prot · H509124 · 2018-06-01 00:00:00 — Men det intressanta med Brottsförebyggande rådets undersökning var framför allt att den visar att det också är många män som drabbas. Jag tror att det är många som inte tänker på detta över huvud taget. Det finns inte i ens föreställningsvärld att en man kan bli utsatt för våld i en nära relation. Därför tycker jag att det var bra att den undersökningen kom. Men jag vet att det också finns andra undersökningar som visar annat, och jag tror att det bland annat beror på hur man ställer frågan. Som jag sa utsätts kvinnor oftare för upprepat våld och oftare för våld som leder till dödsfall. Sedan kan man undra: Om man blir utsatt för psykisk misshandel, vilket kanske många män blir av en kvinnlig partner, som sedan leder till att man begår självmord, har då misshandeln lett till dödsfall? Det beror förstås på hur man ser på det, men om man räknar in sådana fall blir dödsfallen fler. Ministern skriver i svaret på min interpellation att strategin för att bekämpa mäns våld mot kvinnor också omfattar våld mot män. Detta är också tydlig med i sitt svar här i kammaren. Men jag måste då ifrågasätta varför man inte byter namn på det hela. Språkbruket leder ju också tanken någonstans. Talar vi ständigt om mäns våld mot kvinnor glömmer man lätt, både i vokabulären och i tanken, bort att våldet också kan drabba män. Jag tycker att det vore mycket bättre om vi i jämställdhetspolitiken talade om våld i nära relation och hedersrelaterat våld, i stället för att ständigt upprepa frasen ”mäns våld mot kvinnor”. Om nu stödet är så könsneutralt som ministern vill ge sken av kan man undra varför regeringen öronmärkte till gruppen hbtq-personer som utsatts för våld i nära relationer. Det indikerar ju att stödet inte är så allsidigt som man vill ge sken av. I debatten talar man endast om mäns våld mot kvinnor. Det gör man också i skriftliga dokument. Stödet om 50 miljoner går till tjej- och kvinnojourer. Men i slutändan tycks ministern mena att detta stöd ändå går till män, och jag tror att det är många som inte hänger med i det resonemanget. Vi måste erkänna att steget för en våldsutsatt man att söka stöd hos en tjej- eller kvinnojour är ganska långt, och trösklarna är ganska höga. Det är jag övertygad om. Vi vet också att det är stor brist på jourer som jobbar med män. Jag tror dock att detta beror just på det språkbruk vi använder. Det finns inte riktigt en vilja att ta tag i problemet. Många män vågar inte anmäla eller berätta om det de utsätts för. Akillesjouren finns här i . Jouren har fått ett litet bidrag från , men det bidraget var bara på . Det är omöjligt att bedriva en seriös verksamhet med så lite pengar. Verkligheten är den att kunskapen om gruppen män som utsätts för våld i nära relation är liten, och skammen är stor hos många av de drabbade. Att man inte ens blir trodd är ett utbrett problem, och har också brottsofferjourerna uppmärksammat att samhället inte har den beredskap som behövs för att hjälpa den här gruppen, exempelvis genom att erbjuda skyddat boende. Förtroendet för rättsväsendet är också betydligt lägre bland drabbade i den här gruppen om man jämför med kvinnor som drabbas av den här typen av våld eller med män som drabbas av annan typ av våld. Jag vill verkligen betona – detta tycker jag är viktigt att säga – att jag och stöder det ökade arbetet för att motverka våld mot kvinnor. Det är ett mycket bra arbete. I , där jag är kommunpolitiskt aktiv, har vi som parti stött det ökade stödet till tjej- och kvinnojourer. Jag vill inte sätta grupp mot grupp, men vi driver att vi också måste öka arbetet för att hjälpa de män som utsätts för våld i nära relation, bland annat genom att öppna mottagningscentrum och att ge stöd vad gäller skyddade boenden. 