prot · H50959 · 2018-01-23 00:00:00 — 10 Socialminister (S):  hur jag kan påskynda processen för ensamstående kvinnor så att alla som har fått laglig rätt till assisterad befruktning också kan få det i praktiken  om jag tänker verka för att SKL ska kartlägga och påskynda processen inom landstingen  om jag avser att vidta åtgärder för att förstärka informationen till allmänheten avseende vad det innebär att donera spermier och ägg. är det tillåtet att i svensk hälso- och sjukvård erbjuda ensamstående kvinnor assisterad befruktning på samma sätt som för gifta par, registrerade partner och sambor. Det kan ske genom insemination eller genom befruktning utanför kroppen, så kallad IVF-behandling. Det är bra att det nu finns en sådan möjlighet i . Samma regler gäller för ensamstående kvinnor som för par som behöver behandling med donerade könsceller. Landstingen har själva tagit initiativ till att åstadkomma en kunskapsbaserad och jämlik vård inom detta område. Kommuner och Landsting beslutade om en rekommendation om enhetlighet i landstingens och regionernas erbjudande av offentligt finansierad assisterad befruktning. Den reviderades 2016 i samband med att det då blev tillåtet att erbjuda ensamstående kvinnor behandling. I rekommendationen, som samtliga landsting har anslutit sig till, görs ingen åtskillnad mellan ensamstående kvinnor och par. Det är landstingen som själva ansvarar för den behandling som erbjuds inom den offentliga hälso- och sjukvården. Det är upp till varje enskilt landsting att bedöma hur de tillgängliga resurserna totalt ska fördelas. Det gäller även vilka resurser som ska avsättas för assisterad befruktning. Både landsting och kommuner står inför stora utmaningar när det gäller att fördela resurserna så att tillgången till välfärdstjänster blir så god och jämlik som möjligt. Därför har regeringen i budgetpropositionen föreslagit stora tillskott till landsting och kommuner. 3 miljarder satsas för att skapa en mer tillgänglig vård och för att stödja landstingen att skapa förbättrade förutsättningar för personalen inom vården. satsar regeringen dessutom på kvinnors hälsa. De generella statsbidragen till kommunsektorn har höjts med . I budgetpropositionen föreslår regeringen att bidragen därutöver höjs permanent med 2019 och med ytterligare 5 miljarder . undrar också om jag tänker göra något för att förstärka informationen till allmänheten om könscellsdonation. Om behandling ska kunna erbjudas är det naturligtvis nödvändigt att det finns tillgång till donerade könsceller. Min bedömning är att det är verksamheterna själva och deras huvudmän som är bäst lämpade att informera om detta. finns sådan information till exempel på . När det gäller frågan om kartläggning aviserade regeringen i propositionen om ensamstående kvinnors möjlighet till behandling att en uppföljning och utvärdering av lagändringarna ska genomföras. Eftersom reformen är relativt ny anser jag dock att det bör gå ytterligare innan en sådan genomförs. Jag förstår de kvinnor som hoppas på att få tillgång till behandling i inom ramen för den offentligt finansierade hälso- och sjukvården, men som är oroliga för om det kommer att vara möjligt för dem. Regeringen har gett landstingen ökade förutsättningar för sin verksamhet genom tillskott av medel. Jag räknar med att det också kommer att kunna bidra till att fler ensamstående kvinnor får tillgång till behandling. 11 (V): Tack för svaret, ! 