prot · H50963 · 2018-01-30 00:00:00 — – påhejade av – lägger samma socialdemokrati, rätt motvilligt, skulle jag vilja säga, för man minns fortfarande löntagarfondsdebatten, fram förslag om att införa en vinstbegränsning i offentlig sektor. Likaväl som då hävdar man nu att det inte är något att bråka om. Man får ju ha i vinst – vem kan vilja ha mer? Det är ju dubbel bankränta. Det är inget farligt. Så är budskapet, och det säljs in i samma vackra kläder som löntagarfonderna såldes in en gång, men det är faktiskt så nära lögn man kan komma. Till och med i Agenda i SVT sas det som ett faktum att vinstbegränsningen är . Statsministern uttalade sig i SVT:s morgonstudio för ett litet tag sedan, och han slog då fast att utredningen föreslår plus statslåneränta. På frågan om detta kommer att leda till att verksamheter går omkull svarade han: Nej, de flesta är inte ens uppe i nivåer kring . Det stämmer, men – och det var därför jag gick upp i debatten – vad innebär det förslag om vinstbegränsning som läggs fram? Det handlar inte om av vinsten i ett företag, utan det handlar om av det operativa kapitalets avkastning, som är en liten del av företaget och som utesluter människor och så vidare. Det handlar inte om personalens löner och fortbildning. Dessa företags tillgångar är oftast just personalen. Översatt till traditionell vinst handlar förslaget inte om eller om , som statsministern var inne på, utan det handlar om . Detta skulle, om det genomfördes, direkt tvinga en betydande del av företagen att lägga ned eller gå i konkurs. Vem skulle vara intresserad av att ha pengar satsade i den verksamheten, med små marginaler och risk, om man sätter ett vinsttak på i praktiken 0–? Förklara för mig och oss här att det inte är bara 0–! Förklara för mig att det är på vinsten! Människor i vet vad på vinst är: Det är . Det handlar inte om detta. Om ni hade lagt fram förslag om på vinst hade vi kunnat diskutera det. Det hade kanske varit illa nog, men det vore en sak. Det är ett mycket radikalt förslag. Precis som när ni lade fram löntagarfonderna kommer ett förslag som låter ofarligt och bra men som är livsfarligt. Jag ville bara lyfta fram detta för fru talmannen, statsrådet och lyssnarna. 20 Socialminister (S): Jag kan häpna lite över de proportioner som denna interpellationsdebatt antar. Det finns som sagt inget som gör moderata riksdagsledamöter så engagerade som välfärdsföretagarnas möjligheter att plocka ut obegränsad vinst ur de svenska välfärdsföretagen, för det är detta som vi står här och talar om. Valfriheten är här för att stanna. Detta har regeringen varit tydlig med. kommer absolut att finnas kvar i den svenska välfärden. Men oseriösa företag som är i välfärden, inte för att driva så god välfärdsverksamhet som möjligt utan för att göra stora vinster, har faktiskt inget där att göra. För detta finns det ett mycket starkt stöd i den svenska befolkningen. Jag kan också konstatera att inte så väldigt mycket i denna interpellationsdebatt egentligen har handlat om de frågor som ställdes i interpellationen. Dessa frågor svarade jag på, nämligen att regeringen har varit tydlig med att den vill att enskilda aktörer ska kunna vara verksamma i välfärden men att vi har ett ansvar. Detta anser också svenska folket i ett läge där befolkningen växer, vi blir allt äldre och vi får fler barn, nämligen att man ska se till att de resurser som skattebetalarna skjuter in i den svenska välfärden går till det som de är avsedda för – barn, äldre och sjuka människor – och inte till vinster. Detta är inga konstigheter på något sätt. Men, som sagt var, valfriheten är här för att stanna. Jag kommer också att vilja säga någonting om de ganska häpnadsväckande påhopp som här sker på olika enskilda landsting. Inte heller denna fråga är såklart svart eller vit. Vi har fantastiska landstingspolitiker av olika partitillhörighet runt om i hela som kämpar för att se till att leverera en så god välfärd och sjukvård som möjligt till medborgarna. Det