prot · H60916 · 2018-11-14 00:00:00 — Vi ska inte ha ett system där den som har stora resurser med hjälp av snillrika upplägg kan välja att betala skatt eller inte. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 16.) § 12 om utbytet av underrättelseinformation mellan och Säkerhetspolisen betänkande 2018/19:JuU4 om utbytet av underrättelseinformation mellan och Säkerhetspolisen (skr. 2017/18:258) vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 16.) § 13 Genomförande av webbtillgänglighetsdirektivet betänkande 2018/19:TU2 Genomförande av webbtillgänglighetsdirektivet (prop. 2017/18:299) 35 (KD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation avseende webbtillgänglighetsdirektivet. I propositionen lämnas förslag till en ny lag som genomför EU:s direktiv om tillgänglighet avseende offentliga myndigheters webbplatser och mobila applikationer. I propositionen föreslås även vissa bestämmelser som går utöver direktivets minimikrav, vilket anser är positivt. ska vara ett föregångsland när det gäller alla människors fulla delaktighet i samhället. är i det stora hela nöjda med EU-direktivet och regeringens proposition. Implementeringen kommer att leda till större delaktighet genom att digital offentlig service blir mer tillgänglig, framför allt för personer med funktionsnedsättningar. föreslår emellertid att det undantag för skolor och förskolor som finns i propositionen tas bort. Ett sådant undantag riskerar att drabba elever och föräldrar på ett negativt sätt. Otillgänglig digital service kan leda till att ett stort antal elever inte ges möjlighet att självständigt publicera och kommunicera med andra elever samt ta del av det material som lärarna producerar. Exempelvis innebär undantaget att digitala läromedel inte omfattas av tillgänglighetskravet. Detta försämrar också föräldrarnas möjligheter att ta del av den ökande digitala information som skolan och lärarna riktar till dem och som inte faller under kategorin väsentliga administrativa funktioner. Vi delar inte regeringens uppfattning att nuvarande skrivning om lika rättigheter i 1 kap. 8 § första stycket skollagen räcker. Därför yrkar vi bifall till vårt eget förslag. 36 (L): Jag vill börja med att yrka bifall till Liberalernas reservation 2 gällande webbtillgänglighetsdirektivet. Vi i Liberalerna ser väldigt positivt på att man inom EU nu har kommit överens om minimikrav och därmed gör webbapplikationer och appar mer tillgängliga för hela EU:s befolkning. Detta gäller de som tillhandahålls av offentliga organisationer och även av företag som finansieras av offentlig sektor. Beslutet togs i EU 2016 och kommer att införas här i . Vi liberaler ser också väldigt positivt på att det förslag som ligger på bordet går längre än de minimikrav som EU har satt upp. För oss liberaler är det dock svårt att förstå att man gör undantag för skolungdomar. Man har skrivit in att det endast är väsentliga administrativa system som ska inkluderas i direktivet och exkluderar därmed system som tillhör skolans kärnuppgift, till exempel lärplattformar, som blir en allt viktigare del av undervisningen. Regeringen säger att motivet är att ungdomar med funktionsnedsättning kan beviljas särskilt stöd med hjälp av skollagen. Men, fru talman, vi liberaler ser att funktionsvariationer finns på en glidande skala. Skulle vi få mer lättillgängliga digitala tjänster och lärplattformar skulle det underlätta också för alla de personer, barn och ungdomar, som inte är berättigade till stöd. För oss liberaler är dock det viktigaste motivet för att inkludera lärplattformar att själva syftet med direktivet är att ställa krav på tillgänglighet, så att människor så långt som möjligt kan delta på lika villkor utan att vara beroende av speciallösningar. Det är det som är vårt viktigaste motiv. Man undantar just skolungdomar. Men att delta på lika villkor är speciellt viktigt när man växer upp. Det är viktigt att man som barn inte skiljer ut sig från mängden utan faktiskt kan