prot · H509111 · 2018-05-15 00:00:00 — Det delade huvudmannaskapet ställer till en hel del oro i sig, och det behöver vi komma till rätta med. Det ska inte vara så i en välfärdsstat som att människor ska behöva känna sig oroliga för att skyfflas mellan olika huvudmän eller att bedömningar ska se radikalt olika ut beroende på var man bor och var man befinner sig. Vi moderater skulle vilja se att detta blev tydligare och tror att vi i grunden behöver ta ett fastare grepp om huvudmannaskapsfrågan. Det är helt centralt att sträva efter långsiktighet och hållbarhet när det gäller assistansreformen. Det handlar om trygghet. Kring frågor och avgöranden som rör LSS och personlig assistans krävs gemensamma lösningar, en helhetssyn och balanserade avvägningar som syftar till just långsiktighet, överblickbarhet, hållbarhet och därmed trygghet för den enskilde som är i behov av assistans. Detta gäller även för att kunna ge ökad trygghet och förutsägbarhet för alla anhöriga, alla utförare av assistans samt de ansvariga huvudmännen, det vill säga stat och kommun. LSS och assistans är en av de absolut viktigaste frihetsreformerna för att man ska kunna leva ett självständigt liv, oavsett vilka behov man har och hur förutsättningarna ser ut. Det är en frihetsreform som vi från sida vill värna om. Låt oss därför gemensamt se till att säkra långsiktighet och hållbarhet för dem som verkligen behöver det, nämligen de människor som har behov av och rätt till personlig assistans. Vi kommer att fullfölja dessa tankegångar under den extra debatt kring assistans som är på gång . 13 (MP): Åhörare, tittare och lyssnare! Den rödgröna feministiska regeringen arbetar systematiskt och målmedvetet för en långsiktigt hållbar välfärdspolitik. Men välfärd är inte samma sak för alla. Någon prioriterar arbete, andra fritid. Resor, familj, vänner, äventyr, kunskap, ekonomisk trygghet och att få vara frisk är andra exempel på svar som man får när frågan ställs: Vad innebär välfärd för dig? I är politiken överens om att välfärden ska omfatta alla. Därför har lagar som garanterar välfärd i olika former oftast stiftats med väldigt breda majoriteter. Rätten till assistans inom ramen för lagen om stöd och service, LSS, är ett bra exempel på det breda samförståndet. Flera har talat om de vägledande domar som det här betänkandet delvis hanterar konsekvenser av, men jag tänkte försöka undvika det och i stället prata lite om andra delar av historien bakom. Jag börjar 1989. Då tillsatte nämligen den socialdemokratiske socialministern den så kallade , som var grunden till beslutet om assistansreformen genom LSS. Frågan utreddes alltså under en socialdemokratisk minoritetsregering, men när det var dags för beslut hade landet bytt till en moderatledd minoritetsregering. Att den här reformen ofta kopplas samman med den folkpartistiske socialminister som lade fram propositionen 1993 kan för vissa kännas lite orättvist när man studerar historien bakom reformen och den roll som och socialdemokratin faktiskt spelade för att den kom till. Vissa förslag på assistansområdet Genom att påpeka att reformen tillkom under två minoritetsregeringar – som ofta betraktas som varandras huvudfiender i politiken – vill jag understryka det som jag tror att de flesta som har lyssnat till de föregående debattörerna egentligen har uppfattat, nämligen att LSS-lagstiftningen med sina numera tio olika insatser, varav assistans bara är en, har haft och fortfarande har ett mycket brett och starkt stöd i . Det visade sig att LSS-lagstiftningen hade många brister, något som kanske inte är så konstigt när man gör en så pass omfattande och omvälvande förändring av situationen för en grupp. , bara efter att lagen började gälla, tillsatte därför den dåvarande socialdemokratiska regeringen en utredning för att förtydliga en del av de här insatserna. Utredningen fick 2002, alltså året därpå, ett tilläggsuppdrag som gällde hjälpmedel inom arbetslivet för de assistansberättigade. tillsattes en utredare