prot · H50955 · 2018-01-16 00:00:00 — Vilka regler urholkar ägaransvaret? Det är tydligt att dumpning av en bil är ett miljöbrott. Om en bil varken körs eller är avställd ska bilen hanteras säkert så att den inte stör miljön eller andra människor. 86 (M): Min partikollega sitter också i salen. Frågan är inte ny. Det är inte den här regeringen som har orsakat dessa problem. Många andra problem har ni orsakat, men inte just detta. Men det börjar bli dags att ta fram lösningar. Jag är tydlig med att jag inte försöker förenkla debatten, herr talman. Jag är fullt införstådd med de juridiska svårigheterna när en bil ska anses dumpad och så vidare. Det är inget konfrontativt. Det handlar om att se problemen alltifrån bilmålvakter till att det finns en hel del bilar. Som jag sa tidigare är 1,2 miljoner bilar avställda. En stor del av bilarna är redo för skrotning. Vi pratar hundratusentals bilar som borde tas till skroten, men det har inte skett av olika skäl. Där måste vi ta fram olika lösningar så att bilarna återvinns. Det som händer när en bil står år ut och år in är att den rostar. Då försvinner värdet i metallerna, och det börjar läcka ut oljor och tungmetaller i våra marker. Om det finns vattendrag nära kan det i värsta fall bli ännu mer olyckligt. Hur ska vi öka incitamenten för den sista ägaren att skrota bilen så att den återvinns? Det är där problemet finns, och det är därför det inte sker. Det finns en mängd saker som kan sägas om bland annat producentansvaret. En större del av bilen ska återvinnas. sitter vi med det konkreta problemet. Jag tror att vi måste öka incitamenten för den sista bilägaren att lämna in och återvinna bilen. Det finns olika modeller för detta. Vad tycker ministern? Vilket vägval skulle ministern vilja ta? Det finns en del utredningar, och ministern debatterade frågan åtminstone för . Jag tänker mig att ministern har funderat en del över vad som kan göras. Vilken väg tycker ministern att man ska ta för att komma till rätta med problemet? Den lagstiftning som finns är inte tillräcklig för att komma till rätta med problemet. Det hoppas jag att vi är överens om. 87 Miljöminister (MP): Min bild är att vi delar uppfattningen att detta är ett problem och att det finns anledning att göra saker men att vi också är överens om att det är svåra frågor rent juridiskt. Detta bland annat med referens till tidigare diskussioner om respekt för äganderätten, som ju är en grundläggande princip i dessa delar. Vi har fått förslag från myndigheter som handlar om att ge sig på finansieringsfrågan – hur man kan hitta en lösning för att ta kostnaderna för att få in fler bilar. Det är en intressant del. Det löser absolut inte hela frågan, men det vore bra. Jag hoppas verkligen att vi kan komma överens om vilken av de olika föreslagna modellerna som är bäst. Det avgörs mest med juridiska argument, exempelvis vilken av dem som är mest kompatibel med . Jag uppfattar inte att det är någon ideologisk skillnad där, utan det handlar om att hitta en genomförbar modell. Gör vi det tror jag att vi skulle kunna komma överens i om att genomföra den. Den andra delen är som sagt producentansvaret. Där sker det förändringar på EU-nivå. Det pågår förhandlingar just nu vad gäller generellt producentansvar inom EU, och det ger oss anledning att avvakta lite. Det vore inte konstruktivt att göra förändringar just . Även om jag inte uppfattar den här debatten som konfrontativ vill jag fortfarande ifrågasätta påståendet att vi har ett urholkat ägaransvar, inte minst då jag gått till vad jag tror är samma källa som interpellanten. En sak som jag tycker är relevant att lyfta fram är att det här är en rapport som är beställd av Bil . Det måste jag säga. För transparensens skull är det bra att det kommer fram att Bil faktiskt är en part i detta eftersom man företräder dem som är producenter och har producentansvar. Det är därifrån jag uppfattar att citatet kommer om det urholkade ägaransvaret. Man bara slänger ur sig det utan att motivera