prot · H50988 · 2018-03-21 00:00:00 — Vi har hört det berättas om detta tidigare, och vi vet alla hur ansträngt det är. Men vi vet också att regeringen jobbar med detta. Vi hörde till exempel nämna att man under den här mandatperioden faktiskt har tillfört väldigt mycket resurser, och jag hade kanske också nämnt det om jag haft mer talartid. Det har hänt en hel del saker som har varit mycket ansträngande för yrkeskollektivet socialsekreterare, så vi vet att situationen är svår. Regeringen jobbar dock med detta. Tillkännagivanden är något som ska användas restriktivt om de ska behålla sitt värde. Jag tycker att det gärna blir lite sandlåda över när oppositionen gör tillkännagivanden om att regeringen ska vidta åtgärder som man vet att regeringen redan jobbar med och som man vet att det kontinuerligt görs mycket arbete för. I de här frågorna är det faktiskt kommunerna som är huvudansvariga. De gör prioriteringar utifrån de förutsättningar som de har. Vi har sett till att de har fått bättre ekonomiska förutsättningar. Att det förhåller sig på det sättet måste alla regeringar acceptera. 26 MAJ (V): har vi samlats här i kammaren för att för en gångs skull debattera klassamhället, eller i alla fall dem som får betala priset för det. är det yttersta skyddsnät vårt välfärdssamhälle har. Dit kommer vi när vår livssituation verkligen är ohållbar. Det är som ska se till att vi inte faller helt utanför samhällets ramar eller hamnar i total fattigdom. Men är också en temperaturmätare när det gäller hur vårt land mår och hur utbrett klassamhället är. Ju fler människor som behöver få sina rättigheter tillgodosedda genom , desto större är klyftorna mellan människor. Hur vi sedan bemöter dem som söker stöd hos är en direkt spegelbild av vilken människosyn som råder i vårt land. Insikten om klassamhällets betydelse för att människor hamnar i social eller ekonomisk utsatthet var en av anledningarna till uppkomsten av den socialtjänstlag vi nu har. hade fattigvårdslagarna präglats av stark kontroll av människor, som skulle tuktas till bättring – en syn grundad på utgångspunkten att den fattige var odygdig och hade sig själv att skylla. I den nya lagen kom man att ta en helt ny riktning med förståelse för samhällsstrukturernas inverkan på människor. Med utgångspunkt från den enskilde individen skulle nu vara serviceinriktad och hjälpande. Det var en lag som skulle stå upp för människors värde och säkra deras rättigheter. befinner sig i djup kris. I rapport efter rapport kan vi läsa om hur socialsekreterarnas arbetssituation blir alltmer ohållbar. Vi ser hur sjukskrivningarna ökar, att allt fler upplever stress och att fler och fler lämnar sitt arbete på grund av den tunga arbetsbelastningen. Larm efter larm kommer om att de snäva ekonomiska ramarna och den ökade politiska styrningen i kombination med den höga arbetsbelastningen gör att risken att bryta mot lagen är överhängande. De som får betala det högsta priset är de som lever i social eller ekonomisk utsatthet. Människor som av olika anledningar lever under mycket svåra förhållanden riskerar att inte få den hjälp de har rätt till. I värsta fall är det människors liv som står på spel. Från att arbete tidigare varit behovsstyrt har det blivit mer och mer prestationsstyrt. De enorma krav som ställs på individer har sin utgångspunkt i förlegade idéer om att den socialt utsatta inte ansträngt sig tillräckligt och i själva verket försöker sko sig på våra system. En av orsakerna till den kris vi bevittnar är de politiska prioriteringar som den tidigare regeringen och genomförde. Deras mycket effektiva nedmontering av våra gemensamma socialförsäkringssystem har lett till att människor som blivit sjuka eller arbetslösa inte längre omfattas av vårt välfärdssystem utan i stället hamnar i knät på . har tilliten till socialarbetarnas kompetens bytts mot gedigna kontrollsystem där det är effektivitet som är målet, inte att människor ska få hjälp att komma på fötter. Det sociala arbetet har