prot · H60913 · 2018-11-07 00:00:00 — Det var inte bara om hur de skulle röra fötterna och hålla sin backhand utan även att de skulle plocka upp skräpet efter sig. Om de hade ätit en banan lades skalet i papperskorgen. När barnet vuxit upp och själv blivit förälder ville hans son börja spela pingis. Han tog med sin son till föreningslokalen, och vem fanns där om inte , tränaren som pappan också hade haft . hade blivit lite mer grånad och fått lite större mage, men han var ändå där och tog hand om barnen som spelade pingis. Det lät likadant ännu: ”Hör du, , hade du med dig något mellis som du ska äta? Annars har jag lite med mig här i min väska. Plocka upp det där papperet som jag såg att någon slängde!” En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Detta är bara en av många historier, men dessa eldsjälar finns där ute i landet. De är kittet som håller ihop samhället – den del av samhället som offentlig sektor inte kan och heller inte ska hålla ihop. Sådana historier gör mig alltid väldigt varm om hjärtat. Denna person, som varit tränare under större delen av sitt liv för att hjälpa barn och unga, finns fortfarande kvar där. I stället för att tänka på sig själv har han tänkt på andra, precis som många eldsjälar. Med fast och kärleksfull hand har han gett trygghet, struktur och uppmuntran till barn under deras mest formbara år. I finns det många sådana . Dessa vardagshjältar i ordets bästa och mest genuina mening måste vi hylla och tänka på . Vänstern har historiskt haft en ambivalent inställning till det civila samhället. I replikskiftet mellan och fanns en syn på att det är jättebra, men det ska helst vara så att det är politiken eller offentlig sektor som styr. Det blir på ett sätt som jag tror att vi måste passa oss för. Civilsamhället får finnas men bara vid sidan av en ständigt växande offentlig sektor. I övrigt ska det gärna skötas via politiken. Ett exempel är när höll sitt förstamajtal i . hade bland annat föreslagit extra medel till sociala arbete. Då varnade och sa att vill ge extra stöd till bara för att de vill att köerna till soppköken ska ringla från Poseidonstatyn hela vägen ned till femmans spårvagn. Det fanns inget tänk kring att det kan handla om medmänsklighet, att man faktiskt vill engagera sig och så vidare. Vi moderater ser, precis som allianskamraterna, det civila samhället som en viktig del i byggandet av det goda gemensamma samhället. Vi har pekat på vikten av att den offentligt finansierade välfärden fördjupar sitt samarbete med ideella organisationer – inte för att de ska ta över den offentliga sektorns uppgifter utan för att detta samarbete är en förutsättning för att kunna hjälpa utsatta människor även efter kontorstid, om man ska vara ärlig, och dessutom kunna bryta utanförskapet, utan att det sker enbart i offentlig sektors regi. Det kommer aldrig att fungera. Civilsamhället måste finnas där och vara ett kitt. Som socialarbetare vet jag att vi inom kan göra jättemycket och att vi måste finnas där, men vi kan inte göra allt. För att man ska kunna hjälpa en utsatt människa tillbaka till jobb, hälsa och drogfrihet måste det finnas mer en än en lägenhet och en praktikplats. Det som också behövs är ett socialt sammanhang, gemenskap och glädje. Detta kan det civila samhället skapa. Egentligen är det inte så svårt. Det som behövs är en djupare politisk insikt om att det goda samhället skapar vi alla tillsammans – offentligt, privat och ideellt. Det är ofta civilsamhällets olika organisationer som först når nyanlända. Om man är troende alternativt har ägnat sig åt konstnärliga eller idrottsliga aktiviteter i sitt tidigare hemland blir det naturligt att söka sig till en kyrka, en moské, en kör eller ett fotbollslag. Där vet man att man har vänner. Sedan måste det offentliga finnas där för strukturen, för det som är viktigt för en i det nya landet. Vi vill därför öka samverkan mellan det privata, det offentliga och det ideella. Vi vill till exempel stärka civilsamhällets möjlighet att bedriva undervisning, och vi vill utvärdera och fördjupa IOP. