prot · H50977 · 2018-03-01 00:00:00 — Sedan är det inte så att det är två lag – ett på den ena sidan och ett på den andra sidan – utan här finns naturligtvis också en flytande gräns. Då är det andra naturligtvis att se till att ha goda argument för sin sak. Dessa argument ska vi givetvis utveckla tillsammans med dem som tycker likadant som vi, exempelvis . Vi kommer med all sannolikhet att ha ett bilateralt möte för att se hur vi kan utveckla detta. Det tredje är konstruktivitet. Resonemanget om att tidigt lägga ett veto eller säga att det absolut måste bli på ett visst sätt är nog inte det mest konstruktiva att göra, utan här gäller det att hålla en förhandling vid liv och se till att skapa så mycket som möjligt. Det finns självfallet gränser där man får säga ”Nej, det blir inget av detta”, och därför har jag också sagt att det inte är tal om att både höja någon procentsats och ta bort rabatten så att avgift ökar dramatiskt. Det kommer inte att hända. Återrapportering från Europeiska rådets möte Där finns alltså naturligtvis ett veto, men i övrigt menar jag att det är viktigt att vi försöker vara så konstruktiva som möjligt. Då är man nämligen kvar i resonemanget, och är man inte det får man sitta bredvid och titta på. Vad gäller jordbruksstödet och egenfinansiering har vi inte hunnit diskutera det i detalj, men vi har sagt att det väl är rimligt att ha en viss egenfinansiering även här. Det är också rimligt att egenfinansieringen vad gäller stöd från strukturfonderna ökar – att vi går tillbaka till det läge vi hade före finanskrisen. Det är också ett sätt att se till att spara pengar. 140 (M): Om man kan hitta modeller som gör att vi totalt sett kan sänka den alldeles för stora jordbruksbudget vi har på europeisk nivå välkomnar jag naturligtvis det. Den budget vi har för jordbrukspolitiken ska givetvis användas till rätt saker och i större utsträckning ersätta lantbrukarna för de stora miljöinsatser de gör. Det finns dock en stor risk med att öppna för en ökad grad av egenfinansiering, nämligen att vi kommer tillbaka till en situation där stater snedvrider konkurrensen genom stöd. Jag tycker alltså att det är oerhört viktigt att regeringen är fortsatt väldigt vaksam på detta. Vi har talat mycket om storleken på budgeten men inte lika mycket om inriktningen på den. Jag skulle vilja att statsministern säger något om regeringens strategi för att säkerställa att vi får till rätt prioriteringar, alltså mer fokus på insatser som stärker konkurrenskraften i – till exempel forskning – och mindre fokus på det som vi nu har diskuterat i form av struktur- och regionalfonder och jordbrukspolitik. 141 Statsminister (S): Vi tar naturligtvis med oss diskussionen om konkurrens och om att inte snedvrida konkurrensen, så att vi inte hamnar i det gamla läget vad gäller jordbrukspolitiken. Vi får återkomma till detta, men jag har ingen annan uppfattning i grunden. frågade om inriktningen på budgeten. Efter omröstningen i träffades vi i , först i – – och året därpå i , när firades och vi skrev en kortare Romdeklaration. Då blev det också diskussion om prioriteringarna. Det handlar inte minst om jobben för ungdomarna. I detta ligger innovation, nya produkter, nya växande företag och att se till att dra nytta av marknaden. Digitaliseringen ligger där, liksom säkerhet, både vad gäller det militära och försvaret mot terrorism. I detta ligger också migrationsfrågan och, inte minst, klimatfrågan. 