prot · H50971 · 2018-02-13 00:00:00 — Vi vet att de är ett väldigt bra verktyg på de skolor där de fungerar och där tryggheten fungerar. Just därför försöker vi nu sprida det verktyget så att gemensamt respekterade ordningsregler används på alla skolor. För det tredje är skolan inte någon allmän plats. Den är till för dem som jobbar där. Det måste vara tydligt i rutinerna att det inte springer människor på skolan som inte hör hemma där. För det fjärde måste de regler som faktiskt finns, till exempel om att avskilja elever eller om mindre, disciplinära befogenheter som lärarna har i klassrummet, vara kända och användas. Det är viktigt att rutinerna är tydliga – att det vi i och i lagar har beslutat att man kan använda som skola, huvudman eller lärare också de facto används i situationer där det kan göra nytta. En elev som stör andras trygghet och studiero kan till exempel avskiljas från undervisning eller flyttas till en annan skola. Det tredje, vid sidan om personal och rutiner, är såklart ledarskap och kompetens: ledarskap från rektor som förmedlar att detta är frågor som tas på största allvar. En trygg skola är en förutsättning för kunskapsuppdraget. Det handlar också om ledarskapet i klassrummet för mig som lärare och om att jag har förutsättningar att utöva det. Kompetens handlar om att jag vet att jag ska jobba med elever som, om jag möter dem på rätt sätt, faktiskt inte behöver vara stökiga. Jag måste ha förutsättningar och verktyg, till exempel att jobba tillsammans med speciallärare. För att alla dessa tre delar ska kunna stärkas – personal, rutiner och ledarskap och kompetens – måste staten kunna vara närvarande särskilt på de skolor som har tuffa förutsättningar. krävs det att det kommer någon utifrån för att ett förändringsarbete ska bli möjligt. Vi vet att förändring är möjlig. Vi ser skolor som har tuffa förutsättningar och uppvisar väldigt goda resultat när det gäller trygghet och studiero. Vi har skolor som har varit mycket stökiga och där många elever haft problem men där det sedan vänt och blivit förändring. Staten kan genom Samverkan för bästa skola bidra till ett sådant arbete. 38 (M): Frågan är hur vi ska locka fler lärare till yrket när vi fortfarande har så stora problem. Bristsituationen har delvis gjort att det, även om lönefrågan inte är löst, blivit betydligt högre löner för många lärare i många kommuner. Detta kan möjligtvis bli ett problem för rektorerna , eftersom många förstelärare har gått om dem lönemässigt. Men när vi läser om slagsmål, våld, hot och kränkningar samt ett språkbruk som vi aldrig skulle acceptera i något annat sammanhang måste vi ställa oss frågan: Är detta kanske det största problem vi har just nu i skolan? Vi vet ju att det leder till betydligt mindre undervisningstid. Jag tror att jag i min förra interpellationsdebatt talade om att eleverna går miste om ungefär . Detta är dock en sanning med modifikation. Någon har räknat ut att alla de minuter som det tar att sätta igång en lektion och den tid som går förlorad därför att många går innan lektionen är avslutad motsvarar ungefär i . Detta är alltså inte bara ett ordningsproblem, som vi gemensamt konstaterar försämrar resultatet främst för de svaga eleverna, utan det leder också till mindre undervisningstid. Frågan är vilka fler ordningsregler som utbildningsministern kan tänka sig. Jag tror, som sagt var, att det är oerhört viktigt med ledarskapet. Gamla tiders lärarauktoritet har försvunnit, på gott och på ont. En del kanske skulle behövt den , och en del kanske saknar den. Men den borde naturligtvis ha ersatts med ett modernt ledarskap. Men i och med att det har blivit en statussänkning av läraryrket kanske ett antal människor har kommit in på detta yrke som i stället borde ha sysslat med någonting annat i livet. De har kanske inte det rätta fokus som behövs för att få eleverna intresserade. kollega lär ha ringt till någon på Internationella