prot · H509123 · 2018-05-31 00:00:00 — Men man måste ändå säga att legitimiteten för systemet haltar när det är så extremt få människor, , som gör ett aktivt val på grund av att systemet är oöverskådligt, svårbegripligt och kanske inte i alla delar transparent. Då har vi ett problem; det tror jag att också håller med om. Det är bland annat detta vi försöker åtgärda. Vi är överens i Pensionsgruppen om att vi genom de olika åtgärdsförslag vi nu lägger fram ska komma till rätta med en del av denna problematik. Då kanske en del känner sig föranledda att göra aktiva val. Den bild du gav av min inställning var lite missvisande. 7 (C) replik: Då missuppfattade jag , och jag tar självklart tillbaka det jag sa. Men du sa nu att det är som gör aktiva val. Det beror på vad man menar med aktiva val. Det är en sak att man kommer in och väljer första gången. Men det är betydligt fler än som sedan omplacerar och är aktiva på fondtorget. Ett aktivt val kan också vara att man vidhåller den placering man gjorde vid det första tillfället. Det är ett aktivt val, men det framgår inte att man har varit inne och flyttat på sina fonder. Det är alltså betydligt fler än som gör ett aktivt val. Vi ska ha en legitimitet för det system vi har; det är viktigt. Det är precis därför vi gör om premiepensionen så att det blir en aktiv förvaltare och tydliga kriterier för när, var och hur man kan placera sina fonder på fondtorget. Det är otroligt viktigt, och om detta hoppas jag att vi är fullkomligt överens. 8 (MP) replik: Ja, det är vi. Det är just därför vi lägger fram förslag om dessa åtgärder. Som jag sa tidigare är detta en del av processen att göra ett rimligare PPM-system. Denna process kommer att fortsätta. Diskussionerna i Pensionsgruppen kommer att fortsätta. Det finns andra förslag som ligger på gruppens bord för diskussion gällande ytterligare förbättringar av PPM-systemet på olika sätt. Arbetet fortsätter alltså, och vi är överens om detta. Jag har inget mer att tillägga, fru talman. 9 (C) replik: Det är därför det är så viktigt – och det vill jag verkligen att ska hålla med om – att vi får mycket bättre information om att premiepensionen finns, om att vi kan välja själva och om att det ger en mycket större och bättre möjlighet till att få en högre pension. Där brister samhället . Vi har ingen information på gymnasiet till ungdomar som står beredda att ge sig in arbetslivet om att denna möjlighet finns. Det finns inte heller någon information om hur man går till väga. Ett tryggt och mer hållbart premie-pensionssystem Om vi vill att det ska bli fler som är aktiva – och med det menar jag att man förvaltar sina pengar på fondtorget – måste vi medverka till att alla i samhället vet och förstår att denna möjlighet finns och att de kan utnyttja den. Jag tror uppriktigt sagt inte att har någonting emot det. Men det är viktigt att vi också driver detta i Pensionsgruppen och inte bara talar om kriterier, översyn och så vidare. Vi måste också driva på för en omfattande samhällsinformation om den viktiga möjligheten att placera sina pengar på fondtorget. Valfrihet och möjligheter att själv påverka är A och O för . 10 (L): Jag har sagt det tidigare i kammaren, och jag upprepar det: Jag är stolt över att vi nådde en blocköverskridande överenskommelse om att skifta ett finansiellt instabilt pensionssystem till ett finansiellt stabilt system. Sedan handlar det naturligtvis om att följa hur det går för individerna som är i detta system. Det innehåller en del som vi inte hade prövat förut. Det är det som vi diskuterar , nämligen premiepensionen. Syftet var att människor skulle känna att de rådde över och hade makt och inflytande över placeringen av en del av detta under livet växande kapital. Till en början skulle hälften, , sättas av till premiepension. Men vi, bland andra Liberalerna, kände att det här var en väldigt stor del av pensionen som skulle placeras i något som vi inte hade prövat förut. Vi landade därför på 2 ½ procent, och det tror jag var mycket klokt. Vi