prot · H509122 · 2018-05-30 00:00:00 — Som jag ser det visade debatten att det fanns delar i förslaget som var svåra att försvara och att det därför behövs ett omtag. Detta ska inte misstolkas som att det finns en oenighet när det gäller värdet av den personliga integriteten och att den behöver skyddas. Det är viktigt att understryka att söktjänster som tillhandahåller personuppgifter om lagöverträdelser och liknande förhållanden utgör ett allvarligt ingrepp i enskildas personliga integritet. Utskottet föreslår därför att tillkännager för regeringen att en utredning bör få i uppdrag att på nytt utreda frågan om att begränsa grundlagsskyddet för söktjänster som innehåller den typen av personuppgifter. Det är viktigt att grundlagarnas tillämpningsområde är tydligt avgränsat och att detta beaktas i en kommande utredning. När det gäller register som innehåller andra integritetskänsliga personuppgifter står däremot utskottet bakom regeringens förslag. kan vem som helst med stöd av ett utgivningsbevis och därmed under grundlagsskydd tillhandahålla allmänheten i praktiken personregister med namn och adress på personer med en viss etnisk bakgrund, en viss sexuell läggning, en viss religiös övertygelse eller en viss politisk åsikt. Det är inte rimligt att den möjligheten finns. Med nuvarande ordning riskerar enskilda människor att lida skada. kan det förstås finnas uppgifter om till exempel personers politiska åsikter eller religiösa tillhörighet som enskilda själva har gjort tillgängliga genom att offentligt åta sig politiska förtroendeuppdrag eller vissa anställningar, vilket kan ge anledning till en annan bedömning. Religiös uppfattning är sällan hemlig för en präst. Att publicera sökbara uppgiftssamlingar över kommunpolitiker eller vilka som är präster i kan knappast i sig utgöra en otillbörlig integritetskränkning. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att det bör vara möjligt att stoppa publiceringen av personregister som innehåller känsliga personuppgifter enligt en uttömmande uppräkning. Det handlar om uppgifter om hälsa, sexuell läggning, politisk uppfattning, religiös tillhörighet och liknande. Den som inte frivilligt offentliggör den typen av uppgifter ska inte behöva tåla att de publiceras i registerform på internet och därmed bli sökbara och tillgängliga för vem som helst. För att inte undantaget från grundlagsskyddet ska bli mer omfattande än vad som är motiverat måste dock en avgränsning göras av vilka söktjänster som det handlar om. En utgångspunkt är att registren ska innebära särskilda risker för otillbörliga intrång i enskildas personliga integritet. En helhetsbedömning ska göras utifrån karaktären på registren. Enligt uttalanden i propositionen finns det skäl att fästa särskild vikt vid om det är fråga om en söktjänst som vänder sig till en bred allmänhet. Den uppfattningen delas inte av . KU menar att man inte ska göra skillnad mellan om en tjänst vänder sig till allmänheten eller om den vänder sig till en viss yrkeskategori. En söktjänst som vänder sig till den breda allmänheten kan i och för sig innebära ett större integritetsintrång än en söktjänst som endast är öppen för en mindre krets. Men även en söktjänst som vänder sig till en viss yrkeskategori kan komma att bli tillgänglig för ett mycket stort antal användare. Utskottet anser därför inte att målgruppen i sig ska tillmätas någon betydelse vid bedömningen av om en uppgiftssamling faller innanför eller utanför det grundlagsskyddade området. Bedömningen bör i stället göras med utgångspunkt i syftet med tillhandahållandet av uppgiftssamlingen och vilken typ av uppgifter som tillhandahålls. Integritetsintrång som följer av uppgiftssamlingar som tillhandahålls med syftet att bidra till ett fritt meningsutbyte och en fri och allsidig upplysning kan inte anses vara otillbörliga och bör som utgångspunkt falla utanför tillämpningsområdet för bestämmelsen. En annan fråga, som tas upp i propositionen och i betänkandet, rör den så kallade