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället De viktiga principer som gäller för civilsamhället är framtagna tillsammans med organisationerna i samband med att den nationella överenskommelsen på det sociala området utarbetades. Dessa riktlinjer är viktiga. Självständighet och oberoende och balansgången när det handlar om att få till exempel predestinerade statsbidrag – hur rimmar detta med att det ska vara självständighet och oberoende? Dialog mellan till exempel regeringen och det civila samhället är viktig, liksom kvalitet. Produktion av välfärdstjänster ska naturligtvis hålla god kvalitet oavsett inom vilken samhällssektor den utförs. Det blir så konstigt. Under den princip som jag läste om i betänkandet står det att bara det är en välfärdstjänst som utförs av en icke vinstdrivande verksamhet blir det en garant för att den håller god kvalitet. Så naiva får vi inte vara. Vi måste naturligtvis hålla ögonen även på dessa verksamheter. Det måste självklart vara långsiktighet, öppenhet och transparens. Jag anser också, precis som jag tror att alla partier här anser, att det måste finnas mångfald, jämställdhet, likabehandling och inkludering. Det måste bli ännu fler skall-krav när det handlar om ersättning och bidrag från vår gemensamma kassa. Det är ändå en grundpelare. Jag skulle kunna tala väldigt länge om detta, eftersom jag brinner mycket för civilsamhället och dess eldsjälar. Men det som är oerhört viktigt , vilket många har lyft fram, är att det nu är tid att utvärdera samarbetet i IOP, som har funnits i nuvarande form , och komma med förslag till ytterligare fördjupning av samarbetet. 38 i (SD): En svensk politik för civilsamhället måste grunda sig i tanken om att civilsamhället är ett mål i sig och inte bara ett medel för staten. Tvärtom är det snarare staten som egentligen är ett medel för civilsamhället och för att skydda det. Det är i civilsamhället som identiteter och värden formas genom mellanmänskliga relationer. Det görs inte på samma sätt genom människors relationer till staten. Med bas i vänskaper och gemenskaper sluter sig människor frivilligt samman. Så skapas människors sociala tillvaro. Traditioner och institutioner som vi bejakar och som betyder mycket för oss i har en gång vuxit fram organiskt underifrån och uppåt på denna fria grund. har dessa traditioner pådyvlats oss ovanifrån genom politik, tvång och social ingenjörskonst. Med tanke på det som jag precis har framfört följer att det är viktigt för riksdag att värna civilsamhället från för mycket statligt ingripande. Vi måste vidare slå vakt om hävdvunna friheter såsom yttrandefrihet, föreningsfrihet och frihet att i stifta våra egna lagar och kontrollera våra egna gränser. Dessa friheter är mycket mer än abstrakta idéer. De handlar om konkreta historiska framgångar som vi har vunnit här i landet av strävan. Att värna dessa är mycket viktigt för fria sammanslutningar och för ett oberoende civilsamhälle. Vi i vill att denna förståelse ska prägla svensk politik för civilsamhället. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Den politik för civilsamhället som regeringen visat prov på i den skrivelse som behandlas i det aktuella betänkandet innehåller såväl positiva delar som negativa delar i enlighet med hur vi sverigedemokrater ser på saken. En del av formerna för det statliga arbetet gentemot det civila samhället som framhålls i skrivelsen kan faktiskt vara av godo. Att till exempel använda sakråd som en arbetsmetod i för att förbättra regeringens beslutsunderlag och för att stärka departementens samordning i dialogen med det civila samhället är ett intressant grepp. Att ta vara på och främja den särskilda kunskap och de infallsvinklar som finns inom civilsamhället i olika sakfrågor kan säkert bidra till ett förbättrat beslutsunderlag, bättre förankrade beslut och ett mer vitaliserat offentligt samtal. En sådan