142 (L): Tack, statsministern, för rapporten! Det är alltid roligt att höra en EU-vänlig ansats, som när statsministern sa att vi tjänar på EU-samarbetet. Det gör vi sannerligen. Jag vill ta upp två frågor. Den ena rör budgeten, och den andra rör spetskandidaterna. Återrapportering från Europeiska rådets möte Jag börjar med budgeten. Precis som statsministern beskriver försvinner avgift , och diskussionen om hur vi ska omfördela utgifterna eller skära ned på dem samt om vad som ska prioriteras respektive nedprioriteras kommer att pågå ett tag. Det finns ett sätt att förhindra att avgift höjs utan att man skär ned på EU:s verksamhet, nämligen att ge EU en egen inkomstkälla. Jag tänker på en europeisk koldioxidskatt. Liberalerna vill gärna se att EU tar ett större ansvar för klimatet, och en koldioxidskatt på EU-nivå skulle innebära just det. Förorenaren betalar, och intäkterna skulle kunna gå till EU:s verksamhet. Min fråga är om statsministern kan ställa sig bakom ett sådant förslag. Den andra frågan gäller spetskandidaterna till valet. I det förra EU-valet kunde vi se europeiska kandidater till posten som kommissionsordförande. Detta var en historisk vinst för – äntligen har vi någonting av en början till en europeisk demokrati. Man kan driva valkampanj i alla EU:s länder. EU är drygt , och först nu får vi alltså se början till en sådan här europeisk valkampanj. Det är , tycker vi. Äntligen kan partierna utifrån sin ideologi välja en bra kandidat i stället för att det är statscheferna som låser in sig på det där mörka rummet och efter långa förhandlingar väljer en kompromisskandidat. Jag tycker att det är tråkigt att regeringen inte ställer sig bakom förslag. Det är föga förvånande att statscheferna tycker att det är de själva som ska bestämma, men jag tror att det skulle bli en bättre process om fick mer att säga till om. Det kommer ändå att vara så att inte godkänner en kandidat som man inte gillar. Det är ju som nominerar kandidater, men det är trots allt som väljer. Jag tycker att det skulle vara roligt om regeringen kunde backa upp denna vision om europeiska spetskandidater. 143 Statsminister (S): När det gäller budgeten och egna inkomstkällor har vi från sida alltid uttryckt en stark skepsis mot detta. Även här gäller det att se till att hålla ordning på kostnaderna i hela budgeten – inte bara inkomsterna utan också utgifterna. Det gör vi bäst genom att medlemsstaterna betalar sin avgift, och det är detta som också utgör grunden för vilka kostnader som EU kan ha. Jag tycker att vi ska hålla fast vid den ordningen. När det gäller spetskandidater vill jag nog inte beteckna detta som någon stor framgång för demokratin. Jag kan ha respekt för en annan uppfattning, men det är inte där det avgörs om EU blir demokratiskt eller inte. I fördraget finns en balans mellan statscheferna, och parlamentet. Den balansen är uppgjord och finns i fördraget. Den innebär att det är som ska föreslå en kandidat till kommissionsordförande. Sedan förs det naturligtvis en diskussion med . Jag tycker att detta är en bra ordning. Det är trots allt så att det är medlemsstaterna som betalar. Att regerings- och statscheferna i de respektive medlemsstaterna har mandat att föreslå en kandidat till kommissionsordförande tycker jag är en bra ordning som vi ska ha kvar. 144 (L): Återrapportering från Europeiska rådets möte Jag vet inte om statsministern missförstod det jag sa om en europeisk koldioxidskatt. En sådan skatt skulle inte leda till att utgifterna skenar utan skulle tvärtom ge EU egna intäkter, som man kan använda till utgifter. Detta skulle bidra till att förhindra att avgifterna till EU kanske måste höjas efter utträde. Det finns ingen stark europeisk demokrati – det håller jag med statsministern om. Men att vi har europeiska kandidater som kan kampanja i alla länder kan vara början till det. Jag tror att vi ska akta oss för ett argument som nämndes tidigare av en socialdemokrat i talarstolen, att ingen kommer ihåg dem från det förra valet. Jag vet inte om vi kan säga det om oss själva heller efter nästa val, så vi ska nog vara lite försiktiga med just detta uttalande. En europeisk kandidat är till just för att göra EU mer känt på europeisk nivå. Vi tycker att detta är en fin EU-vision för framtiden. 145 Statsminister (S): Där må vi ha olika uppfattningar. Jag tror inte att det är en spetskandidat som gör att EU blir mer känt. Däremot behöver vi utöka medborgardialogen, vilket är en sak som diskuteras mellan regerings- och statschefer. Hur går det att fördjupa dialogen bland medborgare om EU? Vilka processer finns det där som kan bli bättre? Att EU helt plötsligt blir mer känt tror jag inte står och faller med en spetskandidat, men man kan ha olika uppfattningar. 