som sedan fick tilläggsdirektiv , och 2008 kom så den stora parlamentariska betänkande. Sedan tillsattes en assistansersättningsutredning . betänkande tycker jag är särskilt intressant att titta på som bakgrund till debatt vi har om LSS-lagstiftningen och assistansens framtid. redovisar väldigt många stora frågor som de redan då ansåg problematiska och som lagstiftaren borde åtgärda. Mycket av det som förs fram i betänkande är faktiskt sådana frågor som vi fortfarande inte har hanterat och som vi ofta tar upp och diskuterar i de här debatterna. Allt det här utredandet och problematiserandet har tyvärr inte lett till så förfärligt mycket. Visst har den ursprungliga lagen uppdaterats och kompletterats : 2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2017 och även , 2018. Det är alltså bara när inte har förändrat denna lagstiftning i någon form. Visst har en del av de här förändringarna varit viktiga och haft betydelse, men de flesta har ändå varit mer av teknisk karaktär och tillkommit på grund av till exempel svårigheter med handläggning och behov av förbättrade kontroller. Även den proposition som dagens betänkande handlar om kan huvudsakligen ses som finjusteringar. I det här fallet handlar det om de nya betalningsrutinerna för som fick konsekvenser som korrigeras. Detta är det redan flera som har talat om, så jag ska inte upprepa det. En sådan här genomgång av assistansreformens visar alltså att det är en känslig och svår lagstiftning som ingen regering så här långt har klarat av att reformera mer grundläggande, trots att det är uppenbart att det finns stora behov av det. Jag tyckte att framför allt föregående talare, , lyfte upp att lagstiftningen har brister. De domar som har meddelats visar att det behöver tas ett mer djupt och grundligt grepp om lagstiftningen. Låt mig summera vad jag har sagt. Det behövs alltså även ett stort och brett stöd i för förändringar. Rädslan för att ingå breda överenskommelser har gjort att det inte har hänt någonting, trots att det har varit uppenbart att justeringar behövs. De från början grundläggande idéerna och tankarna bakom lagstiftningen ska i praktiken fortsätta att gälla för dem som så väl behöver lagstiftningen. Vissa förslag på assistansområdet Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. 14 PER LODENIUS (C): Förslagen i den proposition vi debatterar har jag inga direkta invändningar emot. Men som vi tillsammans med , skriver i vårt gemensamma särskilda yttrande bidrar propositionen inte särskilt mycket till att avhjälpa de stora brister som finns i tillämpningen av den aktuella lagstiftningen. Jag kommer alltså att hålla mig mer generellt till frågan om assistans i mitt anförande. Regeringen har genom exempelvis regleringsbrev och utredningsdirektiv utmanat grundintentionerna med lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, det vill säga LSS. Det är helt uppenbart. Antalet personer som är berättigade till statlig assistansersättning har minskat kraftigt. Det har vi hört från talarstolen. Och det har skett trots att all statistik säger att det borde ha varit fler som beviljats den statliga assistansersättningen. Det handlar om personer, individer, människor som blivit av med sin assistans eller fått den kraftigt sänkt. Att detta påverkar möjligheten att leva som andra är uppenbart. Livsförutsättningarna, möjligheten till ett aktivt liv, om det så handlar om jobb eller fritid, blir självklart påverkade. Det handlar också om att de som får avslag på sin ansökan om assistans har fördubblats . Jag säger återigen att fler borde ha beviljats assistans. Men, fru talman, det är inte bara fråga om siffror i en tabell – inte bara statistik. Det handlar om individer, personer, som kanske genom en olycka eller sjukdom fått sina förutsättningar kraftigt förändrade. Det handlar om personer som inte får det stöd och den hjälp de är i behov av som en direkt följd av regeringens politik . Det är en kombination av passivitet, det vill säga att regeringen