prot · H50990 · 2018-03-23 00:00:00 — Ett stort antal tjänstemän åtalades. Där finansieras inte heller läkemedelsverket i samma utsträckning som i av läkemedelsföretagen. Regeringen vill dock inte att ska prioritera de säkerhetsorienterade uppgifterna. Regeringen vill inte att allmänheten ska få tillgång till producentoberoende information utan är helt tillfreds med läkemedelsbolagens egna manipulerade data. Konsulter betalda av dessa bolag får avgörande inflytande på de behandlingsrekommendationer som och tar fram. Hur kan man tycka att detta är rimligt? 19 Socialminister (S): Regeringen har i en skrivelse till och även i mitt interpellationssvar tydligt och i ganska stor detalj redovisat varför vi har gjort de bedömningar vi har gjort i olika delar. Utvecklingen av läkemedel, medicinteknik och informationsteknik är viktig för en modern och effektiv hälso- och sjukvård. Samverkan inom life science-sektorn mellan näringsliv, forskare och hälso- och sjukvård har stor betydelse för utvecklingen inom hälso- och sjukvården. Regeringen menar att har hög kunskapsnivå och stor kompetens vad gäller utveckling och produktion. Vi har dessutom en hälso- och sjukvård av hög kvalitet som omfattar alla. Vi har också en tradition av samverkan, en samverkan som behöver öka för att möta de samhällsutmaningar som finns runt hälsa . Regeringen menar att genom nya läkemedel, behandlingsmetoder och medicinsk teknik kan en framtid med en åldrande befolkning, nya hot i form av smittspridning och pandemier samt antibiotikaresistens bemötas. Vår samlade bedömning är att målen inom hälso- och sjukvårdspolitiken, folkhälsopolitiken och innovationspolitiken inte behöver innebära motsättningar. Tvärtom tror vi att samverkan mellan dessa olika politikområden är av stor vikt för att klara av att möta de samhällsutmaningar som jag precis talade om. I detta arbete har självfallet en viktig roll. Därmed inte sagt att LV:s innovationsfrämjande arbete är av större vikt än andra delar av verksamheten. Precis som säger är huvudsakligen en kontroll- och tillsynsmyndighet. Dess målsättning är att den enskilda patienten och hälso- och sjukvården ska få tillgång till säkra och effektiva läkemedel av god kvalitet där nyttan är större än riskerna, och de ska användas på ett både ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt. Det är mot denna bakgrund regeringen bedömer att målet om innovationsarbete också ska finnas kvar i regleringsbrev. säger jag inte att inget behöver göras eller att vi inte har gjort något. I mitt svar redogjorde jag för att regeringen har gett och de andra berörda myndigheterna ett tydligt uppdrag att inventera nuvarande rutiner och arbetssätt och vid behov revidera dessa för att säkerställa att de kontrollsystem vi har också hanterar risken för otillbörlig påverkan. Jag beskrev den myndighetsgemensamma jävsgrupp där man samarbetar om dessa frågor. Jag beskrev också specifika rapport när det gäller inventeringen av de befintliga kontrollsystemen – att de fungerar bra och ändamålsenligt. Jag beskrev att det finns en nolltolerans mot alla former av mutor. Sådant är naturligtvis oacceptabelt. Men med detta sagt tror jag att det är otroligt viktigt att man inte har en bild där utgångspunkten är att läkemedelsindustrin i stort består av skurkar och inget annat. Jag ser utmaningar. Men skillnaden mellan oss är kanske att jag inte ser detta som svart eller vitt och där läkemedelsbolagen per definition är skurkar. Vi behöver dem också. 