prot · H509134 · 2018-06-18 00:00:00 — Jag hade nämligen ansvaret för det under förra , när vi granskade själva innehållet i den och huruvida det hade gått till på rätt sätt eller inte. Min ekvilibristiske kollega har dock så vältaligt beskrivit detta på ett alldeles utmärkt sätt, och jag går därför vidare till det som handlar om Försvarsberedningens rapport och UD:s talepunkter till sina beskickningar respektive det debacle som uppstod, ska jag väl säga, på i . Även jag var närvarande och kunde åse vad som skedde och anfördes i denna, som kallar det, ankdamm. Det handlar alltså om Försvarsberedningens delrapport, som presenterades , och framför allt om förändringen av motiveringen gällande hotbilden gentemot . hade det uttryckts så här: ”Ett enskilt militärt väpnat angrepp direkt mot är fortsatt osannolikt.” Försvarsberedningen hade landat i en annan formulering, nämligen: ”Ett väpnat angrepp mot kan inte uteslutas.” Gransknings-betänkande Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 2) Det är klart att de förhandlingar och den genomlysning som har gjorts i delrapporten – som, vill jag understryka, är en delrapport och inte en fullständig sådan och, vilket tidigare påpekats, inte förändrar den nuvarande säkerhetspolitiska linjen – definitivt understryker det alltmer allvarliga försvars- och säkerhetspolitiska läget. Detta har tvättats, stötts och blötts av åtta partier, varav sju står bakom formuleringen. Ord har vägts på guldvåg, så som görs i sådana här sammanhang. Försvarsberedningen är inte vilken grupp som helst – eller ”den där gruppen”, som utrikesministern tyvärr lite vanvördigt kallade den under – utan den är av stor vikt. Den följs både internpolitiskt och av externa intressenter i frågorna och är absolut någonting man fäster vikt vid. är som bekant militärt alliansfritt, herr talman, men inte neutralt på så sätt. Vi har en hel del olika samarbeten, framför allt med Nato som vi har knutit närmare till oss under den här mandatperioden, vilket är väldigt positivt. Det är klart att det är en ständigt pågående debatt om vart är på väg. Vi har en geopolitiskt viktig position, och vi har samarbeten med många olika länder inom olika samarbeten. Man har ett stort intresse av vad knyter upp sig vid på olika sätt. Det uppfattades som att en skärpning skett och som att det , vid ett och samma tillfälle, inte rådde samstämmighet mellan statsministern och utrikesministern – följt av försvarsministern, som jag tror på ett ganska gott sätt försökte rädda situationen. Också Försvarsberedningens ordförande var närvarande och hamnade i kläm. Det är otroligt viktigt att man just i utrikes- och säkerhetspolitiska sammanhang är sammanpratad, och så var det icke i det här fallet. Begrepp som ”ordklyverier” och ”semantik” har varit uppe i diskussionen, men jag vill nog göra det lite allvarligare än så. Det handlar inte bara om ordklyverier. Vi har i utskottet tidigare haft uppe detta med vikten av att just inom diplomatin och försvars- och säkerhetspolitiken vakta sina ord, då med hänvisning till uttrycket ”performativa uttalanden”. Det handlar om saying by doing, det vill säga att det som utrikesminister och statsminister uttalar också kan bli politik och att man därför måste vara extra varsam i de här fallen. Jag tänker inte, som föregående talare , ägna mig åt det som har blivit ett nytt favorituttryck för mig, nämligen kontrafaktiska historiebeskrivningar, det vill säga vad som hade kunnat vara fallet, utan konstaterar precis det som konstaterar i sitt ställningstagande. Vi understryker vikten av att talepunkter och uttalanden från regeringsföreträdare i sitt innehåll är så formulerade att de inte leder till missförstånd eller ger upphov till motstridiga tolkningar. Särskilt gäller detta diplomatin och försvars- och säkerhetspolitiken. Eftersom det här är mitt sista inlägg för det här är det nu min tur att rikta ett varmt, innerligt och hjärtligt tack till mina riksdagskollegor i . Det har