göra saker på samma sätt som sina kompisar. Någon kan hävda att detta gör att det blir väldigt dyrt med utveckling av lärplattformarna. Men i regeringens förslag står det att företag, om de får orimliga kostnader på grund av den nya lagen, kan ansöka om att bli undantagna från direktivet, och det gäller generellt för alla organisationer som blir berörda av direktivet. Mot denna bakgrund vill vi liberaler att den nya lagen följs upp för att säkerställa att lärplattformar framöver utformas enligt principen design för alla, så att så många som möjligt inkluderas av detta förslag. Jag yrkar därför bifall, fru talman, till vår reservation, nr 2. 37 (S): Mycket bygger på att alltmer ska bli lättillgängligt via webben. Det är ett viktigt steg för ett mer öppet och demokratiskt samhälle. Syftet med detta direktiv är att man ska göra de aktuella webbplatserna och apparna mer tillgängliga för användare. Med förbättrad tillgänglighet menas att webbplatserna och apparna ska bli lättare att uppfatta och vara mer användarvänliga än . EU-direktivet innehåller dock minimikrav, vilket innebär att enskilda medlemsländer får ställa strängare krav i nationell lagstiftning än vad direktivet föreskriver. Därför föreslås i propositionen en ny lag som i svensk rätt ska göra att webbtillgänglighetsdirektivets bestämmelser genomförs. I propositionen ställs krav på myndigheter så att de har möjlighet att anpassa sig till de specifika krav som lagförslaget ställer på dem. Det som är viktigt att nämna är att det inte bara gäller myndigheter utan även privata aktörer som finansieras med offentliga medel. Just på den punkten ställer propositionen högre krav än EU-direktivet kräver. Därför ställs samma krav på privata aktörer som på myndigheter. Det huvudsakliga kravet i den föreslagna lagen är att digital service som tillhandahålls av en offentlig aktör genom en teknisk lösning ska vara tillgänglig i enlighet med tillgänglighetsdirektivet. Webbtillgänglighetsdirektivet gör det nödvändigt med en lagreglering. Eftersom det inte finns någon befintlig lag som tillgodoser direktivets krav eller där de bestämmelser som krävs naturligt passar in bör ny reglering som krävs samlas i en ny lag. Det är viktigt att den föreslagna lagen i möjligaste mån är teknikneutral. Det gör att den tekniska utvecklingen inte behöver leda till regelbundna ändringar. Lagstiftningen blir därför mer flexibel och hållbar . Detta påpekar också flera remissinstanser i sina remissvar. Man anser till exempel att begreppet teknisk lösning ska användas. Detaljreglering i fråga om vilka tekniska krav på tillgänglighet som ska gälla bör anges i förordning eller myndighetsföreskrifter. I lagförslaget föreslås därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska göra föreskrifter på denna punkt. För att göra den föreslagna lagen mer teknikneutral ska begreppet digital service användas. Med digital service menas tjänster och information som tillhandahålls genom en teknisk lösning. Det undantag som finns i lagförslaget i propositionen kritiseras. Det är inom skolområdet som man vill göra undantag. Det är viktigt att poängtera att propositionen hänvisar till skollagens bestämmelser, att alla ska ha lika tillgång till utbildning, och till diskrimineringslagen. Diskrimineringslagens syfte är att motverka diskriminering och att på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter inom utbildningsområdet oavsett, bland annat, funktionsvariationer. Det finns alltså befintliga bestämmelser som säkerställer att elever med funktionsvariationer får det stöd de behöver. Det är också viktigt att komma ihåg att de aktuella kraven i den föreslagna lagen gäller generellt och inte varje enskild person som har behov av särskilda anpassningar. Sådana generella krav kan när de appliceras på den pedagogiska verksamheten tvärtom vara hinder för undervisningen. Därför finns det skäl att införa det aktuella undantaget. Webbtillgänglighetsdirektivet anger att medlemsstaterna ska vidta en rad åtgärder rörande utbildning och information samt övervakning och rapportering. Medlemsstaterna ska se till att det finns en tillsynsmyndighet och ett uppföljningsförfarande för att säkerställa att direktivets bestämmelser följs. Därför behöver vi utse en särskild myndighet. Regeringen gör bedömningen att den mest ändamålsenliga lösningen är att samla kompetensen i en och samma myndighet. Den myndighet som passar bäst för det ändamålet är Myndigheten för digital förvaltning. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. 38 (KD) replik: Jag tror att jag och , S, är väldigt överens i dessa frågor. Men det finns en skillnad som gör att vi inte landar helt likadant. Det var det som var inne på i slutet av sitt anförande. I detta fall går det en skiljelinje mellan det individuella och det kollektiva eller det generella. Den svenska utvecklingen går mer och mer åt detta håll: När man bygger ett nytt hus ska man så mycket som möjligt redan från början ta hänsyn till att alla ska kunna bo i det. Bygger man om en väg ska man ta så stor hänsyn som möjligt till att alla ska kunna använda den. Bygger man nya fordon ska alla kunna använda dem. Själva grundidén är alltså att vi, när vi gör det nya, ser till att tänka tillgänglighet på en gång. För det blir mycket dyrare och mycket mer administration om vi ska göra det i efterhand. När det gäller den digitala världen – det är ju webbtillgänglighet som vi talar om här – är det ännu enklare. Om vi i fråga om den digitala världen redan från början säger att det ska vara full tillgänglighet vet producenterna av appar, digitala medel etcetera vad som gäller. De kommer då att ha med olika moduler, röststyrning eller andra bitar som gör att det fungerar. Men just i den digitala världen görs ett undantag för förskola och skola. Det innebär faktiskt – jag är före detta skolpolitiker – att man bygger in mer administration och prövning. Det finns, precis som dokumentet säger, laglig rätt på individuell nivå. Men om vi i stället går på de två reservationer som finns, som har vissa likheter med varandra, skulle vi generellt uppmana dem som tar fram nya dokument och nya arbetsredskap i skolan att göra detta. Då slipper vi den individuella prövningen. Jag yrkar således fortfarande bifall till vårt förslag. 39 (S) replik: Tack, , KD, för frågan! Först och främst handlar det, som jag nämnde, om att det redan finns lagar som säkerställer att dessa barn blir sedda, om man ska uttrycka sig så. Det som också är viktigt att komma ihåg är att det är minimikrav som vi just nu ställer. Det kanske blir mer administration med det förslag som ni har i er reservation. Tekniken är mycket snabbt på väg framåt. Jag nämnde att det ska vara teknikneutralt, vilket också regeringen har nämnt. Det betyder att tekniken kanske kommer att utvecklas rätt så snabbt för att dessa saker ska kunna göras. Det är också viktigt att komma ihåg att remissinstanserna, bland andra , inte undantar högre utbildningar från detta. Att göra undantag skulle hämma eleverna i att prestera bättre. När vi implementerar denna lag är det viktigt för oss att fundera på vad som är nästa steg och hur vi ska komma vidare. Jag har läst de remissvar som har kommit, bland annat från och andra, som anser att detta är bra undantag så . 40 (KD) replik: Även jag har tittat på de olika remissvaren. Jag har, som sagt, varit skolpolitiker . Det ligger i skolans natur att man vill ha så lite administration som möjligt. Om man inte inför undantag skulle det kunna uppfattas som att det blir mer arbete, alltså mer administration. Jag har stor respekt för dem som har landat annorlunda än vad vi har gjort. Haken är att jag tror att du har rätt, . Teknikutvecklingen går så fort just nu att vi sakta men säkert kommer att glida bort från det individuella över till att det mesta är inbyggt redan från början. Det gör också att det blir väldigt konstigt att undanta något som är självklart, nämligen att förskola och skola ska ha tillgänglighet och att vi ställer detta krav. kommer vi helt plötsligt att tycka att vi ställer krav på tillgänglighet när det gäller alla andra, men just inom förskolan och skolan hänvisar vi till den individuella prövningen. Jag tror helt enkelt att det är ett misstag. 