ödmjukhet från politiken gentemot civilsamhället kan i rätt form bli en tillgång för alla. Jag kan dessvärre inte bara framhålla att regeringens arbete gentemot civilsamhället har varit positivt, sett hur det framkommer i skrivelsen. Det finns även delar i skrivelsen som skapar oro och frågetecken. Migrationskrisen var för en mycket allvarlig kris, då bostäder, arbetstillfällen, myndigheter och annan samhällsservice inte räckte till för att hantera den situation som regeringen i allra högsta grad var med och skapade själv genom sin egen politik. Regeringen framhåller själv i skrivelsen hur intensivt och ansträngande detta var, till exempel att 10 000 personer sökte asyl när det var som mest intensivt. Vidare framhåller regeringen hur människor i engagerade i civilsamhället tog ett stort ansvar för att hantera den problematik som skapades. Det är gott så. Det är givetvis något gott att många enskilda vill göra något för och för andra människor i en svår tid för landet. Men som regering måste man också kliva in och ta ansvar, och av det följer också att vara självkritisk. Självkritik saknas dessvärre alltför mycket i den skrivelse som behandlas i detta betänkande. Det finns ändå något ganska osunt i grunden med att politiken först själv skapar mycket stora problem och sedan genom flera hundra miljoner i ekonomiska bidrag och på andra sätt försöker ställa om civilsamhället till att lösa dessa problem. Jag ska återknyta lite grann till det som jag inledningsvis sa. Det är viktigt att värna civilsamhällets eget utrymme i förhållande till staten. De värden som skapas i civilsamhället får inte styras bort för mycket från staten genom en egen politisk agenda. Staten bör i stället utgå till exempel från att idrottsföreningar i första hand är just idrottsföreningar och inte integrationspolitiska instrument, även om integration som sker på en naturlig grund i civilsamhället är något som är av godo. har ingen reservation i betänkandet. Jag vill däremot notera att vi har ett särskilt yttrande i betänkandet. 39 (KD) replik: En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Jag försöker få ihop och förstå politik här. Men jag har lite problem med det. Det är inte min sak att försvara den nuvarande regeringen. Men det som säger är att politiken skapade de problem som inträffade . Det är lite mer komplicerat än så. Det var inte bara en fråga om hur vi hanterade problem här. Det var en mer global fråga. Det rörde sig i alla fall om länder längre bort, och det kom ett stort antal människor hit som var på flykt av olika skäl. Det gjordes då mycket stora insatser, precis som beskriver. Det som jag försöker få ihop är er syn på just de insatser som gjordes av enskilda, av familjer och av andra – av det civila samhället. Dessa insatser är ni kritiska till. Det står i ert särskilda yttrande: ”Vi anser att det arbetet är ansvarslöst då mycket stora ekonomiska belopp tillförs trossamfunden, idrottsrörelsen och andra ideella krafter för att rädda en dysfunktionell politik.” Jag vill fråga hur ni får ihop detta med att ni kritiserar att man stöder till exempel trossamfunden och idrottsrörelsen. anser ni att man helt enkelt inte ska ge några pengar. Ni kritiserar alltså att de får bidrag. 40 i (SD) replik: Jag tackar för hans replik. Den här frågan handlar om att det är flera hundra miljoner som man har tillfört civilsamhället i ett ganska akut skede under migrationskrisen, vilket framgår av skrivelsen. Det är inte riktigt ett normaltillstånd för bidragsgivning till civilsamhället, utan det är något ganska extremt. Det handlar om mycket stora pengar – skattepengar. Jag tycker att vi ska bedriva en politik som visar respekt för skattebetalarnas pengar. De signaler som denna migrationspolitik skickade var inte att visa respekt för skattebetalarnas pengar med tanke på de konsekvenser som följde, till exempel ekonomiskt. 