det. Det antyder att det är någon form av problem med producentansvaret, och när det kommer från just Bil finner jag viss anledning att bli lite misstänksam. Om vi ska göra någonting med producentansvaret är det att stärka det så att det verkligen leder till att fler bilar och större delar av bilar blir återvunna. Det är, precis som nämnts här, en bra industri som har möjligheter att växa. Men är fel tidpunkt att avgöra om vi ska göra det. Det är klokt att först invänta eventuella förändringar från EU:s håll. 88 (M): Låt mig svara ministern: Jag hänvisade till rapporten. För tydlighetens skull berättade jag det. Det är inte Bil som har tagit fram den, utan man har beställt den av Economics. Det var det jag nämnde. Du har rapporten framför dig, . Det är bra att du har läst den också. Jag delar ministerns uppfattning att vi ska lyssna in alla intressenter i detta. Det som det i slutändan handlar om är bilarna som står och förfaller. Som jag sa är 1,2 miljoner bilar avställda. En stor del av dem är uttjänta och borde återvinnas, det vill säga skrotas. Går det rostar de. Då försvinner det ekonomiska värdet, och dessutom läcker det ut tungmetaller, olja och andra farliga ämnen i vår natur. Det är där någonstans vi borde försöka hitta lösningar. Jag uppfattar inte ministern som konfrontativ i detta. Det jag ser är till exempel ett ökat antal bilmålvakter, vilket är en del som urholkar ägaransvaret. Det har vi inte kommit till rätta med. Jag har försökt säga det , herr talman, och jag gör det återigen: Jag har inte valt konfrontation i den här debatten eller den här frågan. Jag har heller inte valt att försöka förenkla den, för jag vet precis hur svårt detta är. Jag vet precis hur svårt det är när det gäller juridiken i detta. Men vi har fortfarande samma problem, det vill säga att de här bilarna står och förfaller, och vi måste hitta vägar för att komma till rätta med det. Vi behöver lyssna på flera intressenter i detta. Det finns pantsystem, vilket är ett sätt att få producenterna att betala. Konsumenterna får tillbaka en del pengar när de lämnar tillbaka bilen. Jag tror att lösningen ligger där någonstans, i att den sista ägaren får ekonomiska incitament att återvinna bilen. I takt med att bilmålvakterna ökar i antal ökar också problemen i den här frågan. Jag tror att också ministern ser problematiken i det. 89 Miljöminister (MP): Bilar innehåller till stora delar material som kan återvinnas. Jag tycker att det är bra att det upprepas och att situationen att det inte görs i tillräckligt hög grad uppmärksammas i kammaren. Jag vill tacka för den möjligheten. Det var intressant att ta del av rapporten, som interpellationen gav mig anledning att läsa. Att komma till rätta med detta kräver flera delar. Ett arbete som har gjorts är det jag har refererat till. fick ett uppdrag att ta fram finansieringslösningar för omhändertagande av övergivna uttjänta fordon och en lämplig ersättningsmodell. Efter det har vi fått ett förslag från och ett förslag som förordas av andra myndigheter, vilket speglar hur svårt det är. Det är kloka myndigheter som kommer till olika slutsatser. Vi tittar nu noggrant på dessa två modeller. Bland annat görs ett arbete för att jämföra vilken av dem som skulle vara genomförbar, inte minst relaterat till . En annan del där regeringen arbetar intensivt och har gjort några skärpningar och där man också arbetar intensivt kommunalt är frågan om bilmålvakter, som berörs här. Vi ser att man systematiskt kryper undan ansvar genom att använda den modellen. Arbetet går till viss del framåt – bilar som ägs av bilmålvakter beslagtas. Det finns troligtvis mer att göra i den delen. Det sista är producentansvaret. Det kan finnas anledning att utvärdera det framöver, men det ska vi göra först när vi vet vilka villkor EU kommer att sätta för producentansvar generellt. Överläggningen var härmed avslutad. § 24 Svar på interpellation 2017/18:230 om vargens status i art‑ och habitatdirektivet 90 Miljöminister (MP): har frågat