valt att inte lägga fram förslag i ett läge då domstolar och myndigheter fattat beslut som vi anser strider mot intentionerna i LSS, och en lång rad konkreta beslut som slår direkt mot assistanssystemet. Var finns tron på människan och allas lika värde? För oss i är den viktigaste uppgiften att återupprätta grundintentionerna i LSS. Och med det sagt är det som regeringen nu föreslår, tillsammans med tidigare försök att till viss del gå den kraftiga kritiken till mötes, långt ifrån tillräckligt för att återställa grundintentionen med lagstiftningen. Förslaget kommer också alldeles . Varför har det tagit så ? Varför vill man inte göra mer när signalerna länge varit så tydliga? Jag vill instämma med dem som framhåller att de inte är nöjda med regeringens hantering av frågan om personlig assistans. Det är det minsta man kan säga i sammanhanget. För är det i stället viktigt att alla ska ha möjlighet att påverka sin egen situation. Om man har en funktionsnedsättning är det viktigt att den hjälp och det stöd man får är anpassade efter individens behov. Personlig assistans är ett viktigt stöd som förenklar vardagen för människor. För oss i är det då dessutom viktigt att alla ska ha möjlighet att påverka sin egen situation. Om man har en funktionsnedsättning är det viktigt att den hjälp och det stöd man får då också är anpassade efter den unika situation som gäller för varje människa. Därför vill vi i också ge människor med funktionsnedsättning fler möjligheter att bestämma över innehållet i stöd, hjälp och service. Vissa förslag på assistansområdet Syftet med den personliga assistansen är ju att ge ett kontinuerligt och sammanhållet stöd så att personer med funktionsnedsättning har möjlighet att ha en fungerande vardag i det egna hemmet, att delta i samhällslivet eller i fritidsaktiviteter samt att ha ett arbete eller studera. För oss i är det helt grundläggande att lagstiftningen och tillämpningen av lagen lever upp till detta. Jag vill avsluta med att hänvisa till det särskilda yttrandet står bakom. 15 MAJ (V): Det är med stor tacksamhet och med ett visst mått av ödmjukhet jag inleder debatten . Det är en stor vinst för oss alla som kämpar för LSS att regeringen nu beslutat att ändra direktiven i genom att ta bort besparingskravet på den personliga assistansen. Jag har mycket stor respekt för politiker som vågar göra om och göra rätt. Och jag är verkligen lättad att direktiven ändras. Det är ett stort steg i rätt riktning. Det är självklart helt orimligt att spara in på människors rättigheter, och jag ser beslutet som en signal om att det nu inte ska vara de ekonomiska intressena som ska styra utan våra behov och rättigheter. Jag tar det som ett bevis för att regeringen beslutat sig för att det är vår rätt att leva självständiga liv som ska stå i fokus. Det är inte utredningens nya direktiv som vi ska debattera , men med regeringens nya riktning är det den utgångspunkten vi ska ha i den fortsatta debatten om funktionshinderspolitik och om LSS. är det faktiskt våra behov som ska stå i fokus och ingenting annat. Det förslag som ligger på bordet handlar bland annat om att kommunerna ska upplysa den som fått avslag från om vilka rättigheter denne har. Syftet är att färre personer ska hamna mellan stolarna. Det är inget oviktigt förslag. Tvärtom har vi fått flera vittnesmål, bland annat i Stils , nu existerar jag, om att människor helt faller bort när de får avslag från . Vi i ställer oss därför självklart bakom förslaget. Det finns dock vissa aspekter som ger anledning till ett visst mått av oro och som vi behöver lyfta fram . Bakgrunden till förslaget är att vi har sett en markant ökning av avslag från och att allt fler blir hänvisade till sina kommuner. Det beror dels på att regeringen uppmanat att minska antalet timmar, dels på att två regeringar i rad har fokuserat på felaktiga föreställningar om fusk och kriminalitet och dels på att man har låtit ekonomi gå före behov. Det beror också på ett antal domar som urholkat