Engelska Skolan och berömt dem för deras pedagogiska skicklighet och profil – det gällde inte den senaste vinstdebatten. Jag vill fråga utbildningsministern om de kan tjäna som ett föredöme. Jag har också hört att utbildningsministern har varit i och besökt Ölyckeskolan. Jag såg reportaget därifrån. Det är en skola som leds av en tydlig pedagogisk ledare, som för övrigt är före detta militär – men det hör egentligen inte till saken. Men det är tydliga ordningsregler där, och det är tydlighet som präglar hela skolan. Är det ett föredöme att ta efter? Och hur kan utbildningsministern se till att det genomförs på fler ställen i landet? 39 (SD): Jag ska ta upp en del saker i utbildningsministerns anförande. Vi vet att det mycket grova våldet har ökat. Det fanns inte när jag växte upp. Det är en helt ny företeelse. Därmed måste det logiskt sett ha ökat. Det är klart att vi måste ha ordningsregler, och det har alla skolor . Men det måste finnas en skala och en trappa uppåt som innebär att om man struntar i ordningsreglerna – det gör en del, men det är ganska få – får det konsekvenser. Jag håller med om att skolan inte är någon allmän plats. Detta får alla partier ta tag i och fundera på vad vi ska göra . Det är ny företeelse. Vi har tidigare inte brytt oss om vilka som går in och ut ur skolor, men det måste vi börja fundera på . Utbildningsministern säger att reglerna måste användas. Det fanns regler i den skola i där det skedde en tragisk våldtäkt. Ändå fick den flicka som blev utsatt möta gärningsmannen på skolgården. Det är förfärligt, det är bedrövligt och det är fullständigt oacceptabelt att sådant händer. Det kanske var den enskilda rektorn som tog ett mycket dåligt beslut. Till skillnad från kanske talar jag om mycket allvarliga brott. Men man behöver tala om båda sakerna, och jag tror att det finns ett samband. Skollagen är helt enkelt inte anpassad för denna typ av brott. Anser inte utbildningsministern att vi behöver förändra skollagen? Det är en ny situation. Det är inte som när utbildningsministern och jag gick i skolan. Jag tänker på speciella skolor för belastade elever som utgör ett hot mot andra elever, eller kanske hemundervisning under en kortare eller . I det skriftliga svar som jag fick av statsrådet står det med anledning av : ”Elever som känner sig trygga svarar i betydligt högre utsträckning än andra elever att skolan är intressant och rolig.” Det är betydligt allvarligare än så. Jag läste en bok av hjärnforskaren . Han har vetenskapligt visat att elever som känner sig otrygga lär sig ingenting, då hjärnan anpassat sig för överlevnad i farofyllda situationer. I ett otryggt klimat kopplar hjärnan helt enkelt bort inlärningen. Det är en överlevnadsstrategi som vi har haft . I ett otryggt klassrum kopplar eleverna alltså bort inlärningen – de elever som känner sig otrygga. Om eleverna över huvud taget ska kunna lära sig någonting måste klassrummen vara lugna och trygga. Många klassrum är tyvärr inte det i dagens svenska skola. Det gäller speciellt i vissa områden, som jag talade om . Man får vara mer än lovligt naiv om man inte inser att detta påverkar studieresultaten negativt. Det är förmodligen en orsak, och kanske den viktigaste, till vår nedåtgående trend i PISA-undersökningarna. Den senaste visade i och för sig på en svag uppgång. Kan statsrådet göra en reflektion över detta? Behöver vi inte en ny verktygslåda med åtgärder när verkligheten nu ser ut som den gör? 40 (M): Jag tackar utbildningsministern för det som sas. Jag tog tidigare upp ett fall och lärarnas berättelser om hur de blir slagna med kvastar och får höra alla möjliga ord. Detta handlar om lågstadieelever. Dessa problem har alltså gått ned i åldrarna. Det är verkligen skrämmande. Det finns många sådana berättelser. har haft en insändarsida där lärare har pratat av sig, och vi ser att det finns ett uppdämt behov av att tala om den verklighet som