19 Statsrådet (S): Detta är en interpellationsdebatt som är ovanligt givande, får jag säga. Jag hoppas att den är det också för dem som lyssnar. använde vi uttrycket ”våld i nära relation”. Då fanns det en kritik, och jag var en av dem som delade den, för det kändes som om vi försökte sopa ett problem under mattan. Vi vågade då inte säga att det faktiskt handlade om män som slog sina kvinnor – de slog sina fruar och sina respektive och utsatte både kvinnor och barn för våld som var upprepat och grovt. Ett sätt att möta den kritiken var då att faktiskt tala om vad det var som hände innanför hemmets fyra väggar. Man skulle inte sopa det under mattan. I ett mycket tidigare skede var det ju nästan tveksamt huruvida man från samhällets sida skulle engagera sig i något som skedde i hemmet. Utvecklingen av politiken på området tycker jag har varit positiv: Vi synliggör de problem som finns och de kvinnor som är utsatta. Det som ger uttryck för handlar kanske om ett motsvarande arbete som behöver göras när det gäller män. Krafterna där har inte varit lika starka. Jag tog också del av öppna jämförelser av . Det var av kommunerna som erbjöd skyddat boende med biståndsbeslut för våldsutsatta män, medan det var som erbjöd det för kvinnor. Det är alltså en skillnad, även om det är fler än man kanske tror som erbjuder det. Detta är naturligtvis något som man måste uppmärksamma på olika sätt. Men jag vill återigen understryka att kommuner har ett ansvar för brottsutsatta individer, oavsett om det handlar om män, kvinnor, vuxna, barn eller äldre. Det ansvaret har en kommun. När det sedan gäller jourer vill jag återigen säga att anledningen till att regeringen har gjort stora förstärkningar till tjej- och kvinnojourer är att vi har sett det som angeläget. Det finns allt fler kvinnojourer runt om i landet som tar ett oerhört stort och viktigt ansvar. De har gjort det , och de gör det inte minst när vi ska omsätta den nationella strategin för att motverka mäns våld mot kvinnor. Jag vill gärna understryka att det inte finns någon anledning att se en motsättning här, men det har varit ett medvetet val att inte försöka låtsas som annat än att våld i nära relationer i mångt och mycket handlar om mäns våld mot kvinnor. Sedan ser vi att det också finns ett våld där män utsätts, men jag tycker inte att det är ett misslyckande att vi har synliggjort vad våld i relationer i många fall handlar om. Jag tror att det har stärkt både kommunernas arbete och målbild och också de kvinnor som utsätts. 20 (KD): Jag inledde med att säga att jag tycker att det är bra att debatten har förstärkts på det här området. Det är bra att kunskapen när det gäller att hjälpa våldsutsatta kvinnor har ökat och att det ekonomiska stödet till tjej- och kvinnojourer och skyddade boenden har ökat. Jag tycker att det är mycket bra. Men jag skulle vilja ha ett språkbruk som är inkluderande, för jag tror att det kan göra att män som utsatts för våld vågar berätta, erkänna och anmäla det de har blivit utsatta för och att de därmed också vågar be om samhällets hjälp. Statsrådet säger att vi inte vill sopa problemet under mattan. Men det är ju detta man tenderar att göra när man talar så lite om denna grupp som blir utsatt för våld. Det kan vara män som blir utsatta av våld från en kvinnlig partner, men det kan också vara män som blir utsatta av våld från en manlig partner. Man glömmer också bort hbtq-perspektivet när man bara talar om mäns våld mot kvinnor. Det finns många, både män och kvinnor, i samkönade parrelationer som blir utsatta för våld av sin partner. Jag tycker att det är jätteviktigt att också den frågan lyfts upp. Mycket av detta är kommunernas ansvar. Det är jag fullt medveten om, och det är också därför jag har tagit upp frågan på kommunpolitisk nivå i . Men kan regeringen genom stimulansmedel, strategier, seminarier och ökat kunskapsunderlag bidra till att kommunerna intensifierar sitt arbete. Många kommuner är också lite för små för att driva eget arbete om detta. Kanske behöver man då gå ihop i hela regionen och samarbeta kommunerna emellan för att erbjuda skyddade boenden och mottagningscentrum om den enskilda kommunen är för liten. Detta tror jag är ett arbete som kan utvecklas betydligt. 