20 (-): Läkarna och industrin har två olika intressen. Läkare vill hjälpa patienter. Läkemedelsindustrin vill tjäna pengar. Detta går inte alltid ihop; för det mesta går det inte ihop. Statsrådet måste därför se sanningen som den är: Läkemedelsindustrin är världens mest lönsamma bransch, och de som underordnar sig direktiven har mycket goda möjligheter att göra karriär. Vad vi kan se rent konkret är att ungefär hälften av utredare har haft engagemang i läkemedelsföretag, detta enligt egen jävsdeklaration. Vi har alltså att göra med en industri som förvränger statistik, gör studier som är designade för att komma fram till önskat resultat och forskning som inte publiceras om den inte ger önskat resultat. Branschen är faktiskt att likna vid kriminell. Medierna har tagit upp fall på fall av mutade läkare, och jag kan nämna några uppmärksammade fall. Professor fick i uppdrag av läkemedelsbolaget att göra pr för antidepressiva läkemedel genom att påstå att de inte var självmordsframkallande, trots att motsatsen var bevisad. Alla hans kontakter med tillverkarna gömdes undan, statskassan var med och finansierade hans studie genom och läkemedelsföretaget fick honom att lova att inte publicera något utan deras godkännande. Till slut avslöjades det att det inte fanns någon egentlig studie. Överläkare på BUP tog emot för att marknadsföra psykofarmaka. Det ledde till att försäljningen steg i åldersgruppen 10–och i åldersgruppen 15–. Som tack för hjälpen plockade han ut sammanlagt . Sedan sattes han som expert och ansvarig för att skriva behandlingsrekommendationer för . Psykiatern gick från att för läkemedelsbolags räkning driva fram förskrivning av adhd-droger för vuxna och anställdes sedan som opartisk, objektiv och sakkunnig expert på . Flera läkemedelsbolag har betalat henne för att hon ska hålla föredrag och göra pr för alla dessa olika adhd-preparat. Det har varit summor som , och – allt detta enligt jävsdeklarationer till . Sekretessavtal med läkemedelsbolagen gick ut på att inte yppa känslig information om studierna utan uttryckligt godkännande från bolagen. Är inte detta egentligen att likna vid prostitution? Man tycks ju ändå ha ganska många kunder. 21 Socialminister (S): Låt mig vara tydlig. Även om det definitivt finns problem och utmaningar kopplade till läkemedelsindustrin – vi ska naturligtvis vara vaksamma mot det, hantera det och inte vara naiva – delar jag helt enkelt inte den mörka bild som målar upp här. Läkemedelsindustrin bidrar också med nya och effektiva läkemedel som gör den svenska sjukvården bättre. Men vi ska inte vara naiva, och det är också därför som regeringen gav dessa särskilda uppdrag och med anledning av skrivelse har följt upp de frågeställningar som fanns. Vår bedömning är att myndigheterna samarbetar när det gäller jävsdeklarationer för sina externa experter. De har en gemensam upparbetad struktur för hantering av detta. SBU har också börjat samarbeta med övriga nordiska länder för att få en större bas att anlita experter från. Även har ett nordiskt samarbete på detta område. Regeringen bedömer att myndigheterna är medvetna om risken för skevhet i publicerade data och att de också utvecklar samarbetet med anledning av precis detta och att den pågående myndighetssamverkan, inom ramen för rådet med styrning med kunskap och inom ramen för den nationella läkemedelsstrategin, också kan förväntas leda till ett generellt stärkt samarbete med myndigheterna som jag tror kommer att kunna vara mycket bra. Läkemedel ska vara säkra och trygga. Vi ska naturligtvis säkerställa att de ständigt utvecklas, så att vården blir smartare. ska ha stor kunskap och hög kompetens när det gäller utveckling och produktion av läkemedel. Det har ett egenvärde. Det är klart att staten, vården och läkemedelsvärlden måste ha ett bra samarbete i fråga om detta. Men vi måste också ställa tydliga krav och inte vara naiva. Men vi måste också se vikten av det goda som läkemedelsindustrin också kan bidra med för att stärka kvaliteten i den svenska hälso- och sjukvården. måste vi ha kontroll- och tillsynssystem som fungerar. 