prot · H50988 · 2018-03-21 00:00:00 — Det ställs ofta den typen av krav på politiska partier; man ska hänga upp sig på enskilda frågor kopplade till hårda krav. Jag är inte säker på att jag delar din analys av maktdelning och så vidare, , men en sak håller jag med om: Det du säger om att ledamöter måste vara drivande gentemot regeringen oavsett om man tillhör samma parti eller samma typ av politiskt block. Det är någonting vi kanske ser lite för sällan i den här . Man säger på olika sätt att man inte riktigt håller med om regeringens politik, men man kan inte ens ställa en skriftlig fråga eller en interpellation eller säga ifrån. Jag delar alltså denna grund, även om jag tror att det är klokt att vi i har den typ av partidemokrati som vi har. 109 (MP) replik: Om jag ska försvara majoriteten i gruppens omröstning kan jag säga att en bidragande orsak också kan vara att om man väljer att ta en strid ska det vara en strid som man har möjlighet att vinna. Jag tror att majoriteten gjorde bedömningen att majoriteten här i kammaren är så kompakt att om man ska lämna regeringen vill man göra det på grund av en fråga där det spelar någon roll för utgången av röstningsresultat. Jag tror att det är en bidragande orsak till att majoriteten valde att göra som de gjorde här. Det är som sagt svårt för mig att uttrycka andras åsikter, men om jag ska försöka att presentera partimajoritetens överväganden tror jag att de har resonerat så. Avtal om ekonomi och handel (CETA) samt strategiskt partner-skapsavtal mellan EU och dess medlemsstater och Jag tror dock att det är bra för demokratin om människor får göra det man har lovat före valet även om man tillhör ett parti och en regering som gör någonting annat efteråt i en kompromiss. Vi tänker oss att vi till exempel skulle vilja ha ett totalt vargjaktsförbud i och att vi skulle vinna denna fråga i regeringen. Det kanske då finns någon socialdemokrat i något län som alltid har gått till val på att döda alla vargar och att bli av med den där otäcka och ohyggliga vargen som vi ska utrota. Det vore totalt förödande för denna persons väljare om han eller hon tryckte på ja-knappen för att rädda vargen. Jag tycker att denna person ska få uttrycka sin avvikande åsikt, för vi vinner omröstningen ändå. Det påverkar inte beslut, och det påverkar inte den kompromiss som regeringen har gjort. Men väljarna i regionen känner att ledamoten representerar dem före och efter valet. Jag tror att en blind partilojalitet med hundra procents lika röstetal skadar förtroendet för politiken i stort. Jag är den som har avvikit mest av alla i hela från min partilinje, och jag ligger fortfarande på över 99 procents lojalitet med partilinjen. Jag tror att man måste gå till för att inte kunna acceptera ens detta. 110 (MP): Grundfrågan är: Vad är nyttan och syftet med CETA? Vilka problem ska avtalet egentligen lösa? Vem tjänar på det, och vem betalar? – och flera här, ska sägas – har på ett förtjänstfullt sätt svarat på mycket av allt detta. Och varför denna brådska att fatta beslut när vi inte ens vet om avtalets tvistlösningsmekanismer är lagliga enligt ? Vi riksdagsledamöter är folkvalda. Vi representerar svenska folket, inte transnationella, stora företag. Som folkvalda har vi ansvar för att tänka själva och ta till oss ny information, även när den kommer lite sent, som domen från som det har talats om här, om olagligheten i tvistlösningsmekanismen i avtalet mellan och . Vi har också ansvar för att skilja på stora och små frågor, på beslut som är lätta att ändra om omständigheterna ändras och på andra beslut som är omöjliga eller i alla fall väldigt svåra att ändra. CETA är en stor, genomgripande fråga med väldiga konsekvenser på många områden som ju väl har belysts i debatten här . När avtalet väl är ingånget lär det vara mycket svårt att ta sig ur det eller för den delen omförhandla det. Vi har en skyldighet som riksdagsledamöter att göra en maktanalys när det gäller så här stora frågor, och vi ska också kräva