prot · H60913 · 2018-11-07 00:00:00 — Detta är en glidning som kan ske mycket sakta – knappt märkbart – men här behöver vi se upp. Jag är också oroad av tendenser hos många borgerliga företrädare. Jag har inte hört det , men jag tycker att det har gått att höra att man vill lägga över ett alltför stort ansvar för välfärden på ideella krafter. Detta kan vara av ideologiska skäl eller av krassa ekonomiska skäl. Från vill vi betona vikten av att kommuner, regioner och stat inte lämnar över det ansvar och de uppgifter som ligger inom ramen för en stark offentlig välfärd till frivilliga krafter. De ideella organisationerna bidrar med sin särskilda kompetens. Den är ett komplement till det offentligas men ska inte ta över dess uppgifter. Du ska inte behöva vara beroende av ideellas ork, tid eller kunskap när du till exempel behöver lämna en partner som slår dig eller när du behöver hjälp ut ur missbruk. Avslutningsvis vill jag upprepa att mycket bra har gjorts av regeringen, på egen hand och i samarbete med , för att stärka civilsamhällets ställning och ekonomi under den senaste mandatperioden. Det återstår dock en hel del att göra, och vi beklagar att inte fler av de förslag som fanns med i utredningen för ett stärkt civilsamhälle har kommit fram i propositioner under de år som gått. I denna del håller jag med , som inledde, och jag delar hans engagemang för att få fram fler av dessa förslag till bord. Därför har vi ett särskilt yttrande från där vi betonar detta. Framöver kommer vi också att återkomma med motioner i dessa frågor. Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut. 45 (KD) replik: En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Tack, , för ditt anförande! Du gjorde det lite svårt för mig när du berömde mig på slutet; var jag lite taggad att gå upp. Men det finns sådant som är viktigare, och det är naturligtvis att ta fram de grundläggande frågor som man har. I ert särskilda yttrande står att ni hade hoppats att regeringen skulle återkomma med skarpa lagförslag rörande fler av förslagen i betänkandet Palett för ett stärkt civilsamhälle. Jag tyckte att det var intressant att läsa detta. Det är ju sant att regeringen har varit ganska loj – ministern har inte visat upp några särskilda resultat på detta område, kan man väl säga. Min enkla fråga är: På vilket sätt har ni i , som ju har suttit lierade med regeringen för att få igenom era idéer, tryckt på regeringen när det gäller de frågor som ni tar upp i det särskilda yttrandet? 46 (V) replik: Jag tycker inte – och det är heller inte vad jag sa – att regeringen har varit loj. Jag tycker att mycket har gjorts och att det beskrivs ganska väl i denna skrivelse att man har gjort många saker. Det handlar dock mer om finjusteringar; man har tillsatt utredningar. Jag tycker att mycket är på rull. Just de skarpa lagförslagen har dock uteblivit, och det är detta jag har efterlyst. Det finns en hel del i denna utredning som hade kunnat leda fram till lagförslag. En del frågor har man hänskjutit till andra utredningar, så det kan ju vara så att det kommer saker framöver. Vi tycker att mer kunde ha gjorts. Det samarbete som vi har haft med regeringen har dock främst varit ett budgetsamarbete. I mitt anförande tog jag upp att stora satsningar har gjorts på civilsamhället i detta samarbete. Vi har fått stora satsningar på idrottslivet, och vi ser också att mycket pengar har gått in i folkbildningen. Detta är stora och viktiga satsningar som vi har förhandlat fram. Med det sagt skulle jag naturligtvis vilja se ännu mer. Jag tror att vi kommer att återkomma till det i nästa debatt, som handlar om kultur i hela landet. Vi skulle vilja ha ännu större satsningar på civilsamhället, föreningslivet och kulturen för att vi ska kunna få en bra verksamhet i hela landet. Civilsamhället är ju en viktig del i detta arbete. 