mig vilka initiativ jag och regeringen tänker ta angående art‑ och habitatdirektivet för att möjliggöra en förflyttning av vargen från rödlistad art till jaktbart vilt. Vidare undrar vilka åtgärder jag och regeringen tänker vidta för att säkerställa att frågor om svensk jakt på varg ska beslutas i och inte på EU‑nivå. Art‑ och habitatdirektivet syftar till att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter inom EU. Arter som är upptagna i bil. 4 a till direktivet, däribland varg, är strikt skyddade. Det innebär att vargen som huvudregel inte avsiktligt får fångas eller dödas i naturen. Endast Europeiska kommissionen har möjlighet att föreslå ändringar i direktivet eller dess bilagor. Kommissionen har i samband med sin utvärdering av naturvårdsdirektiven och handlingsplan för naturen, människorna och näringslivet angett att den inte tänker föreslå några ändringar av direktivet. har i sin resolution välkomnat handlingsplanen och inte uppmanat kommissionen att föreslå ändringar i naturvårdsdirektiven utan endast att vidta åtgärder med habitatdirektivets flexibilitet i åtanke. Regeringen betraktar möjligheten att ändra vargens status inom EU-lagstiftningen som utesluten inom överskådlig tid. Frågor om svensk jakt beslutas däremot i . har det övergripande nationella ansvaret för rovdjursförvaltningen. Verket har delegerat rätten att besluta om skydds‑ respektive licensjakt på varg till berörda länsstyrelser. Regeringen har inte för avsikt att föreslå en ändring i denna ordning. 91 (M): Tack, ministern, för svaret – även om jag tycker att hela svaret är väldigt passivt! har precis antagit en resolution om att bör ändra och uppdatera art‑ och habitatdirektivet om hotade arter, som gjort det svårt och ibland omöjligt att ha jakt på stora rovdjur. När den önskvärda nationella nivån för till exempel antalet vargar uppnås ska jakt på varg inte kunna stoppas med hänvisning till art- och habitatdirektivet, anser parlamentet. ser vi i tidningar, både lokalpress och fackpress, hur djur- och hundägare och jägare drabbas av vargangrepp runt om i landet. Vi har här i beslutat om att vi kan tänkas ha en vargstam på 170–270 vargar. har vi en vargstam som med rätt stor säkerhet omfattar en bit över 400 vargar. har uttalat att tillämpningen av direktivet bör vara mer flexibel och kunna ta hänsyn till ett EU-lands nationella omständigheter. Syftet är att försöka minska onödiga konflikter och problem som habitatdirektivet annars kan orsaka. har antagit nya formuleringar om direktivet. När det till exempel gäller de stora rovdjuren bör habitatdirektivet tillämpas mer flexibelt så att större hänsyn tas till när rovdjursproblem blir ett hot mot landsbygden och våra gröna näringar. Detta ligger precis i linje med vad vi faktiskt upplever här i . Vi skulle nu kunna ta vara på detta och försöka jobba lite mer flexibelt. Min fråga till ministern blir, herr talman: vill inte ministern och regeringen ta vara på den öppning som nu faktiskt börjar skissa på och föreslå? Detta skulle innebära att det blev verklighet av möjligheter att påverka vargstammen och öka jakten. Jag måste upprepa min grundfråga, som var med i interpellationen: Är ministern på något sätt beredd att jobba för att stärka möjlighet att sköta sin vargstam, bedriva en nödvändig vargjakt och ta vara på den flexibilitet som EU‑parlamentet faktiskt föreslår? Anser ministern att inflytande och flexibilitet när det gäller att sköta vår vargstam bör ökas, precis som nu önskar? Anser ministern att vi ska gå den väg som EU‑parlamentet föreslår? Svaret har en annan andemening: Vi kan inget göra och ska egentligen sitta still i båten. Jag vill ha någon form av svar från ministerns sida. Är det verkligen så vi ska agera när faktiskt ger oss möjlighet att öka flexibiliteten i tolkningen av det här direktivet? 