ser att i huvudsak har det här varit en framgång. Det har varit lyckosamt att möjligheten har funnits för människor att själva placera sina pengar. Men vi har också fått se avarter, och det är de avarterna, de kriminella avarterna, vill jag mena, som vi råder bot på i det beslut vi ska ta i . Jag yrkar därför bifall till förslaget i SfU30 och avslag på motionen. Jag ska inte upprepa vad det är för säkerhetsåtgärder som vi har satt in, för det har tidigare talare gått in på, men jag tror att vi har kommit väldigt långt nu i att garantera människor att de här pengarna inte kommer att bli så att säga kriminellt behandlade. Det är viktigt att också gå vidare och täppa till ytterligare hål som kan upptäckas och att allmänheten känner att vi har argusögon på vad som händer här. Detta ska sedan utvecklas vidare, och vi ska göra ändringar i andra delar av pensionssystemet. Men det är inte det som dagens debatt handlar om. Jag vill säga en sak till när det gäller premiepensionen. Jag tror att det är en fördel att man redan tidigt i livet, genom att tvingas sätta sig in i vad detta med premiepensionssystem betyder, börjar fundera över vad som egentligen händer med pensionen. De flesta ungdomar tycker att pensionen ligger så himla långt bort och att den inte är något att fundera över. Intresset är minimalt hos många. Men kanske, genom att man här måste göra ett eget aktivt val, blir det några som ändå sätter sig in i det hela och inser att det är livsinkomsten som blir avgörande. De kanske också hör hur mor- och farföräldrar diskuterar vilken pension de har och de svårigheter som finns. Kanske de då inser vad det innebär att börja jobba och också funderar över hur man disponerar sin ekonomi i övrigt. Ett tryggt och mer hållbart premie-pensionssystem Med detta sagt yrkar jag alltså bifall till förslaget i det här betänkandet. Jag är övertygad om att Pensionsgruppen fortsätter att följa utvecklingen i alla de delar som pensionssystemet handlar om, för det behövs förbättringar lite här och var. Det har vi hört i ett av inläggen . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 11.) § 4 Utökade möjligheter till arbetsplatsinspektioner Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner betänkande 2017/18:SfU26 Utökade möjligheter till arbetsplatsinspektioner (prop. 2017/18:176) 11 (SD): Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 1. Vi ska nu debattera ett betänkande om utökade möjligheter till arbetsplatsinspektioner. I grund och botten är det bra och nödvändiga förändringar som genomförs och som handlar om att man har en möjlighet att inspektera så att de som arbetar på våra arbetsplatser i har rätt att vistas i landet och har rätt att arbeta här. Det är en självklarhet att det är så det ska gå till. Det är också viktigt att man har möjlighet att göra den här sortens inspektioner utan att föranmäla detta, för det tjänar kanske inte alltid så mycket till annars. Att bara titta på villkor som uppstår när man väl är på plats eller vilka som är närvarande då ger inte riktigt samma möjligheter som vid oannonserade inspektioner. Från sida har vi valt att lägga en följdmotion rörande detta ändå. Det handlar om en liten, liten förändring som vi skulle ha velat se i lagstiftningen. föreslås att man ska få göra oannonserade arbetsplatsinspektioner, men de ska endast få göras inom vissa verksamhetssektorer, nämligen sådana som i förväg har identifierats och som lyder under ett EU-direktiv om vilka kriterier som ska få gälla. Det ska vara risksektorer där man vet att det är vanligt förekommande att personer arbetar trots att de inte har rätt att vistas i landet. Det kan tyckas klokt vid en första anblick att man begränsar sig till de områden där man vet att det är en hög risk för detta. Men det är fortsatt så, som bland annat påtalas av i remissvaret, att det skickar ganska märkliga signaler till aktörer inom andra branscher som då vet att de är safe och inte behöver oroa sig för arbetsplatsinspektioner. Det finns också påtagliga