varit ett sant nöje, och det har varit en fantastiskt trevlig stämning. Vi har funnit konstruktivitet och producerat vältalighet, skratt och spänstiga diskussioner. Det har varit intellektuellt stimulerande att spendera de här fyra åren tillsammans med er kring de frågor som utgör demokratins fundament. För det vill jag verkligen rikta ett enormt stort tack till utskottet och ett särskilt tack inte bara till ordförande och vice ordförande utan också till vassaste kansli – det är , banne mig. Utan er hade vi stått oss slätt i arbetet med våra slutsatser. Gransknings-betänkande Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 2) Varmt tack och ha en riktigt glad sommar! Vi ses i valrörelsen! 40 (M): Det har sagts flera saker i den här debatten före mig, och jag tänkte passa på att fördjupa mig lite grann särskilt i ett ärende. Det är granskningsärende 4 som rör regeringens hantering av information under flyktingkrisen och särskilt information under de tidiga månaderna under flyktingkrisen, alltså och . Granskningen handlar också om ett uttalande som har gjort i den här kammaren. Det kommer jag att återkomma till i slutet av mitt anförande. har redan granskat flyktingkrisen som sådan , 2016, men har gjort det igen. Framför allt har vi gjort det på grund av att det har tillkommit information , särskilt i den granskning som har gjort, men det har också tillkommit mycket nödvändig information i en utredning gjord av regeringens särskilda utredare. kom betydligt fler asylsökande än normalt till . Då sökte ca 10 000 personer asyl i . Varje kvartal gör en prognos över hur många asylsökande som ska komma för att regeringen och myndigheterna ska ha någonting att förhålla sig till, göra beräkningar på, förbereda sig på och kunna vidta nödvändiga åtgärder inför. Till saken hör att den prognos som gjorde , i den här granskningen kallad för juliprognosen, för hösten var att mottagandet skulle minska i relation . Riktigt så blev det ju inte. Av årsredovisning har KU kunnat konstatera att själva , efter att den hade släppts, insåg att prognosen var felaktig. Exakt när regeringen fick den informationen har vi tyvärr inte kunnat fastställa, men vi vet att man åtminstone fick den . Det vi också vet är att gör rapporter till regeringen som skickas över via mejl där man både visar på utfallet, alltså hur många som har sökt asyl i , och gör en prognos för hur man tror att det kommer att vara de kommande veckorna. I de veckorapporterna avvek utfallet från juliprognosen . konstaterade man i veckorapporterna att det kom 24 300 personer i stället för de ca 7 000 personer som man trodde skulle komma. Den här informationen fick regeringen alltså. Det är bra. Man hade även kontakt med generaldirektör . informerade om att den här ökningen var större än man hade förväntat sig och att det riskerade att innebära en kapacitetsbrist. Vi har med detta kunnat konstatera att regeringen fick tillräcklig information. Det är inte det som har varit problemet. De slutsatser som KU har kunnat dra, och som stöds särskilt av granskningen som har gjorts av regeringens särskilda utredare, är att regeringen inte tillräckligt snabbt agerade efter att ha fått den informationen. Man fick informationen, men man reagerade inte tillräckligt snabbt. Man lyckades inte identifiera den förändrade migrationen förrän den var ett faktum. Man kunde inte förutspå detta tillräckligt bra. Informationen om det kraftigt ökande antalet asylsökande fördes heller inte vidare inom eller till berörda myndigheter. Gransknings-betänkande Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. (kapitel 2) Enligt ett enigt KU och också den särskilda utredaren är det på grund av detta inte orimligt att anta att beredskapen skulle ha varit högre om kunskapen hade spritts om att juliprognosen var felaktig. Om man hade varit mer proaktiv i sitt förhållningssätt skulle den sammantagna bilden i varje fall troligtvis inte ha varit att man hade utgått från en minskad