fått stå tillbaka för marknadsmässig logik, där att hålla budgeten är yttersta mål. Vad säger då detta om vårt samhälle, och hur står det egentligen till med vår människosyn? Att lägga skulden på den utsatta är ett sätt för nyliberaler att dölja den orättvisa fördelningspolitik de bedriver. Ju mer man bespottar dem som får betala priset för deras politik, desto lättare är det att slå sönder våra trygghetssystem. När sedan en rödgrön regering inte använder sin tid vid makten för att stoppa den utvecklingen, utan i stället fortsätter jakten på den utsatta, vittnar det om att regeringen har fallit för borgerlighetens retorik. Att en socialdemokratiskt ledd regering står närmast visionslös inför en socialtjänst i brinnande kris talar tyvärr sitt tydliga språk om såväl människosyn som samhällets tillstånd. roll är att motverka de klassklyftor som finns och att förebygga de effekter klassamhället ger. Därför har en vision om hur ska utvecklas till en modern och tidsenlig samhällsfunktion med det sociala arbetet i fokus – en socialtjänst där det är lätt för oss att söka hjälp när vi behöver det, som stärker människor i utsatta livssituationer och som möjliggör förändring. Det ska vara en socialtjänst där personalen känner stolthet, där det sociala arbetet är styrande och där personalen ska känna att de vid arbetsdagens slut har kunnat ge människor verktyg att komma på fötter. För oss är roll inte att förstärka människors utsatta position utan att ge möjlighet att bekämpa den. Vi i vill bygga ett för alla och inte bara för några få. Därför har vi sett till att stärka välfärden och få igenom ekonomiska satsningar till i budgetförhandlingarna. Men det behövs mer än så. Vi har därför väckt en motion där vi föreslår en rad åtgärder för att bygga en moderniserad socialtjänst som är att möta människors behov ur ett rättighetsperspektiv. Vi står självklart bakom alla våra reservationer, men för att spara tid yrkar jag bifall bara till reservationerna 1 och 37. 27 (L): Liberalismen i har alltid uppmärksammat glömda grupper i samhället, från ”det glömda ” till och den senaste tidens arbete för en förbättrad och fördjupad integration. Det handlar om dem som lever under svåra förhållanden men får ingen eller mycket liten uppmärksamhet i debatten eller av politiken. Det handlar om människor som har svårt att göra sina röster hörda. De tillhör ofta små grupper, vilket har gjort det enkelt för beslutsfattarna att helt bortse från dem. är synen på människor med ett problematiskt bruk av narkotika eller alkohol att de får skylla sig själva. , trots de senaste decenniernas arbete med att uppmärksamma och förklara psykisk ohälsa, sägs alltför ofta att det bara handlar om att ta sig i kragen och jobba lite hårdare. far barn illa i . Detta är människor som ofta glöms bort eftersom de på grund av sin röstsvaghet väger lätt på valdagen. Ett tecken på detta är svaret på motionen om utsatta EU-medborgare, där man hänvisar till samarbetsavtalet med . Det är ett avtal där romer, den mest utsatta gruppen, inte ens nämns. behöver barn omhändertas för att de ska garanteras en trygg och säker uppväxtmiljö, och ska det göras. Det händer dock att barn omhändertas för fort och utan tillräckligt underlag. Det förekommer också att ingripanden sker för sent när ett barn far illa, och resultatet blir då tvångsomhändertaganden som annars hade kunnat undvikas. Med intensiva insatser på hemmaplan skulle sådana försenade ingripanden kunna undvikas helt. De hemmaplanslösningar man har genomfört har visat sig vara lyckade. Vi ser färre återaktualiseringar hos , bättre resultat i skolorna och familjer som mår bättre. studie Vård och omsorg om placerade barn visade bland annat att dödligheten nästan är fem gånger högre för placerade barn och unga, att självskadebeteendet är tio gånger högre och användandet av psykofarmaka är mellan 15 och 19 gånger högre än hos barn och unga i befolkningen i stort. Det är därför jag med förvåning läser motioner om att sänka kraven