41 (S) replik: Det är just väsentliga administrativa funktioner, som nämnde tidigare, som skolväsendet har åsikter om. Jag tror att utvecklingen kommer att gå mer åt det hållet. Men just nu tycker jag att det är viktigt att vi implementerar detta. Vi har lagar som ser till att barn som har funktionsvariationer får individuella prövningar. Det är det vi ska använda så . Därför yrkar jag fortfarande bifall till förslaget i betänkandet. 42 (MP): Tillgänglighet är en viktig demokratifråga. Tillgänglighet handlar om att alla personer oavsett funktionsvariation ska ha tillgång till samhället, exempelvis till fysiska platser men även till information. Brist på tillgänglighet skapar hinder, det som vi kallar för funktionshinder. definierar funktionshinder som en begränsning som en funktionsnedsättning innebär för en person i relation till omgivningen. Funktionshinder orsakas alltså av det glapp som kan finnas mellan individens förmågor och omgivningens krav. Tillgänglighet är en viktig förutsättning för delaktighet, vilket ytterst är en demokratifråga. Därför välkomnar vi från lagen om tillgänglighet till digital offentlig service som genomför EU:s så kallade webbtillgänglighetsdirektiv, som syftar till att göra offentliga aktörers webbplatser och mobila applikationer mer tillgängliga för användare, särskilt för personer med funktionsnedsättning. Webbtillgänglighetsdirektivet är ett minimidirektiv, och regeringen har valt att i lagen gå utöver det minimikrav som webbtillgänglighetsdirektivet föreskriver. Utöver offentliga aktörer omfattas därför även privata aktörer som med offentlig finansiering bedriver verksamhet inom vissa områden och som därmed kan jämställas med en offentlig aktör i kontakten med medborgaren. Detta handlar främst om privata aktörer som bedriver yrkesmässig verksamhet inom hälso- och sjukvården samt utbildningsväsendet. Självklart behöver även dessa tillhandahålla tillgänglig digital service. Det huvudsakliga kravet i den föreslagna lagen är att digital service som tillhandahålls av en offentlig aktör genom en teknisk lösning som står under den offentliga aktörens kontroll ska vara tillgänglig i enlighet med tillgänglighetskrav. I enlighet med det bakomliggande direktivet föreslår regeringen i den nya lagen ett antal undantag från lagens tillämpningsområde, vilket har nämnts. Enligt webbtillgänglighetsdirektivet omfattas exempelvis inte webbplatser och mobila applikationer tillhörande radio- och televisionsföretag med uppdrag i allmänhetens tjänst, vilket innebär att , och Utbildningsradion undantas från lagens bestämmelser. Regeringen pekar på att kraven på tillgänglighet inom detta område bör regleras i sektorsspecifik lagstiftning. Likaså föreslås undantag från den nya lagens tillämpningsområde för vissa aktörer om lagens bestämmelser kan anses som oskäligt betungande för dem. I följdmotionerna framförs vissa betänkligheter om det undantag som föreslås i den nya lagen för sådan digital service inom skolområdet som inte hänför sig till en verksamhets väsentliga administrativa funktioner. Vad gäller detta undantag framhåller regeringen i propositionen både skollagens bestämmelser om att alla ska ha tillgång till utbildning och diskrimineringslagen, vars syfte är att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter inom utbildningsområdet oavsett exempelvis en funktionsnedsättning. Således finns det enligt regeringens mening befintliga bestämmelser som är väl lämpade att säkerställa att elever med någon form av funktionsnedsättning får det stöd de behöver. Även jag är orolig för att ett bifall till dessa reservationer skulle medföra alltför mycket administration men också att man faktiskt skulle hämma användningen