risker för att man som oseriös arbetsgivare kanske byter bransch för att kunna hålla liv i möjligheten att utnyttja våra system och människor i förekommande fall. Det kan också finnas enstaka arbetsgivare som verkar utanför de här riskbranscherna men som man har fått vissa tecken på att man bör undersöka, men då har man inte möjlighet till det eftersom just den arbetsgivaren, den här företagaren, verkar utanför de branscher som man har identifierat i förväg. Då står man där och måste försöka lösa detta på annat sätt. Vi tycker inte att det är rimligt, utan det måste givetvis kunna gå att agera snabbt och utreda och inte på detta vis skicka märkliga signaler. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner Det här skapar egentligen också ett steg av onödig byråkrati, skulle man kunna säga. Man motiverar det här med att polisen ska kunna genomföra sina prioriteringar och allokera sina resurser korrekt. Det utgår jag från att polisen gör ändå. Vad det här innebär är ett extrasteg. Det är fortfarande polisen själv som ska bestämma och identifiera de här branscherna, visserligen enligt vissa direktiv, men det är fortfarande myndigheten själv som avgör. Det här är något som andra remissinstanser har påtalat men kanske åt andra hållet – de vill att om man ska begränsa det här ska det vara tydligt begränsat i lagen vilka verksamheter som man får göra arbetsplatsinspektioner på och vilka man inte får göra det på för att man ska ha tydliga förutsättningar som arbetsgivare och veta vad som gäller. Vi menar att även där är det rimligt att man har samma villkor för alla arbetsgivare, det vill säga det är möjligt att göra arbetsplatsinspektioner överallt och när som helst. Det ska inte finnas onödiga steg av byråkrati där polisen först måste besluta om att rikta in sig på den specifika branschen för att sedan rikta in sig mer inom själva verksamheten, utan vi utgår från att polisen själv har kompetensen att prioritera behoven och allokera sina resurser. Det är i princip det man säger också när det gäller att det är polisen som ska identifiera de här risksektorerna, alltså att polisen vet hur det ska prioriteras och identifieras. Det finns ingenting som säger att de inte kommer att göra ens så. Det borde rimligtvis kunna gå att via regleringsbrev eller något uppmana till att fokus självklart ska ligga på dessa sorters branscher, men jag ser inte riktigt att man har förklarat varför en uteslutning av möjligheten att genomföra inspektioner på andra håll och inom andra verksamheter skulle behövas. Jag yrkar alltså bifall till reservation om att stryka ett litet andra stycke så att arbetsplatsinspektioner kan få genomföras överallt. 12 (V): Gemensamt för papperslösa är att de befinner sig i en extremt otrygg och utsatt situation. De tvingas leva gömda i ständig rädsla för att bli upptäckta, omhändertagna och utvisade. De är här av en mängd olika skäl och är ofta helt utlämnade till arbetsmarknadens skuggsida där skrupelfria arbetsgivare inte drar sig för att utnyttja deras situation. Många tvingas arbeta till mycket låga löner och under usla arbetsvillkor med långa arbetsdagar och veckor, bristande säkerhetsutrustning med mera. Det finns många vittnesmål om hur papperslösa har utnyttjats för löner långt under kollektivavtalets miniminivåer och till omänskliga villkor i övrigt. Av rädsla för att förlora sin försörjning och skickas ut ur landet vågar få papperslösa vända sig till myndigheterna och än mindre kräva sin rätt gentemot den arbetsgivare som utnyttjar dem. Hotet att bli angiven till gränspolisen är för stort. Utöver det mänskliga lidande som utnyttjandet av papperslösa innebär bidrar det även till en osund konkurrens på arbetsmarknaden och mellan företag. Arbetsgivare som betalar kollektivavtalsenliga löner har svårt att konkurrera med arbetsgivare som bara betalar en bråkdel av detta i lön. Seriösa arbetsgivare med sjysta löner och villkor riskerar att konkurreras ut av oseriösa arbetsgivare. Det finns därför all anledning i världen att förändra lagstiftningen för att stävja den här utvecklingen. Men tycker ändå att delar av regeringens förslag inte är helt rätt väg att gå. Det gäller tre punkter. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner För det första: I propositionen föreslås att ska få utökade möjligheter att genomföra arbetsplatsinspektioner för att motverka att arbetsgivare anställer personer som saknar rätt att arbeta här och för att förhindra att människor utnyttjas. Det framstår närmast som att det bara är av omsorg om de papperslösa som regeringen lägger fram förslaget. kan dock konstatera att så inte är fallet. Om regeringen på allvar hade haft för avsikt att motverka utnyttjande av papperslösa borde man ha lagt fram en hel del andra förslag. Av propositionen framgår tydligt att polisen i samband med dessa inspektioner har rätt att genomföra inre utlänningskontroll om det framkommer skäl för att genomföra en sådan. Om polisen har skäl för att besluta om inre utlänningskontroll är den som omfattas av kontrollen skyldig att överlämna pass eller andra handlingar som visar att hen har rätt att vara i . Syftet med förslaget är alltså inte enbart att upptäcka och lagföra oseriösa arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa. Förslaget ger även polisen utökade möjligheter att i samband med arbetsplatsinspektion genomföra inre utlänningskontroll i syfte att upptäcka, omhänderta och utvisa papperslösa. Mycket riktigt presenterades förslaget också första gången som en del av regeringens strategi för ett bättre fungerande återvändande. anser att det endast är de arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa som bör vara föremål för polisens arbetsplatsinspektion – inte de papperslösa. Det är arbetsgivaren som bör lagföras och tilldelas straff och sanktion – inte de papperslösa. Om regeringen på allvar vill förändra situationen för papperslösa arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden bör fokus ligga på arbetsgivarna. TCO konstaterade följande i en artikel om förslaget: ”Att göra det svårare för exploaterande arbetsgivare att komma undan är helt rätt. Men om man menar allvar med att motverka utnyttjande är dagens inspektioner och regelverk felkonstruerade. Eftersom den papperslösa riskerar utvisning till följd av inspektionerna kan de inte utöva de rättigheter som samma lagstiftning ger dem. Det är helt enkelt omöjligt att stärka deras rättigheter med samma åtgärder som ska sätta dit dem. Migrationskontrollen och kontrollen av arbetsgivare måste hållas åtskilda.” håller helt med om detta. Utöver det faktum att regeringens förslag ger polisen utökade möjligheter att genomföra inre utlänningskontroller i syfte att upptäcka och utvisa papperslösa riskerar förslaget att leda till profilering och trakasserier av vissa grupper på arbetsmarknaden, oavsett legal status. För det andra, fru talman, håller med regeringen om att det finns mycket starka skäl att höja den särskilda avgiften för arbetsgivare som utnyttjar papperslösa. Det nuvarande beloppet är för lågt, och en höjning av avgiften kan ha en avskräckande effekt. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner Men vi tycker också att andra åtgärder bör övervägas gentemot de arbetsgivare som anställer och utnyttjar papperslösa. Antalet påföljder för dessa arbetsgivare, i form av såväl den särskilda avgiften som andra straffrättsliga påföljder, är ganska lågt jämfört med antalet inspektioner som genomförs och antalet papperslösa som identifieras. Det finns goda skäl att se över lagstiftningen och titta på om det finns annat och mer att göra. Slutligen, för det tredje: Det finns ett antal förändringar i lagstiftningen som skulle underlätta för papperslösa att tillvarata sina rättigheter på arbetsmarknaden och göra det möjligt att komma åt de arbetsgivare som utnyttjar dem som billig arbetskraft. Utlänningslagen ändras så att den som har arbetat utan arbets- eller uppehållstillstånd avkriminaliseras. Dagens lagstiftning, där både arbetsgivaren och