146 (-): Jag vill inleda med att tacka statsministern för återrapporteringen från det informella toppmötet. När det gäller detta informella vill jag framför allt uppehålla mig vid den andra delen av mötet, det vill säga den del som rör EU:s långtidsbudget. Vi har hört en ganska intensiv debatt om dessa frågor. Om man lyssnar på denna debatt får man lätt intrycket att det finns en stor samstämmighet här. Statsministern talade inte minst om att tjänar mycket på medlemskapet i Europeiska unionen, men jag ställer mig väldigt frågande till detta påstående, inte minst vad gäller självbestämmande och ekonomi. Som vi har kunnat konstatera tidigare i debatten är en av de största nettobidragsgivarna. Vad är det egentligen som konkret händer med medlemsavgift? Regeringen brukar i dessa diskussioner ständigt hävda budgetrestriktivitet, men i själva verket blir allt som oftast överkört i dessa frågor. Vi är en av de största nettogivarna, och i och med brexit kommer medlemsavgift att öka. Inte heller den utvidgningsprocess som vi ser i EU leder till att nettoavgift kommer att hållas nere. Jag tycker att man i stället ska vända på perspektivet och dels, på , verka för ett utträde ur det som EU har blivit, dels, i det korta perspektivet, verka för att vi inte ska vara en nettogivare över huvud taget. Jag tycker också att regeringen och statsministern ska använda sig av den vetorätt som har i dessa diskussioner. Man kan gott och väl skära ned på jordbruksstödet, strukturfonderna och andra onödiga utgifter. 147 Statsminister (S): Det är detta jag har sagt – att vi ska ha en modern budget innebär att det ska vara mindre av strukturfonder och mindre av jordbruksstöd samt en gemensam jordbrukspolitik. Nivån ska vara låg och fördelningen rättvis – ska inte betala mer än sin rättmätiga del. Detta är själva utgångspunkten, och i det ligger en mängd olika saker. Man kan öka egenavgifterna till strukturfonderna och fördela om pengarna så att vi ser till att bättre utnyttja mervärdet med att samarbeta mot terrorism och för ett starkare försvar. Enligt vårt sätt att se det ger detta per automatik mindre utrymme för utgifter vad gäller strukturfonder och jordbrukspolitik. Att skulle vara överkört är bara populism, enligt min uppfattning. Samma sak gäller för utträde – ett utträde vore absolut inte bra för svenska medborgare. Det skulle ge oss betydligt sämre förutsättningar för att ha en bra tillväxt i jobben. Förutsättningarna i frågor som rör ungdomsarbetslösheten, jobb, nya produkter och marknaden för företag skulle bli helt annorlunda och mycket sämre. Om det är den vägen vi ska gå har vi en mörkare framtid. Vi ska se till att vara med i detta samarbete. Vi framför våra synpunkter. Vi står för våra åsikter. Vi är en part som i allra högsta grad är aktiv i diskussionen och respekterad som sådan, och det tänker vi fortsätta att vara. Därför menar jag att frågan om veto, innan förhandlingarna har kommit igång och kanske innan de är avslutade, är för tidigt väckt. Kommer vi dit, ska vi inte tveka inför det. Men vår uppgift nu är att vara konstruktiva och se till bästa möjliga slutresultat för . 148 (-): När vi hade diskussionen om brexit som mest levande även i ville regeringen inte ens erkänna att nettorisk skulle öka vid ett brittiskt utträde. Det är självklart klädsamt att regeringen numera inser faktum och inte duckar i den här frågan. Återrapportering från Europeiska rådets möte Jag ser inte alls några problem med att redan i det här läget, före brexit, diskutera att ska sätta hårt mot hårt. Om det finns en vetorätt ska den också kunna användas, och blir ständigt överkört i de här frågorna. Länder som , och kommer att klara sig alldeles utmärkt utan ett medlemskap i , och även borde lyfta utträdesfrågan. nettoavgift ska slopas. Vi ska inte alls