av de digitala hjälpmedel som används inom skolan. Här behöver vi titta på respektive barns, respektive individs, behov av en individanpassad undervisning för att kunna tillgodogöra sig information. , där jag är ledamot, föreslår att antar regeringens förslag till lag om tillgänglighet till digital offentlig service. Utskottet anser att den nya lagen är välavvägd och att den kommer att förbättra tillgången till digital service som tillhandahålls av offentliga aktörer. Vi i yrkar därför bifall till utskottets förslag att antar regeringens förslag till lag om tillgänglighet till digital offentlig service och avslag på de båda reservationerna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 16.) § 14 En ny regional planering En ny regional planering betänkande 2018/19:CU2 En ny regional planering (prop. 2017/18:266) 43 MOMODOU (V): Det råder bostadsbrist i en majoritet av landets kommuner. Värst är bostadsbristen i storstadsregionerna. De som drabbas hårdast är låginkomsttagare, unga vuxna och nyanlända. Bostadsbristen begränsar människors möjligheter att ta ett jobb, studera och etableras i det svenska samhället. Därigenom påverkas individens frihet, ekonomins tillväxt och samhällets utveckling negativt. Det leder till ökade klyftor och segregation. Mycket av det som byggs har varit alltför dyrt för stora grupper i samhället. Det är, kort sagt, brist på bostäder som folk har råd att efterfråga. Det är framför allt brist på hyresrätter med rimliga hyror. Enligt behövs det i snitt 67 000 nya bostäder . Under förra mandatperioden antog , på initiativ, en målsättning som innebär att minst hälften av de bostäder som byggs ska vara hyresrätter. För att uppnå målsättning behöver kommunerna ta sitt bostadsförsörjningsansvar. Det gäller i synnerhet de kommuner som ligger i landets tillväxtområden där behovet av nya bostäder är som störst. Bostadsbristen är en regional fråga. Exempelvis är arbetsmarknadsregionerna större än de egna kommunerna, och det finns ofta fördelar med att diskutera markanvändning över kommungränserna. Kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen behöver därför samordnas, så att alla kommuner i en region bidrar till att bygga de bostäder som behövs. Här kan en regional fysisk planering fylla en viktig funktion. delar regeringens uppfattning att bostadsförsörjningen bättre kan tillgodoses med regional fysisk planering. hade dock hellre sett att regeringen gav den regionala planeringen större möjligheter att påverka kommunernas bostadsbyggande. Bostadsförsörjningen är en regional fråga, och alla kommuner i ett län måste bidra till att bygga bort bostadsbristen. För att få fler kommuner att ta sitt bostadsförsörjningsansvar krävs en tydligare statlig och regional styrning. Därför har ytterligare ståndpunkter och förslag i frågan om regional planering i våra reservationer. En ny regional planering bor av befolkningen i en kommun med bostadsbrist. Det är inte rimligt att rika, välmående kommuner endast bygger dyra bostadsrätter och lämnar bekymret med hyresrätter till fattigare kommuner inom samma region. Många kommuner har inte lyckats anpassa bostadsbyggandet till befolkningsutvecklingen och har därmed inte tagit sitt bostadsförsörjningsansvar. Det finns en rad förklaringar. Det kan exempelvis bero på dåliga marknadsförutsättningar eller brist på mark. är ett exempel; jag kommer ihåg när jag satt i kommunfullmäktige där och man sålde mark varenda gång vi hade kommunfullmäktigemöte. Det kan också bero på en politisk ovilja att bygga. I till exempel i har man –2017 byggt 27 hyresrätter. I har man byggt 95 stycken och i 112 stycken. Det kan jämföras med , som har byggt 1 178 hyresrätter. Det är samma sak i : byggde , 2000–2017, totalt 122 hyresrätter och 245 stycken, i jämförelse med till exempel som byggde 8 997 hyresrätter. För kommunpolitiker kan bostadspolitiken vara svår att manövrera då den blivit alltmer marknadsstyrd och helt och hållet marknadsfinansierad. har