prot · H50990 · 2018-03-23 00:00:00 — har frågat migrationsministern och biträdande justitieministern om statsrådet anser att det är acceptabelt att asylsökande barn inte behandlas på samma sätt som barn med uppehållstillstånd när det gäller rätten till stöd, vård och behandling samt vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att minska antalet självmord bland barn och unga i asylprocessen. Interpellationen har överlämnats till mig. Den psykiska ohälsan hos barn och unga har ökat , vilket är ett stort samhällsproblem. När det gäller barn och unga vuxna behöver vi stärka de tidiga insatserna för att undvika att de hamnar i en långvarig problematik. Vi vet att det finns märkbara skillnader vad gäller psykisk ohälsa mellan olika grupper. En av de grupper som är utsatta är ensamkommande barn och unga. Jag har stor förståelse för att många asylsökande, inte minst ensamkommande barn och unga, befinner sig i en svår situation. Det är viktigt att alla barn och unga som mår dåligt, oavsett om det är fysiskt eller psykiskt, får tillgång till den vård som de är berättigade till. Asylsökande barn har rätt till samma kostnadsfria sjukvård som andra barn i . Många av de barn och unga som har tagit sig till bär på trauman, som bland annat kan yttra sig i självskadebeteende. Behovet av insatser från samhället är stort. Vårdens förutsättningar för att möta detta behov behöver fortsätta att stärkas. Eftersom gruppen ensamkommande barn och unga är särskilt utsatt vad det gäller psykisk ohälsa avsätter regeringen för att förbättra tillgången till vård för att motverka psykisk ohälsa hos asylsökande och nyanlända barn och unga. Regeringen har även –2020 avsatt medel för att öka tillgängligheten till vård och behandling för traumatiserade barn och vuxna som är asylsökande och nyanlända. Regeringen avsatte för insatser inom området psykisk hälsa. Regeringen bedömde att satsningen inom psykisk hälsa behöver stärkas ytterligare och tillför därför arbetet och avser att stärka arbetet med . Satsningen görs i syfte att förstärka första linjens vård samt den specialiserade psykiatrin för barn och vuxna. I vårändringsbudgeten (prop. 2016/17:99) tillfördes för att förstärka barn- och ungdomspsykiatrin och första linjens psykiatri för barn och unga i primärvården i landstingen och regionerna. Denna satsning ska fortsätta –2020. I årets överenskommelse med Kommuner och Landsting har regeringen valt att ha ett särskilt fokus på att öka tillgängligheten. Målsättningen för tillgänglighet är fortsatt till första besök och till fördjupad utredning. har inrättat ett nationellt för ensamkommande barn och unga. Genom kunskapsutveckling och kunskapsförmedling stärks arbetet med ensamkommande barn och unga inom och hälso- och sjukvården. Insatser för en utvecklad samverkan mellan kommuner och landsting för att professionella inom skolan, inklusive elevhälsan, hälso- och sjukvården och , ska arbeta för att säkerställa barns och ungas skolgång ska belysas. En riskfaktor för psykisk ohälsa, som bland annat det nationella kunskapscentrumet har konstaterat, är att unga asylsökande i många fall behöver flytta från den kommun där de bor och går i skola i samband med att de fyller eller skrivs upp i ålder. Regeringen har avsatt 2017 och 195 miljoner 2018 i kommunbidrag för att möjliggöra för kommunerna att låta ensamkommande unga bo kvar i kommunen under asylprocessen. Sammantaget bedömer jag att de åtgärder som regeringen vidtagit inom området kommer att bidra till en bättre tillgång till vård för ensamkommande barn och unga. Signalerna om att ensamkommande barn och unga mår allt sämre är självfallet oroväckande signaler, och regeringens åtgärder ska adressera detta. 