47 (KD) replik: Tack, , för ditt svar! Jag tror ändå att lyssnarna kan vara intresserade av vilka förslag du tänker på. Jag kan ge dig några exempel som jag själv tog upp i mitt anförande. Du kanske håller med om att man inte har gjort särskilt mycket av detta. Det rör kompetenshöjning bland kommunala och statliga tjänstemän och beslutsfattare när det gäller civilsamhällets särart. Det skulle behövas ytterligare insatser där. Ett annat krav som vi har ställt, som du kanske kan hålla med om, är att statliga myndigheter ska kartlägga vilka ekonomiska och andra konsekvenser det får för organisationer inom det civila samhället. Jag tror att lyssnarna är intresserade av om du håller med om detta eller om du vill lägga till några fler saker. Ni säger att ni skulle vilja att fler av förslagen togs upp av regeringen och gjordes någonting av. Det vore intressant att få veta vad ni tänker där. 48 (V) replik: En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Jag har noga läst motion och tycker att det finns många intressanta spår i den. Men när jag läser de svar som har kommit på er motion kan jag hålla med om att många saker är på gång och att det kanske finns anledning att invänta en del i en kommande motion. Vi filar just nu på våra förslag i en motion under allmänna motionstiden. Där kommer vi att lyfta fram lite andra delar än de som du har lyft fram i din motion, . Jag tror och hoppas att kommer att kunna ställa upp på den motion som vi skriver. I motiveringen i motion har ni en lite annorlunda ingång i frågan mot den som har. Det är en del formuleringar som gör att jag inte riktigt kan ställa mig bakom yrkandena . Men som sagt delar jag engagemanget och tror att vi delar synen att mer kan göras. Jag hoppas att ni kan kika noga på vår motion när den kommer framåt vårkanten. 49 (MP): Vem har inte stigit upp i ottan en lördagsmorgon för att skjutsa till en ridlektion och sedan ställa sig i en kaféverksamhet för att sälja kaffe och bullar? Vem har inte engagerat sig ideellt för att hjälpa människor i nöd här i eller någon annanstans i världen? Och vem har inte då fått nya vänner på kuppen? Vi är många som har gjort detta, och engagemanget är fortsatt stort. Över hälften av befolkningen arbetar ideellt, vilket innebär i snitt. Stora delar av det ideella arbetet sker inom det civila samhället, i föreningar, i nätverk och i organisationer runt om i landet. Det handlar om alltifrån att lösa akuta problem och att gå samman för att möta ett lokalt behov till att arbeta förebyggande. Fiberföreningar på landsbygden, kvinnojourer och är bara några exempel på civilsamhällets aktörer som gör stora insatser för individer och för samhället i stort. Det är fantastiskt att se hur samhället byggs av människors engagemang. När vi samlas kring en angelägen fråga eller ett intresse knyts nya band människor emellan, gemenskapen stärks och tilliten växer. Livet blir också mer meningsfullt för många av oss. Dessutom spelar alla dessa organisationer en mycket viktig roll för demokratiutvecklingen i vårt land. Det civila samhällets engagemang håller ihop . I skrivelsen En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället redovisar regeringen de åtgärder som vidtagits –2018. Politiken på detta område prioriterar det civila samhällets oberoende och långsiktighet i villkoren. Jag vill lyfta fram några av dessa insatser. Vi har förbättrat dialog och samråd mellan staten och det civila samhället. Genom regelbundna och flexibla samrådsstrukturer kan vi bättre lösa aktuella samhällsproblem. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Vi har ökat kunskapen om det civila samhället hos offentliga aktörer, så att det civila samhället tillåts behålla sin särart. Det är i sammanhanget värt att nämna att regeringen har gett stöd till forskning om det civila samhället och avser att fortsätta stödja sådan forskning. Vi har förbättrat hanteringen av statsbidrag, så att både organisationer och medborgare kan känna sig trygga med den kontroll av bidragen som sker. Regeringen har tillsatt tre utredningar som berör frågan vilka kriterier som ska sättas upp för att man ska få ta del av stöd. Det finns krav , men de behöver uppenbarligen bli tydligare. Utgångspunkten är att offentliga medel ska gå till dem som stärker vår demokrati. Vi har gjort en satsning på lokala resurscentrum för ökad demokratisk medvetenhet i områden med socioekonomiska utmaningar. Regeringen har också initierat satsningen Äga rum, en satsning på konst och kultur i vissa bostadsområden med lågt valdeltagande eller socioekonomiska utmaningar, där civilsamhället och andra aktörer samverkar. Sist men inte minst har vi förbättrat villkoren för civilsamhällets egna verksamheter, så att man kan lägga mindre tid på administration och krångliga regelverk och mer tid på vad man faktiskt vill få gjort. För att det civila samhället ska kunna agera oberoende och långsiktigt utifrån sin egen idé måste staten ge goda förutsättningar men låta organisationerna göra resten, och det är precis vad vi har gjort. Under den gångna mandatperioden har regeringen kraftigt förstärkt stöden till det civila samhället på bred front. Det handlar om 1,5 miljarder i ökade stöd . Dessa ökningar sker helt utan krav på foglighet. På så sätt värnar vi en av de viktigaste funktionerna hos det civila samhället som röstbärare – en röst som ibland går på tvärs mot oss makthavare men alltid för dem man företräder och för dem som är mest utsatta. Med den här politiken har vi lagt grunden för att det civila samhället får bättre förutsättningar att vara till nytta för sina medlemmar, för landet och för demokratin. Sammantaget lägger dessa organisationer och ideella timmar grunden för ett bättre där vi tror varandra om gott, där vi hjälps åt för att lösa gemensamma utmaningar och där alla får plats. yrkar bifall till kulturutskottets förslag till beslut och avslag på samtliga reservationer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 14.) § 11 Kultur i hela landet betänkande 2018/19:KrU4 Kultur i hela landet (skr. 2017/18:264) 50 (L): Det här är en skrivelse från regeringen som handlar om kultur i hela landet. Utskottet föreslår att den läggs till handlingarna. Den innehåller inga skarpa förslag utan snarare en redovisning av de insatser och satsningar som regeringen har gjort . Kultur i hela landet Regeringen har gjort ganska många saker för att få kultur i hela landet. Det har gjorts en hel del satsningar för att få kultur i hela landet, och det har getts en hel del statsbidrag. Vi kan i skrivelsen läsa om statsbidragens fördelning i olika län, och vi kan läsa om de olika förutsättningarna att ta del av kultur runt om i landet. är det väldigt stora skillnader i förutsättningarna att ta del av kultur i hela landet. Vi kan se hur digitaliseringen förändrar konsumtionen, produktionen och skapandet av kultur men också hur digitaliseringen därmed kan utjämna skillnader. Vi ser hur satsningar på skola, på bibliotek och på läsning gör att fler kan ta del av litteratur i hela landet. Många av de satsningar som regeringen har gjort kan välkomnas av en bred majoritet i . Det handlar dock inte bara om pengar , fru talman. Det finns kulturpolitiska mål som säger att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund. När man gör stora satsningar på kultur i hela landet måste satsningarna rimligen stämmas av mot de mål som man tänker att kulturpolitiken ska ha i hela landet. Har kulturpolitiken på det här området bidragit till mer dynamik i kulturlivet i de olika regionerna? Har den skapat en ytterligare kraft för att vara utmanande eller obunden? Har den skapat mer kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet i hela landet? Tanken är ju att de kulturpolitiska målen ska prägla samhället i stort. På detta får man inte mycket till svar när man läser skrivelsen, fru talman. Det blir mycket: Vi har satsat så här många miljoner på detta, vi har gjort de här satsningarna på detta område och pengarna har fördelats på det här sättet genom att kommuner och landsting också har gett mer pengar till olika saker. Men ska man ha en politik och utvärdera den