lagstiftningen och som uppenbart tolkat för hårt. Resultatet har blivit att tusentals personer inte har fått sina rättigheter tillgodosedda och därmed fått sina liv fullständigt sönderslagna. Vissa förslag på assistansområdet Ett av regeringens svar har varit att kommunerna tydligare behöver ta sitt ansvar. Det är helt riktigt. Det ligger dock ett antagande här som verkligen är bekymmersamt, nämligen att det är samma sak att få sin insats genom kommunen som det är från staten. Det låter nästan som att det bara är en fråga om vilken påse pengarna kommer från. Regeringen är lika medveten som vi om att de som får avslag från möter en helt annan verklighet när de blir hänvisade till kommunerna. I stället för att få en insats med självbestämmande och egenmakt kan förflyttningen innebära att de får helt andra insatser än assistans. Vi vet att timmarna minskar drastiskt, och vi vet att bedömningarna skiljer sig kraftigt mellan olika kommuner. I viss mån är det till och med så att vi faktiskt inte vet vilka insatser en person får efter att denne har fått avslag från . Det finns vittnesmål om människor som , 2018, blir fångar i sina egna hem eller hänvisade till ett liv likt det innan frihetsreformen infördes. Självklart är det superviktigt att det finns en lagstiftning som verkar för att ingen ska ramla mellan stolarna, men det är än viktigare att ingen av oss låter det framstå som att det är lösningen på den hårresande utveckling vi har sett . Vad som krävs för att du ska vara garanterad dina rättigheter är att LSS-reformen återtar sin funktionsduglighet. Då krävs en lagändring utifrån alla de domar som fallit . Det spelar verkligen roll om du får assistans beviljad genom eller om du blir hänvisad till en kommun. I den kommande är huvudmannaskapet en av de delar som ses över. Det finns därför i rörelsen en stor oro att en kommunalisering kommer att föreslås. För den som inte var med tiden innan lagen om LSS infördes kan det vara svårt att förstå varför rädslan är så stor. Men om vi kan vår historia är oron fullt rimlig. Om vi alla verkligen förstod att det här berör oss alla skulle vi nog vara fler som delade oron. Personlig assistans är, som vi alla vid det här laget vet, en helt fantastisk garanti för att var och en av oss ska ha rätten att leva som en fri och självständig individ, oavsett vår funktionalitet. Det är helt grundläggande i en demokrati och för att garantera våra mänskliga rättigheter. Det fantastiska med den personliga assistansen är att den ger oss verklig möjlighet att leva ett liv som andra och själva bestämma vad vi vill göra med våra liv på samma villkor, oavsett vår funktionalitet. Innan reformen infördes var det nästan omöjligt för kommunerna att tillgodose hjälpbehoven för den med omfattande behov. För de dagliga behoven på fungerade det kanske skapligt, men resten av tiden var människor i vårt land dömda till ett liv i fångenskap. Det krävs heller inte mycket kunskap om ekonomi för att förstå att en person med omfattande behov blev som en röd prick i den kommunala budgeten. Det var en person som kunde pekas ut och vars liv kom att ligga i händerna på politiker med krav på budget i balans, där en individs rätt till sitt liv blev reducerad till en påse pengar. Vissa förslag på assistansområdet Det finns ingenting som pekar på att det skulle bli så mycket annorlunda . Det är precis det här vi ser i de rapporter som presenteras om vad som händer med dem som hamnar hos kommunen. Det är den här verkligheten som de över 1 200 personer som har fått avslag kan befinna sig i. Slutligen vill jag understryka att det verkligen är viktigt att det framkommer med all tydlighet att det här förslaget inte råder bot på den fruktansvärda utveckling vi har sett. För det krävs en lagändring. Men det är också oerhört viktigt att visa att en överföring från en huvudman till en annan inte enbart är en ekonomisk transaktion utan kan vara skillnaden mellan att leva som andra och att bara existera. Vi ställer oss bakom förslaget som vi ska rösta om , men vi har också ett särskilt yttrande för att tydliggöra våra ställningstaganden. 