vara nettogivare i det korta perspektivet, och vi måste använda oss av vetorätten i de här diskussionerna. Det tycker jag verkligen att borde ta upp. 149 Statsminister (S): När det gäller brexit och vad avgiften blir efter den vet vi inte, och det vet faktiskt inte heller. Det är lite för tidigt att tala om det. Det vi ska förhandla om nu är vad som blir nästa avgift, så den förhandlingen återstår. tog som exempel. är faktiskt med och betalar, så att ta det som ett paradexempel är kanske inte så bra. Däremot är inte med i de beslutande församlingarna. Där är med. Jag står fast vid den tydliga uppfattningen att EU-samarbetet är bra för . Därför ska vi vara med. Vi ska vara konstruktiva och bidra. Om vi skulle hamna i en situation som inte är hållbar är det klart att vi ska använda vetorätten. Men vi ska först se vad som blir slutresultatet för svensk del, och vi ska göra det bästa möjliga för vårt land. Återrapportering från Europeiska rådets möte Överläggningen var härmed avslutad. § 14 Kultur för alla betänkande 2017/18:KrU5 150 (M): Kultur för alla heter det betänkande som vi nu ska debattera, KrU5. Jag står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 1 under punkt 1. Regeringsunderlagets politik är verkligen inte kultur för alla och inte heller för hela landet. Genom sina förslag till har man koncentrerat kultursatsningarna till och till de stora aktörerna. Liksom vi här i känner oss under denna fimbulvinter, som enligt sägnen ska vara – som den nuvarande regeringen har suttit – känner sig de små biograferna ute i landet : utfrysta och nära till undergång. Kulturen bidrar, rätt underhållen, till fördjupad demokrati och fler jobb. Nya uttryck tillförs ständigt till vårt gemensamma kulturarv och blir till en dynamisk kraft i samhället. Alliansen har byggt en ny kulturpolitik som värnar kulturens egenvärde och dess möjligheter att bidra till alla samhällssektorer. Armlängds avstånd ska alltid råda mellan kultur och politik. Denna gemensamma inställning vill vi tillsammans bygga vidare på. Under alliansregeringens tillfördes kulturen under djup ekonomisk kris . Det motsvarar en tvåprocentig ökning, och det är unikt under sådana förhållanden. Det första den sittande regeringen gjorde mot kulturen var att undandra sektorn när man höjde arbetsgivaravgifterna för unga. Detta var ett dråpslag. Trots detta har våra alliansregeringars tidigare satsningar visat sig vara robusta mot de angrepp som , Socialdemokraterna, ständigt försöker sig på. Jag ska i detta anförande ta upp vissa aspekter och vet att mina alliansvänner kommer att bredda och förtydliga bilden av de stora skillnaderna i kulturpolitiken. Låt mig börja med museerna. De är viktiga för enskilda människor och betydelsefulla för samhället i både demokratiskt och ekonomiskt hänseende. Museerna finns över hela och är olika varandra, och unika samlingar finns på olika håll. Det finns museer som är centrala, de flesta statliga. Det finns andra statliga, som Hovstaterna och museer vid högskolor och universitet. Det finns regionala, lokala, privata, stiftelseägda och ideellt drivna museer. Vi har en fantastisk flora av museer! Det finns nämligen nära 1 700 museer. 6 000 årsarbetare är anställda och – lyssna , herr talman! – de har 26 ½ miljon besökare . Det är nästan tre besök per invånare. Det är helt fantastiskt! Då kan man ju undra hur regeringen tacklar detta. Det enda de verkar vara intresserade av är att införa fri entré till ett fåtal statliga centralt belägna museer, sådana museer som besöks av turister och medelålders tanter som jag. Regeringen presenterade en kulturarvsproposition, Kulturarvspolitik 2016/17:116, där man just fokuserar på de 28 statliga museerna med drygt 8 miljoner besökare. Regeringsunderlaget verkar helt ointresserat av museisektorns bredd och saknar en politik för att de statliga museerna ska samverka med hela det övriga Museisverige. Alliansen, till skillnad från regeringen, betraktar mångfalden som en styrka och tillgång som politiskt