prot · H60932 · 2018-12-18 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Anmälan om ersättare vice talmannen anmälde att (M) skulle tjänstgöra som ersättare för (M) för hennes ledighet –. § 3 Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2018/19:28 till försvarsutskottet § 4 Ärenden för bordläggning Följande dokument anmäldes och bordlades: 2018/19:SfU2 Utgiftsområde 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom 2018/19:SfU3 Utgiftsområde 12 Ekonomisk trygghet för familjer och barn 2018/19:AU1 Utgiftsområde 13 Jämställdhet och nyanlända invandrares etablering 2018/19:TU1 Utgiftsområde 22 Kommunikationer § 5 Rättelse i lagar om ändring i offentlighets- och sekretesslagen betänkande 2018/19:KU17 Rättelse i lagar om ändring i offentlighets- och sekretesslagen vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 10.) § 6 Kultur, medier, trossamfund och fritid Kultur, medier, trossamfund och fritid betänkande 2018/19:KrU1 Utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid (prop. 2018/19:1 delvis) Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras trots att det varit tillgängligt än före den dag då det skulle behandlas. 1 (L): är något av de refuserades salong, det vill säga att kammare går igenom alla de motioner och ekonomiska förslag som har refuserats i den första rundan. Som bekant har det funnits en annan salong för de refuserade. Den uppstod i . , mellan ungefär 1780 och 1890, var Parissalongen helt dominerande i den internationella konstvärlden. Det var där det nyaste och finaste visades, det var där samtidskonsten definierades, och det var där man skulle bli representerad för att bli någon. Juryn som avgjorde vilka som skulle få plats hade naturligtvis en väldig makt att definiera vad som var rätt men också en väldig makt att definiera vad som vackert och vilken riktning konsten skulle ta framöver. Det är kanske lite märkligt att det var just som bröt Parissalongens makt och dominans. Han blev dock mer liberal , får man säga, men tog han ett initiativ, förmodligen påskyndad av många andra, till en konkurrerande salong till Parissalongen – de refuserades salong. De som inte fick plats på Parissalongen fick där en ny chans. De som inte föll juryn i smaken fick ytterligare en möjlighet att visa upp sin konst. Den första utställningen var 1863, och där fanns rätt så många numera kända konstnärer som hade blivit refuserade, bland annat Cézanne och . Manets Frukost i det gröna blev en stor skandal men är också ett av få verk vi känner till från . Därmed öppnades också dörren för nya konstriktningar, inte minst impressionismen. Detta, fru talman, tycker jag är riktigt bra kulturpolitik: en ledande politiker, som man får kalla , som öppnar upp för någonting helt annorlunda och skapar en möjlighet för dem som inte får plats i det nuvarande. Jag tror att vi kan lära av det både och i vårt land. Jag tror nämligen att det är ett allmänmänskligt drag att det är svårt att tänka nytt. Man säger förvisso ofta att man kan lära sig nya saker, men det är ännu svårare att glömma det gamla man kunde. Det gäller för oss människor liksom för samhället som helhet. Kanske behöver vi var och en av oss en liten salong för refuserade tankar där vi ges plats och tid att tänka efter, tänka nytt och möta sådant som vi inte visste att vi var intresserade av. Den bildningssträvan som var så otroligt avgörande för att växte fram som ett land av frihet, demokrati och utveckling handlade om just detta: att fler människor tog sig tid att öppna sig för nya tankar och lära sig att växa både i bredd och i djup. Denna bildningssträvan behövs också , kanske mer än på mycket, mycket . Kultur, medier, trossamfund och fritid Goda villkor för folkbildning, bra bibliotek med mycket litteratur och lugn för att lära och läsa samt en mediepolitik som gör det möjligt för fler att bli nyfikna och lära mer är några av de saker som jag tror behövs för att stärka bildningen i samhället. Därför innehåller Liberalernas kulturbudget