arvsynden. Om en tidning får en ny ansvarig utgivare bär den nya utgivaren straffrättsligt ansvar även för artiklar som ligger på tidningens hemsida men som ursprungligen publicerades innan utgivaren tillträdde. Det kan förstås handla om material som är gammalt. Då har det anförts från utgivarhåll att det inte är rimligt att man som ny utgivare ska bära det straffrättsliga ansvaret för publiceringar som man själv inte var delaktig i. finns det ett berättigat intresse hos den som har blivit utsatt för ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott att kunna agera så länge en uppgift, som till exempel kan utgöra förtal, ligger kvar på en hemsida. Så länge uppgiften är tillgänglig via nätet kan vem som helst i världen ta del av den. Därför föreslås en medelväg. Utgångspunkten är att det straffrättsliga ansvaret för en internetpublicering ska finnas kvar så länge en uppgift finns kvar på nätet. Men om en person anser sig ha blivit utsatt för förtal genom en uppgift som är publicerad kan den enskilde eller Justitiekanslern, som är tryckfrihetsåklagare, ta kontakt med utgivaren och säga att en viss information på hemsidan kan utgöra yttrandefrihetsbrott och begära att utgivaren ska ta bort uppgiften från hemsidan. Om utgivaren gör det kan han eller hon inte hållas ansvarig för informationen, om det kan antas att den publicerades innan underrättelsen gjordes. Om utgivaren å andra sidan vägrar att ta bort uppgiften anses därmed en ny publicering ha gjorts, och därmed kan straffrättsliga åtgärder vidtas. I debatten om det här förslaget har anförts att det kan vara svårt att bevisa när ett visst yttrande har publicerats på nätet, och en del har menat att det finns en risk för att förslaget skapar en möjlighet att straffritt publicera uppgifter som utgör till exempel förtal genom att hävda att publiceringen ägde rum . Det är därför viktigt att slå fast att det inte finns någon straffri publiceringsperiod, och att det finns en bevislättnadsregel för att göra det enklare för JK och en enskild målsägande att motbevisa ett påstående om att det gått publiceringen. Min uppfattning är att detta innebär en rimlig avvägning mellan utgivarnas och enskildas intresse. Härutöver behandlas i betänkandet även några motioner från allmänna motionstiden. står bakom reservation 7 om att motverka hybridkrigföring i form av propaganda, och jag yrkar bifall till den reservationen. Inom EU har ryska tv-sändningar riktade till rysktalande delar av befolkningen i de baltiska länderna aktualiserat frågan om hur det så kallade AV-direktivet fungerar. Det förekommer att ryska tv-företag etablerar sig i något EU-land, till exempel , för att bedriva verksamhet som riktar sig enbart till den ryskspråkiga publiken i . Ett exempel är en satellitprogramtjänst som kan tas emot i de baltiska länderna genom en satellitupplänk vid . Den programtjänsten står därmed under svensk jurisdiktion. Enligt vår mening bör en utredning se över om det i yttrandefrihetsgrundlagen bör skapas en möjlighet att ingripa mot fortsatt sändning av ett utbud som utgörs av propaganda som huvudsakligen riktar sig till mediekonsumenter i något annat medlemsland inom EU och som utgör ett led i hybridkrigföring. Sammanfattningsvis, fru talman, innebär förslagen till förändringar i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att vi får grundlagar som är mer moderna och lättillgängliga än vad de har varit, som löser en del problem som varit utestående och som värnar de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grundbultar som utgör en del av konstitutionella arv . Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet i de delar som gäller ändringar i grundlagarna och därutöver bifall till reservation 7. 