fullgott beslutsunderlag. I det ingår naturligtvis grundliga konsekvensanalyser av vad ett så här komplicerat avtal kan tänkas innebära, och där brister det faktiskt. har gjort sitt uppdrag. De hade på sig, men de frågade också till exempel Kemikalieinspektionen och om hur de såg på avtalet och vad det skulle kunna få för konsekvenser. De hade inte tid att göra de riktigt grundliga analyserna, och det tycker jag att de borde ha fått göra. Avtal om ekonomi och handel (CETA) samt strategiskt partner-skapsavtal mellan EU och dess medlemsstater och Detsamma gäller den nya informationen som kom från som alltså meddelade att skiljedomsklausulen i investeringsavtalet mellan och strider mot därför att de här domstolarna opererar helt utanför den nationella och europeiska rättsordningen och därigenom begränsar de nationella och europeiska domstolarnas befogenheter. fann också att förflyttningen av tvister från den europeiska rättsordningen till dessa skiljedomstolar i sig utgör ett hot mot den europeiska rättsordningen. Den här informationen har vi alla fått av , professor i EU-rätt vid i , och vid . De är experter på området, och de råder oss riksdagsledamöter att avvakta utlåtande innan vi beslutar om ratificering av CETA. Utlåtandet vi ska vänta på är alltså det som har frågat om, alltså om det snarlika skiljedomsförfarandet i CETA strider mot eller ej. Det här kan ju ta lite tid, men det är bara bra, för då hinner vi faktiskt få till konsekvensanalyserna. Vi hinner en massa saker som kan vara viktiga. Det är inte heller någon ko på isen. Det är inte så att det inte handlas och investeras mellan och EU, för det gör det ju. Det här är lite lustigt egentligen. De som förespråkar att ska ratificera CETA och att det är väldigt bråttom kommer med dubbla budskap. Dels är det oerhört viktigt – jättejätteviktigt – att få det här på plats snabbt, dels är det nästan ingen skillnad från hur det är . Hur ska ni ha det egentligen? Varför ska vi till exempel ha specialdomstolar som ger företag rätt att stämma stater utanför de nationella rättssystemen när det redan finns nationella rättssystem som fungerar? Om det stämmer att CETA:s mekanism just inte tillför någonting nytt som handelsministern sa – det var synd att hon gick, för det hade varit intressant att höra henne utveckla det här lite mer – vad ska vi då ha de här nya mekanismerna till? Jag förstår faktiskt inte. Det sägs att de inte ska vara så farliga, men lägg ned då. Låt bli att införa dem. Jag förstår inte. Det talas också om att avtalet skulle öka handeln och att det skulle ge fördelar i form av billigare varor och fler jobb, men även de som är väldigt optimistiska bedömer att effekterna skulle bli små. Man kan också undra, som flera har varit inne på här: Till vilket pris? Varför är just handel i sig, ständigt ökad handel med långa transporter över i det här fallet och med likvärdiga varor som vi också har fått höra här – hälften av handeln i världen är med likvärdiga varor – viktigare än miljö, hälsa, fackliga rättigheter, djurskydd och till och med demokratin? Det är jättekonstigt. Handel är ett medel för att vi ska få det bättre. Handel är inte ett mål i sig. Är vi inte ense om det? Det är bara när det gäller handel och handelshinder som det finns sanktionsmöjligheter, skarpa skrivningar, specialdomstolar och möjlighet att stämma för företagen men inte för staterna, som flera har sagt här, men det finns inga liknande sanktionsmöjligheter om man vill skydda miljö, klimat, fackliga rättigheter och andra viktiga värden i fungerande samhällen. Det här är, som sa, omodernt. Det är inte progressivt. Det är ett feltänk. Handel är ett medel, inte ett mål. Avtal om ekonomi och handel (CETA) samt strategiskt partner-skapsavtal mellan EU och dess medlemsstater och Det blir som sagt stora kostnader av ett sådant här avtal. Vi har redan fått en föraning om hur det kan komma att bli vad gäller de kanske inte direkt pengasatta värdena, men det är klart att det blir en kostnad på lång