2017 finns det olika familjekonstellationer. Det finns flera val man kan göra som kvinna än låt oss säga . Ännu längre tillbaka var det en skam att vara ensamstående mamma. Jämställdheten är någonting som vi har kämpat för . Det handlar om kvinnors frigörelse och självklara rätt att kunna välja sina liv och göra sina livsval. Det här är stort och någonting som arbetarrörelsens kvinnor har gått i fronten för. Att få barn är stort oavsett hur man väljer att leva med barnet: mamma och pappa, mamma och mamma, pappa och pappa eller någon form av gemensamt ansvar. Ett antal kvinnor väljer att skaffa barn helt själva och bilda familj med sig och sitt barn. Det är också ett stort steg framåt. Det var ganska skuldbelagt bara . Den nya lagen om assisterad befruktning via inseminering kom 2016. Det var många partier som stod bakom och applåderade just det. Det gav ensamstående kvinnor samma lagliga rätt till assisterad befruktning som par hade tidigare. Det var en välkommen reform som var jämlik och jämställd. Det fanns stora förhoppningar knutna till lagen. har det kommit fler rapporter om att just de ensamstående kvinnorna får slåss om att få sin insemination. Köerna för ensamstående kvinnor som vill ha hjälp med assisterad befruktning skiljer sig väldigt mycket åt i landet. Jag tycker fortfarande att SKL skulle ha hunnit göra en kartläggning efter att lagen hade införts så att vi hade lite mer spej på frågan. är det i stället tidningen som har gjort en kartläggning. Köerna kan uppstå två gånger, dels för utredning, dels för behandling. En del mindre regioner gör ganska snabbt en utredning, och sedan tar det när man hamnar på universitetssjukhusen. I är köerna , enligt rapporten jag har fått ta del av. Endast 2 ensamstående kvinnor har fått behandling, och 187 står i kö. Det är ganska mycket. På Sahlgrenska säger man att det skulle kosta 15 miljoner att minska köerna. Men inga pengar har öronmärkts för det, vilket man kan tycka är lite märkligt. Ingen ensamstående kvinna i har fått landstingsbekostad behandling. Kön öppnade , och då började också vårdval. Än så länge har inte heller någon privat aktör tagit emot den här gruppen. Man betonar både från och landsting att det handlar om resurser. Men precis som du har förmedlat i ditt svar har det väl aldrig funnits så mycket medel riktade till hälso- och sjukvården som just . Det borde man kunna fixa enligt ram, tycker vi. Ett problem är att SKL har tagit fram någon typ av plattform som inte används riktigt. Vi har beslutat om lagen . På Sahlgrenska i har man kommit på en alldeles egen modell för detta. Där sänker man nämligen åldersgränsen för de kvinnor som behöver donerad sperma till och till för dem som inte behöver detta för att få ställa sig i kö. Det tycker jag är ett problem. Jag undrar fortfarande vad man kan göra för att påskynda processen för ensamstående kvinnor. Jag är lite misströstande, för det går för långsamt. Jag vill att alla kvinnor som har fått laglig rätt till assisterad befruktning också kan få det i praktiken. Så ser det inte ut . 12 Socialminister (S): Tack, , för interpellationen! Som du så riktigt inleder med att säga var det många av oss som blev glada när denna möjlighet kom på plats. Vi kan se att när samhället förändras och utvecklas och allteftersom människors inställning till hur man ska leva sina liv och med vem och på vilket sätt man ska bilda familj utvecklas behöver vi ha regelverk och lagstiftningar som klarar av att utvecklas i takt med detta. Det här är ett område där detta blir tydligt. Ett annat område som jag brinner för är föräldraförsäkringen, där vi nu sakta tar fortsatta steg i rätt riktning men där man också alltjämt möter motstånd på olika håll. Jag vet själv som förälder att det är en fantastisk och omtumlande upplevelse att få möjligheten att bli förälder och att få möjligheten att uppfostra ett barn. Jag kan verkligen också förstå dem som såg detta som en otrolig viktig möjlighet och som känner en besvikelse över att man inte får tillgång till den behandling som man hade hoppats på. Med tanke på våra gemensamma utgångspunkter att vilja tillhandahålla en jämlik vård över landet är det självklart än mer problematiskt när man ser att det skiljer sig så här mycket. Det är landstingen som äger frågan, och min förhoppning måste lutas gentemot dem. De behöver lösa de problem som finns så att fler kan få möjlighet till behandling. En sak som är bra är att alla landsting nu har anslutit sig till SKL:s rekommendation om ett enhetligt erbjudande om assisterad befruktning. Detta har de