68 (SD): Låt mig börja med att yrka bifall till reservation 1 och reservation 2. Tiden för gammelmediernas monopol på information och absoluta sanningar är förbi. har vi kunnat se nya aktörer växa fram i en takt som faktiskt saknar motstycke i modern tid. Det medielandskap som växer fram är lika skrämmande för vissa som det är välkommet för andra. Det är såklart skrämmande för dem som känt sig trygga med de sanningar som serverats oss , som har handlat om spännande utmaningar, ekonomiska vinster och kompetensregn från och norra . Men det är välkommet för dem som genomskådat alla dessa lögner. I regeringens proposition användes termer som ”seriös, granskande journalistik” – den skulle då aldrig få bli drabbad av de nya inskränkningar som föreslogs. Vem som skulle avgöra vem som var seriös och vem som inte var det spelar för mig personligen ingen avgörande roll. Detta är helt enkelt lag som inte hör hemma i ett demokratiskt land. var också det första parti som kritiserade just den formuleringen. I vår följdmotion, fru talman, skriver vi så här: Skulle propositionen gå igenom i nuvarande form ser en risk för att det offentliga hamnar i ett läge där olika medier godtyckligt graderas på en flytande skala och i förlängningen ges olika förutsättningar, regler och verktyg för att bedriva olika former av granskning. Inte heller var vi ensamma i vår kritik mot regeringens förslag. Justitiekanslern menade till exempel att den reglering som föreslogs för ändamålet var alltför oprecis och därmed inte godtagbar. Andra tunga instanser, såsom Hovrätten över och , Myndigheten för press, radio och tv, vid , , , och Tidningsutgivarna, avstyrkte förslaget. Hovrätten över och angav att förslaget stred mot den grundläggande principen om att grundlagsskyddet knyts till användningen av vissa medier och inte till vilket innehåll ett yttrande har. Hovrätten gick till och med så långt att de menade att förslaget stred mot förbudet mot censur. såg en risk för tillämpningssvårigheter när det kom till att avgöra om en uppgiftssamling tillhandahålls inom ramen för traditionell medieverksamhet. Jag är därför glad över att även övriga partier insåg den här problematiken och till slut valde att ändra sig och, åtminstone i vissa delar, ansluta sig till uppfattning. Även när det gäller regeringens ursprungliga förslag om att den tänkta målgruppen skulle vara relevant vid bedömningen av olika databasers vara eller icke vara har utskottet valt en annan väg. I betänkandet anför nu utskottet att målgruppen, det vill säga den tänkta eller faktiska användarkretsen, i sig inte ska tillmätas någon betydelse vid bedömningen av om en uppgiftssamling faller innanför eller utanför det grundlagsskyddade området. Det är en uppfattning som delar. Regeringens ursprungsförslag riskerar, om det skulle tolkas av illvilliga rättstillämpare, att skapa ett klassamhälle när det gäller just tillgången på information, där till exempel stora mediehus med ekonomiska muskler skulle kunna ges ett informationsövertag i förhållande såväl till andra aktörer som till allmänheten. Rätten och möjligheten att granska makten eller kontrollera viktig information får aldrig bli en fråga om vem som har mest resurser eller vem som är avsändare och inte heller, såklart, vem som är mottagare. är det väl inte särskilt vågat att påstå att själva orsaken eller ursprunget till nu aktuellt förslag främst handlade om syftet att stänga företag och verksamheter som till exempel Lexbase och liknande. Sådana företag, fru talman, är såklart inte helt oproblematiska. Att kommersialisera och göra vinst på att tillgängliggöra uppgifter och information som för var och en hade varit tillgängliga gratis är knappast vad offentlighetsprincipen syftade till när den tillkom. Utskottet, som övergivit resonemanget om seriöst granskande journalistik och om vilken målgrupp databasen riktar sig till, har i stället valt att tala om syftet med en uppgiftssamling. Men, fru talman, för är även detta en olycklig väg att gå. I praktiken kan det medföra att två identiska eller nära identiska databaser i slutändan bedöms olika: En bedöms ha ett godtagbart syfte, och en annan bedöms inte ha det. I utskottets ställningstagande står det att bedömningen bör göras med utgångspunkt i syftet med