sikt, i form av EU:s bränslekvalitetsdirektiv som antogs 2014. Det hade syftet att minska utsläppen från drivmedel bland annat genom märkning av mer klimatskadliga bränslen men röstades ned i efter press från för att det skulle äventyra CETA. Detta gjorde att det blev lättare att exportera den väldigt klimatskadliga tjärsanden till EU. Mycket är som sagt väldigt oklart och tolkningsbart i CETA, till exempel det här med legitima skäl att lagstifta för att skydda miljö och hälsa. Vad är legitimt? Vem avgör det? Det är inte självklart på något sätt. Här har vi naturligtvis förklaringen till vad investerarskyddet har för funktion och syfte. Bara möjligheten för företag att kunna stämma stater om de lagstiftar till skydd för andra värden än handel kommer att lägga sig som en våt filt över lagstiftningen och över viljan att lagstifta. Det är klart att man censurerar sig själv när man vet att det kan komma enorma skadeståndskrav. Det har varit uppe i debatten men jag vill upprepa att är en stor gruvnation och att har en lagstiftning som är extremt förmånlig för gruvbolag om de vill driva verksamhet i vårt land. blev stämt på en summa som motsvarade halva landets sjukvårdsbudget av ett kanadensiskt gruvbolag för att deras gruvprojekt stoppades av miljöskäl. Det viktigaste är inte om företagen vinner eller ej. Bara hotet om stämning och risken att tvingas att betala enorma skadestånd räcker väldigt långt. Vad skulle hända om riksdag skulle vilja skärpa kraven för att driva gruvor och ta större hänsyn till miljö, dricksvatten, , Norra , lokalbefolkningen, rennäringen eller om man skulle höja de försumbara, löjligt låga, mineralavgifterna? Vad skulle hända? Det är väldigt mycket som står på spel. Vi skulle ta stora risker. För att storbolag ska tjäna mer pengar. Det är inte vår uppgift som riksdagsledamöter. borde ansluta sig till linje. De förespråkar ett klimatveto i CETA, och de utreder och avvaktar med att ratificera CETA. Det är klokt, och där skulle vi kunna hänga på och bli starkare tillsammans med en progressiv kraft i det här fallet. Jag frågar igen: Vad tillför avtalet? Vem tillför det någonting? Och vem betalar? Ni borde alla ställa er de frågorna innan ni röstar ja. Vi har ett ansvar som individer och som valda ledamöter i den här församlingen. CETA handlar till väldigt liten del om frihandel. Det finns inte mycket tullar mellan och , och att ta bort de som finns är jättebra men kräver inte det här omfattande avtalet, för det handlar om regelsamverkan och om investeringsskydd. Effekten av att gå in i det här avtalet blir att ännu mer makt förskjuts till redan mäktiga storföretag och bort från demokratins arenor. Varför ska , som representerar folket, besluta om att bara ge bort så mycket makt till redan mäktiga intressen som inte styrs demokratiskt och som faktiskt finns för att generera vinst till ägare, oftast aktieägare? Avtal om ekonomi och handel (CETA) samt strategiskt partner-skapsavtal mellan EU och dess medlemsstater och Om vi väntar in avgörande om avtalet ens i alla delar är lagligt enligt får vi dessutom tid för den breda demokratiska process som inte skett. Jag har redan sagt att myndigheter som Kemikalieinspektionen och skulle få tid att göra utförliga konsekvensanalyser. Inte minst skulle civilsamhället, folk i allmänhet, kunna vara med och få en chans att sätta sig in i och ta ställning till det som angår och påverkar oss alla på så många sätt. Hur kan man säga sig vara bekymrad över den minskade tilltron till demokratin och framväxten av populistiska partier och auktoritära regimer och rösta igenom ett systemförändrande beslut som CETA utan rejäl offentlig debatt, utan att seriöst ha bjudit in allmänhet och civilsamhälle att delta? Vi har chansen. Det kan göras. Det är inga konstigheter. Det är alltså inte bara onödigt utan ansvarslöst, skulle jag vilja säga, att hetsa igenom ett beslut innan vi vet vad kommer fram till om tvistlösningsmekanismen ICS. Om domstolen meddelar att ICS strider mot uppstår ju en minst sagt knepig juridisk situation om har sagt ja. Det kan som sagt undvikas. Låt oss vänta med att fatta beslut! Vi både kan och bör vänta in domen – och använda väntetiden väl, tycker jag. Mot bakgrund av allt detta kan jag inte se att rösta ja till CETA som annat än ett slags demokratiskt självskadebeteende, och det tycker jag inte att vi ska ägna oss åt. Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation 1, som föreslår avslag på propositionen, och även bifall till yrkandet att återförvisa ärendet till utskottet. 111 (V) replik: Jag tycker att det är strongt av att tala mot och rösta mot det . var talesperson för i handelsfrågor, ett uppdrag som hon fick lämna bland annat för att hon var starkt kritisk till . Jag har i denna kammare tagit replik på och då varit väldigt hård i min kritik och satt hård press på henne, bland annat i fråga om och andra handelsavtal med den här typen av tvistlösningsmekanism. Jag vet att det har kostat på. Om jag har förstått saken rätt, , kommer du efter valet att lämna . Jag tycker att du är ett exempel på att man ibland får betala ett ganska högt politiskt pris för vad man tror på. I dagens replik tänker jag vara väldigt snäll, och jag tänker ge dig all den respekt du förtjänar för ditt engagemang mot . 112 (MP) replik: Då får jag tacka! Det är så att jag blir lite tårögd. Det är ju inte alltid man är så snäll i politiken, men det är viktigt att kunna vara hård i sak men vänlig mot personer. Det är också så jag har uppfattat våra debatter genom tiderna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 20 Vissa frågor om Försvarsmaktens personal Vissa frågor om Försvarsmaktens personal betänkande 2017/18:FöU8 Vissa frågor om Försvarsmaktens personal 113 (L): Som det brukade heta i flygande cirkus : ”Och över till någonting helt annat”, nämligen personalförsörjningsfrågorna i Försvarsmakten. Jag kan redan inledningsvis utlova att jag kommer att underskrida min anmälda talartid. Det är ett stort antal motioner som utskottet har behandlat i detta betänkande, och det finns många reservationer. Jag vill yrka bifall till reservation 6, som bland annat gäller vikten av att regeringen vidtar åtgärder för att stimulera rekryteringen av yrkesofficerare och kanske särskilt reservofficerare. Reservofficerare var en yrkeskår som var ganska mångtalig. Det var då personer som hade gått på officershögskola men som bara tjänstgjorde i försvaret vid behov. I övrigt var reservofficerarna, de flesta av dem män, ute i det civila samhället och hade vanliga arbeten både i det privata näringslivet och i den offentliga sektorn. Reservofficerarna representerade en särskild tillgång, tror jag, för Försvarsmakten och gör så än fast i mindre omfattning. De verkade som ambassadörer för vårt militära försvar ute i samhället. De var väldigt kostnadseffektiva eftersom de bara uppbar lön de tjänstgjorde. De kom också med nya, friska civila perspektiv in i myndigheten, och på det sättet tror jag att de vitaliserade det militära försvaret. Det är viktigt att vi kan vidmakthålla reservofficerarna också för framtiden. Det är också viktigt att regeringen vidtar åtgärder för att komma till rätta med de rekryteringssvårigheter vi har när det gäller yrkesofficerare. har ett stort antal platser på det så kallade officersprogrammet stått tomma. Jag tänkte använda huvuddelen av min talartid till ett förslag som ligger mig mycket varmt om hjärtat. Det gäller beslutspunkt 10, Medalj för särskilt berömvärda internationella insatser. tillsattes en veteransoldatutredning som skulle ta fram en veteranpolitik för vidkommande. Det handlade om att stödja de veteraner som har deltagit i skarpa insatser utomlands – , . , med flera – men också om att stötta deras anhöriga. Inom ramen för den utredning som tillsattes 2007 och som lämnade sitt slutbetänkande föreslogs bland annat att det för att hedra våra veteraner skulle instiftas en särskild medalj för berömvärda internationella insatser. efter det att utredningen