en satsning på biblioteken på mer, dels för att öka inköpen, dels för att få ordning och reda på de bibliotek som är utsatta för stök. Vi satsar på kulturbonus som handlar om att institutioner som får offentliga bidrag ska sträva efter att nå nya publikgrupper. Det är så viktigt att nå ut ur sin bubbla och in i andra människors bubblor. Det är därför vi gillar Skapande skola och vill utveckla den ytterligare. Det är därför vi i grunden gillar tanken att det är så låga trösklar som möjligt in på museer och gärna ser fri entré på så många museer som möjligt. Vi behöver också salonger för de refuserade i det svenska kulturlivet. Vi måste slå vakt om kulturens frihet och hålla politiska pekfingrar borta. Vi måste se till att det finns en mångfald av möjligheter att finansiera sin kulturutövning och sin gärning. I Liberalernas budgetmotion lägger vi också fram förslag om att skapa en bredare och friare finansiering av kulturen, dels genom att ha fler breda och långsiktiga satsningar i de offentliga stöden i stället för riktade små påsar, dels genom bättre villkor för donationer, stiftelser och privat kultursponsring. Man ska inte behöva vara beroende av en enda finansiär. När man har blivit refuserad ska det finnas möjlighet att söka pengar också på andra håll, och därför behövs en mångfald av möjligheter till finansiering. Det här tror jag är någonting som kulturpolitiken har underskattat . Visst behövs pengar för kulturpolitik, men inte vilka pengar som helst. Det behövs pengar som driver kvalitet, pengar som står upp för mångfald och frihet och pengar för dem som behöver söka någonting annat, den som visar någonting annat som inte är på modet och som inte kan finansieras på det vanliga sättet. Jag tror att kulturpolitiken är viktigare än på mycket . Det beror inte minst på den politiska utvecklingen. Det pågår en motreaktion runt om i världen mot det radikala nytänkandet. Människor tycker att det har gått för långt och att det är för jobbigt att bli provocerade. Politiker tycker att de ska använda den tröttheten inför provokation och nyheter som många människor känner i eget syfte och kontrollera samhället på ett tydligare sätt. De vill kontrollera vad som syns och får finnas i medierna och vad som får visas i konsten. Vi ser det i land efter land och tyvärr, fru talman, obehagligt nära oss själva. är vi mitt uppe i en snabb och omfattande teknisk förändring. Till följd av en globaliserad ekonomi och många andra förändringar som skett i vår världsekonomi översköljs vi nu av intryck av olika slag. Behovet av att bilda sig är viktigare än någonsin, som det är svårare än någonsin att orientera sig. Kulturpolitiken verkar mitt i denna skärningspunkt som är så viktig för samhällets utveckling nu och framöver. Vilken avvägning ska man göra i politiken kring de här frågorna? Hur mycket ska man skydda det som finns? Hur mycket ska man våga utmana det som finns och öppna för det nya i stället? Hur gör man det utan att peka alltför tydligt med handen? Jag tycker att man ska ha armlängds avstånd, ännu längre armlängd än vad man har . har vi alla en önskan om att på något sätt lyfta fram det nya och ändå bevara det gamla. Den avvägningen blir väldigt svår att göra. Kultur, medier, trossamfund och fritid På lång sikt avgör kulturaktörer, kulturutövare, konstnärer och författare tillsammans med bland annat forskare mycket av vad som går att tänka i ett samhälle. Det är därför kulturens frihet är så viktig. Det är därför kulturpolitik är så väldigt svårt. Ska man nöja sig med att undanröja hinder? Ska man nöja sig med att stå upp för friheten? Eller ska man också skapa bättre förutsättningar, och hur ska det i så fall ske? Det är frågor som är viktigare att ställa än på mycket . Vi är i en situation som inte alls liknar den var i när han bröt Parissalongens dominans. blir vi översköljda av intryck från alla håll. kan vi välja och vraka mellan konst från alla tider och alla världens hörn. är det svåra att veta vad som är