kommunerna planmonopolet, ofta ett visst markinnehav och de allmännyttiga bostadsbolagen att styra med – de som finns kvar. vill skapa fastare strukturer för bostadsbyggande som möjliggör för alla kommuner att ta sitt ansvar för att bygga bort bostadsbristen. För detta krävs både statlig hjälp till de kommuner som behöver det och statliga sanktionsmöjligheter i de fall kommuner inte bidrar utan övervältrar ansvaret för bostadsbyggandet på andra. Regeringen föreslår att regional fysisk planering ska ske i och i län. Enligt regeringens bedömning bör regional fysisk planering införas i fler län när behov av och förutsättningar för sådan planering finns. har dock föreslagit att regional fysisk planering ska ske i alla län. Ett flertal remissinstanser var positiva till detta, däribland och . anser i likhet med kommittén, och att regional fysisk planering ska ske i alla län. Det finns ett behov av mellankommunal och regional samverkan i större eller mindre omfattning över hela landet. I tillväxtområden kan det handla om att samordna sig för ett ökat bostadsbyggande där alla kommuner tar ansvar. I kommuner med minskande befolkning kan det i stället handla om att anpassa befintlig bebyggelse och andra anläggningar till nya behov. En del kommuner saknar dessutom kompetens och resurser för vissa uppgifter och funktioner. För dessa kommuner kan en regional samordning vara ett bra stöd. Det finns ett uppenbart behov av mellankommunal och regional samverkan som inte tycks komma till stånd på frivillig väg. Behovet av samordning mellan olika planeringsslag gäller oavsett var i landet planeringen sker. Det finns därmed ingen anledning att begränsa uppdraget till att endast omfatta vissa delar av landet, vilket regeringen föreslår. tycker att regional fysisk planering ska vara obligatorisk i alla län. En ny regional planering Enligt regeringens förslag ska regionplanen endast vara vägledande och inte bindande. anser att man inom ramen för den regionala fysiska planeringen ska kunna ställa skarpare krav på att samtliga kommuner inom en region bidrar till att tillgodose hela regionens bostadsförsörjningsbehov. Utan sådana krav riskerar regeringens förslag om en regional fysisk planering att bli verkningslöst. Ett tydligt exempel är den nuvarande regionala utvecklingsplanen för , RUFS. Trots ett gediget arbete med RUFS kvarstår det grundläggande problemet att vissa kommuner i länet inte bygger nya bostäder i tillräcklig omfattning, eftersom det inte finns ett bindande bostadsmål. Detta bekräftas även av , som i sitt remisssvar på regeringens proposition framhåller behovet av att få kommuner som inte i tillräcklig utsträckning bidrar till den regionala utvecklingen att ta ett större ansvar. Om regionplanen endast är vägledande kommer vissa kommuner att kunna fortsätta som tidigare och bygga få bostäder, framför allt hyresrätter. Därmed förvärras bostadsbristen i hela regionen, vilket påverkar individens frihet, ekonomins tillväxt och samhällets utveckling negativt. För att få alla kommuner i en region att ta sitt bostadsförsörjningsansvar på en regional bostadsmarknad bör det införas ett bindande bostadsmål i den regionala bostadsplaneringen som anger hur många bostäder som behöver byggas i en region. Byggandet bör därefter fördelas på kommunerna i regionen. Därmed ges alla kommuner i en region möjlighet att ta ansvar för bostadsbristen och bygga de bostäder som krävs. Hälften av nyproduktionen ska nationellt, i enlighet med målsättning, vara hyresrätter. I regeringens lagförslag saknas helt möjligheten för staten att ställa krav på kommunerna i en region att bygga bostäder. Propositionen innehåller inte heller några förslag om sanktioner gentemot de kommuner som inte bygger bostäder. anser att staten bör ges möjlighet att förelägga kommuner att bygga bostäder enligt den bindande regionala bostadsplaneringen, med särskild hänsyn till det nationella målet om att minst hälften av de bostäder som byggs ska vara hyresrätter.