tillhandahållandet av uppgiftssamlingen och vilken typ av uppgifter som tillhandahålls. Om syftet bedöms vara att man ska bidra till ett fritt meningsutbyte och en fri och allsidig upplysning faller databasen alltså utanför tillämpningsområdet för delegationsbestämmelsen. Bedöms syftet däremot vara något annat finns det en risk att publiceringen av uppgifterna faktiskt förbjuds. Risken blir helt enkelt att syftesbedömningen blir alltför godtycklig. Även om det kan låta lockande att förbjuda aktörer med så kallade dunkla syften finns det med nu liggande förslag en alltför stor risk att detta kommer att leda till att vi medborgare kommer att fortsätta att kartläggas i enorma databaser för att syftet bedöms vara legitimt. Men hur vill då lösa detta problem, fru talman? Ja, i stället för att prata om syftet borde utgångspunkten vara att det är uppgifterna som sådana, samt hur de är sammanställda, som ska bedömas. Det är säkert känt för de flesta av mina utskottskollegor i det här rummet att jag och mitt parti tar integritetsfrågorna på största allvar. är därför motståndare till den massiva kartläggning som pågår dygnets alla timmar, inte bara här i utan i hela världen, av svenska medborgare. Vi är till viss del skyddade gentemot det allmänna, det vill säga staten, men privata företag ges betydligt friare spelrum att kartlägga svenska medborgares liv och leverne. Offentlighetsprincipen är helt central för oss, men när tekniken utvecklas måste lagen också göra det. Enligt vår mening bör därför en ny utredning om skydd mot offentliggörande av vissa personuppgifter tillsättas. En sådan utredning bör noga beakta de svåra avvägningar som måste göras mellan öppenhet och människors rätt till en privat sfär. Enligt oss bör utredningen se över möjligheten att införa upplysningsplikt när vissa typer av känsliga personuppgifter begärs ut, liknande den som gäller i exempelvis fallet med kreditupplysningar, men också hur rätten att bli glömd faktiskt kan stärkas. utgångspunkt är att såväl medier som allmänhet måste ha god tillgång till allmänna handlingar för att kunna granska det allmänna, som det måste finnas ett starkt skydd för den enskilda mot kartläggning av och intrång i den privata sfären. Utredningen bör därför även ges möjlighet att titta på offentlighetsprincipen ur ett bredare perspektiv i syfte att kunna uppnå dessa båda målsättningar. Det kan också vara rimligt att utreda om det finns uppgifter som är både allmänna och offentliga men som kanske inte borde vara det. Det centrala måste vara rätten för var och en att kunna granska det allmänna – granska våra myndigheter och granska oss makthavare. Jag vill även ägna åt att tala om övriga aspekter i betänkandet. Idén med att grundlagsfästa yttrandefriheten är att man vill påvisa hur viktig den är för demokratin samt skydda den och demokratin extra väl. Det fundament på vilket demokratin vilar är folkstyret. Det vore därför klädsamt om de grundlagar som reglerar folkstyret och dess grundläggande principer säger något om det folk som faktiskt ska styra. Vi i har i vår kommittémotion Grundlag anfört att regeringsformen, med andra europeiska länders grundlagar som förebild, ska inledas med berättelsen om som land och svenskarna som folk. Vi har också anfört att sentida grundlagsrevisioners utmönstringar av begreppet ”svenska medborgare”, till förmån för betydligt vidare begrepp som ”var och en”, ska reverseras. Vi motsätter oss därför att regeringen nu avser att ur tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna utmönstra begreppet ”svenska medborgare”. Svensk grundlag ska naturligtvis åsyfta och åtnjutas av svenska medborgare i första hand. Därutöver kan förstås hela eller delar av motsvarande skydd och rättigheter som stadgas för medborgare även tillerkännas var och en som i övrigt är underställd svensk rättstillämpning, så länge inte annat följer av annan lag eller författning. Därför vill att propositionen ska avslås i denna del. I detta anförande instämde (SD). 