migration. Det här spelar stor roll. Det spelar framför allt stor roll för våra myndigheter och kommuner och deras beredskap för att hantera en svår situation. Det spelar också stor roll för oss vanliga medborgare och för oss i när det gäller hur vi ska fatta våra beslut och hur vi oppositionspolitiker ska kunna agera och lägga fram förslag på ett korrekt sätt. Det spelar också stor roll för hur allmänheten överlag ska kunna bilda sig en uppfattning om vad som sker i och vad man behöver göra i vår politiska omvärld. Avslutningsvis vill jag säga att dåvarande inrikesministern har stått i den här kammaren och sagt att den information som regeringen fick innebar att antalet asylsökande till ökade, inte att antalet asylsökande till skulle öka. Utskottet kan konstatera att det uttalandet inte är helt förenligt med vad vi fått information om. Det är helt enkelt inte sant, om man ska tala klarspråk. För regeringen fick ju information. Varför Ygeman sa så vill jag inte spekulera i, men jag lämnar gärna den frågan vidare till er som lyssnar. Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) 41 (S): Vissa frågor om reger-ingens ansvar för för-valtningen (kapitel 3) Ledamöter och åhörare! Granskningarna av de anmälningar som har lämnats in till ger upphov till en rad olika infallsvinklar och reflektioner. Det har vi hört i debatten . I granskningsbetänkandet har vi i kapitel 3 tittat närmare på vissa frågor som rör regeringens ansvar för förvaltningen. Jag vill lyfta fram två av anmälningarna. Den ena handlar om och ministerns hanterande av frågan om dess campus. Den andra handlar om filial i . Man fick en stor ekonomisk donation som möjliggjorde att en filial etablerades där. I båda ärendena, som är väldigt olika i sak, blir det tydligt hur viktigt det är med ansvars- och rollfördelningen. Om den blir otydlig på något sätt försvåras styrningen, och ansvarsfrågorna blir otydliga. Varför kan det vara svårt? Jo, det kan fattas tydliga regelverk i författningar, alltså lagar, förordningar och föreskrifter, i saken. Det kan också finnas så kallade gråzoner eller andra otydligheter, till exempel när en minister uttalar sig generellt i olika frågor. Det kan tolkas på olika sätt, vilket har skett just i frågan om campus vid . Gransknings-betänkande Vissa frågor om reger-ingens ansvar för för-valtningen (kapitel 3) Ministern för högre utbildning, , fick en fråga av en journalist i tidskriften . Hon uttalade sig då generellt om att ”det ska finnas goda möjligheter att bo och verka i hela landet och där ingår tillgång till högre utbildning av god kvalitet”. Många uppfattade att ministern tog ställning i sakfrågan om att campus i inte skulle få samordnas med campus i . Men något regeringsbeslut i just den sakfrågan finns inte. Vid utfrågningen av ministern när det gäller filial i var hon tydlig med vikten av att högskolorna själva ansvarar för den verksamhet de bedriver och att det är särskilt viktigt när det gäller just forskningen. Regeringen ska inte lägga sig i hur forskningen bedrivs. Jag tror att alla här håller med om vikten av forskningens frihet och vikten av internationellt samarbete och samverkan. I de svar vi fick från ministern i den offentliga utfrågningen var det också tydligt att det är rektorn som har det absolut största ansvaret. Men det finns också en styrelse för varje högskola och universitet, och för just var styrelseordförande. har ett reglemente för mottagande av donationer. Men det finns ingen bestämmelse som generellt reglerar en myndighets möjlighet att bedriva verksamhet utomlands, vilket också har bedömt. Det är inte någon ny företeelse att ta emot donationer, och internationellt samarbete är vanligt i högskole- och universitetsvärlden. Men det saknas ett tydligt nationellt regelverk. Det kan därför uppfattas som en gråzon. Det som vill skicka med är att det hade varit bra om vägledning och klarhet hade kunnat skapas i de myndighetsdialoger som ändå har funnits mellan och departementet. Det