måste den rimligen ställas mot de mål som finns för kulturpolitiken. Det handlar mycket om att bygga ut infrastruktur och att ge pengar till ovanifrånperspektiv i kulturpolitiken, alltså att staten säger att något ska göras och skjuter till dessa miljoner och fördelar dem efter fördelningsnycklar. Men vad blir effekten? Vi måste verkligen fundera på om de pengar vi satsar på detta område ger den effekt vi vill ha. Då är det rimligt att mäta det utifrån de kulturpolitiska mål vi är överens om. Har kulturen blivit mer dynamisk, mer obunden och mer utmanande i landets olika delar? Det är bra med mer pengar till kultursektorn, men de måste användas rätt. Låt oss komma ihåg att som regeringen ger mer pengar till kultur i hela landet drar man också bort pengar från kultur i hela landet, till exempel genom skattehöjningar. Man ger med ena handen och tar med den andra. Man höjer momsen för biografer, och man höjer arbetsgivaravgiften för ungdomar, vilket givetvis innebär att det blir mindre pengar till kultur i hela landet. Regeringens satsningar innebär också en ökad styrning. Det är ibland ganska små satsningar man gör på kultur i hela landet, och när man delar upp det på olika län blir det väldigt små satsningar. Ju mindre och spetsigare satsningar man gör, desto mer styr man kulturpolitiken – inte bara nationellt utan även i landets olika delar. Kultur i hela landet Skrivelsen redovisar det som har gjorts på detta område. Det är rimligt att man använder dessa erfarenheter till att fundera på vilken politik som behövs för att se till att det finns kultur, frihet och bildning i hela landet. Jag tycker att man kan använda en hel del av de förutsättningar som beskrivs i skrivelsen till att formulera en politik också framåt. Men då, fru talman, måste man ha mål för kulturen och mål för de satsningar man gör, inte bara mäta i effekt och antal kronor. Det viktigaste måste trots allt vara att människor runt om i landet kan ta del av kultur av hög kvalitet och att de kan bilda sig och få förutsättningar att skapa kultur som både utmanar och binder människor samman. 51 LAWEN REDAR (S): Det finns nog ingen tid som har präglat mig så mycket som . stank hela min stadsdel av brandrök från över hundra bilar som unga män tänt på, och samma unga män attackerade den blåljuspersonal som kom till undsättning. Arga och ledsna medborgare fick se sin egendom förstörd. Fönster krossades, fasader fick stora brännmärken och garage och vissa hyreshus fick evakueras. Många föräldrar ställde sig frågan om man över huvud taget kunde bo kvar. Händelserna pågick i . Till slut fick dock boende, nattvandrare, civilsamhälle, lokala aktörer och polisen viss ordning på det, och ett lugn åstadkoms i lokalsamhället. har vi alla ställt oss frågan: Hur kunde det bli så här? Sedan valet har jag arbetat med denna typ av frågor i justitieutskottet. Vi ökade polisens anslag kraftigt, ökade utbildningsplatserna och startade två nya polishögskolor. Vi prioriterade polisens närvaro i särskilt brottsutsatta bostadsområden. Vi höjde straffen på näst intill 30 gärningar kopplade till gängkriminalitet, och vi lagstiftade om att få bort målvaktsbilar. Vi har dessutom utrett ett avskaffande av ungdomsrabatten. Dessa åtgärder har främst handlat om nödvändig repressivitet, och ingen som förorsakar denna typ av skadegörelse och kriminella gärningar ska undgå straffansvar. Men ju mer tid jag ägnar åt att läsa domar, samtala med lokalsamhället och träffa anhöriga till förövarna i den organiserade gängkriminaliteten, desto tydligare framträder bilden av förövarnas sociala sammanhang, uppväxtvillkor, materiella förutsättningar och slående brist på grundläggande utbildning och bildning. Även om ingen frikänns från ansvar på grund av taskiga levnadsförhållanden är det ett faktum att vi kommer att behöva göra något åt just bakgrunden och orsaken till att denna kriminalitet över huvud taget uppstår. Kultur i hela landet Låt mig återgå . Då hände också något annat som var av