22 (-): Det är klädsamt att detta statsråd i alla fall lite grann vågar erkänna att det finns ett problem. Det är gott att höra att det finns en liten öppning där. Men det är bekymmersamt att det ändå inte finns en riktig politisk vilja att städa rent i denna smutsiga bransch. Jag tycker att det är fegt. Det medverkar också till att försätta medborgare i detta land i fara, som trovärdigheten både för sjukvården och myndigheterna skadas. Därför tycker jag att regeringens hållning i denna fråga är ansvarslös. När det gäller dessa jävsdeklarationer, som statsrådet tidigare nämnde, har vi klart och tydligt sett att man egentligen inte bryr sig om vad som står i dem. Man har inte brytt sig om att de experter som har haft avgörande inverkan på behandlingsrekommendationerna har gjort studier ihop med läkemedelsbolagen. Det finns däremot sekretessavtal med bolagen om att hålla tyst med känslig och för bolagen skadlig information. Experterna har fått för att popularisera bolagens preparat, preparat som experterna i nästa sekund rekommenderat för högre förskrivning i och rekommendationer. Så sent som gjorde en granskning där det framgick att experter hos dolt sina inkomster från läkemedelsindustrin. Myndighetens egen kontroll hade inte visat på någon jävssituation. Men Svenska Dagbladets granskning visar någonting annat. Vad gör man? Jo, man gör som man alltid gör och erkänner att det finns brister och lovar att se över rutiner. Det gör man alltid. Det är detta som kallas institutionell korruption. I folkmun kallas det bananrepublik. 23 Socialminister (S): Man kan konstatera att kravet på bedömningar och förhållandet mellan nytta och risk löper som en röd tråd genom hela läkemedelslagstiftningen. Det är också ett krav som grundar sig på EU-direktiv, då detta är ett av de områden som är harmoniserade. Man kan säga att ett av läkemedelslagstiftningens absolut grundläggande krav för att ett nytt läkemedel ska godkännas för försäljning är att förhållandet mellan risk och nytta är gynnsamt. Jag tror återigen att det är viktigt att understryka att patientsäkerhetsfrågor, inklusive till exempel en väl fungerande biverkningsrapportering, är generellt angelägna frågor för regeringen. Detta tar sig också uttryck i bland annat den nationella läkemedelsstrategin och dess tillhörande handlingsplan som vi har arbetat med . tycker regeringen att styrningen av myndigheterna också bygger på tillit, varför vi inte gärna går in och ger uppdrag om prioritering av instruktionsenliga uppgifter. Vi har en löpande dialog med samtliga våra myndigheter. Vi har tydligt informerat oss om hur arbetet ser ut och hur det fortgår, med anledning av . Vi har också detaljerat redogjort för regeringens ställningstagande i dessa frågor, vilket det finns alla möjligheter att ta del av, och vi har redovisat detta för . Jag måste dock komma tillbaka till detta: Ja, jag ser utmaningar, men frågan är inte svartvit. Därmed går det inte att säga att alla läkemedelsbolag är skurkar och att allt annat är på ett annat sätt, utan det kommer att handla om avvägningar och att ha tillräckliga kontroll- och tillsynssystem även framöver. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2017/18:405 om social sammansättning i skolklasser 24 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att klargöra definitionen av ”allsidig social sammansättning” inom skolans verksamhetsområden. En av de grundläggande principerna för det svenska skolväsendet är att alla barn och elever har rätt till en likvärdig utbildning. En allvarlig systemsvaghet som pekar ut när det gäller den svenska skolan är den ökande skolsegregationen. Detta står att läsa i SOU 2017:35. Resultatskillnaderna mellan skolor blir större, och ökningen förklaras till stor del av att skillnaderna mellan skolors elevsammansättning utifrån familje- och migrationsbakgrund ökar. Sammansättningen av elevgrupper, med avseende på elevernas behov och förutsättningar, påverkar skolors förutsättningar att leva upp till skollagens mål om en likvärdig utbildning av hög kvalitet. Det lagförslag som hänvisar till syftar till att vända denna utveckling. Förslaget i lagrådsremissen Samling för skolan innebär att det i skollagen (2010:800) införs en inriktningsbestämmelse om att huvudmännen för skolformerna förskoleklass, grundskola och gymnasieskola aktivt ska verka för en allsidig social sammansättning av eleverna på sina skolenheter. I lagrådsremissen