föreslog detta kom den dåvarande regeringen till och berättade inom ramen för en mer sammanhållen proposition om veteranpolitiken att man avsåg att införa denna medalj. Därefter gav regeringen ett uppdrag till att utforma medaljen och föreslå ett reglemente för hur och i vilka situationer den skulle kunna delas ut. tog fram ett förslag som också visade hur medaljerna borde se ut. Vissa frågor om Försvarsmaktens personal Efter detta, efter , hände ingenting i den här frågan. Det har inte tagits några initiativ, vare sig av den dåvarande eller den nuvarande regeringen. Därför är det för mig mycket betydelsefullt att i kammaren kunna säga att det är ett helt enigt försvarsutskott som ger regeringen till känna att den här medaljen till slut ska instiftas, efter det att förslaget lämnades. Det är en styrka, fru talman, och det är inget mindre än vad jag menar att vi är skyldiga de veteraner – både militära och civila – som än gör hjältemodiga insatser på svenska statens uppdrag, långt borta från sina hem och ofta under mycket riskabla omständigheter. Jag hoppas, fru talman, att jag ska vara närvarande i politiken den dag då ett antal i mitt tycke viktiga personer kan komma att tilldelas denna medalj. Om jag börjar på den militära sidan hade jag gärna sett att översten av första graden , chef för , hade fått den. På den civila sidan anser jag att det finns flera värdiga företrädare, till exempel och , som har gjort hjältemodiga insatser på det civila området. 114 (M): När vi nu står i den förmodligen sista debatt som berör personalförsörjning i Försvarsmakten är det kanske läge att fundera på vilket bokslut den här regeringen lämnar efter sig. Vill man göra ett väldigt kortfattat bokslut skulle man egentligen kunna säga två ord som sammanfattar den personalpolitik som har förts inom Försvarsmakten, och de orden är ”återinförd värnplikt”. När man tittar på våra utbildnings- och krigsförbandsorganisationer kan man se att det finns väldigt många luckor. Det saknas för många soldater, sjömän och officerare, och jag kan inte se att vi med de många hålen i våra krigsorganisationer är på rätt väg. Jag tror också att den enkla sanningen är att Försvarsmakten måste bli en bättre arbetsgivare om den ska bli framgångsrik i rekrytering och i att behålla personal. Den måste bli en attraktiv arbetsgivare som har en modern syn. Vi från och Alliansen har lagt fram flera förslag som har nekats i utskottet. Vi har också pekat på att det är viktigt att man kontinuerligt jobbar med frågan om attraktivitet, men det kanske var så att alla andra förslag försvann när frågan om återinförd värnplikt kom på bordet. I utskottet har vi dock fått exempelvis ett tillkännagivande om att det ska utvecklas incitament för soldater och sjömän att fortsätta sin anställning genom till exempel utbildningspremier eller andra åtgärder. Det har varit intressant att se hur regeringen har hanterat den frågan. Regeringen har implementerat tillkännagivandet genom att säga att de personer som med plikt genomgår grund- och befattningsutbildning ska få en premie efter den avslutade pliktutbildningen. Det vi tyckte skulle vara en premie för att människor skulle fortsätta att arbeta inom Försvarsmakten blev alltså genom den rödgröna regeringen ett bidrag för att sluta i Försvarsmakten. Det vi trodde skulle vara en möjlighet att få människor att stanna kvar i försvaret blev en muckarpeng som man får när man går hem från regementet. Vissa frågor om Försvarsmaktens personal Det är klart att man kan fråga sig hur detta bidrar till att behålla personal. Man kan också fråga sig om det egentligen är en satsning, för de pengar som delas ut efter att någon har gått klart sin utbildning är egentligen den lön personen hade under både rekryt- och befattningsutbildningstid. Den har skjutits upp och betalas ut . Jag har svårt att se att det skulle vara en satsning, men det visar väl på regeringens handfallenhet i de här frågorna. Jag kan inte undgå att få intrycket att regeringen