värt att ägna tid åt. Den initierade smakdomaren som exakt kunde berätta vad som var värt att veta är utmanad av influencers och algoritmer, och det är på både gott och ont. Var och en av oss och samhället som helhet behöver ibland fundera på hur vi tar oss ur detta, hur vi skapar en salong för refuserade tankar och konst, och hur vi som samhälle ökar friheten. Det är bland annat mot denna bakgrund som Liberalerna har skrivit sin budgetmotion. Eftersom den inte vunnit kammarens gehör deltar jag inte i beslutet på den punkten utan hänvisar till vårt särskilda yttrande. Jag yrkar däremot bifall till reservation 2 om målen för kulturpolitiken. 2 (SD) replik: talar om att skapa rum för det och dem som inte får plats . noterar vi att Liberalerna är ett av de partier som säger nej till samtliga nya anslag som förespråkat ska föras in under utgiftsområde 17. Det handlar om välbehövliga reformer som skulle stärka civilsamhällets engagemang och tro på kulturpolitikens kraft. Det handlar om ett ROT-avdrag för kulturfastigheter, skapande äldreomsorg för kulturell stimulans för äldre och kulturlotsar i landets kommuner som kan vitalisera både samtidskultur och kulturarvets former. Man säger också nej till nya kulturpolitiska mål som kan bredda och visa kulturens betydelse på fler tvärsektoriella områden såsom inom vården och samhällsbyggnaden. Det har betydelse för medborgarnas engagemang för kulturell hänsyn och för att vi är kulturella varelser. Jag skulle vilja fråga hur motiverar alla dessa nej till det som just är nytänkande när man slår sig för bröstet och vill skapa rum för det som inte får plats . Man säger själv att det behövs en kulturpolitik för det som inte är på modet. Där ser vi otroligt många välbehövliga reformer för inte minst det svenska kulturarvets former. 3 (L) replik: Det är inte särskilt svårt att svara på den frågan. Liberalerna säger nej till kulturpolitik, och säger nej till de förslag som Liberalerna har. Det är inte så konstigt. Vi står ganska långt ifrån varandra i kulturpolitiken. Vi har lite olika definitioner av vad nytänkande är. Därför lägger vi fram helt andra förslag än de som lägger fram. 4 (SD) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid Jag skulle vilja höra hur ser på en fråga. Man säger att man vill hålla politiken fri från kulturlivet. Man vill hålla kulturens och då inte minst vårt utgiftsområdes olika institutioner fria från olika politiska pekpinnar. Där såg vi för inte alltför länge sedan hur denna övergångsregering och tidigare fullt fungerande regering inte minst politiserade museiväsendet. Det väckte stora reaktioner hos inte minst liberala debattörer. De menade på att man här går in med politiska pekpinnar och pekar på hur museer ska vara önskvärda integrationsmotorer för en utpekad önskvärd samhällsutveckling utifrån ett visst politiskt perspektiv. Man såg också hur de fick snäva politiska uppdragsbeskrivningar snarare än uppdraget att verka på den fria bildningens grund, som också talar sig varm för. ser jag att man har köpt mycket av det. Jag ser också att man har köpt mycket av regeringens reform om fri entré i stället för att gå mot öppna museer för hela landet. 5 (L) replik: Det är väl alltid så att vi ser andras pekpinnar men inte våra egna. Det blev väldigt uppenbart när skulle ställa ut någonting som påminde om deras politik och värderingar på . Där valde de att placera ett verk av , en konstnär som jag gillar och vars provokation jag gillar. Är man för provokationer kan man inte i ena stunden säga att den provokationen är fel och min provokation är rätt. För er handlar det om att provocera rätt människor, . Jag vill ha en frihet som gör att alla konstnärer som så vill har frihet att provocera precis hur de vill. Jag vill ha den friheten. Därför lägger vi fram en lång rad förslag om att öka friheten för konstnärer, öka friheten för kulturen, öka friheten för litteraturen och se till att fler människor kan möta kvalitetskultur i frihet. 