92 Miljöminister (MP): Med all respekt för bygger denna interpellation på ett missförstånd. refererar till en resolution på ett sätt som inte är korrekt. har inte uppmanat kommissionen att se över det aktuella direktivet och skapar därmed inte den typ av öppning som förespeglar. Det är helt enkelt inte detta som står i resolutionen; jag har texten framför mig. Det parlamentet gör är att konstatera att direktivet innehåller en flexibilitet som det ser ut : ”recognising the available flexibility within the Habitats Directive” är ett direkt citat från resolutionen. Detta gör att det är svårt, närmast omöjligt, att svara på frågorna. Jag skulle bara förstärka missförståndet om jag gav mig in i en sådan pseudodiskussion. konstaterar alltså att det finns en flexibilitet i direktivet som det ser ut . Parlamentet välkomnar också den handlingsplan som kommissionen har tagit fram för hur direktivet ska genomföras och poängterar att både kommissionen och medlemsländerna i implementeringen bör utnyttja den flexibilitet som alltså finns . Detta gör inte att vargens eller andra skyddade arters formella status kommer att förändras. Det är också värt att upprepa att beslut om jakt tas i . Från regeringens sida har vi säkerställt att de tas regionalt, nära och baserat på kunskap hos dem som kan regionerna. Detta har skapat ordning och reda i besluten om jakt och mycket tydligare förutsägbarhet än vad som funnits tidigare. Vi gör därmed det som parlamentet efterfrågar: utnyttjar den flexibilitet som finns i direktivet. 93 (M): I sak ändrar detta ingenting, även om ministern påstår att det inte skulle vara den inriktningen som är beslutad. Om det finns en flexibilitet, som konstaterar, är min grundfråga: Avser ministern och regeringen att på något sätt utnyttja den flexibiliteten på ett större sätt, så att kan ta hand om och sköta om sin vargstam och sin jakt på ett annat sätt än ? Detta är grundfrågan, och där finns, som jag ser det, en stor passivitet hos ministern och regeringen. Nej, man har inte tänkt använda flexibiliteten, utan man tänker fortsätta precis som . Det innebär att EU fortfarande kommer att blanda sig i en hel del av våra vargfrågor och emellanåt göra det svårt för att sköta om sin vargstam på ett bättre sätt så att landsbygden kan utvecklas bättre när det gäller att hålla vargstammen på en rimlig nivå. Ministern säger i sitt svar: ”Regeringen betraktar möjligheten att ändra vargens status inom EU-lagstiftningen som utesluten inom överskådlig tid.” Jag måste ställa en följdfråga angående detta. Kommer regeringen att bidra eller ta initiativ till att försöka ändra detta på något sätt under denna överskådliga tid? Och vad menar ministern och regeringen med uttrycket ”överskådlig tid”? Är det under ett, fem eller eller som ministern och regeringen menar att man inte tänker försöka ändra något i detta EU-direktiv? Ministerns och regeringens svar i denna fråga vittnar om oerhört stor passivitet. Man har i grund och botten inte tänkt göra eller förändra någonting, trots att faktiskt säger att det finns en flexibilitet i detta som man kan utnyttja för att kunna sköta sina rovdjursstammar på ett bättre sätt i hela . Man påpekar detta, för det är inte bara som har problem; man ser att det finns en möjlighet i detta. Min fråga är: Tänker , regeringen och ministern ta vara på den möjlighet som faktiskt finns? Jag uppfattar att det är ett klart och tydligt nej från ministern: tänker inte göra någonting inom överskådlig tid, utan vi kommer att sitta still och vänta. Är detta rätt uppfattat? 94 Miljöminister (MP): Denna diskussion blir väldigt svår att föra. Hela frågan bygger på ett missförstånd: ett påstående om att ska ha beslutat något som inte har beslutat och att det är passivt att göra det som inte har uppmanat kommissionen till och som kommissionen därmed inte kommer att göra. Kommissionen har generellt under sin mandatperiod gjort ett gediget arbete och sett över olika lagstiftningar i en så kallad översynsprocess. Man har bland annat sett över den lagstiftning vi diskuterar här. När vi konstaterar att kommissionen inte inom överskådlig tid kommer att se över detta direktiv är det baserat på att ansvarig