gör regeringen bedömningen att även rektorn för nämnda skolformer bör ha ett ansvar för att inom sin skolenhet verka för en allsidig social sammansättning av undervisningsgrupper. Inriktningsbestämmelsen innebär en skyldighet att kunna visa att man arbetar systematiskt och framåtsyftande för att uppnå målsättningen om en allsidig social sammansättning. Bestämmelsen syftar däremot inte till att staten ska detaljreglera hur detta ska ske. anger i sitt betänkande att begreppet ”allsidig social sammansättning” inte lämpar sig för att definieras i författningstext utan bör ges närmare innebörd utifrån förutsättningarna i huvudmännens verksamhet. Som framgår av betänkande tar formuleringen sikte på elevgrupper med olika socioekonomisk bakgrund. Som anges i lagrådsremissen delar regeringen bedömningen att det inte vore meningsfullt att i lag definiera begreppet ”allsidig social sammansättning” eller att ange vilka exakta omständigheter som ska råda för att målsättningen ska anses vara uppnådd. Det bör i stället vara upp till varje huvudman att avgöra utifrån lokala förutsättningar och behov inom ramen för gällande regelverk. Utgångspunkten måste självfallet vara den verklighet och de demografiska förutsättningar som gäller i varje kommun. Jag kan konstatera att det finns flera exempel på huvudmän, för såväl kommunala som fristående skolor, som arbetar aktivt med att organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att sammansättningen i och mellan huvudmannens skolenheter ska bli mer allsidig. Det kan till exempel handla om strategisk planering av nya skolor och olika modeller för skolors upptagningsområden. Det finns också intressanta exempel på huvudmän som arbetar med bland annat uppsökande verksamhet till vårdnadshavare och elever. Lagförslaget syftar till att främja sådana initiativ och tydliggöra ansvaret för frågan. Enligt regeringens mening är det av yttersta vikt att den nödvändiga utbyggnad av skolan som står inför , på grund av att antalet elever ökar, görs på ett sätt som främjar likvärdigheten och minskar segregationen. 25 (M): Tack för svaret, ! Jag vill börja med att säga att segregation självklart inte är någonting bra. Det är därför inte heller bra att vi har skolor med stor segregation och att det är stor skillnad mellan elever och elevers sociala bakgrund skolor emellan. Det är inget vi ska eftersträva utan tvärtom någonting vi borde motverka. Min uppfattning är dock att vi behöver gå på kärnan i de problem som skapar segregation. Det är bostadssegregationen, och nyckeln till den ligger i sin tur i grundproblemet med föräldrar i utanförskap. Detta visar all forskning på området. släppte även en rapport som just pekar på att föräldrars bakgrund och om de har jobb eller inte spelar en otroligt stor roll. Det behöver vi angripa. Jag har besökt många skolor, och jag tror att ministern kan känna igen sig i att det när man träffar skolor som har lyckats vända sina resultat – som har svåra förutsättningar men ändå har lyckats vända resultaten – finns en sak alla dessa skolor säger. Det är att de har slutat se eleverna som en ursäkt för de låga resultaten och i stället fokuserat på de effekter som forskningen säger ökar resultaten. Det handlar om skickliga lärare, och man har använt sig av karriärstjänstsystemet där lärarna kan få extra betalt för att de jobbar i ett utsatt område. Man har fått förutsättningar från kommunen genom mer resurser. Har man en svårare utmaning behöver man mer resurser, och man har fått det. Det handlar om mer undervisningstid med skickliga lärare och om ordning och reda så att det finns studiero och möjlighet att fokusera och koncentrera sig. När man har gjort detta och systematiskt jobbat med kvalitetsarbetet har resultaten vänt. Så länge man ser eleverna och elevsammansättningen som en ursäkt för låga resultat tror jag dock att vi tyvärr inte kommer någonstans. Det är den stora risken jag ser med regeringens förslag – att det ytterligare spär på de ursäkter vi tyvärr alltför