genom att återinföra värnplikten trodde att alla problem med rekrytering därmed skulle vara lösta. Det verkar inte som att man har funderat speciellt mycket på hur försvaret ser ut. Trots att delar av vårt försvar är ett värnpliktsförsvar består nämligen huvuddelen av försvaret av personer som har kontrakt och är anställda av Försvarsmakten; det är en mindre del som utgörs av pliktiga eller T-soldater, som ska kallas vid händelse av antingen övning eller skarp situation. Då måste man förstå att personalpolitiken är viktig. Jag tycker att 17, den övning som genomfördes för en ganska sedan, visade på en problematik med att ha ett stort värnpliktsförsvar: När man kallade in 1 000 soldater som var pliktiga kom ungefär hälften. Det är klart att man då missar många möjligheter att både utbilda och träna – men också att i en skarp situation faktiskt få användning för de personer man har utbildat, kvalificerat. informerades utskottet om de problem som har funnits med . Det har handlat om att hinna mönstra alla som antingen genom plikt eller frivillighet skulle antas till militär utbildning. Då regeringen inte hade informerat om att ett antal tusen fler personer skulle komma att söka till polisutbildningen via samma myndighet fick myndigheten helt enkelt sätta lapp på luckan. Man fick stänga verksamheten och stoppa personer från att faktiskt söka till Försvarsmakten. Genom regeringens handhavande missade därmed hundratals personer att komma till Försvarsmakten, som så väl behöver dessa personer i då rekrytering är ett problem. Det ansvaret faller givetvis också på regeringen. Vi är i då bristen på arbetskraft är stor inom alla sektorer. I ett sådant läge kan man tänka sig att en regering och en försvarsmakt borde göra allt för att förbättra sitt erbjudande till de personer som vill lägga tid och kunskaper på att göra försvaret bättre, men många av de åtgärder vi har föreslagit – eller egentligen alla – har faktiskt avslagits. Låt mig bara nämna några. Möjligheten till bostad är en begränsning för den som vill söka och göra militär utbildning . I andra sektorer inom staten finns möjligheten att driva bostäder för uthyrning till folk som jobbar inom myndigheten, men inom Försvarsmakten finns inte den möjligheten. Givetvis bör en sådan möjlighet införas även inom Försvarsmakten. Jag har också från min erfarenhet inom Försvarsmakten sett att de personer som är de bästa soldaterna i fält kanske inte alltid är de som är bäst i skolbänken. Jag tror därför att Försvarsmakten missar att få en stor grupp yngre människor att söka till Försvarsmakten, eftersom de krav av akademisk karaktär som ställs är för stora. Jag tror givetvis att man ska ha de kunskaper man behöver när man lämnar Försvarsmakten, men ge då möjligheten att ha en ingång där det går att läsa upp betyg. Det handlar om att bredda den bas som faktiskt skulle kunna göra nytta i det svenska försvaret. Vissa frågor om Försvarsmaktens personal Incitamentssystemet har jag varit inne på. Det handlar inte bara om ersättningar och pengar, utan det handlar också om möjligheter att validera utbildningar och faktiskt få praktisk nytta av sin militära utbildning den dag man går över till det civila. Frågan om maximal anställningstid är också något som i många meningar begränsar möjligheten att kvarhålla personal som är både duktig och kompetent – och som behövs. Det finns även en fråga vi inom har drivit, nämligen att vi i många delar av ser att förhållandet till Försvarsmakten är svagt. Försvarsmakten kanske inte har funnits på de platserna i landet, och då kan det behövas speciella insatser i form av mobila . Även detta har man dock sagt nej till. Ordförande var inne på frågan om vår veteranpolitik. Jag kan väl tycka att man för att vara en regering som sätter stor stolthet i deltagandet i internationella insatser tar förvånansvärt lättvindigt på våra utlandsveteraners status vid hemkommande. Det har gjorts ett omfattande arbete, och det finns en utredning som har många förslag.