är jag mycket stolt över. Jag har träffat dem . Om vi tittar på detta kan vi konstatera att vårdköerna har ökat under dessa år och att ett enskilt landsting står för av denna ökning – de andra ligger på långt – och det är som styrs av de borgerliga partierna. Den andra delen i detta som jag också måste lyfta fram är att människor kanske inte är precis lika övertygade som moderata företrädare i denna interpellationsdebatt om att allt fungerar väldigt väl i de landsting där vi har en mycket stor valfrihet. Låt mig bara nämna nedläggningen av BB . Låt mig också nämna Nya – för ett par strumpor och av skattebetalarnas pengar för att byta en dörr. Jag tror att det var i går som åklagare gick ut och sa att man nu kommer att inleda en förundersökning om de människor som har avlidit i operationsköerna . Det som jag försöker säga både nu och i mitt förra inlägg är att detta inte är svarta eller vita frågor. Detsamma gäller när vi står inför situationer där skolor går i konkurs och elever lämnas utan skolplats och utbildning och då kommunerna får ta hela ansvaret. Detta har vi som politiker ett ansvar för att göra någonting åt. Med tanke på hur utvecklingen i ser ut när det gäller den demografiska utvecklingen med en ökande befolkning behöver vi se till att varenda skattekrona går till det som den är avsedd för. Denna debatt kommer naturligtvis att fortsätta hela vägen in i valrörelsen. 21 (M): Vi kan tala om BB i . Jag har läst Svenska Dagbladets artiklar om hur Socialdemokraterna sköter sjukvården i . hade en mycket klok poäng, och jag noterade att statsrådet inte svarade på hans frågor. Jag har full respekt för att varken läser i medierna eller interpellationer innan hon deltar i en debatt. Men av interpellationen framgår det alltså att valfriheten i har blivit försämrad bara på grund av den usla retorik som regeringen har mot de privata välfärdsentreprenörerna. var det en stor artikel i en morgontidning som handlade just om att Mama inte vågar expandera och investera på grund av den fruktansvärda retorik som liknar 1970-talets löntagarfondsdebatt. Det är alltså värre. Valfriheten är sämre i , och den har alltså försämrats bara på grund av den debatt som förs. Det tycker jag är mycket tråkigt. Tänk om regeringen i stället hade lagt sin tid och kraft på att debattera det som är samhällsproblemet, nämligen förlusterna i den offentliga sektorn. Hur kommer det sig att med där och med där kan den privata företagaren, entreprenören, göra en liten vinst, medan den offentliga sektorn gör stora förluster år ? Tänk om vi hade haft en regering som hade hyllat och och som hade lyft fram alla de fantastiska entreprenörer som har skapat verklig valfrihet i . Tänk om vi hade hyllat lika mycket som vi hyllar andra entreprenörer. Listan kan göras lång, från i norr till i söder, över alla fantastiska människor som skapar verklig valfrihet. Vi kommer att återkomma till detta i debatten. 22 (S): Att skattebetalarnas pengar ska användas till det som de är avsedda för tycker skattebetalarna själva. Det tycker visserligen inte , eftersom de tycker att de ska gå till vinster. Även tycker att de ska gå till vinster. De tror till och med att det inte funkar utan vinst. Men hur har i så fall kooperativ, stiftelser och andra kunnat bedriva verksamhet? Det går alldeles utmärkt i . Vi har en mycket bra valfrihet, och vi ska fortsätta ha det. Sedan påstås det i debatten att vårdcentraler ska läggas ned, trots att det inte finns med i förslaget. Det fortsätter att utredas hur vi ska göra på bästa sätt. Det påstås att företag läggs ned på grund av debatten. Jag skulle vilja påstå att det är på grund av retoriken från och moderater. Det är de som har åkt land och rike runt och försökt påskina att det nu ska komma ett sådant förbud. Det är det som har gjort företagen oroliga. Företagen undrar om detta ska inträffa. Jag har träffat företagare i som frågade om detta är sant. Nej, det är det inte. Sedan tittade vi på de påståenden som de hade fått från . Men detta är bluff och båg. Företagarna undrade då vem de ska lita på. Många företagare litar på . Men i själva verket är det en propagandaapparat. visar också här vems väg som de går. Vi ska se till att vi även i fortsättningen har valfrihet i vården, att vi har den bästa vården, att människor får den hjälp som de behöver och att skattebetalarnas pengar går till det som de är avsedda för, för det tycker svenska folket. 