6 LAWEN REDAR (S): inledde den statsministern sitt anförande i Förstakammarsalen. Han tackade för att den hade enats till en befriande handling. Ideologiska motsättningar hade fått ge vika för landets bästa. Han sa: Vi har infört den fulla demokratin – i stat och kommun – på samförståndets fasta grund. Men sanningen är den att den svenska högern varken stod på fast grund eller hade samförstånd i frågan. För när det var dags för , ledare för förstakammarhögern och sedermera statsminister, att ta till orda skrädde han inte orden över bakslaget utan sa att man nu hade öppnat portarna för det han trodde var en fullskalig samhällsupplösning. Han sa: Hörnstenarna i vårt samfundsskick kommer att brytas sönder. Jag har aldrig under mina känt en grämelse så stor som den jag hyser, då jag nu måste biträda detta förslag. tal riktade sig förstås inte till den socialdemokratiske riksdagsledamoten , som hade varit en nyckelförhandlare under dessa förutsättningar. Det riktade sig till liberalerna som hade accepterat avskaffandet av de parlamentariska klassprinciperna samt att kvinnor skulle ges samma inflytande över samhällsutvecklingen som männen. Kultur, medier, trossamfund och fritid Liberalernas insats i denna fråga är historisk. Det är den inte främst för att de gick emot den övriga högern och tillsammans med Socialdemokraterna införde rösträtten i . Det är den för att de gjorde det trots att rösträttsreformen var impopulär bland deras egna väljare och trots att frågan riskerade att splittra deras eget parti. är det visserligen så att den fulländade rösträtten för alla kom . Men mot slutet av avslutades debatten i Förstakammarsalen, och i Andrakammarsalen röstades förslaget igenom med stor majoritet. Kanske är det just ödets ironi att vi exakt återigen iakttar den svenska högerns skiljelinje. Trots att jag har stor respekt inför att allmänhetens tålamod börjar sina är det just denna skiljelinje som gör att vårt land just nu står utan regering. Därmed är vi ett av de sista länderna i som använder de parlamentariska verktygen för att stoppa ett nationalistiskt parti från politiskt inflytande och maktutövning. Den pågående ideologiska konflikten inom högern handlar precis om det här: Vilken väg ska de ta? Jag kan tänka mig att man har ägnat mycket tid och reflektion åt vad ett budgetsamarbete kunde tänkas innebära, eller om vi alla andra överdriver nationalism för egen . Vissa representanter från högern hävdar att partiledning har tagit avstånd från partiets nazistiska historia och därmed måste prövas liksom alla andra partier. Om man har ägnat lite tid åt kulturen och kulturpolitiken blir det svårt att förhålla sig till en sådan enkel formulering och en sådan prövning. Ett sverigedemokratiskt regeringssamarbete eller budgetinflytande skulle innebära en så radikal förändring och inriktning av kulturpolitiken att jag näst intill måste vädja till konservativa och liberala meningsmotståndare att inte stå naiva inför det här. Låt mig ge några exempel. Framför er har ni budgetmotion .  de fastställda kulturpolitiska målen ska slopas  den kulturella mångfalden ska ge vika för en selektiv politiskt styrd kulturarvsagenda  bidraget till den allmänna kulturverksamheten och det internationella kulturutbytet ska minska med  biblioteksverksamhetens anslag ska minska med  anslaget till den regionala kulturverksamheten ska minska med  den ökade satsningen på den fria scenkonsten i sin helhet ska slopas  anslaget till litteratur- och kulturtidskrifterna ska minska med  ersättningar och bidrag till konstnärer ska minska med Kultur, medier, trossamfund och fritid  filmstödet ska minska med hela  anslaget till idrottsrörelsen ska minska med 84,5 miljoner  anslaget till folkbildningen ska minska med hela . Vad skulle det här innebära för den som vill läsa en kurs på folkhögskolan för att få behörighet till gymnasiet eller för konstnärerna och kulturskaparna i vårt land, för de unga i storstädernas miljonprogramsområden som inte får ta del av idrottsrörelsens