21 Statsrådet (S): På samma sätt som vi även i fortsättningen har ett stort arbete att göra när det gäller mäns våld mot kvinnor har vi utan tvekan mer att göra när det gäller män som utsätts för våld, oavsett i vilken typ av relation det sker. Det har ju gjorts ganska stora resurstillskott till kommuner och tjej- och kvinnojourer. Jag vill dock understryka att vi verkligen ser att mäns våld mot kvinnor inte bara handlar om att kvinnor utsätts. Definitionen av ”mäns våld mot kvinnor” inbegriper alltså, även om det blir otydligt, också män som utsätts för våld, oavsett hur relationen ser ut. Jag vill understryka att det har funnits ett oerhört stort behov av att göra dessa tillskott och att stärka kvinno- och tjejjourer, som fortfarande inte finns överallt. Det finns fortfarande kommuner som varken har en egen eller en närliggande kvinnojour utan som på olika sätt behöver uppmuntra detta. Låt oss hoppas att det är en väg framåt för att också se till att vi kan synliggöra män som utsätts för våld i nära relationer. Det tror jag är mycket viktigt. Jag vill också understryka det som själv sa, att vi inte ställer grupperna mot varandra. vet vi att en majoritet av dem som utsätts för det riktigt grova och upprepade våldet har varit kvinnor. Det har varit skälet till de satsningar som så här långt har gjorts. Men jag vill avsluta med att säga att ingenting utesluter satsningar för framtiden. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2017/18:536 om naturvärdesbedömningar 22 Närings- och innovationsminister (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att de innehav som äger och som är lämpliga för skydd ska kunna avsättas, samt om bolaget har en offentlighetspolicy som publicerar alla data bolaget har som grund för en saklig debatt i de fall olika åsikter om deras skyddsvärde finns. har vidare frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka transparensen inom . Jag vill inleda med att regeringen har en tydlig ambition att skyddsvärda skogar inte ska avverkas utan bevaras antingen genom formellt skydd eller frivilliga avsättningar. Regeringens skogspolitik bygger på två jämställda mål: produktionsmålet och miljömålet. Jag har svarat på en annan interpellation på samma tema, och jag vill därför betona att regeringen fortfarande och även framöver har en hög ambition vad gäller hållbart företagande och har högt ställda förväntningar på att bolag med statligt ägande ska agera föredömligt och bedriva sin verksamhet på ett sätt som gynnar hållbar utveckling. Det innebär till exempel att agera ansvarsfullt och transparent och arbeta för att efterleva internationella riktlinjer som finns gällande bland annat miljöhänsyn. naturvärdes- och avverkningsbedömningar är ett operativt ansvar för bolagets styrelse och ledning, och jag förutsätter att de i dessa lever upp till tillämpliga nationella lagar och de internationella avtal och överenskommelser som har undertecknat, samt alla FSC:s principer och kriterier. Vad gäller transparens vill jag framhålla att från många aspekter är ett bolag som är öppet och redovisar sin verksamhet på ett tydligt sätt. En viktig del av det hållbarhetsarbete som bedrivs inom bolaget med statligt ägande bygger på intressentdialoger. arbete med hållbart företagande är också återkommande i ägarstyrningen och dialogen mellan bolaget och ägaren. gör nu också ett arbete om transparens vid naturvårdsbedömningar, och enligt den information jag fått kommer bolaget att börja offentliggöra data från naturvärdesinventeringar. De börjar med , och efter utvärdering kan försöket komma att utökas till andra delar av landet. Avslutningsvis vill jag poängtera att en öppen och konstruktiv dialog, där alla parter visar respekt för varandras roller och uppdrag, är den bästa lösningen för att fortsatt finna en gemensam väg framåt. 