kommissionär har sett över lagen och konstaterat och aviserat att kommissionen anser den vara fit for purpose och att man inte tänker göra några förändringar. Det är bara kommissionen som kan ta initiativ till att se över ett direktiv som detta, och de har aviserat att de inte avser att göra det. Detta har faktiskt ingenting att göra med hur regeringen agerar eller inte. Den andra frågan, som faktiskt berörs av den resolution vi har antagit i , är en diskussion där man poängterar att det finns en flexibilitet i dagens direktiv och uppmanar medlemsländerna att använda den. Det är en flexibilitet som handlar om att anpassa besluten till regionala skillnader. I har vi organiserat beslut om jakt så att de tas på regional nivå av människor som kan regionen och har kunskap, anpassat efter regionens förutsättningar. 95 (M): Tack för svaret, ministern! Men en fråga återstår: Finns det någon vilja från regeringen och ministern att jobba för att ta vara på denna flexibilitet? Ministern har beskrivit vad vi har gjort i . Då blir min följdfråga: Finns det någon ytterligare viljeinriktning för att använda flexibiliteten i svensk vargpolitik till att underlätta för de gröna näringarna ute på landsbygden, eller sitter ministern och regeringen nöjda och har inte tänkt vidta några åtgärder för att ytterligare försöka underlätta för landsbygden och de gröna näringarna när det gäller den vargpolitik som finns runt om i landet? 96 Miljöminister (MP): Om jag kom till och lade fram en interpellation som var baserad på ett missförstånd skulle jag vara väldigt ödmjuk. Det cirkulerar otroligt mycket myter i vargdebatten. Denna typ av missförstånd är inte den första jag möter. Ganska vanligt förekommande är också att man refererar till beslut i – som ligger mystiskt långt där borta – som faktiskt inte helt stämmer. Vi har en gemensam europeisk politik när det gäller artskydd. Det anser jag och regeringen vara en god ordning. Detta är viktigt, inte minst därför att arter inte känner nationella gränser och att vi på så sätt kan ta ett gemensamt ansvar för artskyddet inom EU och ha en harmoniserad politik i detta avseende. Detta anser jag och regeringen vara en god ordning. Däremot anser vi också att det är viktigt att besluten om tillämpningarna, alltså bland annat beslut om jakt, tas på regional nivå. Regeringen har under den här mandatperioden skapat god ordning och reda i besluten om jakt. Vi har lämnat bakom oss präglad av konflikter och oförutsägbarhet och fått en god ordning, där beslut om jakt på bland annat varg tas regionalt. Vi har styrt upp de delarna. Vi har också styrt upp domstolshanteringen vid exempelvis överklaganden. Det har skapat mycket bättre förutsägbarhet. Myndigheterna följer också vargens status. Det finns orosmoment. Det finns ett ganska gott antal vargar, men det finns stark oro när det gäller vargens hälsostatus, framför allt dess genetik. Detta behöver vi följa noga, så att vi kan ha en livskraftig vargstam i . Överläggningen var härmed avslutad. § 25 Svar på interpellation 2017/18:246 om sanktionsavgift vid kemikaliebrott 97 Miljöminister (MP): har frågat mig dels om jag avser att ta initiativ för att införa miljösanktionsavgifter inom kemikalieområdet, dels om jag avser att vidta andra åtgärder för att genom nationell lagstiftning minska användningen av farliga kemiska ämnen. Effektiva sanktioner, oavsett om det rör sig om straff eller miljösanktionsavgifter, är viktiga verktyg för att skydda människors hälsa och miljön och för att upprätthålla sanktionssystemens trovärdighet. Systemet med miljösanktionsavgifter har visat sig fungera väl, och det bidrar till att de som ska följa regelverken också gör det. Kort sagt, i många fall är sanktionsavgifter effektivare än straff. Hög effektivitet måste emellertid vägas mot hög rättssäkerhet. Om ett straff ska ersättas med en sanktionsavgift får rättssäkerheten inte sättas på undantag. Den bedömningen måste tas på allvar och kräver därför tid och noggrannhet. Regeringen