11 (V): Tack så mycket, socialministern, för svaret! Vi står här eftersom läget är akut. Vi har fått rapporter från nätverket #vistårinteut, från KI, från och från BO som visar inte bara att den psykiska ohälsan bland ensamkommande är stor utan att unga tar sitt eget liv. I KI:s rapport ser vi att minst tolv unga tog sitt liv. gjorde inga det. Det är en fruktansvärd utveckling, och detta innebär att det är minst nio gånger så vanligt att avsluta sitt liv i den gruppen som i motsvarande grupp unga som är födda här i . Uppe på läktaren sitter några av dem som länge har uppmärksammat det akuta. Det är vänner, familjehem och stödpersonal runt de unga. Det är de som tröstar och håller handen. Det är de som försöker få unga att orka med skolan och att orka med livet till. Det är de som kämpar vid sina kamraters sida. Det är lärare, gode män, klasskompisar, vänner – de som är familj här. Vi ska vara väldigt tacksamma för att de finns, för utan dem hade många fler unga släppt taget. Varje självmord är såklart en tragedi. Därför har vi en nollvision om självmord i , och vi vet väldigt mycket om hur man förebygger självmord i . Det handlar i stort om trygghet och förutsägbarhet. I KI:s rapport lyfts några av de helt avgörande trygghetsfaktorerna upp. Det handlar om ett tryggt och stabilt boende, om skolgång med aktiviteter och stabilitet och om ett socialt skyddsnät, det man nu kallar sin nya familj. Det är direkt skyddande för människor med depression: en trygg miljö utan våldsamma inslag, att personer i den ungas närhet är utbildade i att upptäcka de här sakerna, att man begränsar tillgången till alkohol och droger, att man ger behandling och terapi med en formulerad långsiktig trygghetsplan. Glappet mellan dessa beskrivningar av det förebyggande arbetet och de ungas verklighet är hårresande stort. Den verklighet de unga lever i är inte trygg, är inte förutsägbar. Rapporten från KI avslutas med att det är nödvändigt att sätta in helt akuta preventiva åtgärder för att få stopp på den här epidemin i gruppen. I sitt svar lyfter ministern fram viktiga satsningar inom psykiatrin kring barns och ungas psykiska hälsa. Det är satsningar som jag känner väl till, för har drivit igenom åtminstone en av dem som handlar om psykisk ohälsa bland unga. Det är jättebra satsningar! Det här är dock inte en fråga enbart om psykiatri, och det var därför jag ställde frågan till migrationsministern. Det handlar om vilka förutsättningar och villkor de unga har i asylprocessen och i lagstiftningen. Psykiatrin är viktig, men det är tyvärr inte tillräckligt för att förhindra det vi just nu ser. 12 Socialminister (S): Vi kan konstatera att jag delar bilden att det är en utomordentligt allvarlig situation. Vi har tagit del av , och vi följer frågan noggrant. vill jag vara väldigt tydlig mot ledamoten: Det är ingen tvekan om att både regeringen och migrationsministern gärna debatterar frågan om asyllagstiftningen och migrationen. Men då måste frågan ställas om asyl och migration. I den här interpellationen handlar det väldigt tydligt om självmord, psykisk ohälsa och vård. Därför blir det mitt ansvar att svara på frågan. Jag tror ändå att vi under den här interpellationsdebatten förhoppningsvis kan ha en dialog där jag lite mer tydligt får berätta om de olika satsningar som görs. Det ska också väldigt tydligt sägas att även jag är otroligt medveten om de fantastiska insatser som väldigt många gör på frivillig basis , eller utifrån sitt engagemang, för att bidra till en tryggare situation för en grupp som är väldigt utsatt i . Det ska de ha tack för. Jag berättade i mitt svar om de som vi skjuter till för att förbättra tillgången till vård. Regeringen har också en satsning på att öka tillgängligheten till vård och behandling för traumatiserade barn och vuxna som är asylsökande och nyanlända. Denna satsning pågår och uppgår till . Bland annat stöttar vi Röda Korset i ett projekt som syftar till psykoterapeutisk, fysioterapeutisk och psykosocial behandling av vuxna flyktingar och migranter. Där ges också ett visst stöd till barn och unga. Vårsta diakoni är en annan aktör som har fått ta del av dessa medel för att utveckla ett traumacenter för asylsökande och nyanlända i . Vi har även gjort en satsning till Röda Korset på 1,9 miljoner 2017 för utveckling