ofta ser och använder oss av i svensk skola. Jag skulle därför vilja fråga ministern hur han ser på detta och om han inte ser några sådana risker. Jag förstår att man inte vill skriva ut vad begreppet ska betyda i detalj. Jag har respekt för det, och jag förstår argumenten. Jag kan även till viss del hålla med om dem. Men då lägger man ju, som ministern uttrycker sig i sitt svar, ett stort ansvar på kommuner och rektorer att ta fram och jobba med detta – att lägga tid och energi på det. Det finns som sagt väldigt mycket annat som vi också behöver lägga tid och energi på i svensk skola – och annat som vi vet påverkar resultaten mer än detta. 26 Utbildningsminister (MP): Tack för att du tar upp frågan, ! Jag försökte lyssna noggrant, och den här gången tror jag faktiskt inte att det var någonting i det interpellanten sa som jag inte håller med om. Jag tror att vi har ganska likartade beskrivningar av vad som behöver göras i detta. För det första handlar det om att ha höga förväntningar på varje elev. Man ska inte i skolan stämplas utifrån vilken familj man kommer ifrån, vilket hem man har eller hur ens syskon har varit före en, utan varje elev ska bedömas utifrån sina förutsättningar och få de absolut bästa förutsättningarna för att uppnå höga resultat. Det är klart att det är extremt viktigt att ha med det perspektivet varje gång vi jobbar med segregation och med att säkra att resurser når de elever som har det tuffast eller inte har lika mycket med sig hemifrån när de kommer till skolan. Det handlar inte om att vi har lägre förväntningar utan tvärtom om att vi har högre förväntningar på skolsystemet att jobba med just de elever för vilka skolan betyder allra mest . För det andra är svaret på den konkreta frågan om jag ser risker med att detta regleras: Nej, det gör jag inte, för detta är redan någonting som varje huvudman jobbar med – och enligt lag också ska jobba med, till exempel vid resursfördelningen. Det finns redan ett lagkrav i skollagen på att man ska fördela skolans resurser på ett sådant sätt att det blir mer till de skolor som har de svåraste uppgifterna. Det handlar till exempel om hur man fördelar karriärtjänster eller hur man fördelar de ekonomiska resurserna. Det är alltså ett perspektiv som måste finnas hos varje huvudman, och varje huvudman har ett lagkrav på sig att jobba med detta. Jag håller också med dig om att det är oerhört viktigt att detta görs, , alltså att resurser – precis som du säger – fördelas rätt. Jag tror att vi behöver säkra att det ökar i förhållande till , och det är en av anledningarna till att regeringen står för att staten ska ta ett större ansvar för finansieringen av skolan. I den budget som har klubbat finns det ett samlat stöd som slutligen uppgår till 6 miljarder och där det går mer till alla men mest till de skolor som behöver det allra mest. Jag håller med om att bostadssegregationen är grundproblemet och grundanledningen till att vi har en skolsegregation. Jag håller också med om att vi givetvis måste bryta bostadssegregationen, bygga mer blandade bostadsområden och bekämpa utanförskap och andra sociala problem. Men både jag och interpellanten vet att vi har ett skolsystem som förstärker bostadssegregationen. I stället för att bostadssegregationen och klyftorna överbryggas ökar klyftorna, framför allt när det gäller de äldre eleverna i . Så sent som kom en rapport från som visar detta. Vi vet också att vi har framsynta huvudmän som gör insatser för att komma till rätta med detta. I har man ganska gjort det omdebatterade valet att stänga en högstadieskola i ett tufft område för att säkerställa att eleverna där möts på andra skolor. I – en kommun som styrs av interpellantens parti och mitt parti tillsammans med Socialdemokraterna – har man valt att ändra upptagningsområdena till alla skolor så att elever med olika bakgrund möts på alla skolor. Jag anser att alla huvudmän bör ha ett ansvar för att bryta segregation när det gäller att i skolplaneringen ta hänsyn till var skolan