alltså gjort, men de olika långa kötiderna visar också att man genom politiska beslut tydligt kan påverka kötiderna. Jag är glad att understryker att det blir en diskussion om resurser men att vi här kan vara tydliga med att resurserna rimligen borde finnas. Vi har stor respekt för landstingens självbestämmande när det gäller hur de vill prioritera de resurser de har. Men det handlar också om de åtaganden som de faktiskt har gjort. När jag nu har satt mig ännu mer in i frågan ser jag också att det finns ljus på himlen när man tittar ut över landet. är ett sådant ljus. Men där har man också aktivt beslutat i att skjuta till extra medel, vilket till stor del förklarar de förkortade väntetider man har. I vilken mån andra landsting har beslutat om detta vet inte jag. Som det ser ut beror situationen för ensamstående kvinnor också på tillgången till donerade spermier. är det landstingen som ansvarar för detta, som så riktigt säger. Vad jag förstår finns vid SKL ett nationellt samverkansforum för vävnadsinrättningar, Nationella vävnadsrådet. Inom detta råd finns nu en särskild samverkansgrupp för både offentliga och privata inrättningar som hanterar könsceller. Inom denna sektion pågår enligt uppgift ett arbete för att åstadkomma en ökad samordning inom området, till exempel när det gäller tillgången till könsceller. 13 (V): Detta är verkligen ett problem, . Precis som du säger har vi har satsat medel. Jag repeterar: har vi satsat 1,6 miljarder på kvinnors hälsa. 10 miljarder kommer ut till kommuner och landsting och mandatperioden. I budgetpropropositionen föreslår regeringen, efter förhandlingar med Vänstern, att bidragen till hälso- och sjukvården höjs permanent med . Man behöver alltså inte undra över detta och tycka att det över huvud taget finns för lite pengar. Det finns budgetar att ta av. Det är klart att man blir lite förundrad när man ser otroligt långa väntetid . Jag måste nämna detta igen: Det är endast 2 kvinnor som har fått behandling, och 187 står i kö. När man sänker åldersgränsen till 36 är det många av dessa kvinnor som inte kommer att få behandlingen. På säger man att man skulle behöva 15 miljoner. Jag tror att man kan skaka fram det. Det finns goda exempel. Man kan se på specifikt, som har tagit fram extraresurser. Det behöver inte vara så mycket, men det har gjort att kötiderna har krympt till ungefär två och en halv månad. Det är en vansinnigt stor skillnad jämfört med . Det landsting där jag bor, , med 170 ensamstående kvinnor i kö till är såklart ingen fantastisk hit. Här är kötiderna 13–15 månader. Man kan tänka sig att det blir , när två kvinnor kallades till slutet av 2017, och beräknad behandling av de första patienterna sker . Det blir något slags lotto som kvinnorna deltar i beroende på var man bor. Regional ojämlikhet inom vården är ett jätteproblem, men på detta område är det verkligen exempellöst. Om det ska vara någon mening med lagen måste man få hjälp med assisterad befruktning i rimlig tid. Vad man gör nu innebär att en del av dessa kvinnor inte ens kommer fram till offentligt finansierad vård för att få behandling för sin barnlöshet. Man kan se detta som ett spel mellan , SKL och regeringen. SKL klagar på att det finns för lite pengar; det har man gjort . Sahlgrenska menar att de skulle behöva 15 miljoner riktat till denna patientgrupp. Jag är helt övertygad om att de skulle få ihop det om de tittade över sin budget. Visst hade det varit bra med en grundlig kartläggning, som SKL eller äger, för att se mönstren i landet och för att ta fram en rimligare plan. Någon sådan finns inte riktigt . Som ministern säger ser man stjärnorna på himlen lite tydligare, men det är inte många stjärnor. Det verkar ganska dimmigt där ute. Jag vill fortfarande se en rejäl kartläggning. 