare tankar. Vi vill så gärna bidra till att tankar leds rätt och till att folk utvecklas åt rätt håll, det som vi tycker är rätt håll. Men det är inte litteraturens uppgift att göra oss till bättre människor. Det är inte konsten som ska göra att vi slutar åka flygplan, och det är inte scenkonsten som ska göra att vi slutar mobba varandra. Det är inte heller filmskapares huvudsakliga uppgift att motarbeta rasism. Ändå kan vi inte överge hoppet om att det trots allt blir så – och ibland blir det faktiskt så. Kulturen har nämligen en förmåga att utveckla människor, och det sker lite grann av sig självt utan att politiken gör så mycket. Sedan vill vi politiker skynda på utvecklingen. Vi försöker styra lite grann åt det håll som vi tycker är viktigt. Vi försöker urskulda oss: Ja, men det vi själva vill är inte så farligt, för vi tycker att det är gott. Men då glömmer man bort två saker, tror jag. Det kan komma någon efter oss som inte vill gott och som då använder den förmåga att påverka kulturen som vi har använt åt det goda. Men det handlar också om att det livskraftiga tankefröet ofta inte är det som medvetet planteras in av någon annan. Den som verkligen försöker påverka någon annan med kultur kan snarare möta en motreaktion som leder åt ett helt annat håll än det som var tänkt. Kulturpolitik som syftar till att förändra människor är väldigt svårt, och det är väldigt skönt att det är svårt att påverka människors tänkande genom kulturpolitik. Liberal kulturpolitik handlar om den bildningstörstande människan. Det är ingen slump att liberaler har sysslat med skolpolitik. Det handlar om att människor ska möta ny kunskap och nya världar och se sådant som de tidigare inte sett. Det handlar om att introduceras i en helt ny värld, om att kunna tänka och om att kunna drömma om sådant som man inte visste att man kunde drömma om. Av samma skäl är liberaler engagerade i kultur och kulturpolitik. När man väl har lämnat skolan och hittat den nya kunskapen och de nya världarna tar kulturen på något sätt vid. Det är där man finner möjligheten att ytterligare utveckla sina kunskaper eller att hitta nya drömmar eller nya världar som man kan leva i. Det handlar också om att förverkliga tankar. Det handlar inte bara om förmågan att hitta nya världar utan också om att få den kunskap och de verktyg som behövs för att träda in i de världarna, om man så vill. Poängen är att man ska se många nya möjligheter, men man ska inte vara tvingad att gå dit om man inte själv känner för det. Jag tror att just bildning är någonting som svensk politik åter behöver sätta fokus på, för vi har två huvudsakliga frågor som människan alltid har tänkt på och som människan ännu mer behöver tänka på framöver. Frågorna är: Vem är jag, och vilka är vi? En sak som underlättar din förmåga att tänka djupt kring detta är att möta kvalificerad kultur som får dig att se sådant som du inte tidigare sett. Det är därför, herr talman, som vi har en reservation om att kulturinstitutionerna ska nå fler, att kulturen ska nå fler och att kvalitetskulturen ska nå fler. Det är därför som vi också har en reservation om att biblioteken måste vara trygga. Bibliotek är en plats för bildning. Det är en plats för människor som vill läsa. Det är en plats för unga människor som inte har en chans att göra läxan hemma. De kan i stället sitta där i lugn och ro och göra sitt skolarbete. Bibliotek är en plats för bildning, inte för bus. Därför måste biblioteken kunna stänga av dem som inte sköter sig på biblioteken. Jag tror att bibliotekslagen borde skärpas på detta område. Liberal kulturpolitik handlar också om den skapande människan. Det handlar om att söka nya uttryck, att svara på frågor som man inte visste kunde ställas och om att ge nya svar på gamla frågor. Det handlar om att ifrågasätta gamla sanningar och om att ha frihet att uttrycka sig kring sådant som andra tycker är jobbigt att man uttrycker sig kring. Det är helt centralt att befästa och stärka den yttrandefrihet som kulturen bygger på. Risken för självcensur måste motarbetas. Det är viktigt att människor kan säga det som de vill säga. Samtal måste föras även om det är jobbiga samtal. Vi behöver, tror jag, ett mer resonerande och tillåtande samtal i . Där inser man också att folk ibland gör fel och tänker fel. Då får man ha förmåga att resonera kring detta, och då tror jag också att bildning är centralt. Det internationella samtalet, som kulturen är inblandad i och som kulturskapare är inblandade i, är en viktig del i detta. Därför har Liberalerna en reservation om att utöka utbytet med omvärlden. Tillsammans skapar den skapande och bildningstörstande människan något som jag skulle kalla för samhällets intellektuella infrastruktur.