omfattande betydelse. på mycket länge fick vi en kartläggning av hur de ekonomiska villkoren såg ut i vårt land, och visade att inget av de 33 länder som ingick i undersökningen hade en så snabb utveckling av ojämlikhet som . De övriga nordiska länderna, , , och hade mindre inkomstskillnader än . Andelen relativt fattiga fördubblades från av befolkningen år . Våra sociala försäkringssystem, som tidigare gjort sig kända för att vara höga, låg inte längre i Europatoppen, och en tiondel av dem med lägst disponibel inkomst hade till och med sjunkande inkomst i absoluta tal . är det viktigt att göra om siffrorna till verklighet för att förstå vad det handlar om. I min stadsdel beskriver siffrorna väl tiden . Familjer riskerade att vräkas, trångboddheten hade ökat kraftigt, arbetslösheten hade koncentrerats och alltför många unga män hade lämnat skolan. har det gått , och ni kanske undrar hur läget är . Politiken och högkonjunkturen har genererat en snabbt minskad arbetslöshet. Bland unga har arbetslösheten sjunkit med , vilket är en positiv utveckling. Tack vare statliga subventioner har det byggts hyresrätter, och satsningar på utemiljön har satt sin prägel. Kriminaliteten är dessvärre ett stort bekymmer, men polisen är mer närvarande och fler brott uppklaras. Det i särklass största bekymret är dock den oerhörda skolsegregationen. Kombinationen av ett fritt etableringssystem, skolpeng, oreglerat vinstuttag och fritt skolval gör att alltför många elever fortfarande inte klarar kunskapskraven i skolan – och då har jag inte ens kommit in på hur det ser ut med den kulturella segregationen i form av bristen på kulturupplevelser och intryck från andra miljöer än där man bor. Om vi utgår från att demokratin kräver att alla medborgare ges möjlighet till en fullvärdig utbildning och kulturell bildning måste vi agera när rapporter visar att det främst är barn till högutbildade som deltar i eller att kulturen är avhängig av en enskild lärares intresse eftersom estetiska ämnen är obligatoriska på gymnasieskolan. Vi kan inte heller acceptera privatiseringar av bibliotek som genererar andra ersättningssystem och som urholkar bibliotekens kärnuppdrag att få fler att intressera sig för läsning och få fler människor att mötas. Inte heller kan vi acceptera framväxandet av den nedvärdering som görs av humaniora på högskola och universitet, vilket främst är en politisk agenda satt av högerradikala politiker. För att politik, fria val, offentliga samtal och demokratisk utveckling ska kunna fortgå behöver medborgarna känna sig trygga i sin vardag och i sina liv. Men målet med vardagen och våra liv måste få vara mer än att säkerställa den materiella tryggheten. Egentligen är föremålet för denna debatt regeringens skrivelse om kultur i hela landet. Regeringen redogör i skrivelsen för allt som initierats och genomförts –2018 för att stärka kulturen, bildningen och demokratin i vårt land. Skrivelsen utgår från de nationella kulturpolitiska målen och det offentliga ansvaret för kulturområdet. Utgångspunkten är att tillgången till kultur ska vara god i hela landet och att skillnader i tillgång till kultur ska minska. Kultur i hela landet Några av de viktiga insatser som har genomförts i detta syfte är en historisk ökning av den kulturpolitiska budgeten med . Vi har infört en bidragsgivning om till de kommunala kulturskolorna, vilket genererat en avgiftssänkning i många kommuner. Vi har även gjort en satsning om för att stärka biblioteken i hela landet. Vidare har vi gjort en särskild satsning på projektet rum i bostadsområden med socioekonomisk prägel. Vi har stärkt det statliga stödet till lokal och regional kultur genom ökat anslag till kultursamverkansmodellen, vi har ökat anslaget till folkbildning och studiefrämjande och vi har ökat antalet utbildningsplatser på konstnärliga utbildningar. Våra prioriteringar har handlat om att stärka tillgängligheten och öka delaktigheten. Vårt demokratiska löfte handlar i grunden om att låta människor blomstra och utvecklas utifrån sina förutsättningar och sina drömmar. Oavsett hur den kommande regeringskonstellationen kommer att bli kommer alltid grundbulten för den socialdemokratiska kulturpolitiken att bottna i just detta att fler människor ska få vara delaktiga och sätta sin prägel på vårt lands kulturpolitik. Jag yrkar härmed bifall till utskottets förslag i betänkandet. I detta anförande instämde och (båda S). 