14 Socialminister (S): Jag tror att vi i grund och botten är ganska eniga, , om vikten av att skapa en större jämlikhet över landet – naturligtvis med respekt för landstingens självbestämmande utifrån de resurser de har och utifrån hur de vill prioritera relativt vars och ens befolkning. Vad jag förstår när det gäller väntetiderna menar man från olika landsting att det har tagit tid att anpassa verksamheten till reformen. Det har till exempel tagit olika för landstingen att fatta beslut om SKL:s rekommendation i det här fallet. På vissa håll har man, vad jag förstår, på klinikerna avvaktat med att ta emot ensamstående innan de centrala besluten har fattats. Om man ska utgå från SKL:s rekommendation innebär den dock att vårdgarantin är tillämplig också för offentligt assisterad befruktning. Men om problematiken består i en brist på donerade könsceller startar vårdgarantins gränser när celler finns att tillgå, vilket innebär att väntetiden för ensamstående kvinnor är beroende av tillgången till donerade spermier. Det gäller förstås även par som behöver behandling, för detta handlar inte bara om ensamstående. Men jag måste ändå återigen i det här inlägget beröra frågan om resurser och understryka att med utgångspunkt från de rejäla förstärkningar som vi har gjort på det här området, inte minst när det gäller kvinnors hälsa, med 1,6 miljarder borde det nu finnas möjlighet för landstingen att planera verksamheten på ett sätt och fatta de beslut som behövs för att korta de här alltför långa köerna. Det är klart att en väntetid är ett slag i ansiktet för en kvinna som kanske har gått och längtat och sett det här som sin möjlighet att bli förälder. Det måste man naturligtvis ha respekt för och förstå på ett mellanmänskligt plan. Lagstiftningen finns på plats, SKL:s rekommendation finns på plats och det finns ett samarbete på SKL-nivå också när det gäller att samordna sig kring till exempel att få fram fler donerade könsceller. borde väl då alla landsting ha fattat de beslut som krävs när det gäller rekommendationen. Jag hoppas nu att vi under det här året verkligen kommer att få se saker och ting hända på det här området. 15 (V): Vi är ganska överens, . Någonting måste hända, och vi ser fram emot det. Man har, precis som du säger, tagit fram riktlinjer om assisterad befruktning. Men vi vet att riktlinjer är en sak och verkligheten tyvärr en annan. När det gäller att informera allmänheten om hur man ska kunna donera spermier och ägg tror jag fortfarande att det skulle behövas en liten upplysande kampanj eller informationsinsats för att få loss frågan. Ministern svarar att det är verksamheterna själva och deras huvudmän som är bäst lämpade att informera om det här. Jag har arbetat med nationell information på olika sätt om alkohol och hiv och så vidare, och jag tror att ska man göra någonting som blir verkningsfullt borde man göra det tillsammans inom SKL. Jag tror inte att varje landsting ska ta fram sin egen lilla hopkokade informationsinsats, utan det vore väl himla bra om de här 21 landstingen som vi har i kunde säga att man gör någonting tillsammans så att det blir lite mer effektivt. Det blir också billigare om 21 landsting slår ihop sina resurser och gör det här. Jag ser det som ett slags övning i samarbete, rent pedagogiskt, för landstingen. Vore inte det himla bra? 16 Socialminister (S): Tack återigen, , för en angelägen interpellation om vikten av att inte bara besluta om olika lagstiftningar utan faktiskt också se till att de får effekt och vårt ansvar för att följa upp det. Som vi också har sagt under den här interpellationsdebatten kan vi konstatera att det har varit en process i många landsting sedan den här lagstiftningen kom på plats. I grund och botten vet att vi är helt överens om att vi kommer att behöva följa upp det här och utvärdera det. Min ingång var väl att det kanske är lite tidigt med tanke på att landstingen har legat så olika till när det gäller hur man har fattat sina beslut. Men det är klart att det inte heller får dröja alltför . Om vi ser att den här lagstiftningen inte får genomslag som det var avsett får vi naturligtvis ta tag i det. Jag vill också understryka att landstingen absolut bestämmer helt själva hur de ska göra, men en upplysande kampanj vore väl en spännande idé, tycker jag. Tack, , för en bra och väldigt viktig debatt! Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2017/18:232 om dödfödda barn 17 Socialminister (S): har ställt tre frågor till mig angående dödfödda barn. Vilken konsekvensanalys gör ministern av rutiner och insatser i fråga om dödfödda barn i ? Vad avser ministern att vidta för konkreta åtgärder för att öka förebyggande insatser i fråga om dödfödda barn i ? På vilket sätt kommer ministern att säkerställa att alla kvinnor i hela behandlas lika vid oro över minskade fosterrörelser? Av uppgifter i bland annat medier har det framgått att rutinerna kring minskade fosterrörelser ser olika ut i landet, vilket leder till en ojämlik vård och i vissa fall att kvinnor som borde ha blivit undersökta inte har blivit det. Enligt uppgifter från gällande dödfödda barn har låga siffror internationellt sett, men det finns länder som har lägre siffror. De skillnader som har redovisats i medierna beror på vilken statistik som har använts när man har jämfört olika länder, till exempel vid vilken graviditetsvecka som dödföddgränsen har varit. Jag vill betona hur viktigt det är att verksamheterna som möter gravida kvinnor, framför allt mödravårdscentralerna (MVC), tar till sig och använder de råd och rekommendationer som tog fram 2016 och också följer kunskapsutvecklingen på området. När minskade fosterrörelser inte uppmärksammas och omhändertas adekvat kan det få allvarliga konsekvenser. Enligt varierar rutinerna kring minskade fosterrörelser i landet. Målet med kunskapsstödet är att alla gravida kvinnor som upplever minskade fosterrörelser ska omhändertas inom hälso‑ och sjukvården på det sätt som deras tillstånd kräver, baserat på bästa tillgängliga kunskap. finns även mödrahälsovårdens handbok som anger att om kvinnor upplever minskade fosterrörelser ska de uppmanas att söka vård. rekommendationer utvecklar vilka rutiner hälso- och sjukvården bör ha för att säkrare fånga upp fall av minskade fosterrörelser. Enligt rekommendationerna bör hälso- och sjukvården informera alla gravida kvinnor i samband med besök på MVC om vikten av att uppmärksamma minskade fosterrörelser och ta kontakt med hälso- och sjukvården i sådana fall samt att vården utan att avvakta ska undersöka anmälningarna. bedömer att det inte finns några uppenbara hinder, exempelvis organisatoriska begränsningar eller stora behov av vidareutbildning, för att genomföra rekommendationerna i hälso- och sjukvården . Genom att verksamheterna nu har ett kunskapsstöd från med nationella rekommendationer att lägga till grund för rutiner och insatser i sin kontakt med gravida kvinnor kommer fler kvinnor som känner av minskade fosterrörelser att fångas upp och kontrolleras. Jag delar bedömning att det kommer att bidra till en ökad jämlikhet i hälsa och graviditetsutfall och att det ska leda till en mer jämlik vård som är baserad på bästa tillgängliga kunskap. Faktorer som har samband med barns död i slutet av graviditeten är exempelvis rökning, övervikt, diabetes, högt blodtryck, ålder hos kvinnan, överburenhet, alkohol och droger. Vanliga orsaker är att moderkakan inte ger tillräckligt med näring, eller att infektioner uppstår. För att minska risken för att fostret dör är det viktigt att följa kunskapsutvecklingen och att arbeta med förebyggande arbete avseende dessa riskfaktorer. Det görs av mödravårdscentralerna i enlighet med gällande kunskapsstöd. Avslutningsvis vill jag framhålla att regeringen avsätter totalt för att förstärka förlossningsvården och kvinnors hälsa. Merparten av dessa medel kommer att betalas ut direkt till landstingen, och medlen får användas även inom mödrahälsovården. Regeringen har dessutom beslutat att höja de generella statsbidragen till landstingen permanent. Sammanfattningsvis bedömer jag att regeringens satsningar och kunskapsstöd utgör viktiga bidrag för landstingens arbete med ett förbättrat omhändertagande och en