den anställde kan straffas för det illegala arbetet, skyddar i praktiken de oseriösa arbetsgivarna. Vi menar att arbetsgivarna bör bära hela straffansvaret för själva anställningen. Det skulle förbättra möjligheterna för papperslösa att kräva löner och arbetsvillkor i enlighet med lagar och avtal samt att utnyttja rätten att få skadestånd och ersättning från arbetsgivaren. Vi återkommer till med ett förslag om detta . Dessutom bör lagstiftningen skärpas så att arbetsgivare som utnyttjar papperslösa till låga löner ska bli skyldiga att betala mellanskillnaden mellan den lön som de betalat ut och den lön som gäller i branschen. Arbetsgivaren ska kunna tvingas att betala skadestånd för kränkande behandling till den som har utnyttjats. Med detta, fru talman, ställer jag mig bakom reservation 2. 13 (SD) replik: Tack, , för ett intressant anförande! Jag skulle vilja börja med att omformulera en av de första meningarna som sas. De som här kallas papperslösa har en sak gemensamt, nämligen att de vistas i landet utan rätt att vara här. De har antingen fått avslag på en ansökan om att vara här eller över huvud taget inte kontaktat svenska myndigheter om att de har tagit sig över våra gränser och vistas i vårt land. Det var ett anförande som var fullt av tal om deras rättigheter, som ska tas till vara. Det ställdes också en fråga om vad regeringen avser; gör man detta av omsorg om de papperslösa och för att man vill att deras situation ska förändras? Jag vet inte riktigt vad regeringen vill – de byter ju åsikt lite hur som helst – men jag vet att vi vill förändra situationen för dem som är här illegalt och som kallas papperslösa av med flera. Vi vill nämligen att de inte ska vara här. Har man inte rätt att vistas i vårt samhälle ska man inte vara i vårt land. Vi tycker att det är en självklar del av att upprätthålla våra lagar och regler. Vi har faktiskt en reglerad invandring till . Det brukar, åtminstone ibland, höras från att även de står bakom att det ska vara någon form av reglerad invandring. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner Men mot bakgrund av det anförande vi precis har hört känner jag att det är befogat att än en gång fråga om menar att vi ska ha en reglerad invandring. Menar i så fall att den ska efterlevas? Och hur ska man göra detta om man konsekvent kallar dem som stannar trots ett avslagsbeslut papperslösa och talar om dem som personer som ska tas om hand? 14 (V) replik: Såvitt jag vet är samtliga partier i riksdag för en reglerad invandring. Ofta säger man, lite slarvigt, att huruvida man är för eller emot reglerad invandring handlar om huruvida man vill att gränserna ska vara öppna eller stängda. Men det vi diskuterar i är ju hur regleringen ska se ut; hur ska lagstiftningen se ut? Där har vi väldigt olika åsikter. Det som vi diskuterar – när det gäller arbetskraftsinvandringen – handlar om hur och vad man ska göra för att människor inte ska utnyttjas på arbetsmarknaden. Det är detta som regeringen till synes har i fokus. Då är det ju intressant att diskutera vad som fungerar. Människor som är väldigt otrygga på arbetsmarknaden kommer inte att säga ett enda ord, fru talman, om vad de utsätts för. Den risk för utvisning som de löper är nämligen så mycket värre än det grova utnyttjande som de utsätts för . Kunskapen om detta är mycket bred och mycket entydig från fackligt håll. Det som vi pratar om är alltså vad som fungerar bra och vad som inte fungerar bra. syn på den reglerade invandringen skiljer sig väldigt mycket från , och det är jag nöjd med. När det gäller arbetskraftsinvandringen har vi två tydliga krav. Det ena är en behovsbedömning, eller behovsprövning. Vi vill veta att det finns ett behov av arbetskraften, så att det inte bara är så att arbetsgivaren behöver billig arbetskraft. Det andra kravet är att det ska finnas ett bindande arbetserbjudande som gör att personen som anställs får de utlovade rättigheterna och möjligheterna tillgodosedda. 