har tagit initiativ till lagändringar som syftar till att effektivisera sanktionssystem. Det senaste exemplet är direktiven till . Mycket talar för att det inte bara är överträdelser inom kemikalieområdet som bättre skulle tas om hand i systemet med miljösanktionsavgifter. Det gäller flera sakområden inom tillämpningsområde. Med hänsyn till det bör ett samlat grepp tas, och man bör undvika mindre ingrepp som riskerar att skapa otydlighet och splittrade sanktionssystem. är det första steget i det arbete som har påbörjats för att ytterligare renodla och effektivisera sanktionssystemen. Kemikalieområdet är ett av de sakområden som kommer att behandlas i det arbetet. har även frågat mig om andra åtgärder för att genom nationell lagstiftning minska användningen av farliga kemiska ämnen. Regeringen har vidtagit en rad åtgärder på de områden där det går att lagstifta nationellt, det vill säga de områden där vi inte har gemensam fullt harmoniserande lagstiftning inom EU. Vi arbetar framför allt inom fyra områden: mikroplaster i kosmetiska och kemiska produkter, farliga ämnen i byggprodukter, PFAS i brandsläckningsskum och privat användning av växtskyddsmedel. Jag önskar att jag hade kunnat säga att vi hade kommit i hamn med dessa förslag. Men även detta arbete kräver tid för att resultaten i slutändan ska bli bra. 98 (V): är ett land med relativt höga ambitioner på miljöområdet, och det ska vi fortsätta att vara. En viktig del i detta är hur vi reglerar kemikalier. Det handlar inte bara om lagstiftning när det gäller kemikalier. Det handlar också om att vi faktiskt måste se till att lagarna följs. Om detta inte sker riskerar vi att ha varor på marknaden som kan innehålla kemikalier som kan ge hormonstörningar hos barn, att det finns otillåtna bekämpningsmedel i livsmedelsproduktionen eller att det sprids varor som kan orsaka svåra sjukdomar, cancer, beteendestörningar eller miljöproblem. Här måste vi se till att lagarna följs. Vi har myndigheter som jobbar hårt och idogt med detta. Jag tänker i synnerhet på vår kemikalieinspektion. Kemikalieinspektionen är verkligen ute på fältet och tar tag i de problem man ser. Kemikalieinspektionen har gjort 664 anmälningar av misstänkta miljöbrott på kemikalieområdet . Vad har då hänt med dessa anmälningar? Ja, av anmälningarna har bara lagts ned. De har inte lett till några åtgärder av polis och åklagare. Kemikalieinspektionen föreslår ett annat system, som miljöministern också kommenterade, nämligen att man som myndighet direkt ska kunna utfärda en sanktionsavgift för dem som bryter mot våra bestämmelser på kemikalieområdet. Då vill jag understryka att sanktionsavgifter kan överklagas. Det är ett helt och hållet rättssäkert system. Vi tillämpar sanktionsavgifter på en mängd andra områden, inte minst inom våra kommuners tillsyn. Där fungerar det bra, i alla fall såvitt jag vet. Fördelen med införandet av en sanktionsavgift är, precis som miljöministern sa i sitt svar, att det sannolikt är ett mycket effektivare system än det som vi nu har. Det leder troligen till att tilltron till hela systemet ökar när det blir en direkt reaktion mot dem som bryter mot våra kemikalie- och miljölagar. Därför, fru talman, är jag ändå lite besviken och förvånad över ministerns kommentarer: att man måste ta rättssäkerheten fullt ut i beaktande och att detta inte är någonting som enkelt kan göras. Då vill jag understryka att detta helt och hållet är ett rättssäkert instrument. Detta är någonting som har föreslagits av ansvarig myndighet, och det har utretts. Jag förstår inte varför ministern verkar vara så tvehågsen och varför ministern vill utreda detta vidare. Vi har konkreta förslag om att sanktionsväxla, och vi kan se till att vi får ett mycket bättre och effektivare system än vad vi har . 99 Miljöminister (MP): Jag vill börja med att tacka för att han för dessa viktiga frågor till kammare. Det är oerhört viktigt att vi har en uppföljning och en effektiv tillämpning av den lagstiftning som beslutat om.