23 (C): Jag byggde mitt inlägg på siffror främst från , som är ekonom och expert på Näringslivets Tankesmedja och en seriös debattör. Han citerar också , expert i vinstutredningen, som anser att en skälig avkastning med Reepalumetoden – om man nu ska ha den – skulle vara . Men Reepalu anser att det ska vara . Min fråga hänger kvar i luften. Hur mycket får välfärdsföretagen behålla om de lyckas leverera i vinst med det sätt som företag enligt alla konstens skatteregler själva räknar fram sin vinst? Får de behålla , socialministern? Det är min fråga. Eller får de, genom Reepalus tekniska trixande, i praktiken behålla bara 0–, vilket jag hävdar är sanningen och verkligheten? Det är en helt förödande låg nivå. Detta förslag lägger ni fram, påhejade av med lärdomar från länder med system som inte längre finns kvar. Det är häpnadsväckande. Staten är själv företagare. Vi har väldigt fina statliga företag – , och så vidare. Vilket krav på avkastning har den regering som sitter i på dessa företag? Är det 0–? Det räcker inte. Det är 8–och mer. Det kräver ni av statsföretagen, som ni glatt lägger fram förslag om i praktiken vinstförbud i offentlig sektor så att man får behålla 0–. Övertyga mig gärna om att jag har fel, socialministern. Men tyvärr har jag inte det. har vunnit i denna fråga. 24 Socialminister (S): Jag tillsatte en utredning som jag ansvarar för och som ska se hur vi får ordning och reda i vården. Den utredningen talar jag med glädje om. Den ska bland annat titta på hur vi kan få ned andelen stafettläkare och stafettsjuksköterskor som dränerar hälso- och sjukvårdsverksamheten på resurser. Precis som säger är det otroligt viktigt att man inte skrämmer upp välfärdsföretagare i onödan. Innan jag blev minister var jag fackförbundsordförande för det fackförbund som organiserar medarbetare som jobbar i både offentlig och privat välfärd, och jag är mycket väl förtrogen med kvaliteten i de privata välfärdsverksamheterna. Jag vet också att det inte är enkelt att säga vad som är bäst eller vad som är sämst. Tittar vi på till exempel sjukskrivningarna kan vi konstatera att de är något färre i de privata välfärdsverksamheterna – inte jättemycket, men de skiljer ändå ut sig genom att vara något färre. Troligtvis kan det bero på att man organiserar verksamheten i form av mindre arbetsplatser, har närmare till sin närmaste chef etcetera. Man kan ha mycket att lära av varandra, och det är där denna diskussion borde ligga: Hur åstadkommer vi god kvalitet i dessa verksamheter? Hur ser vi till att resurserna går till det de är avsedda för och inte till stora vinstuttag? Vi får inte heller glömma att vi i är världsunika genom att vi tillåter vinstuttag ur den svenska skolan på det här sättet. I flera länder i finns det högerpartier som inte kan tänka sig någonting liknande. Denna debatt kommer som sagt att fortsätta, och den är välkommen. Vi har folket på vår sida. Överläggningen var härmed avslutad. § 6 Svar på interpellation 2017/18:303 om läkemedelskostnader inom psykiatrin 25 Socialminister (S): har frågat mig om det finns en politisk vilja att stävja det höga läkemedelsbruket i till förmån för andra inriktningar som kan erbjudas vårdtagaren. Jag vill inleda med att säga att psykisk ohälsa är ett stort och växande samhällsproblem. Andelen personer som upplever och rapporterar besvär på grund av psykisk ohälsa har ökat , och vi har sett en ökad förskrivning av läkemedel för att motverka depressioner, oro och ångest. Det är också känt att förskrivningen av adhd-läkemedel till både barn och vuxna har