41 (KD) replik: Jag försöker få ihop detta, men det är inte så lätt. Ni tycker att bidraget helt enkelt är för stort och att det kostar för mycket pengar. Sedan kopplar ni det till de insatser som görs av det civila samhället. stöder alltså det civila samhället som han är emot att man ger bidrag till det civila samhället. Hur får du ihop detta? Jag undrar också vad det är för syn ni har i grunden, . Det har jag länge försökt förstå. Vad är det i grunden som är problemet med att det civila samhället gör stora insatser och med att man ger bidrag till det civila samhället – ett bidrag som behövs för att de insatser som krävs ska kunna göras? Vad är det i grunden som gör det så problematiskt för er att man ger bidrag till någonting som behöver göras och som görs av det civila samhället? Då handlar det om organisationer och även om enskilda. Enskilda begär inte särskilt mycket pengar för sin insats, men ideella organisationer gör stora insatser. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Jag har inga problem med att det kostar extra just om man kan hjälpa människor som är i nöd och som behöver hjälp. Det ska naturligtvis inte slösas i onödan, men jag tror väl inte att det är det som händer. Jag tror i stället att man använder de pengar som behövs för att det civila samhället ska göra sina insatser. Där har du ett bekymmer, . Kan du förklara det för mig så att jag förstår? 42 i (SD) replik: Återigen: Tack för din fråga, ! Saken är den att vi hade haft ett civilsamhälle på plats, med alla de olika föreningar som finns i det, oavsett om vi hade haft migrationskrisen eller inte. Den problematik jag ser är att vi hade kunnat göra detta billigare om vi hade haft en mer ansvarsfull migrationspolitik på plats från början. Det är det som är poängen här: Det är skattepengar som har skickats in i detta, och det tycker jag att vi ska ha respekt för. Att människor engagerar sig ideellt är bra, men detta handlar inte bara om människors ideella engagemang utan även om skattepengar och en i grunden ansvarslös migrationspolitik. Det är det som har lett fram till den här situationen, och det är därför vi är kritiska. Jag trodde att även hade en viss kritik mot den otroligt ansvarslösa migrationspolitik som fördes . Jag hoppas att ni har ändrat er fram till , i alla fall. 43 PER LODENIUS (C): Vi i har lämnat in ett särskilt yttrande med anledning av regeringens skrivelse En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället. För är det väsentligt att varje människa ska kunna bidra till vårt gemensamma samhälle efter förmåga och få förutsättningar att vara delaktig i samhällslivet. Civilsamhället är också ofta snabbt på plats när det uppstår behov av organiserat samarbete mellan människor. Dess insatser är ofta snabbare och mer effektiva än insatserna från det offentliga, vilket vi har flera exempel på från . När en idéburen organisation vill samarbeta med det offentliga för att göra samhällsinsatser kan det dock uppstå svårigheter som beror på att det inte finns tydliga modeller, likt modeller vid exempelvis upphandling, som går att använda i samarbetet. Det kan också finnas oklarheter om det juridiska upplägget som gör att ett samarbete riskerar att inte bli av eller inte når sin fulla potential. Därför vill vi i utveckla modeller för ett partnerskap mellan idéburna organisationer och det offentliga – partnerskap där det ges möjligheter för fler samarbeten att komma till stånd. För att ge civilsamhället bättre förutsättningar bör det också utredas hur avdragsrätten för gåvor till ideella organisationer, som vänsterregeringen avskaffade, kan återinföras och breddas. Bland annat har diskuterat det i ett replikskifte. I vill vi förbättra möjligheterna för det civila samhället att göra samhällsinsatser. Ett sätt är att skaffa bättre kunskap om de utmaningar som finns i samhället. Här kan det offentliga bli bättre på att bjuda in det civila samhället till samtal och samverkan. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället Kontakter med andra och bildning är viktigt för att kunna orientera sig, forma självständiga uppfattningar och aktivt delta i samhället. Här spelar civilsamhällets alla delar en mycket viktig roll. Ett tydligt exempel är folkbildningen, där det skapas rum för reflektion och där man gemensamt får djupare kunskap om vår värld. Bildning vidgar våra vyer och gör oss friare. Vi kan också konstatera att samhället berikas när goda möjligheter finns för människor att gå samman och gemensamt lära sig mer om något ämne. Här bidrar folkbildningen med en struktur som understöder en bredd av bildningsverksamhet. Denna verksamhet fyller en viktig funktion i samhället och kan inte ersättas av utbildningar som arrangeras av det offentliga eller utbildningsföretag. De som ideellt bidrar till samhället med sitt engagemang måste ha bra och rimliga förutsättningar för det. Vi kan se att det finns ett problem med projektbidrag på bekostnad av grundstöd till ideella organisationer. Det gör verksamheten svårstyrd eftersom det behövs grundstöd för att kunna söka projekt och inte minst för att kunna utveckla sin verksamhet. För att stärka civilsamhällets möjlighet att vara än mer snabbt och flexibelt och ta sig an samhällets utmaningar vill vi från sida därför se en ökad andel grundstöd i bidragen från det offentliga. Det finns också områden där det av tradition funnits föreningsdrivna verksamheter som har fått konkurrens av nya aktörer i form av entreprenörer. Det kan exempelvis handla om återanvändning av produkter eller om sportarrangemang. Det har gjort att det har uppstått en marknad där det tidigare inte har funnits någon. Detta har i sin tur skapat svårigheter för dem som arbetar ideellt när exempelvis myndigheter nu kräver marknadshyra för att låta en förening nyttja dess mark. Det riskerar att urholka föreningsrätten. För oss leder detta till slutsatsen att det är dags för en ordentlig föreningsrättsutredning – en utredning med syfte att tydliggöra och stärka civilsamhällets särart och skapa rimliga regelverk för verksamheterna. I den bör man inkludera exempelvis frågan om att utvidga halva prisbasbeloppsregeln, som gäller för idrottsföreningar, till att omfatta även övriga allmännyttiga föreningar. När vi nu debatterar ämnet civilsamhället kan vi inte utelämna idrotten och dess organisationer. Idrott har mycket att ge i form av hälsa, glädje och samvaro, och då till största delen arrangerat genom föreningar och ideella insatser. Stödet till den föreningsdrivna idrotten blir därför otroligt viktigt i sammanhang där vi diskuterar civilsamhället. För personer med funktionsnedsättning kan det dock vara svårt att hitta en lämplig idrottsaktivitet . Verksamheten i föreningen på hemmaplan kanske inte är anpassad för att alla ska kunna delta. Parasport kan då vara en väg till fysisk aktivitet och engagemang, men många parasporter kräver speciell utrustning som kan vara kostsam såväl för individen som för föreningen. Därför bör man utreda förutsättningarna för att skapa ett nationellt föreningsdrivet bibliotek, där anpassad utrustning för parasporter kan lånas så att människor får chansen att testa om en idrottsaktivitet passar. Det kan handla både om individuell utrustning och om utrustning som en förening kan behöva för att kunna pröva om just denna parasportgren passar för mig som individ eller i föreningens verksamhet. Ett sådant bibliotek kan även bidra till att möjliggöra ett aktivt friluftsliv, vilket också kan kräva anpassad utrustning för en person som har en funktionsnedsättning. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället För att fler barn ska få chansen att hitta en idrott eller annan föreningsaktivitet som de tycker är rolig bör föreningslivet ges större möjlighet att komma in i skolan och på fritidshem. Det öppnar möjligheten för barn som annars kanske inte hade fått chansen att testa nya aktiviteter att gå med i föreningslivet. Att barn får samlas runt intressen ger också möjlighet till ökad integration. Det kan dessutom stärka föreningslivet då det kan ge föreningarna många nya medlemmar. Från sida delar vi uppfattningen att det civila samhället är av central betydelse för demokratin och att det behövs en politik för civilsamhället med fokus på långsiktighet och oberoende. Men som jag här har redovisat ser vi flera delar där förutsättningarna för civilsamhället behöver stärkas. Med det, fru talman, hänvisar jag till särskilda yttrande. 