och förstärkning av verksamheter som arbetar hälsofrämjande för nyanlända och asylsökande. I interpellationen till mig refererar man också till elevhälsan. Det är ett otroligt viktigt område att fortsätta stärka. Där har vi tillsammans gjort flera satsningar under den här mandatperioden, och vi kan konstatera att vi , jämfört med när regeringen tillträdde, har ungefär 700 fler medarbetare inom elevhälsan. Mer behöver dock göras. Det handlar om att fortsätta ta steg i rätt riktning. Jag skulle också i det här inlägget vilja passa på att lyfta den oerhört allvarliga frågan om självmorden, som vi ser en så tydlig ökning av i just den här gruppen. har ett särskilt uppdrag från regeringen att samordna det suicidförebyggande arbetet på den nationella nivån. Jag beskriver det gärna lite mer . En viktig del är att man nu har två nationella samverkansgrupper, där den ena gruppen består till exempel av ideella aktörer. Vi kan konstatera att engagemanget har ökat väldigt mycket. uppgick den nationella samordningen och antalet aktörer i gruppen till drygt 30, varav ungefär 10 var ideella organisationer. Jag berättar gärna mer om det arbete som pågår där i mitt nästa inlägg. 13 (V): Delvis handlar interpellationen om rätten till vård och stöd. Jag kommer att återkomma till just stödfrågan, för den har inte besvarats. Det handlar framför allt om psykiatrin i ministerns svar. Det andra det handlar om är vad man ska göra för att minska antalet självmord. Där är det, precis som jag nämnde förut, i det preventiva arbetet väldigt mycket mer och annat än psykiatrin som är avgörande i en akut situation med självmordsrisk. När man tittar på hur verkligheten ser ut för gruppen när det gäller trygghet och förutsägbarhet, som jag pratade om, är det ett enormt glapp! Hur ser det ut för dem? Vi har den tillfälliga lagstiftningen som har tagit bort viktiga skyddsgrunder och som gör att man inte kan återförenas med sin familj. Vi har rättsosäkerheten kring åldersbedömningar som ärligt talat har varit hårresande, där ungdomar har skrivits upp hit och dit. Som genom ett trollslag har de förlorat sin rätt till boende och placerats med vuxna. Vi har långa, långa väntetider, något som KI pekar ut som en av de särskilt riktigt farliga riskfaktorerna. flyttar om människor mitt i deras skolgång. och BO pekar ut stora skillnader och brister när det gäller rätt till vård och stöd. Och så har vi den magiska 18-årsdagen, antingen att man fyller eller att man skrivs upp i ålder. Där skiljer det sig jättemycket från övriga unga i samhällets vård. Man förlorar sin gode man, som i alla fall delvis är en del av det där viktiga, avgörande sociala nätverket som behövs och är nödvändigt i en sådan situation. Man flyttas till förläggning för vuxna. avslutar det särskilda stöd och den placering man har haft, och sedan är det upp till kommunen att bedöma om man behöver det. Alla de faktorer jag har pratat om – lagstiftningen och själva praxis – är ett återtraumatiserande av unga människor. Man kan förlora rätten till dagersättning och boende när tidsfristen för frivilligt återvändande har gått ut. Det vi pratar om då är hemlöshet; man rycks upp med roten. Det handlar om miljöer där det finns väldigt mycket droger. Alla dessa saker vet vi ökar risken för självmord, och det är därför situationen ser ut som den gör . Vi står alltså i en situation där såväl lagstiftning som asylprocess och all annan verklighet går rakt emot det vi vet om suicidprevention. Vad vill regeringen göra åt det? Det kan inte lösas enbart med psykiatri. Det måste lösas också genom att man tittar på lagstiftningen som drabbar den unga. Vi måste göra någonting åt åldersbedömningarna. Vi måste göra någonting åt de långa väntetiderna. Det är en helhetsbild. Vad vill regeringen göra? 14 Socialminister (S): Som jag sa initialt i mitt förra inlägg vet jag att riksdagsledamoten är väl medveten om att när det rör de delar som inte är mitt ansvarsområde har vi en migrationsminister som väldigt ofta står här