ökat . Psykisk ohälsa är ett prioriterat område för regeringen. Regeringen avsatte 2017 för insatser inom psykiatri och psykisk hälsa och gör bedömningen att det finns ett stort behov av att ytterligare utöka denna satsning. Regeringen förstärker därför satsningen på psykisk hälsa med och avser att stärka arbetet med 2019 och 2020. tillfördes för att stärka barn- och ungdomspsykiatrin och första linjens psykiatri för barn och unga. Denna satsning ska pågå –2020. Med tanke på att många asylsökande och nyanlända är barn avsätter regeringen dessutom för att förbättra tillgången till vård för att motverka psykisk ohälsa hos barn och unga i gruppen asylsökande och nyanlända. Merparten av satsningen på området psykisk hälsa fördelas till kommuner och landsting genom en överenskommelse med Kommuner och Landsting. social utvärdering, SBU, har inkommit med en kartläggning av kunskapsluckor inom området psykisk ohälsa. Ett av syftena med kartläggningen är att ge regeringen underlag för att bedöma behovet av eventuell ytterligare forskning inom området psykisk ohälsa. Rapporten bereds i . Då det gäller adhd och behandling av adhd görs en rad insatser. Bland annat tog 2015 fram ett beslutsstöd med rekommendationer om läkemedelsbehandling av adhd hos barn och vuxna. Syftet med rekommendationerna är att bidra till att läkemedelsbehandling av adhd erbjuds utifrån bästa tillgängliga kunskap och på ett jämlikt sätt. Vidare har i en rapport genomfört analyser av utvecklingen av förskrivningen av adhd-läkemedel. I rapporten konstaterar att förskrivningen av adhd-läkemedel kan innebära såväl över- som underförskrivning. Det är därför viktigt att fortsätta analysera förskrivningen av adhd-läkemedel, och jag avser att noga följa utvecklingen på området. Slutligen kan jag konstatera att ett effektivt omhändertagande, både i första linjens verksamheter och i den mer specialiserade psykiatrin, är grundläggande för att personer med psykisk ohälsa ska få de insatser och den vård de har behov av. I vissa fall inkluderar detta läkemedel, och i andra fall gör det inte det. Det är dock viktigt att ha i åtanke att för personer med adhd kan läkemedlet ha avgörande betydelse för livskvaliteten i kombination med olika psykosociala och pedagogiska stödinsatser. Valet av insatser är en medicinsk bedömning och inte en politisk. Att öka tillgången till psykiatrisk vård och förbättra det förebyggande arbetet mot psykisk ohälsa är däremot en prioriterad fråga för regeringen. 26 (-): Tack för svaret, statsrådet! Det gläder mig naturligtvis att psykisk ohälsa är en prioriterad fråga för regeringen och statsrådet. Jag ifrågasätter inte den goda viljan, och jag lyssnar med intresse på de ekonomiska satsningar som statsrådet redovisar. Men vad har effekten blivit av alla de satsningar man har gjort ? Uppenbarligen har de nämligen inte fungerat som styrmedel. uppföljning har inte kunnat ge någon sammanfattande bild av resultaten, och landstingens rapportering har brustit – och kommer förmodligen att fortsätta göra det. Vi vet sammantaget fortfarande ingenting om alla dessa effekter och vad det blivit av detta. Vad är det då som säger att ytterligare miljarder kommer att ge effekt? Är pengar ett magiskt fenomen? Jag kan inte tro det, för ju mer pengar psykiatrin får desto sjukare tycks människor bli – och desto mer kostar det statskassan. Då har handlingen också visat sig vara verkningslös. För min del anser jag att vi kanske skulle sluta med detta tvångsmässiga handlande och byta strategi. Om nu svensk psykiatri uppbär så stort förtroende borde den kunna klara sig själv. I varje fall borde man kunna visa resultat som visar att människor blir friskare. Det är i alla fall inte statens roll att bistå med skattemedel till psykiatrin, utan finansieringen ligger enligt lag på landstingen och kommunerna. Tar staten över det ekonomiska ansvaret mer och mer kommer ansvaret hos övriga att minska. Det är ganska naturligt att det blir så. Den nuvarande politiken