44 (V): Att prata om betydelsen av ett starkt civilsamhälle låter sig inte göras så enkelt. Det beror främst på att själva begreppet rymmer en sådan bredd av organisationsformer, verksamheter, livsåskådningar, och syften, men det beror också på att civilsamhället betyder så många olika saker för alla de miljoner invånare som på ett eller annat sätt är involverade. Det handlar om glädje, gemenskap, delade sorger, kamp, trygghet, andrum och inspiration. För är det självklart att vi ska ha goda villkor för civilsamhället att verka. Det är en central demokratifråga att vi har ett vitalt föreningsliv och att människor har möjlighet att organisera sig kring gemensamma intressen. Det är genom våra breda folkrörelser som tidigare generationer har förändrat samhället. Många av dessa organisationer spelar en viktig roll även , men många nya former av organisationer har också växt fram. Det är viktigt att vi från politiskt håll hänger med, att våra regelverk anpassas och att dialogen är god mellan det offentliga och civilsamhället. Därför tycker jag att det är glädjande att läsa regeringens skrivelse som vi har på bordet , En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället. I den kan vi läsa att många steg har tagits under den senaste mandatperioden för att förbättra villkoren för civilsamhället. Till exempel har det införts tydligare rutiner för dialog, och insatser har gjorts för att sprida kunskap om civilsamhällets särart inom myndigheterna, vilket är väldigt viktigt. Man har också tittat på regelförenklingar, och det har gjorts ett arbete med regelverk kring bidrag, för att nämna några delar så här inledningsvis. I skrivelsen nämns också att den nya myndigheten mot segregation har i uppgift att främja civilsamhällets långsiktiga arbete för att minska och motverka segregation. Det ska bli mycket intressant att följa de insatser som myndigheten stöttar och se vilka slutsatser som kan dras av detta arbete framöver. har genom sitt budgetsamarbete med regeringen också bidragit till att de ekonomiska förutsättningarna blivit bättre för föreningslivet. Till exempel har idrottsföreningarna har fått ett rejält lyft, vilket har varit väldigt glädjande, och folkbildningen likaså. En politik för engagemang – långsiktighet och oberoende för civilsamhället En annan viktig del har varit det ökade stödet till föreningslokaler om 20 miljoner . Att ha en plats att mötas på är ofta grundläggande för att en förening ska kunna bedriva sin verksamhet. I går hade jag förmånen att vara med på Studieförbundens konferens och bildning. Där fick jag chansen att lyssna på en forskare, , som talade om vikten av mötesplatser, om att det är där social sammanhållning kan uppstå och om hur viktigt det är med social infrastruktur för att kunna jobba mot ojämlikhet och polarisering i samhället. Civilsamhällets förmåga att skapa dessa möten blir därmed också en viktig pusselbit i skapandet av en demokratisk stat med hög tillit mellan medborgarna och en känsla av samhörighet. I en demokrati som fungerar väl är föreningarna också röstbärare. De samlar erfarenheter och åsikter från sina medlemmar och kan med samlad styrka ge sig in i det politiska samtalet. Detta är väldigt viktigt. De kan fungera som opinionsbildare och trycka på den politiska makten. Jag tror att det är viktigt att vi ser till att hålla en rågång mellan de två sfärerna. Så fort bidragen blir alltför styrande och civilsamhället reduceras till en utförare av kommunala, regionala eller statliga uppdrag riskerar vi att hämma dessa kritiska röster och rollen som opinionsbildare.