bör bejakas. Alla museer bär en bit av det svenska kulturarvet, oavsett huvudman, och bidrar till fördjupad bildning, fler jobb och större tillväxt. Samarbetet mellan alla svenska museer bör uppmuntras. Och staten, som ansvarig för de stora institutionerna, bör och ska vara en aktör som driver på för ett långsiktigt fördjupat samarbete. Det är Alliansens politik. Låt mig ta ytterligare ett exempel, som dessutom är väldigt aktuellt, på regeringens ökända Stockholmsfixering. Jag hoppas att är bekant. Hon var världens största dramatiska operasopran. Hon skulle ha fyllt . Regeringen har gett Stockholmsoperan ett stort extra anslag för detta. Andra kulturinstitutioner runt om i landet som vill uppmärksamma detta får göra det ur egen budget. var visserligen utbildad och ibland verksam i . Men hon var född i i , och här prioriterar man stora uppsättningar men utan extra statligt stöd. La , som hon kallades, drog fulla hus i i med uppsättningar av och . Hon var också till , som kulturutskottet ska besöka , och gästade ofta framför allt Wagnerpremiärer. På hennes födelsedag görs en hyllningskonsert som nog får taket att lyfta – men utan statligt stöd. Tråkigt, men så typiskt denna regering. Jag nämnde kort i min inledning konsekvenserna av regeringens filmpolitik för landsortsbiograferna. Vi har redan fått besked om två nedläggningar av biografer, och så kommer det att fortsätta med denna politik som tydligt har reagerat mot i sju tillkännagivanden som regeringen ännu inte levererat fullt ut på. Ekonomiska nyckeltal för med denna farliga filmpolitik visar att regeringen har ökat biografernas skattebelastning med . Dessa pengar går inte till att producera ny film, och vart de går är det ingen som vet. Regeringsföreträdarna i denna debatt kan väl ge besked om vad de ska användas till. Ett annat område är kultur och hälsa, där den nuvarande regeringen är helt ointresserad. Under alliansåren uppmuntrades initiativ för bättre rehabilitering runt om i landet. I bland annat och infördes möjligheten att skriva ut kultur på recept. Som tur är finns det regioner som inte är S-styrda, och i införs nu möjligheten för sjuka människor att få hjälp av kultur i sitt tillfrisknande. Låt mig avsluta med ännu ett exempel, kultursamverkansmodellen. Den gäller överallt utom i , och det är kanske därför regeringen försöker skjuta denna viktiga reform i sank genom att med skatteanslag direkt till bibliotek, kulturskolor med flera gå förbi kultursamverkansmodellens diskussioner mellan stat, regioner och kommuner. Om det är ett medvetet val för att montera ned kultursamverkansmodellen eller inte kan vi kanske få svar på i denna debatt. På konferensen och Kultur ställdes frågan om det finns några stora skillnader i kulturpolitiken. Jag tror att jag i detta anförande har tydliggjort en del av de stora skillnader som finns, och jag kan konstatera: behöver en allianspolitik också på kulturens område. 151 (SD): Jag yrkar bifall till SD:s reservationer 12 och 16. Vi står bakom samtliga våra reservationer men väljer för tids vinnande att enbart yrka bifall till dessa två. Betänkandet vi debatterar heter Kultur för alla. Det har många betydelser: ett varierat utbud för alla grupper och intressen, kulturell sammanhållning eller tillgång och tillgänglighet till kulturell odling och bildning landet runt. I flera frågor vi behandlar, såsom tillgången till biografer, ställs detta på sin spets. SD är ett av få partier som på riktigt engagerat sig i frågorna och smitt politiska förslag för att tackla dels tillgången till biografer, dels bristen på studiero, arbetsro och litterär förkovran vid . Det sistnämnda rör vår viljeinriktning att trygga biblioteken från stök, hot och våld. För inte så länge sedan var detta obefintligt, men är det allt vanligare på allt fler håll runt om i vårt avlånga land. Rapporter om hur tystnad och studiero har förbytts mot högljudda ordningsstörningar och till och med angrepp och övergrepp på såväl bibliotekarier som besökare når