69 (M) replik: Jag vill kommentera det sa om lagförslaget som rör publicering på webben av register med känsliga personuppgifter. sa att han vänder sig emot att lagförslaget inte tar sin utgångspunkt i innehållet i uppgifterna utan att man ska se på syftet med publiceringen av registret. Jag vill bara göra uppmärksam på att själva lagtexten alltså tar sin utgångspunkt just i innehållet i uppgifterna. Där slås nämligen tydligt fast att lagförslaget enbart gäller register som innehåller vissa, noga definierade, typer av känsliga personuppgifter. Det gäller uppgifter som avslöjar etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse och medlemskap i fackförening. Det gäller även uppgifter som rör hälsa, sexualliv eller sexuell läggning och uppgifter som består av genetisk eller biometrisk information för att entydigt identifiera en fysisk person. Det handlar alltså om mycket känsliga personuppgifter som om de publiceras i ett sökbart personregister på internet innebär ett mycket allvarligt integritetsintrång för alla människor som finns i registret. Det kan handla om, vilket har uppmärksammats i samhällsdebatten, ett register över judar. Man kan tänka sig en läkare som stjäl patientjournaler för att hämnas på och lägger upp ett register under rubriken ”Vilka sjukdomar har dina grannar? Sök här!”. Genetiska och biometriska uppgifter vet vi också kan användas för att kartlägga enskilda människor på ett mycket ingripande sätt. Jag vill bara peka på att man med inställning skulle ha fritt fram att söka utgivningsbevis för webbsidor för att publicera den här typen av uppgifter. Jag tycker att det vore oacceptabelt. 70 (SD) replik: Tack för påpekandet, ! Vi är självklart medvetna om att det är innehållet i uppgifterna och hur de är sammanställda som man ska titta på. Det finns dock en syftesterminologi som man använder. Som själv var inne på i sitt inledningsanförande handlar det om att det ska vara ett fritt meningsutbyte, men i slutändan blir det ju någon form av bedömning. Det blir en bedömning av syftet, och det jag menar är olyckligt är att två identiska register faktiskt skulle kunna omfattas på olika sätt. Man skulle kunna landa i slutsatsen att det antingen faller inom det grundlagsskyddade området eller inte gör det, utifrån syftet. Jag tycker att det riskerar att bli alltför godtyckligt. Jag tror att jag och , och övriga i utskottet, är väldigt överens om att den här typen av uppgifter såklart inte ska få finnas om det är så att de är mycket integritetskänsliga. har vi en offentlighetsprincip, och det finns väldigt mycket uppgifter som den som har ekonomiska och personella resurser kan inhämta gratis. Sammanställningen som syftar till att kartlägga är såklart någonting vi kommer åt, men jag tror inte att vi kommer att kunna göra det på det här sättet. Jag tror att det finns en risk att man hamnar i en godtycklig bedömning där man börjar recensera syftet med olika typer av söktjänster, och jag är rädd att vi ska landa i den slutsatsen. 71 (M) replik: Jag tror att det är viktigt att slå fast att sökbara personregister med den här typen av mycket känsliga uppgifter såvitt jag känner till inte förekommer alls, eller i mycket liten omfattning. Det handlar alltså om att förebygga någonting som skulle kunna bli ett allvarligt problem om det blev så att den typen av register byggdes upp och spreds. Vi ser dock att det finns ett påtagligt problem till exempel med de judefientliga hemsidor som finns, där det även har publicerats namn på olika judar. Man kan ju tänka sig motsvarande i andra sammanhang, alltså andra typer av etnisk härkomst eller politisk uppfattning som skulle kunna hängas ut i register på motsvarande sätt. Men jag vill understryka att utgångspunkten är att det är innehållet i uppgifterna, som noga definieras i lagen, som är utgångspunkten. I de allra flesta fall där ett personregister som innehåller den här typen av uppgifter finns är registret sannolikt redan så integritetskränkande i sig att det träffas av det föreslagna