visar sig inte ha någon ekonomisk framgång. Det har visat. Därför behöver vi kanske lite nya visioner. Vi kanske skulle behöva mer långsiktiga åtgärder som ligger inom det statliga ansvaret, och här skulle staten kunna gå in med ekonomiskt stöd till forskning och utbildning – men helst utan läkemedelsindustrins inblandning. Läkemedelsindustrin har inget ursprungligt intresse av patienternas hälsa; läkemedelsindustrin vill tjäna pengar. Det är ganska viktigt att hålla isär detta. Läkemedelsindustrin i tjänade närmare en halv miljard bara på adhd-drogerna . Adhd är en diagnos som enbart baseras på en upplevelsebaserad symtomlista med kryssfrågor. Det finns inget medicinskt som styrker att diagnosen adhd finns, men som ett resultat av de ständigt utvidgade diagnoskriterierna har sjukskrivningar med psykiska orsaker nått rekordantal . Värre kommer det också att bli nu när rekommenderar adhd-droger som första åtgärd vid diagnos. Bara 2016 hämtade 1,6 miljoner medborgare ut recept på psykofarmaka. Hur kommer det sig att medborgare i plötsligt fått sådana kemiska obalanser i hjärnan att de behöver medicineras livet ut? Kanske statsrådet kan bidra med en teori. Min fråga till statsrådet är dock: Hur mycket får psykiatrin kosta utan att den levererar någonting tillbaka? 27 Socialminister (S): Tack, , för interpellationen! Utvecklingen när det gäller psykisk ohälsa, både i och i många andra västländer, är väldigt oroande. I har vi sett hur folkhälsan generellt blir allt bättre, men när det gäller just den psykiska ohälsan har vi ända sett en ökning. Det är naturligtvis oerhört viktigt med de satsningar som regeringen nu gör på psykiatrin. Sådana satsningar påbörjades även under den förra regeringen. Jag skulle vilja säga att vi på hälso- och sjukvårdsområdet befinner oss i en omläggning. Vi kan konstatera att vi när det gäller många andra diagnoser har bra kunskap om behandlingsmetoder och om vilka resurser som krävs men att psykiatrin i någon mån ligger efter. Därför är det viktigt med de investeringar som vi gör. Detta gäller inte minst de investeringar som regeringen gör i att bygga ut första linjens psykiatri, det vill säga att man snabbt ska kunna få stöd och hjälp, samt kopplingen till barn och unga, vilket är en fråga som vi har debatterat i en interpellationsdebatt här i kammaren. Vi kan konstatera att vi har ganska långa köer till barn- och ungdomspsykiatrin, alltså till BUP – specialistpsykiatrin. Men förmodligen skulle många av dessa unga egentligen behöva fångas upp genom elevhälsa eller ungdomsmottagningar. Då skulle de kanske också kunna få hjälp på en mer lämplig nivå. Vi ser att förskrivningen av såväl antidepressiva läkemedel som adhd-läkemedel är kraftigt ökande i , precis som i en del andra västländer. Det kan vara viktigt att föra in i debatten att vi tar till oss av ny forskning och uppdaterar våra behandlingsmetoder med utgångspunkt från detta. Ett exempel på det är de nya riktlinjer som har tagit fram till hälso- och sjukvården när det gäller lätt till måttlig psykisk ohälsa – alltså depression eller ångest – där man i mycket högre utsträckning i stället för medicinering i första hand rekommenderar till exempel terapi. När vi ser att det finns ökande behov inom detta område, som vi blir betydligt friskare inom andra områden, måste vi se till att det finns personal inom hälso- och sjukvården som klarar av att svara upp mot de behov som befolkningen har. En flaskhals som vi har just nu är tillgången till psykiatrer och kuratorer som kan arbeta i dessa verksamheter och möta människor där de befinner sig, inte minst med tanke på att varannan kvinna som sjukskrivs sjukskrivs på grund av en psykiatrisk diagnos. Man kan tänka sig att personen egentligen skulle ha behövt träffa en psykiater eller en terapeut i någon form när den sökte sig till primärvården. Från och med nästa årsskifte inför vi en skarpare vårdgaranti i . Man ska ha rätt att få träffa rätt profession . Det finns en tanke med detta som har att göra med precis denna diskussion, nämligen att det inte är självklart att man ska träffa en allmänläkare när behovet ser ut som det gör . Kanske ska man i stället träffa en psykiater eller en annan profession, som bättre kan svara upp mot de behov som man har. Jag återkommer till läkemedelsfrågan i nästa inlägg. 