gäller också ärendet om och placeringen av dess campus. Det hade varit bra om de informella kontakterna mellan departementet, rektorn och högskolans styrelse hade varit än mer inriktade på dialog och information. Jag är ganska ny i . Jag kan snart inte säga det, men jag har varit inne . Jag är mycket imponerad av det arbete som vi allihop har gjort i KU och av det sätt på vilket ni andra har tagit emot mig. Jag var med när alla anmälningar kom in. Jag tjänstgjorde då som ersättare för , som var föräldraledig. Sedan var jag hemma och blev plötsligt inkallad igen, efter att blivit utnämnd till landshövding. Ni ledamöter har lotsat mig på ett fantastiskt fint sätt. Det har gjort mig trygg i att vara den ledamot som jag nu har fått vara i utskottet. Det är inte bara ni som har hjälpt mig; jag är också mycket imponerad av det arbete som kansliet gör. Det gäller hela förvaltningen som stöttar oss ledamöter. Ett stort och varmt tack för det! Om jag skulle råka komma tillbaka till efter nästa val tror jag minsann att jag ska önska att få sitta i KU. 42 DAG KLACKENBERG (M): Gransknings-betänkande Vissa frågor om reger-ingens ansvar för för-valtningen (kapitel 3) KU:s granskning ska alltid riktas mot statsråd. Det har vi sagt . Men under granskningen har vi hamnat i diskussioner om statssekreterarna och deras roll. Även om vi inte ska lägga riktigt allt ansvar på statssekreterarna är de i alla fall statsrådens närmaste medarbetare. I många ärenden har vi diskuterat om vi ska skriva ”statssekreteraren” eller om vi till och med ska namnge statssekreteraren i fråga. I några fall har vi också gjort det. Statssekreteraren ska bidra till statsrådets framgångar och gör ofta det. Men granskningen har visat att statssekreterarna i några fall också har bidragit till statsrådens misslyckanden. Där är det lätt att se att ett mer handfast och framåt agerande från statssekreterarna hade kunnat rädda statsråden från att hamna i de predikament som de har hamnat i. En statssekreterare ska vara administrativt skicklig, en bra budgetförhandlare – det gäller inte minst den interna budgeten – och en väldigt bra dialogpartner i den så kallade myndighetsdialogen. Det är tre viktiga uppgifter för en statssekreterare. Om jag ska uttrycka mig drastiskt kan det beskrivas som att om statsrådet ska vara de vackra möblerna i rummet ska statssekreteraren vara tapeten. Om det inte finns någon tapet ska man alltså upptäcka att det inte finns någon tapet, men om den finns ska man inte tänka på den. Det är en bra statssekreterare. Statssekreterarens främsta uppgift är att våga stå för att vara det som på engelska kallas the early warning system, det vill säga att ligga lite före, att höra, känna och prata med medarbetare och att dessutom våga gå till statsrådet och meddela om det håller på att gå över styr. Jag hade förmånen att vara expeditionschef åt . En gång när vi småpratade om annat berättade hon att hon två gånger under sin politiska karriär hade känt att det fanns risk för avgång – det var innan hon mördades. Den ena gången handlade det om tunneln under , och den handlade det om den så kallade Sydafrikaaffären. Vad gjorde hon då som statsråd? Jo, hon insåg att det gällde att handla snabbt. Hon tog initiativet och kommandot över utvecklingen och slapp åtminstone att behöva avgå. För ett statsråd gäller det helt enkelt att ha en statssekreterare omkring sig som gör det möjligt att skörda politiska framgångar. , , och har alla det gemensamt att de hade kunnat göra livet mycket lättare för sina statsråd. De hade kunnat se till att statsråden inte skulle hamna i den situation som de nu hamnat i. Det innebär att valet av statssekreterare blir en grannlaga uppgift. Jag kommer att återkomma till det. När det gäller till exempel ärendet om KI som vill etablera en filial i har man uttryckligen bett departementet om vägledning och därtill även uppmanad av att göra så. Man har påmint , men det är väl inte riktigt statsrådets fel