förbudet. Det blir därför aldrig blir aktuellt att föra ett resonemang om syftet. Syftesdiskussionen handlar i stället om att skapa en ventil för det – förmodligen hypotetiska – fallet att något register med den här typen av uppgifter skulle användas i något helt legitimt syfte. Jag har ganska svårt att se framför mig hur det skulle kunna gå till och hur det skulle kunna vara på det sättet, får jag ärligt säga – förutom i de fall jag nämnde i mitt anförande, där den enskilde frivilligt och genom att agera på olika sätt har offentliggjort sin politiska uppfattning eller, genom att till exempel ta anställning som präst eller liknande, sin religiösa uppfattning. Utgångspunkten för ståndpunkt är dock att det skulle vara lagligt att publicera till exempel juderegister, sökbara på webben. 72 (SD) replik: Hade man lyssnat på oss tidigare hade man såklart kunnat komma till rätta med den här problematiken mycket tidigare. Då hade vi inte alls behövt vänta . har dessutom drivit rätt långtgående förslag när det gäller den personliga integriteten i stort. Jag tror alltså att vi egentligen vill uppnå ungefär samma sak men att det kanske handlar om olika vägar dit och olika metoder för att lösa det här. När det gäller det aktuella fall vi diskuterar har jag sagt tidigare att jag tycker att syftesdiskussionen kan bli olycklig. Ponera att exempelvis ett massmedium vill föra ett känsligt register med känsliga personuppgifter inom ramen för sin övriga medieverksamhet. Då skulle det möjligtvis kunna bli så att man sedan i rättstillämpningen, när detta prövas, skulle se att det finns ett syfte att främja ett fritt meningsutbyte. Den risken vill jag inte att vi tar, och jag tror tyvärr att vi olyckligt nog gör det efter att vi har antagit den här propositionen. Vi får väl återkomma och se var det här har landat någonstans. Jag hoppas att vi ändå tar ett beslut som gör att den personliga integriteten stärks och att vi går framåt i det. Jag tycker att vi har intressanta diskussioner om det i utskottet, och jag hoppas att vi kan fortsätta på den vägen. 73 (C): har arbetat med de av regeringen föreslagna ändringarna i grundlagarna om tryckfrihet och yttrandefrihet samt i dataskyddslagstiftningen. debatterar vi de ändringar som föreslås i propositionen Ändrade mediegrundlagar. Jag har liksom övriga riksdagsledamöter fått många mejl från personer som argumenterar för att stoppa några av de av regeringen föreslagna ändringarna i tryckfrihets- och yttrandefrihetslagstiftningen. Förslagen i propositionen Ändrade mediegrundlagar, med ändringar i lagstiftning, grundar sig på betänkande. Ledamöter från alla partier i ställde nästan enhälligt upp på utredningens förslag. Bakgrunden är EU:s dataskyddsförordning, som trädde i kraft – alltså – och då ersatte vår personuppgiftslag, PUL. PUL var en lag som innehöll flera luckor i det integritetsskydd utredningen och regeringen anser att invånare bör ha. För att genomföra ett förbättrat integritetsskydd behövs ändringar både i tryckfrihetsförordningen och i yttrandefrihetsgrundlagen. Eftersom det är grundlagar krävs riksdagsbeslut två gånger med riksdagsval emellan. Att tillgång till och användning av register med känsliga personuppgifter, till exempel etniskt ursprung, hälsa och politiskt medlemskap, ska vara strängt reglerade är de flesta överens om. Enligt EU:s dataskyddsförordning är register med känsliga personuppgifter i princip förbjudna. Undantag föreslås dock främst för offentliga myndigheters och journalisters rätt att hantera sådana uppgifter. Att journalister i sin yrkesroll även i fortsättningen ska ha tillgång till dataregister med personuppgifter beror på att de i sin yrkesroll är underställda en ansvarig utgivare som har straffansvar vid publicering av kränkande och känsliga uppgifter. Enligt propositionen skulle inte företag som Lexbase i fortsättningen få sammanställa till exempel domar för en person eller för privatpersoner i ett bostadsområde i ett dataregister och sälja uppgifterna.