28 (-): Tack, statsrådet, för svaret! Statsrådet rabblade upp väldigt mycket som behövs inom psykiatrin, men jag hör fortfarande inget svar på vilka effekterna har blivit av alla de miljarder som har satsats och vilka effekterna kommer att bli av dem som även i fortsättningen kommer att satsas. Det är uppenbart att vi behöver mer kunskap inom det psykiatriska området. Vi behöver inte fundera på om behovet finns, utan detta är ett faktum. Det är ganska märkligt att vi står och stampar på samma fläck som vi gjorde när det gäller det själsliga. Vi har förvisso en lavinartad ökning av psykisk ohälsa. Men i själva verket är det diagnoserna som ökar lavinartat, och det beror på den nya diagnosbibeln DSM-5. De stressymtom som människor uppvisar utifrån sin livssituation omvandlas direkt till diagnoser. Adhd har färre kriterier i nya DSM-5, vilket innebär att fler barn blir diagnostiserade nu än vad som var fallet tidigare. behövde man uppfylla 15 kriterier för att få diagnosen, men antalet har minskat till mellan 8 och 10. Grovt räknat gav adhd-preparat en försäljning på , med runt 103 000 patienter. Kostnaden per patient hamnar då på . var antalet diagnostiserade 14 859, och försäljningen låg på . Vi ser alltså en 600-procentig ökning av antalet patienter på så . Vi ser också en 800-procentig ökning av läkemedelskostnaderna. Kan det verkligen vara rimligt? Ovanpå detta har vi kringkostnader för utredning, förlorad arbetstid och vårdbesök. En privat utredning kostar . Hela adhd-industrin drar in ca 100 miljarder internationellt. Att man diagnostiserar och medicinerar snart hela befolkningen i är en märklig utveckling. Folk står i kö för att få en diagnos, vilket i historien torde ha hänt. Bland dem som är har förtidspensioneringarna ökat . Vi sitter alltså på en tickande bomb, och därför måste vi våga göra en analys. Stressrelaterade sjukdomar kan förmodligen åtgärdas mycket effektivare och billigare om vi välkomnar vårdgivare som inte är kopplade till läkemedelsindustrin – alltså alternativa behandlare. Läkemedelsindustrin slukar pengar men ger inget tillbaka. Däremot blir vi allt sjukare till allt högre kostnader. Visa mig, statsrådet, en annan instans i samhället som skulle kunna uppvisa noll resultat och kräva mer pengar år ! 29 Socialminister (S): Tack, , för inlägget! Jag delar naturligtvis inte uppfattningen att psykiatrin uppvisar noll resultat, utan jag tycker att vi i delvis har en psykiatri som fungerar väldigt väl. Men det är klart att det finns förbättringsområden, inte minst med utgångspunkt från att vi ser att behoven ökar. Det är otroligt viktigt för mig att återigen understryka att valet av insatser är en medicinsk bedömning och inte en politisk. Det är läkare som gör denna bedömning. I denna debatt får vi inte heller glömma att vi faktiskt ser goda resultat. Läkemedel har för många människor gjort hela skillnaden. Vi har till exempel sett en utveckling när det gäller antidepressiva läkemedel som gör att dessa fungerar väldigt mycket bättre – med betydligt färre biverkningar – än vad de gjorde för 10–. Många människor blir hjälpta av dem och kan komma tillbaka och leva fullödiga liv igen. Det är troligtvis så att de problem som vi förknippar med adhd alltid har förekommit. Man har dock inte diagnostiserat det hela i den utsträckning som man gör . Ökningen kan säkerligen främst bero på att kunskapen på området har ökat, både hos allmänheten och inom vård och skola. kan en bidragande orsak till att detta har blivit så tydligt i vårt samhälle vara att såväl skola som arbetsliv ställer högre krav på ett sätt som gör det svårare för människor med adhd att kunna fungera i samhället.