ligger, hur upptagningsområdet ser ut och hur man som friskola kan möta föräldrar och säkerställa kunskap om skolan. Man bör känna till detta ansvar och planera sin verksamhet utifrån det. Det kommer att se väldigt olika ut för en fristående huvudman, för en liten kommun och för en stor kommun. Men ansvaret bör finnas där och vara tydligt uttryckt i lag. 27 (M): Som ministern säger har skolor och kommuner redan detta ansvar – man ska fördela resurser utifrån behov. Detta ansvar finns alltså redan. Om vi, givet detta, inte ska stämpla elever utifrån deras bakgrund och inte ska se dem som att de är sin bakgrund utan se dem efter vad de presterar, varför ska vi lägga mer tid på att fokusera på just bakgrunden? Varför ska vi säga till en elev att den, givet elevens bakgrund, behöver gå i skolan med elever från en annan bakgrund eftersom eleven då kommer att prestera bättre? Då gör vi ju precis det som vi säger att vi inte vill göra. Givet att skolorna redan har ett sådant uppdrag, varför lägga ännu mer tid och fokus på det? Detta är min stora invändning. I stället tycker jag och att vi behöver införa ett aktivt skolval. Problemet är inte att vi har föräldrar i som bryr sig om sina barns studieval och skolgång och om var de går i skolan. Problemet är att dessa val inte görs av alla i samhället. Där ser vi en skillnad i den socioekonomiska bakgrunden. Föräldrar med mer information om hur vårt utbildningssystem fungerar gör skolval åt sina barn i större utsträckning, medan andra föräldrar inte gör det. Detta är naturligt och betyder inte att dessa föräldrar bryr sig mindre om sina barn. De behöver dock mer vägledning i att göra ett skolval. Därför behöver vi ha ett aktivt skolval. Detta är ett konkret förslag som vi ifrån moderat håll har lagt fram. Det kräver inte jättemycket tid, är inte jättekomplicerat och kräver inga olika tolkningsregler. Därför tror vi att det är mycket mer effektivt. Jag håller med ministern om att vi inte kan ha kvar skolor som inte fungerar – skolor i utanförskapsområden som år inte levererar resultat. Där vill vi gå längre än regeringen och faktiskt lägga ned dessa skolor, som en sista åtgärd, även om det är en verksamhet. Vi vill att staten ska kunna gå in och styra detta mycket tydligare än vad som är fallet . Det är just detta – att den inte fungerar – som ska vara anledningen till att man lägger ned en verksamhet. Ska vi lägga ned bra skolor som har en dålig elevsammansättning? Det är nämligen alternativet. Det tycker inte jag. 28 Utbildningsminister (MP): I den proposition som vi har lagt fram till , som bland annat innehåller den lagparagraf som vi nu diskuterar, finns också möjligheten för staten att använda samma verktyg mot kommunala skolor som inte håller måttet som vi kan använda mot fristående skolor. Jag håller med om att staten måste kunna göra detta, och ett sådant lagkrav finns i den proposition som har lagts fram till . Aktivt skolval kan absolut vara ett sätt för en kommun att säkerställa att man får en allsidig social sammansättning. Det måste dock kombineras med fler åtgärder, och kommunerna kommer också att behöva fler verktyg för att lyckas med detta. Även friskolor efterlyser fler verktyg, till exempel att man inte ska behöva ha en kö. När det gäller de mest populära friskolorna krävs att de sökande har stått i kö redan från BB. Detta finns i de remissvar som kom in på slutbetänkande, och vi kommer att behandla det i en utredning framöver. Ja – kommunerna har ansvar för att fördela resurser på ett bra sätt. Detta måste kommunerna göra mer. Denna lag behöver följas upp, och vi behöver säkerställa det på ett bättre sätt. Kommunerna har inte ansvar för att i sin planering bryta segregation. Detta är ett viktigt ansvar att föra till, inte minst . Den generation skolpolitiker som sitter runt om i kommuner är den generation som kommer att planera och inviga flest nya skolor sedan införande. Anledningen till detta är helt enkelt att det finns många fler elever – det föds fler barn i .