verksamheter eller för de glesbygder som inte längre ska få en fortsatt bibliotekssatsning? Vad innebär det att så kraftigt minska på folkbildningen, på filmen, på samtidskonsten, på idrotten, på mötet mellan människor och på det internationella kulturutbytet? Vilka blir effekterna i samhället? Hur illa och allvarligt jag än tycker att offentlig nedskärning på kulturområdet är ska jag vara ärlig och säga att det inte är bristen på kultursatsningar som är vägskälet för högern. Det är snarare kultursyn. De har själva kallat den en antropologisk dimension av kulturen, något som inget annat parti representerar. Den antropologiska dimensionen av kulturen handlar om den folkliga identiteten, vilket är orsaken till att vill dra ned på anslag till samtidskonsten och öka pengar till det som de själva betecknar som kulturarv. Att man ger uttryck för en essentialistisk och förlegad kultursyn, som inte på något sätt representerar forskning inom ramen för vare sig antropologi eller kultur, är förstås inget man ger sken av. Men så här är det: kulturpolitik baseras på övertygelsen om att det finns en ursprungligt given identitet som inte är föränderlig. Faran ligger i att det är fel i sak, eftersom kulturen i sig är föränderlig. Allt vi gör i mötet med varandra, i vår kommunikation med varandra och genom våra olika uttryckssätt med varandra är väl att vidga och utmana våra perspektiv? Men det värsta är ändå innebörden av den här övertygelsen, för om identiteten är ursprunglig och inte kan förändras, hur många är vi då som inte har en plats? Det är just därför som jag menar att vi återigen befinner oss vid ett vägskäl. Hur impopulärt det än må vara för stunden har vi förtroendevalda fått uppgiften att ta ansvar för det som blir den fortsatta vägen. har ju en övergångsregering till dess att en ny regering tillträder. behöver vi inte göra sakernas tillstånd svårare än vad de redan är. Därför har vi uppmanat samtliga partier att acceptera en övergångsbudget som upprätthåller nödvändiga samhällsfunktioner till dess att en regering tillträder som sedan får lägga grunden för sin ekonomiska politik. och har med stöd av gått emot den här ordningen, vilket gjorde att fattade beslut om andra utgiftsramar än de som övergångsregeringens budget innebar. Processen är slarvig och enligt min mening det absolut sista nu behöver. För kulturens del innebär det att man drar ned på barnens kulturskola och att man utan någon som helst beredskap skulle införa entré på de statliga museerna . Turligt nog har man lyssnat på den skarpa kritiken, vilket gör att museerna i vart fall får lite tid till omställning. Men så här blir det om man inte arbetar enligt den ordning som parlamentarismen föreskriver. Kultur, medier, trossamfund och fritid Allt det här gör att vi socialdemokrater inte deltar i dagens beslut under punkt 1. Våra synpunkter finns formulerade i ett särskilt yttrande. Vår politik för kulturen får helt enkelt vänta i avvaktan på en ny regering. 7 (M) replik: Tack, Lawen Redar, för ett intressant anförande! I går påbörjade vi firandet av demokratin . Den är verkligen värd att nämna och slå vakt om. Däremot blir jag ganska frustrerad av den brunmålning som smetar på oss moderater. Det känns väldigt märkligt och konstigt, dessutom i en debatt om en budget från och som är endast 213 miljoner mindre än övergångsbudgeten. Det är en ganska liten skillnad i en budget med en omslutning på 15,9 miljarder. Jag skulle vilja ta upp frågan om . Det är väldigt bullrigt i debatten, och det förs en röd skräckpropaganda om att barn kommer att bli utan sin kulturskola. Jag har låtit titta på ett antal kommuner och hur stor procentandel som dessa statliga ettåriga bidrag tillför kommunernas kulturbudgetar avseende , och det ligger någonstans mellan någon promille och . Jag kommer att återkomma till detta i mitt anförande. Det jag undrar över är det kommunala självstyret. Jag upplever ofta att socialdemokrater inte har tillit till sina kommunala företrädare att fördela budgeten så att den når barn och unga, till exempel i det här fallet med . Vi tillför ju ett extra tillskott till kommunerna på 3 ½ miljard. Varför skulle inte kommunerna vilja stärka sina kulturskolor med delar av de pengarna? 