23 (MP): Jag tackar näringsministern för svaret. Jag är också glad över regeringens arbete. Senast har regeringen annonserat fyra nya Natura 2000-områden och justeringar på 52 andra, och Åsnens nationalpark har invigts. Det är väldigt bra. Det är bra när sammanhängande områden skyddas. Problemet är att avverkar på 10 000 platser. arbete med att förstöra biologisk mångfald går alltså mycket fortare än regeringens arbete med att försvara den. Då räcker det inte med att ministern förutsätter att gör sitt jobb och att man följer FSC. FSC hade kritik på fyra punkter i sin senaste rapport om . Det duger inte att utvärdera offentlighetsprincipen; den ska genomföras. Varför denna fråga har blivit så viktig och varför jag vill att ministern faktiskt säkerställer att uppfyller sitt samhällsuppdrag är för att det kommer så många rapporter om att de inte gör det . Det är dags att ministern tar tag i detta. Det är inte ett ministerstyre som jag efterfrågar, utan det är att rätt kontrollstrukturer finns på plats, att rätt offentlighetsprinciper finns på plats i hela och att FSC-certifieringen följs fullt ut. Låt mig bli lite mer specifik i min fråga. kom 2017 med en rapport om att den interna revisionen för saknades, att det saknades en självständig riskanalys och att styrelsen har beslutat att man inte ska ha en internrevision. Kommer ministern att kräva att man inför det? När det gäller uppdragsmålet kom det en rapport från om att man saknar ett uppdragsmål. Eftersom miljö- och produktionsmål ska vara jämställda är det nu en obalans, där har ekonomiska mål men uppdragsmål saknas. Kommer ministern att se till att det kommer på plats snart? Sedan finns det fortfarande problem. Även om man har intressentdialoger finns det ofta en upplevelse av att man inte har lyssnat eller att det inte finns en tillräcklig offentlighet kring dem. Exempelvis medborgarna i Tjappsåive hade en dialog, men sedan avverkade ändå där de hade mest nytta av marken. Just nu avverkar i många av sina 37 ekoparker i . Det finns en risk att de har avverkat all skyddsvärd skog om de fortsätter i nuvarande takt med att ge sig in i de äldre områdena. Det är alltså allvarliga brister när det gäller hur uppfyller statens mål om att ha dessa dubbla intressen. Det är därför som jag nu ber ministern att ta tag i problemen med och se till att målen jämställs i verkligheten, i interna procedurer och i revision. Jag har nämligen också hört att många avverkningsplanerare riskerar att få gula kort och till och med fått hot om avsked om de inte uppnår produktionsmålen som kommer av vinstkravet. Då finns det inte tid för dem att göra ordentliga naturvärdesinventeringar innan det är dags för hyggen, eftersom de i så fall inte når sina mål och riskerar personliga problem med sin anställning. Denna typ av styrmekanismer lämpar sig inte alls om man vill ha en balans mellan produktionsmål och miljömål. 24 Närings- och innovationsminister (S): Jag tänkte börja med att tacka för interpellationen, eftersom detta är ett viktigt tema. Men jag gör ändå inte det, eftersom jag tycker att hans inlägg var väl yvigt. är största skogsägare. Det är också ett bolag som har mycket högt ställda miljöambitioner. Hela skogspolitiken bygger på två mål, men har de facto satt som mål att vara ledande när det gäller miljöhänsyn och har som mål att avsätta av sitt innehav för att gynna biologisk mångfald. Man gör naturvårdsbedömningar inför samtliga avverkningar. Det är riktigt att man också har haft problem. Jag ska börja med det – seriöst. FSC hade allvarlig kritik som tog på mycket stort allvar, och vi tog den på mycket stort allvar från vår sida. Då gjorde man ett åtgärdsprogram som man presenterade 2017. FSC:s revisorer ansåg att detta åtgärdsprogram var korrekt, och de tog bort den kritik som fanns mot . Jag tycker att har haft en del utmaningar och problem, men man jobbar seriöst. Man jobbar också med en dialog, inte minst med , som har lett till att man börjar publicera detta offentligt i . Från finns de metoder för naturvärdesbedömningar som man gör tillgängliga. Man blir alltså alltmer öppen. Men om man ska vara seriös, varför har man då inte gått ut med all denna information rakt