på utbildningen av personal inom och kraven på utbildning för nya familjehem. För mig och Liberalerna är detta helt fel väg att gå. Vi vill ha högre krav och mer utbildning för familjehemmen. Förutom bättre handledning och kompetensutveckling hos familjerna finns det ekonomiska villkor som behöver ses över för att fler ska kunna ta på sig detta viktiga uppdrag. Familjehem är uppdragstagare och inte anställda, vilket gör att de som familjehem har en mycket otrygg anställning. De får till exempel inte någon tjänstepension eller a-kassa. Vi pratar ofta om samarbetet och om samverkan. Samverkan mellan olika instanser, som skola, skolhälsovård, socialtjänst och barn- och ungdomspsykiatri, kring barn som har placerats utanför det egna hemmet behöver verkligen stärkas. Många placerade barn har eftersatta hälsoproblem och har på grund av omsorgsbrist inte fått gå på de rutinmässiga hälsokontrollerna. Forskning visar att familjehemsplacerade barn har mycket höga överrisker för framtida problem, till exempel problematisk konsumtion av narkotika eller alkohol, kriminalitet och psykisk ohälsa. Vi har också sett att godkända skolresultat har en stor skyddande verkan för dessa barn. Skolmisslyckanden hos placerade barn beror inte sällan mer på luckor i skolgången och stress i kombination med låga förväntningar än på bristande kognitiv förmåga. I några kommuner har man utvecklat modeller för ett strukturerat arbete med dessa barn. Skolfam är ett lysande exempel. och kom med en vägledning för placerade barn, Placerade barns skolgång och hälsa – ett gemensamt ansvar, där man bland annat pekade på just att det för många placerade barn saknas uppgifter om hälsokontroller och vaccinationer. Detta gäller rimligtvis också de som är vuxna men som var placerade som barn. Vi vet att den som har varit placerad som barn löper stora överrisker för psykisk ohälsa som vuxen. Men finns ingen nationell uppföljning av hur många barn som är eller har varit placerade i samhällets vård eller av hur det har gått för dem. Det finns heller inget register över orosanmälningar. Kommunerna har sina egna register, men de ser olika ut på olika håll och har olika kvalitet. Det finns väldigt lite forskning på detta område, men de studier som finns pekar på att ungefär en fjärdedel av alla anmälningar leder till insatser. Problemet är att vi inte vet hur det är med de tre fjärdedelar som inte leder till någon insats; vi vet inte om det behövs någon insats eller om det är av andra skäl som det inte blir någon insats. En nationell uppföljning skulle också underlätta när det gäller att säkerställa att alla omhändertagna barn får ta del av en obligatorisk hälsovårdsplan samt screening av kunskapsnivå för att bättre få rätt stöd i skolan. Det skulle också leda till att man skulle få kunskap kring de barn som faktiskt avlider under omhändertagandet, vilket vi inte har . Det behövs nationella rutiner och regler för vilka åtgärder som ska vidtas när ett barn avlider i samhällets vård. visade på att många barn placerade i samhällets vård utsatts för såväl övergrepp som misshandel och ibland ren vanvård. Efter utredningen har väldigt lite gjorts för att följa upp de barn som är vuxna, trots att vi vet precis det som jag har räknat upp. De saknar vaccinationer. De har bristfällig skolgång. Många lider också av posttraumatisk stress. Det behövs mer forskning om och uppföljning av placerade barn för att öka kunskapen framför allt hos vården och psykiatrin och för att kunna nå dem som har varit placerade och för att kunna ge dem rätt stöd. Enligt skollagen ska elevhälsan främst arbeta förebyggande och hälsofrämjande, och varje elev ska erbjudas minst tre hälsobesök. Vi vet att våld är alltför vanligt i trots barnagalagen, som är gammal. Att rutinmässigt fråga om våld är en förebyggande åtgärd, och det bör finnas tydliga riktlinjer för skolhälsovården att rutinmässigt ställa frågor just om våld. har ett särskilt ansvar för barn och unga i åldersgruppen 0–. Om man har