52 (V): Den gångna mandatperioden har på många sätt varit en mycket bra period för den statliga kulturpolitiken. Många stora utredningar gjordes för att lägga grunden för en uppdaterad och utvecklande politik på flera områden, och flera av dem hann bli propositioner som vi hanterade här i . Det handlade om förändringar i filmpolitiken, på kulturarvsområdet och inom , för att nämna några viktiga beslut. Tillsammans med oss i genomförde regeringen historiskt stora budgetsatsningar på kulturområdet då 1,5 miljarder tillfördes. En hel del av de pengarna landade i satsningar som har bäring på det vi talar om här , nämligen kultur i hela landet. För oss i är det mycket viktigt att vi kan säga att alla invånare har möjlighet att delta i kulturaktiviteter i sitt närområde, både som utövare och som publik. Självklart är det så att man aldrig kan få samma tillgång i en mindre glesbygdskommun som i ett tättbefolkat storstadsområde. Men genom en aktiv kulturpolitik kan vi skapa strukturer och utjämna skillnaderna. Menar vi allvar med de kulturpolitiska målen om kultur för alla som en del av välfärden kan vi inte helt lämna till marknadskrafterna eller till de enskilda invånarna att lösa frågan. Kultur i hela landet När jag läser den skrivelse som vi har att ta ställning till ser jag att det gjorts en hel del för att stärka den generella nivån men också en del satsningar som särskilt gynnar spridningen av kultur i hela landet. har antalet biblioteksfilialer minskat i . av biblioteksfilialerna har försvunnit . Det här är en mycket allvarlig utveckling, och under förra mandatperioden enades vi i och regeringen om att frågan hade hög prioritet. Det pågår nu ett omfattande arbete med en ny nationell biblioteksstrategi, men redan har 250 miljoner satsats för att öka bibliotekens tillgänglighet. Pengarna för att göra det viktiga arbetet har gått till kommuner och regioner. Utslaget på 290 kommuner räcker det inte på långa vägar. Men det är en tydlig signal att frågan måste prioriteras i hela landet. Biblioteken är trots den massiva nedläggningen fortfarande den kulturinstitution som har bäst spridning i hela landet. Den utgör stommen i en kulturell infrastruktur och fyller oftast en mycket bred funktion. Där kan man få ta del av konstutställningar, barnteater, föreläsningar och musik. Där möts man spontant eller i organiserade samtal. För den som inte har läsvanan med sig hemifrån och har kortare utbildning är steget långt att besöka ett bibliotek. Det visar statistiken. Chansen att man tar steget att besöka blir förstås mycket mindre om avståndet är långt. Därför är det så viktigt att vi fortsätter att stärka bibliotekens utbredning genom både strategier och handlingsplaner som är på gång men också genom ekonomiska satsningar. Vi kan inte ha en debatt om kultur i hela landet utan att lite grann dröja oss kvar vid kultursamverkansmodellen. För den som inte sysslar med kultur dagligdags kan det vara ett okänt begrepp. Men det är genom den modellen som de stora resurserna kanaliseras från staten och ut i länen. Det är landstingen och regionerna som håller dialoger med kommuner, föreningsliv och enskilda konstnärer för att få fram en plan för de kommande årens kultursatsningar. Vi från tror att det är en bra modell. Det är en ordning som gör att besluten fattas närmare invånarna och att alla aktörer som är aktiva i ett område kan bjudas in. När jag reser runt i landet hör jag en stark oro. Särskilt länsteatrarna signalerar att de har ekonomiska svårigheter. Många menar att staten inte har hängt med i modellen.