ökad patientsäkerhet i dessa fall. 18 (M): Tack, , för svaret! Jag kan konstatera att vi i har mycket som vi ska vara stolta över när det gäller förlossningsvården, mödravården och hälso- och sjukvård i stort. finns det olika utmaningar och regionala skillnader. Den svenska mödravården, som infördes , har haft stor betydelse för att minska antalet barn som dör före födseln. Att förlora ett barn är en stor tragedi för föräldern eller föräldrarna. Det är tragiskt ur många synvinklar och en sorg när ett barn inte får leva sitt liv på denna jord. När det gäller statistik inhämtar siffror från landstingen, precis som säger. Det sker dock ingen djupare analys av denna data. Finns det regionala skillnader? Hur ser det ut? Kanske behöver man sätta in åtgärder? Om man analyserar data är det betydligt enklare att se var det brister och att sätta in åtgärder. Jag kan, liksom , konstatera att statistiken visar att vi, trots att runt 400 som föds döda, har låga siffror när det gäller dödfödda; var det 416. Men om vi tittar på jämförbara länder tror jag att vi kan göra lite mer för att siffrorna ska sjunka och för att förstå varför barn föds döda. Jag tackar ministern för svaret. Det är bra att det nu finns en handbok med rekommendationer och kunskapsstöd för verksamheterna. Men frågan är hur verksamheterna använder kunskapsstödet. Om man hade gjort en djupare analys eller jämförelse av det skulle man kanske komma fram till att det används på ett väldigt bra sätt i vissa delar av eller vissa verksamheter men mindre bra i andra. Därför frågade jag om man ska gå vidare och göra en större kartläggning eller vidta några åtgärder för att arbeta mer med de här frågorna. Men om jag tolkar ministerns svar på ett korrekt sätt kan jag konstatera att så inte är fallet. 19 Socialminister (S): Tack för interpellationen, ! Vi ska självklart aldrig vara helt nöjda, trots att vi har haft den här mödravården i sedan ganska många decennier, och den har haft stor betydelse för att minska antalet barn som dör före födseln. Andelen dödfödda har i stort sett legat på samma nivå i . Det är ungefär 4 barn per 1 000 födslar. Förekomsten har inte heller visat någon tendens att minska. Om man har en sådan hälso- och sjukvård som vi har i måste man jobba med förbättringsarbeten och med att ta nya och vidare steg för att se vad ytterligare vi kan göra. Som säger är varje barn som vi mister – där vi hade kunnat förebygga det på något sätt – en stor tragedi. Att fick ett nationellt kunskapsstöd på plats är viktigt. måste vi också följa, i dialog med Kommuner och Landsting, hur det implementeras inom mödravården och se till att det verkligen används. Kunskapsstödet från handlar nämligen bland annat om att senast omkring vecka 24 ge information om fosterrörelser till alla gravida i samband med rutinbesök i mödrahälsovården. Man ska också ge råd om att kontakta vården igen om det finns en förnyad upplevelse av minskade fosterrörelser. Det är i flera delar en ganska stark rekommendation. Om den tillämpas på ett likartat sätt i mödravården i hela kommer den säkerligen att både få effekt och skapa ökad trygghet för blivande föräldrar, så att de vet vilka möjligheter som finns, hur de ska agera och vart de ska vända sig. snuddade i sitt inlägg vid att det kanske också finns regionala skillnader. Jag är övertygad om att det finns regionala skillnader. Jag funderar ibland på om man ens får säga det om man inte har det svart på vitt, men vi vet att det finns regionala skillnader inom alla andra delar av hälso- och sjukvården. Det beror på hur olika landsting tillämpar och prioriterar. Det är den modell som vi har valt i för att organisera hälso- och sjukvården. Därför är det viktigt att det i vissa frågor tas ett nationellt grepp, bland annat när det gäller nationella rekommendationer. Utöver de här nationella rekommendationerna avsätter vi också en väldigt hög summa till våra landsting, för att stärka både förlossningsvården och insatser för att främja kvinnors hälsa.