bedömt att en ung person behöver stöd från bör det inte upphöra tvärt på 18-årsdagen, utan det bör fasas ut. Men när en ung asylsökande eller en nyanländ anses vara försvinner ofta en stor del av samhällets stöd på en gång. På nivå görs olika bedömningar av hur mycket stöd som unga asylsökande och nyanlända behöver när de är . Olika ungdomar har givetvis olika behov. Vi anser att det bör vara det individuella behovet, inte hur länge man har befunnit sig i landet, som ska avgöra när stödet upphör. Vi hade här i kammaren en debatt om situationen inom barn- och ungdomspsykiatrin. Där sas väldigt mycket klokt. Psykisk ohälsa är tyvärr väldigt vanligt bland barn och ungdomar i . lider enligt en kunskapsöversikt av oro, nedstämdhet och sömnsvårigheter. Och av alla barn och unga lider av allvarligare psykisk ohälsa, som depression. Bland ensamkommande barn och unga är detta ännu vanligare och handlar ofta om posttraumatiskt stressyndrom, ångest och depression. Självskadebeteende och suicidförsök är överrepresenterade i denna grupp. Även genomförda självmord rapporteras det om i en sådan utsträckning att vi måste se denna grupp som en extra utsatt grupp. De långa handläggningstiderna är en bidragande orsak men också oron och för de familjemedlemmar och vänner som finns på andra håll i världen. Liberalerna lyfter i andra motioner fram vikten av kortade handläggningstider, återinförd familjeåterförening, särskilda skäl som grund för uppehållstillstånd och treåriga tillfälliga uppehållstillstånd. Det är viktigt också i detta sammanhang. Sedan ska jag gå över till en annan fråga som jag tycker får ett bristfälligt svar i betänkandet. I FN:s mänskliga rättigheter står det att varje vuxen människa har rätt att få barn. Det är ett ställningstagande som bland annat är till för att förhindra att vissa grupper ska utsättas för tvångssterilisering. Rätten att bli förälder gäller alla, och personer med kognitiva svårigheter är inte och ska inte vara undantagna. Däremot behöver personer med kognitiva funktionsnedsättningar ofta mer stöd. Unga vuxna med kognitiva svårigheter, exempelvis en utvecklingsstörning, en förvärvad hjärnskada eller en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning inom autismspektrumet, som Asperger, har inte förmågan att ta hand om ett barn på egen hand. Många har också svårt att acceptera att de är i behov av extra stöd, vilket drabbar både dem själva och barnen. När det gäller att få stöd ligger det ett stort ansvar på individen själv att söka och ta emot hjälp och stöd. Vi ser också att en hög andel av dessa barn blir omhändertagna och placerade i samhällets vård. finns det inga nationella riktlinjer att hålla sig till när en person med kognitiva svårigheter väntar barn. På vissa håll har man kommit långt i arbetet inom kommun och landsting. Det handlar både om det förebyggande arbetet och om arbetet under en graviditet och efteråt. Det finns exempel på kommuner där man kan låna en datadocka och helt enkelt träna sig på att ta hand om ett barn och testa att vara förälder. Det har visat sig att det leder till färre tonårsgraviditeter. Det finns väldigt lite forskning på detta område, men det finns forskning som visar att rätt stöd för blivande föräldrar ökar förutsättningarna för att de ska kunna ta hand om sina barn. Men denna hjälp och detta stöd behöver finnas under hela barnets uppväxt. Det behöver också förändras. Det finns de som klarar av ett föräldraskap, men inte alla. Och det finns ingenting som reglerar att förebyggande insatser ska ges. För barnen behöver detta stöd finnas under hela uppväxten. Kunskapen om vad det innebär att ha en förälder med kognitiva svårigheter måste öka. Det gäller inte minst inom skola och förskola. är det dessa barn som hamnar utanför gemenskapen. De blir mobbade eller har av olika orsaker svårt att klara skolan. Enligt forskning var av barnen till föräldrar med en utvecklingsstörning försenade i sin egen utveckling utan att de hade en egen utvecklingsstörning. Eftersom