att det inte händer någonting. Men det är hennes ansvar att det inte blir gjort. Ansvaret ligger naturligtvis hos den statssekreterare som skulle ha hållit ordning på ärendediariet. Statssekreteraren borde ha påpekat att ärendet är oavslutat och att man borde göra någonting. Enklare än så kan det nog inte uttryckas. Det finns ett talesätt om att fan ska vara teaterdirektör. Ett statsråd som inte väljer en skicklig statssekreterare skulle kunna säga att fan ska vara statsråd, om man på departementet inte har en administration som fungerar. Gransknings-betänkande Vissa frågor om reger-ingens ansvar för för-valtningen (kapitel 3) Alla tackar alla. Så gjorde vi på det dagis där jag var en trägen hämtare och lämnare. Där skulle alla tacka alla vid . senare skulle alla tacka alla och alla skulle bli lucia. Men jag vill också tacka alla för tiden i KU. Även om jag inte blev lucia har det varit en fantastisk tid. Jag satt som student på åhörarläktaren och lyssnade på dechargedebatten – det var inte så många som satt på läktaren, kan jag meddela. Sedan har jag undervisat och examinerat i offentlig rätt och statsrätt. Jag har diskuterat KU:s roll på seminarier. Jag har till och med varit på seminarium i och träffat tyska statsrättsstudenter. De litade inte riktigt på att det svenska systemet skulle fungera, för de trodde att det skulle bli partipolitiskt käbbel. Jag tycker att vi har visat att det har funkat. Sedan har jag varit utfrågad av KU ett antal gånger. Det kan jag tala om för er att det är påfrestande. Man kan fundera på det . Det är inte så lätt att ha 17 taggade personer mot sig som också skickar lappar i form av mess och får stöd, medan det stackars statsrådet sitter ensam med en skräckslagen expeditionschef bredvid sig. När vi utfrågade statsministern tänkte jag på att han, stackaren, får sitta långt ned och vi andra sitter högt upp. Jag fick också sitta lägre och alla tittade ned på mig. Jag tycker att det kunde vara en reform att tänka på, att nivån ska vara jämnare. Det är ett medskick. Men det var i alla fall en väldigt bra upplevelse som gjorde att jag fick respekt för hela systemet. Som ledamot av KU har jag fått vara med om att utforma ett betänkande och därmed göra min sista gärning här. Cirkeln är sluten och för det vill jag tacka, herr talman. 43 (SD): Av regeringsformen följer att regeringen styr riket och att den är ansvarig inför . Av regeringsformen följer att under regeringen lyder statliga förvaltningsmyndigheter som inte är myndigheter under . Av bestämmelsen följer att myndigheterna i princip är skyldiga att följa de föreskrifter av allmän natur och de direktiv för särskilda fall som regeringen meddelar. Det är även stadgat att ingen myndighet får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. För regeringsbeslut gäller att minst fem statsråd måste vara närvarande. En minister får inte på egen hand beordra en myndighet att fatta ett visst beslut. Varför denna repetition i förvaltningsrätt? Jo, för att det nu blivit dags att tala om regeringens ansvar för förvaltningen. Jag kommer inte att beröra samtliga av utskottets ärenden, utan jag kommer begränsa mig till ett par stycken. KU har granskat om statsrådet har agerat på ett sätt så att hon informellt påverkat beslutsprocessen vid och därigenom kringgått förbudet mot ministerstyre. Rektorn vid högskolan har nämligen aviserat att han ämnar avgå . Skälet uppges vara en markering mot ministern för att hon hade blandat sig i frågor om campus vid högskolan. Gransknings-betänkande Vissa frågor om reger-ingens ansvar för för-valtningen (kapitel 3) Vid granskningen har det framkommit att ministerns statssekreterare i ett tidigt skede markerat mot de överväganden om campusfrågan som hade inlett. Vid två samtal per telefon med rektorn har statssekreteraren gett uttryck för att det kan vara svårt respektive omöjligt för högskolan att av politiska skäl fortsätta att driva frågan med hänsyn till den stundande valrörelsen. Statssekreteraren