oss kontinuerligt. Till slut blir vi kanske luttrade, men det ska vi avhålla oss från. kommer aldrig att acceptera en utveckling där vissa tillåts härja fritt och kullkasta bildningsideal och där kulturen är till för alla utan endast för dem som skriker högst och härjar värst. Därför syftar våra samtal med berörda aktörer och den biblioteksmotion vi behandlar till att återskapa de tempel av kunskap och studiero som biblioteksmiljöerna alltid varit synonyma med. Övriga partier hänvisar i utskottets kommentar till att det är bibliotekens huvudmän, inte sällan kommun, skola eller , som är ansvariga för arbetsmiljön, och man utgår från att åtgärder vidtas. Det är visserligen korrekt, men vidtar alla huvudmän åtgärder? Kan de det? Vågar de det? Har de resurser för det? Det varierar såklart oerhört. Hade det varit enstaka fall på enstaka håll hade argumentationen kunnat hålla hela vägen. Men när vi nu ser en trend över nationen är det fullt rimligt att engagera sig på nationell nivå. Utskottsmajoriteten erkänner problematiken, ser med oro på den och kommer nogsamt att följa utvecklingen. Det är gott så. Här råder i så fall enighet, och steget till ett tillkännagivande i linje med yrkande torde förhoppningsvis inte vara långt borta. Hur kommer det sig att många andra länder lockar filmbolag att förlägga filmproduktion till landet? Hur kan man som nation vinna striden om större filmproduktioner? Vad kan göra för att öka sin attraktionskraft som inspelningsland? Svaret på dessa frågor är produktionsincitament. En region och ett lokalsamhälle har mycket att vinna på att få filmproduktion förlagd till det aktuella området. Hotell- och restaurangnäring gynnas, detaljhandel och besöksmål likaså. Antalet arbetstillfällen kan öka och lokalsamhället blomstra. Detta är något många länder har insett betydelsen av och därmed infört produktionsincitament såsom skattelättnader för filmindustrin – lättnader som i princip är självfinansierade. , och flera andra europeiska länder har det, men befinner sig i kölvattnet då vi saknar detta incitament och smörjmedel. Vi borde ha det. Därför väckte SD frågan i 2015 och har drivit den, till en början ensamma. Men har vindarna vänt eller incitamentet i infunnit sig, och 2016 riktade ett tillkännagivande till regeringen om att utreda möjligheterna för att införa produktionsincitament. fick i uppdrag att tillsammans med utreda detta, och redovisades det i rapporten filminspelningar till . I rapporten föreslås ett införande av ett statligt incitament i form av en produktionsrabatt på till företag. Rapporten bereds inom . Vi kan bara utropa ”äntligen”, och jag vill uppmana regeringen att agera skyndsamt då vi förlorar positioner och inspelningar på att vi saknar detta incitament. Det är ytterst beklagligt eftersom vi ju inte saknar storslagna inspelningsmiljöer. Jag vill också ta tillfället i akt att tacka övriga partier och utskottskollegor för att de har insett frågans betydelse sedan den väcktes. Låt mig avslutningsvis gå från det stora till det lilla eller från det nära till det fjärran, beroende på hur man vill se det. Att tillgängliggöra och synliggöra vår kultur och vårt kulturella arv handlar för oss sverigedemokrater också om att uppmärksamma de trådar i våra kollektiva historiska rötter som löper över nationsgränser och visar styrkan och sambanden i den svenska kulturella identiteten. Närmast har vi till exempel , där en svensk minoritet levde och var stark trots geografiskt avstånd till hemlandet och en svår jordmån att växa i på plats. Längre bort har vi svenskbygderna i där man ännu kan uppleva en livskraftig svensk kultur. Ännu längre bort, och till stor del mer bortglömda, har vi utvandrarna till och då företrädesvis där ortnamn och språkliga spår ännu vittnar om svensk historia och närvaro. emigrerade flera tusen svenskar till , företrädesvis till . I och med svåra förhållanden och umbäranden blev många offer för sjukdomar, epidemier och fattigdom, medan några hundra återvände till .