16 (L): I betänkandet som vi behandlar rätas det ut en rad bekymmersamma frågetecken kring hur och när man ska ersätta och så vidare. Det är välkommet – det förenklar för de inblandade, så det står vi naturligtvis bakom. Men , som flera talare har tagit upp, löser det här inte de stora problem som vi har kvar med assistansersättningen. Detta innebär ju inte någon förbättring för de kanske 1 400 personer som förlorat sin assistans eller som fått nej och inte ja. är det en av tio som får ja; övriga får nej. Det medför också orättvisor inom området. är det faktiskt så att personer som har assistans behandlas mer förmånligt än personer som har blivit av med den, fått den reducerad eller fått nej. Det är en oacceptabel särbehandling. Det här är, som flera har sagt, en stor frihetsreform. Den är avsedd att ge människor med funktionsnedsättningar möjlighet att leva ett liv som – LSS. Men den har urholkats , som flera också har påtalat. Nedskärningarna har verkställts av , och enskilda assistansberättigade känner det in på bara skinnet. Men det är inte bara de utan också deras anhöriga och deras arbetsplatser, där de kan inneha arbeten därför att de har blivit av med sina assistenter. Jag vill nämna skaparna av den här reformen. var inne på . Jag vill gå ännu längre tillbaka i tiden. Det var , som blev medicinalråd på med de här frågorna på sitt bord, som med egen erfarenhet som läkare ute på fältet reagerade mot hur många människor med funktionsnedsättningar som fick bo på institution. Hans mantra var: Vi måste skapa ett samhälle där man kan bo som alla andra människor. Det måste vara möjligt. Han lade grunden till LSS, som plockade upp i sitt valmanifest 1985 och som sedan bejakade. Det är mycket tack vare att dessa båda samarbetade så väl som assistansreformen överlevde regeringsskiftet . Det här är en tanke, en målsättning, som vi måste tillbaka till. Vi kan inte bara räkna kostnader . Vad gäller den pågående och ändrade direktiv läser vi dem kanske på lite olika sätt. Men jag tycker att det är ett felgrepp när regeringen sätter till utredningar och skriver i direktiv att man inte får komma med några nyheter med mindre än att man tar bort andra saker, alltså att man måste hålla sig inom den budget som redan finns. Vissa förslag på assistansområdet Jag menar att en utredning ska utgå från målsättningen att tillgodose funktionsnedsatta personers behov av att leva i frihet som andra. Man ska titta på vad det är för behov som behöver tillgodoses, kostnadsberäkna dem och lämna över till en regering. Sedan är det politikens sak att prioritera mellan olika angelägna områden, och då är det inte säkert att det här ska prioriteras bara inom det sociala området. Vi har ju avgränsade budgetområden i budgeten – nian, tian, elvan, och så vidare. Det kan i så fall bli nedskärningar av anslag inom andra områden, för det handlar om vilka behov vi vill tillgodose. Jag kan också se att vi har åldersdiskriminering i det här sammanhanget. Jag har talat om den tidigare i kammaren. Upp till 65 kan du vara assistansberättigad, men har du inte assistans utan får behov efter 65 är det hemtjänst och anhörigvård det handlar om. Vi ser grupper som kommer in i den här så att säga farozonen, nämligen de som polioskadades i de senaste epidemierna och de neurosedynskadade. Det finns andra exempel. Jag skulle gärna se att en sådan här regering tittar också på deras behov och beräknar vad assistans kostar i jämförelse med hemtjänst, anhörigvård, bortfall av arbetsinkomst och annat så att vi i politiken sedan kan prioritera. Vi i Liberalerna står bakom det särskilda yttrandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 6 Slopad skattefrihet för förmån av hälso‑ och sjukvård Slopad skattefrihet för förmån av hälso- och sjukvård betänkande 2017/18:SkU20 Slopad skattefrihet för förmån av hälso‑ och sjukvård (prop. 2017/18:131) 17 (SD): Betänkande SkU20 behandlar regeringens proposition Slopad skattefrihet för förmån av hälso‑ och sjukvård. I propositionen föreslås att skattefriheten slopas för förmån av hälso‑ och sjukvård i som inte är offentligt finansierad och för förmån av vård och läkemedel utomlands. Anledningen till detta förslag kan man spekulera i – det motiveras bland annat med ökad transparens i skattesystemet och ökad likformighet och likvärdighet i vården, men det handlar sannolikt lika mycket om att öka skatteintäkterna. har yrkat avslag på propositionen helt enkelt för att vi menar att den inte löser några av de problem som vi står inför. Faktum är att problemen tvärtom riskerar att förvärras – och problemen är uppenbara. Den offentliga vården i är överbelastad. med regering har bland allra längsta väntetider i vården. Efter att ha minskat –2014 växer vårdköerna dessutom kraftigt – de är nu tillbaka på samma höga nivåer som 2007. Över 100 000 personer står i vårdköer. Mer än var fjärde patient tvingas vänta på operation i specialistvården. Slopad skattefrihet för förmån av hälso- och sjukvård Tillgängligheten inom den svenska sjukvården har befunnit sig i en nedåtgående spiral utan att ansvariga politiker tycks ha någon plan för att vända utvecklingen. Vad är orsaken till att allt fler privata vårdförsäkringar har tecknats ? Det är en situation som har uppkommit till följd av att den offentliga vården är överbelastad, som jag nämnde, och att den på vissa håll har en dysfunktionell organisation och dessutom saknar tillräckliga resurser. De bristande resurserna beror helt enkelt på att vi har en regering som inte tilldelar vården tillräckliga resurser som man bedriver en invandringspolitik som belastar vården ytterligare utan att på något sätt bidra till dess finansiering. Det nu liggande förslaget riskerar att belasta ytterligare. Regeringens förslag skulle leda till en ökad skattekostnad för alla dem som har tecknat sig för en sådan privat försäkring, vilket kan leda till att färre tecknar sådana försäkringar. I förlängningen får vi då anta att fler kommer att söka sig till den landstingsfinansierade vården. Men i den situation som befinner sig just , med långa vårdköer, stressad vårdpersonal och brist på resurser, riskerar förslaget att förstärka den negativa utvecklingen i den krisande svenska sjukvården. Tidpunkten för detta förslag kunde alltså knappast vara sämre. Oavsett om regeringens syfte med förslaget är att ta bort en gräddfil för bättre bemedlade eller att öka likformigheten i skattesystemet håller inte resonemanget. I förslaget tas skattefriheten bort för privat anställda men inte för statligt anställda stationerade utomlands. Vissa remissinstanser har också påpekat att den nya lagen införs alldeles för snabbt för att företag ska hinna justera sina administrativa rutiner, vilket på kort sikt innebär en ökad administrativ belastning för företagen. Inte heller detta tar regeringen hänsyn till, och intressant nog gör inte den borgerliga delen av oppositionen det heller. Som framgår av betänkandet är allianspartierna egentligen emot detta förslag. Ändå har de inte inkommit med någon reservation. Skulle den borgerliga Alliansen låta detta förslag gå igenom genom att lägga ned sina röster i morgondagens votering visar man återigen, med all önskvärd tydlighet, att decemberöverenskommelsen är en i högsta grad levande realitet. Trots att det finns en majoritet i kammaren mot regeringens förslag kommer det ändå att bifallas. De som röstade för Alliansen i det senaste valet fick alltså en rödgrön politik som körs ända in i kaklet. Det saknas dock inte lösningar på grundproblemen inom vården. Som tidigare nämnts minskade vårdköerna i åren 2007–2014, och det kan de börja göra igen med rätt politik. I bland annat har man lyckats få bort vårdköerna helt, och vi är övertygade om att det är fullt möjligt även här i , med rätt prioriteringar. Därför har valt att lägga huvuddelen av sina satsningar på dem som arbetar inom vården.