8 LAWEN REDAR (S) replik: Det är inte min avsikt att på något sätt brunmåla . Vad jag i mitt anförande sa är att jag tror att vi står inför ett vägskäl, liksom . Det handlar om den kultursyn och den samtid befinner sig i, och det är det främsta skälet till att vi inte har en regering. För att gå tillbaka till utvecklingsbidraget till bottnar det i en statlig offentlig utredning som handlar om den insats man behöver göra för , det vill säga analysera den på nationell nivå. Vi menar att har en sådan prägel och gör en sådan insats för det svenska kulturutbudet för våra barn och unga att det behövs ett utvecklingsbidrag. Det är särskilt som ett stöd för att nå barngrupper i socioekonomiskt svaga bostadsområden och syftar till att vidga utbudet för unga med funktionsnedsättning. Ni menar i er motion att utvecklingsbidraget är kostsamt och ineffektivt, , men av våra kommuner använder sig av utvecklingsbidraget. Varför vill man då skära ned på det? 9 (M) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid Ja, av kommunerna har sökt detta bidrag. Alla bidrag som kommer från staten måste naturligtvis sökas utifrån parametrar som är statligt satta. Vi tror att det kommunala självstyret måste värnas mycket mer, för det är därute i kommunerna, som ser så väldigt olika ut, som man vet exakt hur man ska prioritera användningen av pengarna. har en fantastisk verksamhet – det vet jag som förälder till tre barn som har gått i kulturskola. Jag vet också att det ser väldigt olika ut i landet. Med de 3 ½ miljarder som vi nu tillför är jag inte orolig för att kommunerna inte kommer att prioritera barn och unga. Helt kort: Vuxna människor måste kunna betala entré till statliga museer. Däremot ska det vara gratis för barn och unga upp till . 10 LAWEN REDAR (S) replik: visade att 40 000 barn och unga står i kö för att få en kulturskoleplats. Jag hör ingenting från som skulle innebära att man på något sätt ska bidra till att öka antalet platser på i vårt land. Det kräver kompetensförsörjning och ökat anslag, och förmodligen är det skälet till att av våra kommuner just har ansökt om att få det utökade anslaget. Vad gäller de statliga museerna är det så att när vi i socialdemokratin genomför reformer gör vi dem generella. Vi tror inte på någon form av allmosepolitik där man ska få fritidspeng för att över huvud taget kunna få en fritid när man inte kan bekosta en sådan på grund av ens ekonomiska förutsättningar. När vi genomför våra reformer gör vi dem generella. Det var också ett av skälen till att vi genomförde fri entré till våra statliga museer. Vi gick även till val på att utöka den här politiken med att införa fri entré till våra länsmuseer. Det är ett arbete som vi vill fortsätta att utveckla. 11 (SD) replik: Men vad intressant och vad roligt att det för en gångs skull blir lite diskussion! Det är faktiskt inte alltid som det blir det vid de här utgiftsområdesdebatterna. Först och främst kan man konstatera att det kanske inte kommer från rätt parti, Socialdemokraterna, att brunmåla i kammaren. Man kan ibland använda uttrycket ”att sopa rent framför egen dörr”, och det är få partier som har den historia som Socialdemokraterna har när det handlar om hemskheter längre tillbaka i tiden. Jag tycker att det är mer intressant att prata samtid och framtid. Lawen Redar hävdar att vi har en antropologisk kultursyn inom . Den som studerar kultur och kulturvetenskap vet att det finns två definitioner av kultur. Den ena handlar om de sköna konsterna, yttre kulturmarkörer och liknande. Den andra handlar om det antropologiska, och inte minst det socialantropologiska – sådana vi är och sådant vi utövar, det vill säga seder, bruk, högtider och ritualer som finns i alla kulturer och alla olika grupper av människor.