av? Det finns en arbetsmiljöfråga i detta också. När det har blivit tydligt vem på som har gjort naturvärdesbedömningen har det riktats ganska allvarlig kritik mot den personen. Vissa ideella organisationer har hängt ut den personen. Det har snarare blivit en diskussion om en medarbetares bedömning än om . Jag menar att ett bolag som måste kunna föra denna typ av diskussioner och hitta ett system som gör det möjligt att bli mer transparent och öppen kring detta, men inte hamna i en situation där medarbetarna blir utsatta för till exempel beslut som bolaget fattar. Jag tror alltså att man måste se att det här hänger i ihop. I grunden har jag dock ingen annan uppfattning än att produktionsmålet och det krav på avkastning från som finns, och som den här har ställt sig bakom, ska gå hand i hand med de höga miljöambitioner vi har för statliga bolag i allmänhet och för i synnerhet. Jag menar att har satt mål som är höga och förpliktande. Det gör att det ständigt kommer att granskas – och ska granskas – om man följer de målsättningar man har för verksamheten. Jag tycker alltså ändå att gör väldigt mycket på området och att det i just den fråga vi diskuterar nu blir ännu mer transparens, också till följd av den dialog man har haft med en del miljöorganisationer. Jag tycker att det är en positiv utveckling, som gärna får fortsätta. 25 (MP): Vad intressant att det hände någonting precis efter min interpellation! Jag vet inte om det finns någon koppling, men det är trevligt att saker händer. Det är ett väldigt bra besked ministern nu ger här om att man börjar i , men jag förstår inte varför man måste utvärdera innan man går vidare. Det ministern säger om att anställda får problem när deras namn står på en rapport har jag inte hört förut, men jag tror att alla jag känner i miljörörelsen är mer intresserade av innehållet än av namnet på den som har gjort innehållet. Om det är nödvändigt att stryka namnet spelar det ingen roll. Vad alla jag har kontakt med vill är att få tillgång till den information som ligger till grund för avverkningsanmälningar. Kritiken från de avverkningsplanerare som jag refererade till kommer från människor som arbetar på och som känner en stress – vilket också är en arbetsmiljöfråga – över att man har krav på sig att ha så höga avverkningskrav, bland annat på grund av vinstkravet, att det inte finns tid att göra de naturvärdesbedömningar man har att göra. Sedan finns det också nedklassningar av områden – av okända skäl, eftersom många av rapporterna inte är publicerade. Det är därför det är så viktigt, om vi ska ha den här dialogen, att allt publiceras före avverkning. Det är som sagt inte vem som har gjort det utan vad som händer som är det viktiga, och jag hoppas att vi kan enas om att alla skulle tjäna på att naturvärdesbedömningarna blev offentliga så snart det är möjligt och att vi säkerställer att de alltid finns. Det bästa sättet att göra det är att se till att de blir offentliga. Vi har nämligen allvarliga problem – faktiskt. Ministern kanske inte kan tacka mig för frågan, men jag tror att många i skulle glädjas över min fråga om den ledde till att faktiskt skyddar de områden som är av riksintresse för friluftslivet. Vi kan titta på . Det finns tolv kommuner i som har skyddad skog. I många av de kommunerna äger mycket mark. I många kommuner har ekoparker. Att vi nu avverkar dem, och att för att nå avkastningsmålen går in och avverkar i kantzoner med mycket höga naturvärden, är allvarligt. Att publicera allting så att vi kan ha en bra dialog om vilka ställen det finns mest skyddsvärd natur på är alltså bra, men vad jag inte tycker att jag fick svar på är frågan om ministern tänker se till att får ett uppdragsmål så att ambitionen att vara ledande på naturvårdsområdet tydligt följs upp och efterföljs. Jag undrar också om ministern anser att man ska ställa krav på att ha en internrevisor så att de själva kan upptäcka brister i styrningsstruktur. Det handlar om huruvida vi vill att ska leverera sitt