kan således anses ha gett utryck för att det inte var regeringens vilja att högskolan skulle fortsätta att driva frågan. Detta rör sig således om ett indirekt ministerstyre och är att anse som direkt olämpligt. Utskottet konstaterar också att statssekreterarens uttalanden kom i ett skede som gjorde att någon analys av frågan om sammanslagning av campus egentligen aldrig kom till stånd. Härigenom fick varken eller regeringen något faktaunderlag för eventuella beslut. KU noterar att rektorn uppgett att han i samråd med styrelseordföranden beslutade att avskriva frågan om en sammanslagning och att rektorn begärt sitt entledigande. KU har även funnit att regeringens svar under granskningen inte varit helt fullständiga. Om utskottet inte hade ställt frågor också till högskolan i den aktuella granskningen hade utskottets slutsats med all sannolikhet kunnat bli en helt annan. Det har också saknats dokumentation från kontakterna mellan statssekreteraren och högskolan, vilket har försvårat för utskottet att skapa klarhet i vad som har förevarit i kontakterna. Så får det så klart inte gå till. Statsrådet är även aktuell i ett annat ärende som utskottet har granskat, nämligen det om och dess filial i . Kortfattat har det gått till på det viset att har fått en donation på för att grunda en forskningsfilial. Ett av villkoren var att KI ska bedriva forskningsverksamhet i med lokalt anställd personal och utsänd personal från KI. För att så att säga krydda ärendet något hade KI anställt sonen till regeringschefen i som postdoktor strax före undertecknandet av donationsbrevet. Enligt uppgifter i medier kommer dessutom donationssumman från en Hongkongkinesisk affärsman som är verksam i ett företag vars tidigare vd, donatorns pappa, är dömd för korruption och penningtvätt. Detta är minst sagt en härva. Rättsläget när det gäller svenska förvaltningsmyndigheters etablering av verksamhet utomlands är inte glasklart. KU sökte därför ett klargörande från regeringen och beställde också en egen utredning i väntan på att regeringen gjorde sin rättsutredning. , som skrivit en rapport om donationen och inte själv kunde avgöra om KI hade formell rätt att bedriva den verksamhet som man avsåg att etablera i , rekommenderade KI att fortsätta sina ansträngningar för att få ett tydligt bemyndigande av regeringen i frågan om att etablera och bedriva verksamheten. Gransknings-betänkande Vissa frågor om reger-ingens ansvar för för-valtningen (kapitel 3) Regeringens besked kom att dröja, och när beslutet om att regeringen inte avsåg att vidta någon åtgärd fattades angavs som skäl för beslutet att frågeställningarna i KI:s begäran inte var frågor som regeringen måste pröva utan att det var myndigheten själv som ansvarade för att verksamheten bedrevs i enlighet med gällande föreskrifter och beslut. Utskottet vill framhålla att det är regeringens uppgift att styra riket, och den är ansvarig inför även när rättsläget för verksamhet som bedrivs inom den statliga förvaltningen upplevs som otydligt. I regeringens styrande funktion ingår att vägleda och skapa klarhet i frågor som myndigheterna bedömt är av sådant slag att de inte kan ut på myndighetsnivå. I det aktuella fallet bär statsrådet ansvaret för att ett sådant klargörande inte har gjorts. Jag går från ett fall där ett klargörande saknades till ett fall där det måhända var väl tydligt vad regeringen önskade av sin myndighet. I regleringsbrevet gavs följande instruktion: ”ska bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen.” Frågan är då om skrivningen kan anses vara så precis och detaljerad rörande myndighetens handläggning att den träder regeringsformens bestämmelser om förvaltningens självständighet förnär. Myndigheterna lyder under regeringen och är i princip skyldiga att följa de föreskrifter av allmän natur och de direktiv för särskilda fall som regeringen meddelar. Detta följer bland annat av att det är regeringen som har som uppgift att styra riket.