det är först när föräldrar misslyckats i sin föräldraroll som har ett ansvar har det ofta gått alldeles för långt innan barnen får den hjälp de borde ha. Det obligatoriska stödet borde finnas så snart en graviditet konstaterats, men det saknas. En uppskattning säger att ungefär 1 400 barn till föräldrar med kognitiva svårigheter föds , och någonstans mellan av dem placeras mer eller mindre direkt i samhällets vård. Detta är barn vars röster aldrig någonsin hörs. Avslutningsvis: Som ett av de första länderna i världen ratificerade 1990, och har äntligen förslaget om att göra den till lag landat på bord. Även det första och det andra tilläggsprotokollet till har ratificerats, men inte det tredje tilläggsprotokollet, som innebär att barn ges en individuell klagorätt, som annars saknas i . Det innebär inga nya rättigheter för barn, utan det utgör ett kompletterande verktyg för barn att hävda och utkräva sina rättigheter utifrån . Barn ges i praktiken begränsade möjligheter att överklaga beslut som rör dem, särskilt med tanke på att barn alltid måste ha vårdnadshavares godkännande för klagomål. Barnrätten måste stärkas på många områden, och som lag är en del i det. Men det går självklart inte att slå sig till ro. Det finns alltid mer att göra. Självklart rockar jag därför sockorna – på internationella Downs syndrom-dagen – för att slå ett slag för alla människors lika värde och rättigheter och för att lyfta allas våra unika förutsättningar. Vi liberaler står självklart bakom alla våra motioner och reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 30, 32 och 50. 28 (KD): Enligt var 124 000 personer beroende av försörjningsstöd , inte , men , och det berodde just på arbetslöshet. Utöver detta fanns det ett antal andra skäl som gjorde att man hamnade i beroende av försörjningsstöd tillfälligt eller . Det är intressant att den viktigaste verksamheten, skulle jag kunna säga, när det handlar om de grundläggande villkoren för människor – att ha någonstans att bo, att ha någonting att göra, att arbeta och kunna bidra till sin egen försörjning och att ha ett någorlunda gott liv – ligger i en kommun, på en myndighet vars arbetsvillkor inte alls tillgodoses positivt för personalen. Man kan tycka att det borde vara den viktigaste verksamhet vi har. I socialtjänstlagens huvudparagraf står det: ”ska på demokratins grund främja människors ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet.” Det är alltså något av de viktigaste uppdragen i offentlig verksamhet som man över huvud taget kan ha. Det handlar om stöd till mat och hyra, omhändertagande av barn, boende för missbrukare och beslut om adoptioner med mera. Det är sådant som verkligen rör hela livet för människor och som kan vara av otroligt viktig karaktär för att man över huvud taget ska vilja och orka leva och ta hand om sin familj, om man har en sådan. Alla svåra uppgifter kräver både fakta om bakgrund och nuläge samt empati med den enskilda personen som kommer och söker hjälp. Organisation och ledarskap har stor betydelse för hur arbetsuppgifter hanteras och hur arbetsmiljön upplevs. Detta vet vi; det finns det gott om forskning på. Att det offentliga inte är bäst på det, det vet vi dessvärre också, och det sociala området är definitivt inget undantag. Att behålla och utveckla personal som har och får erfarenhet av svåra och komplexa frågor som rör människors väl och ve borde vara prioriterat i just i en kommun. Det är inte rimligt att nyutbildade socionomer får de svåraste uppgifterna, som gör att de blir utarbetade och vantrivs med sitt jobb innan de knappt hunnit börja och därför byter arbetsplats i tron att det kanske blir bättre i någon annan kommun. I det fallet kan man tycka att det borde vara som i vården, där den mindre erfarna läkaren får göra en första bedömning och det sedan går vidare till en mer erfaren läkare och specialist som gör själva åtgärderna. Jag började med att nämna att det var 124 000 personer som har varit beroende av