samhällsuppdrag, och det vill väl egentligen alla. Det är väldigt värdefullt för alla svenskar att ha tillgång till och kunna uppleva naturen. Vi kommer inte att vilja rädda naturen om man inte sätter namn på det man vill skydda. Det har ett stort värde för , och för arbete med Naturum och liknande, att människor känner till vad det är de ser i skogen. Jag har fått mycket större lust att rädda en reliktbock, en tallticka, en blomkålssvamp eller en tretåig hackspett efter att ha fått veta namnet på dem och kan känna igen dem när jag ser dem i skogen. Jag hoppas att alla svenskar kan få den upplevelsen . 26 Närings- och innovationsminister (S): Skogen är viktig, av väldigt många olika skäl. Man kan säga att skogen kanske aldrig har varit mer central än . Skogen står inte bara för en stor del av vår natur och miljö och är inte bara en plats både för rekreation och för biologisk mångfald, utan den är också en av förutsättningarna för att ska klara transformationen från ett fossilberoende samhälle till ett fossilfritt samhälle. Skogen är också en viktig ekonomisk faktor i . Faktum är att svensk skogsindustri är största nettoexportör. Det är 70 000 människor som har arbeten kopplade till skogsindustrin, i hela . Deras jobb är beroende av att skogsindustrin producerar. Det är därför vi i har valt att ha en skogspolitik med två jämställda mål: ett produktionsmål och ett miljömål. Det är också därför har beslutat att avsätta av den brukade arealen för naturvård, och det är därför man inför avverkningar bedömer alla områden utifrån om de möter de krav som ställs eller inte. I många fall där det har funnits synpunkter har man tagit in en second opinion. Det diskuteras inte lika ofta. Efter en second opinion har man ibland ändrat uppfattning – från att man kan avverka till att man inte kan avverka. Fall för fall går man alltså igenom det här, och från och med måndag kommer man också att börja publicera naturvärdesbedömningarna. De kommer att publiceras på ett ställe, men ambitionen är att gå vidare till flera områden när man har sett att det fungerar och är ett bra system. Jag ska ändå säga någonting om ekoparkerna, för på namnet låter det ju som att ingen avverkning alls ska ske där. säger lite grann: Titta, avverkar ekoparker! Själva poängen med var ju att det var ett skyddsvärt område men att man gjorde bedömningen att man trots allt kan göra avverkningar i ekoparker. Det var hela poängen med ekoparkerna: att man skulle ta extra hänsyn och vara extra noga i de områdena, eftersom det kan finnas områden som är mer skyddsvärda. När det gäller påpekandet att gör avverkningar i ekoparker vill jag alltså säga: Det var lite poängen med ekoparkerna. De skulle ha mer attention, och man skulle titta mer på dem – men det skulle gå att göra avverkningar där. Men, återigen: Det är viktigt att man gör rätt bedömningar, bland annat från sida. Det finns många exempel som far runt och som lyfter fram i debatten, där man menar att inte har tagit sitt ansvar. Å andra sidan finns det ju områden där efter kontroll från myndigheter och de granskande aktörerna i certifieringssystemet har fått rätt att göra avverkningar men där ändå kritiseras för en avverkning som har planerats eller gjorts. Det är alltså inte helt enkelt för att alltid göra alla nöjda när till och med myndigheter och certifieringsorganisationer säger att det är okej att avverka men ändå får kritik för det. Jag tror att det här är en kontinuerlig diskussion som vi kommer att föra . Var finns balansen? Vilka är de skyddsvärda miljöerna? Hur avgränsar man? Hur nära kan man göra avverkningen? Ärligt talat tror jag, precis som säger, att öppenhet och transparens är en väg att gå. Det handlar om att bygga förståelse för varandras uppfattningar och fatta beslut på bättre grund . Jag tycker därför att det är en bra utveckling som har påbörjat. Man har börjat publicera och varit öppen med vilken metod man använder, och man kommer att i dialog även med miljörörelsen diskutera hur man kan öka öppenheten .