i kammaren och debatterar precis dessa frågor. När det gäller lagstiftningen som rör migrationsministerns område liksom åldersbedömningarna och övriga delar måste därför dessa frågor ställas till det statsråd som är ansvarigt för de frågorna. Jag kommer med utgångspunkt från min del i ansvaret för situationen runt ensamkommande barn och vuxna att svara på de frågor som ledamoten har ställt. De frågor som ledamoten ställer handlar mycket om suicid, suicidprevention och vad regeringen gör för att stärka situationen för de ensamkommande barn och unga som mår dåligt. Frågorna i interpellationen ställs utifrån ett strikt vårdperspektiv, och jag svarar gärna på dem. Ledamoten vet också mycket väl att regeringen har gjort stora satsningar inom psykiatrin . Jämfört med när vi tillträdde 2014 avsätter vi dubbelt så mycket resurser för att stärka psykiatrin i . Det är för att vi ser att det behövs i dagens situation. Vi har också gjort flera satsningar särskilt på ensamkommande barn och vuxna eftersom vi ser den situation som ledamoten här beskriver. I mitt förra svar försökte jag berätta dels vad regeringen gör inom ramen för de medel som finns avsatta, dels om det särskilda arbete om suicid som pågår och har satts igång . Det handlar om att ta ett nationellt grepp genom uppdraget till . Det är fråga om att öka resurserna till de organisationer som är aktiva i suicidprevention. En positiv del i detta är att de aktivt ingår i det arbete som sker på , och de får ta del av de ökade resurserna. I de sammanhang man får höra dessa beskrivningar, som jag är säker på att får höra, och som också jag får höra emellanåt, känner man sig som politiker maktlös. vet man att det är vi som sitter på så många av nycklarna. Vi måste fortsätta att följa situationen och göra satsningar för att öka tillgången till förebyggande insatser för ensamkommande barn och vuxna. De måste fångas upp tidigt så att de snabbt kan få tillgång till den specialiserade barn- och ungdomspsykiatrin. Vi vet att det på många håll är alldeles för långa väntetider. Det är också därför som en viktig del i de satsningar som regeringen gör i gruppen, som ändå uppgår till , har handlat om att förbättra tillgången till vård och öka tillgängligheten till vård och behandling över landet, genom våra traditionella kanaler och genom de satsningar som sker till exempel via Röda Korset och Vårsta Diakoni. 15 (V): Jag blir orolig om statsrådet och regeringen känner sig maktlösa. Det är ni som har makten, och det är ni som har ansvaret. Vi befinner oss i en situation där regeringen har ändrat lagen och gjort en tillfällig lag. Regeringen har stramat åt så att man förlorar rätt till boende och ersättning vid avslag. Vi befinner oss i en situation där regeringen har ändrat förordningen om vad som ska gälla när man fyller 18 om man har varit i samhällets vård som asylsökande. Det här är regeringens ansvar. Att känna maktlöshet hör inte hit, utan det är regeringens möjlighet och makt att ändra på den situationen. Jag uppskattar de saker som görs i psykiatrin. De är viktiga. Men om verkligheten är sådan att förutsättningarna är omöjliga – vad gör vi då? Jag träffar många människor från barn- och ungdomspsykiatrin som säger att de inte kan hjälpa dessa unga. Det finns ingen medicin i världen eller någonstans de kan sätta dessa ungdomar som gör att deras problem går över. Det ungdomarna behöver är trygghet, ett uppehållstillstånd – en möjlighet att fortsätta sina liv. För är svaret klart. Det behövs en amnesti för dessa unga. Detta kan inte fortsätta. En epidemi där unga inte längre väljer att leva är inte värdigt ett land som . Vi behöver göra någonting. Vi har makten. 