15 (SD) replik: Tack, , för svaret, även om det inte riktigt gav svar på alla mina frågor. Ja, vi har definitivt olika syn på hur själva regleringen ut; det kommer vi nog att ha . I vissa delar har vi liknande syn, och i ganska många delar har vi det inte. Men min fråga var egentligen denna: Ponera att regler gällde för arbetskraftsinvandringen. Vore det i detta läge fortfarande rätt att kalla personer som stannar i landet trots att de enligt regler inte har rätt till det för papperslösa? Vore det även i det läget rätt att tycka att man bara ska vara i kontakt med dem som underlättar för dessa personer att vistas i landet? Eller är det så att personer också kan begå fel genom att stanna i landet utan att ha rätt till det? Det är självklart så att det är svårare för den som riskerar att utvisas ur landet att berätta eller att klaga på sina arbetsvillkor. Det förstår jag också; det är en självklarhet. är det för mig en självklarhet att beslut som fattats och regler som ställts upp måste följas. Jag vill också ändra dem, men fram till att de har ändrats tänker jag inte behandla personer som att det vore andra regler som gällde. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner De regler som finns måste följas. Det är grundläggande i en rättsstat, menar jag. Det är därför som jag tycker att det är viktigt att genomföra fler arbetsplatsinspektioner, helst inom alla branscher – som föreslås i vår reservation – just för att man ska kunna hitta de felaktiga villkoren. Jag är medveten om att det är svårt för den personen, men jag är också medveten om att den person som arbetar här, trots att personen är medveten om att man saknar rätt till det, begår ett fel. Jag undrar: Menar att personer som stannar trots att de inte har rätt till det inte gör något fel alls? 16 (V) replik: Även i kommer det att finnas papperslösa. Även med regler kommer det att finnas människor som av olika skäl finns kvar i landet. Jag ber oss alla att fundera över alternativen, fru talman. Alternativet är ett samhälle med så stark repression att vi alltid vet var alla är. Alternativet är ett samhälle där människor, så snart tillståndet går ut, på något sätt förvaras eller fängslas. Alternativet är en repression som är så stark att polisen ska befinna sig på arbetsplatser. Jag hyser ingen som helst tvekan om att gärna vill ha ett väldigt auktoritärt och repressivt samhälle. Det tycker jag framgår av samtliga förslag, också av det senaste förslaget om att människor begår lagbrott om de hjälper sina medmänniskor. Det skulle också innebära en omfattande repression, en omfattande kontroll av varandra i samhället. Jag vill inte ha ett sådant samhälle. Jag vill ha ett fritt och öppet samhälle. Jag vill att vår polis och lagstiftning ska användas för verkliga brott och inte för att jaga och kontrollera människor. Det kommer jag och att fortsätta att kämpa för. Jag är övertygad om att kommer att göra exakt det motsatta. 17 (S): Tryggheten på jobbet ger människor trygghet i vardagen. Det är grunden för ett starkt samhälle. Därför är arbetet och arbetets villkor centralt i de allra flesta människors liv. Det formar oss, det ger oss möjligheter eller begränsar oss. Arbetet och arbetets villkor är centralt också för arbetarrörelsen och för oss socialdemokrater. Maktförhållandena på arbetsmarknaden avgörs av flera olika faktorer där facklig organisationsgrad och facklig styrka är viktiga. För oss socialdemokrater är det självklart att alla som jobbar i ska ha goda villkor och en lön som det går att leva på. Internationell handel och öppenhet gentemot andra länder är avgörande för vårt välstånd. Men den fria rörligheten inom EU eller utanför EU betyder inte att det är fritt fram att utnyttja människor som kommer till för skydd eller för att arbeta. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner Konkurrens mellan företag ska bygga på kompetens och inte på inte på dåliga arbetsförhållanden. Otrygga anställningar har fått fäste inom ett antal branscher i . Inom delar av arbetsmarknaden kan man se en negativ förändring.