försörjningsstöd på grund av arbetslöshet. Därför blir jag väldigt förvånad när retorik handlar om människosyn och att allianspartierna under den förra regeringsperioden inte förstod just människors väl och ve. Då kan jag berätta för och alla andra att när man stängde ned fas 3, alltså jobb- och utvecklingsgarantin som den förra regeringen var ansvarig för, slängde man också ut över 30 000 personer i arbetslöshet – alltså till ingenting. Människor som hade en plats i arbetspraktik, arbetsträning eller på ett arbete i ett arbetsintegrerande socialt företag fick inte heller vara kvar. Vad är det för politik för människors väl och ve? Vad är det för syn på människovärdet när man slänger ut människor utan ersättning? Vi hörde tal om ”stupstock” från vissa partier under den förra regeringsperioden. Vad har hänt med socialförsäkringssystemet nu? Det havererar fullständigt när människor inte får de beslut de behöver trots att de har varit hos kvalificerade läkare. Man undandrar alltså mattan för en hel profession genom att säga att era bedömningar duger inte, utan vi som sitter på det här kontoret på , vi vet bättre än alla andra som tydligen har gjort medicinska bedömningar, och om vi gör administrativa bedömningar blir det en helt annan följd och konsekvens. Var hamnar dessa människor? De hamnar i hägn, kan jag berätta, mina vänner. De hamnar där , därför att de inte har någon annan möjlighet. Det konstiga är att just den verksamhet som vi debatterar här och som vi allihop värnar om på olika sätt är den verksamhet som vi själva aldrig skulle vilja bli beroende av. Men just av den anledningen, att ingen av oss vet något om eller den dagen i våra liv när vi skulle kunna bli beroende av , tycker jag att vi har ett extra ansvar att påverka utformning så att den blir så bra som möjligt. Jag överskrider också talartiden just , men jag är engagerad i frågan, och jag vill i min avslutande del särskilt gå in på två områden. Min kollega från Liberalerna nämnde tidigare just omhändertagande av barn och placeringar i familjehem. Jag vill verkligen poängtera att vi kristdemokrater tycker att familjehemmen gör ett fantastiskt jobb. Förutsättningarna för att bedriva familjehem är dock väldigt olika, inte minst när det gäller ersättningarna, något som nämndes här. Jag tycker att det är helt otroligt att vi inte har lyckats lösa situationen med att detta fantastiska jobb som görs inte ska kunna bidra till en bra pension. Jag tycker verkligen att det finaste förtroendeuppdrag man kan få är att kunna ta hand om andras barn, och i andra typer av förtroendeuppdrag hade man aldrig köpt den lösning som familjehemmen har och har haft så . Det andra området som jag bara kort vill lyfta, och där jag dessutom yrkar bifall till reservation 73 från , rör dem som har kommit till från ett annat EU-land, som är tillfälligt bosatta här och som lever i en utsatt situation både i hemlandet och när de kommer hit. Det är otroligt viktigt för den fria rörligheten inom EES att det ramverk som finns ska följas. borde ha inriktningen att man ska kunna ge direkt till ideella organisationer som arbetar inte minst med romer i och , i stället för att stödet ges till dessa länder, som uppenbarligen inte kan ta hand om det. När vår riksdagsgrupp var i och pratade med högst ansvariga i kommissionen för det här arbetet höll de med om att detta borde gå direkt till de organisationer som jobbar med de människor som det berör. Därför anser vi att regeringen bör verka för ett sådant arbete inom EU och återkomma till så fort som möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 18.) betänkande 2017/18:SoU14 29 (S): Det stora antalet motioner som handlar om äldreomsorgen visar både på intresse och på en stor samsyn om äldreomsorgsfrågorna över partigränserna när det gäller hur vi vill att äldreomsorgen ska se ut . För att vi ska kunna vara säkra på att människor får en omsorg där de är trygga och känner delaktighet behöver vi dock utveckla och förändra en hel rad saker.