16 Socialminister (S): Jag hoppas att ledamoten förstår att när jag använder begreppet maktlöshet är det fråga om en maktlöshet och frustration över varje enskilt barn som i det här fallet förlorar sitt liv. De satsningar som faktiskt har gjorts är kanske inte tillräckliga, utan vi måste göra ännu mer. Den maktlösheten kan även en politiker känna och få lov att tala om. Regeringen gör en del saker på området, och vi kommer att följa frågan noggrant. Regeringen har beställt den rapport som har tagits fram och som pekar på hur situationen ser ut när det gäller suicid bland ensamkommande unga. Detta görs naturligtvis för att regeringen vill veta hur det ser ut. Vi vill ha ett underlag så att vi kan satsa de resurser och vidta de åtgärder som krävs för att förbättra och förstärka situationen för ensamkommande barn och unga. Jag kommer naturligtvis att svara med utgångspunkt i det som är mitt ansvarsområde i regeringen. En annan sak som regeringen har gjort är att vi tydligt har sagt att alla landsting ska erbjuda hälsoundersökningar till asylsökande, om det inte är alldeles uppenbart att det av ett eller annat skäl är obehövligt. Staten ersätter landstingen för detta. Då går det att snabbt fånga upp de barn och unga som behöver stöd. Varje barn eller ung person som tar sitt liv i frustration, och där vi på något sätt har brustit längs med vägen, är ett barn för mycket. Det tycker också regeringen. Vi är också beredda att vidta åtgärder för att förbättra situationen och stötta gruppen. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2017/18:400 om institutionell korruption inom läkemedelsbranschen 17 Socialminister (S): har frågat mig hur kan stärkas i sin roll för ökad kunskap och trygghet och därtill minska korruption inom läkemedelsbranschen. I granskningsrapporten och effektiva läkemedel – hur hanterar staten läkemedelsindustrins inflytande? (RiR 2016:9), publicerad , granskar hur staten hanterar läkemedelsindustrins inflytande över statlig läkemedelskontroll och kunskapsstyrning. Motivet till granskningen var att regeringen och myndigheterna, enligt , har en svår uppgift att främja flera olika goda värden som ibland står i konflikt med varandra. menar att snabb tillgång till nya effektiva läkemedel och tillförlitlig kunskap om läkemedels effekter är värden som ibland står emot varandra. Främjandet av folkhälsa och främjandet av näringsliv kan ibland också vara svårförenliga mål. I granskningsrapporten skriver att det i huvudsak är läkemedelsföretag som finansierar och utformar stora kliniska prövningar. Läkemedelsföretagen har därmed stort inflytande över hur testerna genomförs och vilka resultat som ska förmedlas till omvärlden genom forskningsartiklar och marknadsföring. Detta ger läkemedelsindustrin ett informationsövertag gentemot övriga aktörer inom läkemedelssektorn. lämnar i granskningsrapporten tre rekommendationer till regeringen:  Regeringen bör inte involvera i sin innovationspolitik.  Regeringen bör ge tydligare incitament att inte prioritera ned de renodlat säkerhetsorienterade uppgifterna.  Regeringen bör ge myndigheterna i uppdrag att samverka för en mer producentoberoende styrning med kunskap. Av regeringens skrivelse om säkra och effektiva läkemedel (skr. 2016/17:39) framgår att regeringen inte delar bedömningar avseende rekommendationerna att ge tydligare incitament att inte prioritera ned de renodlat säkerhetsorienterade uppgifterna samt att ge myndigheterna i uppdrag att samverka för en mer producentoberoende styrning med kunskap. Bakgrunden till detta står att läsa i skrivelsen. När det gäller rekommendationen att inte involvera i sin innovationspolitik gör regeringen en annan bedömning, som även den framgår av regeringens skrivelse. Utvecklingen av läkemedel, medicinteknik och informationsteknik är viktig för en modern och effektiv hälso- och sjukvård. Samverkan inom life science-sektorn mellan näringsliv, forskare och hälso- och sjukvård har stor betydelse för utvecklingen inom hälso- och sjukvården. Regeringen menar att genom nya läkemedel, behandlingsmetoder och medicinsk teknik kan en framtid med en åldrande befolkning, nya hot i form av smittspridning och pandemier samt antibiotikaresistens bemötas. Därmed inte sagt att LV:s innovationsfrämjande arbete är av större vikt än vissa andra delar av verksamheten. Som skriver är huvudsakligen en kontroll- och tillsynsmyndighet, och regeringen skrev i sin skrivelse att lyfter upp viktiga frågeställningar. Därför gav regeringen och andra berörda myndigheter – och social utvärdering, och – i uppdrag att inventera nuvarande rutiner och arbetssätt och vid behov revidera dessa för att säkerställa ett kontrollsystem som hanterar risk för otillbörlig påverkan. Av myndigheternas rapportering avseende nämnda uppdrag framgår bland annat att det finns en myndighetsgemensam jävsgrupp där samtliga fem myndigheter ingår. Gruppen enas om jävsdeklarationers utformning, och ansvarar för att revidera blanketten i enlighet med överenskomna förslag. Gruppen har också tagit fram en rad andra myndighetsgemensamma dokument, i syfte att ge vägledning till den enskilda experten. Gruppen är också ett rådgivande organ för den myndighet som önskar råd i en fråga. När det gäller specifikt framgår av myndighetens rapport att inventeringen visat att de befintliga kontrollsystemen fungerar bra och är ändamålsenliga. Dock har några förbättringar vidtagits, eller planeras att vidtas, med anledning av regeringsuppdraget. När det gäller hot och trakasserier har myndigheten till exempel beslutat att gå ut med tydligare information till medarbetarna om hur incidenter som innefattar hot, våld och trakasserier ska hanteras. När det gäller korruption har i sina interna riktlinjer klargjort att nolltolerans gäller mot alla former av mutor. rapporterade även att de avsåg att införa regelbundna interna stickprovskontroller för att säkerställa att verkets rutiner för hantering av de anställdas jävsdeklarationer efterlevs. Vidare har den praktiska hanteringen av jävsdeklarationer på myndigheten gjorts enhetlig och centraliserad. Regeringen har förtroende för att och myndighetens ledning vidtar nödvändiga åtgärder vid behov på såväl detta område som andra. Regeringen bedömer inte att den behöver vidta några särskilda åtgärder utan följer arbete med detta och annat genom löpande dialog. 18 (-): Jag vill tacka statsrådet för ett klart och tydligt svar. Min fråga i denna debatt är: Hur kan vi stärka i sin roll för att minska korruption inom läkemedelsbranschen? Statsrådet svarar: Det behövs inte. Jag tycker att det är ett märkligt svar. Generellt sett är det intressant att Läkemedelsbranschen i sin helhet tycks gå helt fri i denna kammare från fördömanden eller förslag på åtgärder. huvudsakliga uppgift är att vara en tillsynsmyndighet gentemot läkemedelsbolagen. Men det blir svårt när man ska föra en innovationspolitik. Det är dessutom svårt att vara objektiv då man nästan helt finansieras av läkemedelsföretagen. Det är noll insyn i hur testerna görs, och läkemedelsföretagen vidareutbildar själva läkare och betalar bra för deras pr-kampanjer för preparat, som kallas föredrag. Vidare vandrar anställda fram och tillbaka i anställningar mellan och läkemedelsföretagen. Vi kan fråga vem som helst på gatan om de anser att detta system är patientsäkert. Jag kan sätta en månadslön på att nästan alla skulle svara nej – till skillnad från statsrådet. Det skulle faktiskt vara intressant att göra en sådan marknadsundersökning för att få fram vad folk egentligen tycker om denna modell. Jag vill inte tro att det är statsrådets egna synpunkter som förs fram i svaret, och jag förstår att det måste vara tufft att stå här och försvara detta. Den rödgröna regeringen är ju generellt emot vinster i välfärden, men läkemedelsindustrin tycks helt gå fri. Varför tar man inte till sig , som lägger fram konkreta fakta? Man har ju i sin granskning sett hur gått ifrån sitt egentliga uppdrag att vara en tillsynsmyndighet. Från början startades läkemedelsverk över hela världen för att skydda allmänheten mot skadliga mediciner efter . Hade läkemedelsverket i fungerat som det skulle hade inte hundratusentals personer dödats i opioidkrisen. I har man mer civilkurage. Där omorganiserades deras läkemedelsverk efter tusentals dödsfall på grund av en skadlig diabetesmedicin.