de möter. Det talades i ett tidigare inlägg här om en ny verktygslåda. Jag är lite bekymrad över att de verktyg som finns inte används. Jag instämmer i mycket av det som utbildningsministern tog upp i sitt inlägg om vad man faktiskt kan göra. Det som skrämmer mig är att man inte gör det. Det är aldrig kul att stänga ett klassrum eller en skola för dagen eller att vidta andra åtgärder på grund av de stora saker som kan hända. Men det är nödvändigt. Jag känner att det har blivit så att lärarna nästan kan bli gisslan om de lämnar en anmälan uppåt till rektor och det inte händer någonting – det råder en tystnadskultur. Sedan finns det också på sina håll fackliga representanter som inte längre verkar vilja göra sitt arbete. Det finns personal som har fått lämna sitt jobb när man har gjort en anmälan till . Jag kan inte säga att det berodde på just det. Men enligt berättelserna är detta i alla fall någonting som det inte ses med blida ögon på. Om Skolinspektionen ska göra den kartläggning som framkom i svaret tycker jag att det är mycket bra. Men jag är mycket bekymrad. Jag hoppas verkligen att det blir på riktigt, så att vi får en riktig bedömning av hur läget ser ut. Det råder en tystnadskultur, och berättelser når inte fram. Man sitter där och kan inte göra någonting. Eleverna får inte lämna klassrummet, och man ska helst inte ringa till föräldrar och så vidare. Detta är utbrett på sina håll. Någon säger också att polisanmälningar inte görs – man har inte den kulturen. Då känner jag att man har fastnat i någonting annat än det som är avsett. Man måste vidta åtgärder. Då måste man också ha modet att stå upp för de åtgärder som man vidtar i skolan. Då är jag tillbaka till det som sa om ledarskap och vart det har tagit vägen. Det finns kanske politiker på kommunnivå som sitter i en nämnd och tror att allt fungerar väl. Men de får inte det material som de skulle behöva för att kunna göra något politiskt. Det sägs: Skolan har ni inte med att göra, för den sköter vi i organisationen. är det denna kultur som råder. Och dessa barn och ungdomar kan få hålla på med detta spel och fördärva för sig själva och för andra – sitt liv och sin framtid. Jag är mycket bekymrad över detta. 41 Utbildningsminister (MP): Jag tackar interpellanterna igen. Jag håller med om mycket av det som de säger. För mig är detta – jag vill föra in den dimensionen här oavsett vad vi tycker om vinst och annat – en av anledningarna till att vi inte ska beskriva skolan som en marknad. Oavsett hur vi tycker att systemet ska vara uppbyggt är detta ingen marknad i betydelsen att man som elev eller förälder är en kund. Det är en del av välfärden där det också ställs och ska ställas krav, både på eleven om hur man uppför sig och beter sig och i förekommande fall på vårdnadshavaren. Det är viktigt att vi har med oss detta när vi beskriver vad skolan är och hur skolan ska fungera och att vi stärker skolans olika aktörer för att de ska kunna klara denna uppgift. Detta tror jag att vi i grunden kan vara eniga om. Sedan leder det också till slutsatser om hur man bygger systemet på bästa sätt, och det kan vi säkert diskutera vidare. Men grunden att du inte är kund utan medborgare, som har rättigheter men på vilken det också kan ställas krav, är viktig för mig – inte minst, i detta fall, i förhållande till vårdnadshavare. Jag återkommer då till en fråga som ställde: Vad ser jag när jag möter några av skolorna i ? Speciellt intressanta är självklart de som har haft riktigt svåra problem med stök och brott som begås – utan att det riktigt uppfattas som brott – och som sedan sett en utveckling där det faktiskt finns trygghet och studiero. Två saker återkommer: Det finns tydliga regler som är gemensamt respekterade och som lärarna vet att de kan falla tillbaka på. Det finns också tydliga förväntningar på eleverna – förväntningar som är kommunicerade, och kan behöva kommuniceras vidare konsekvent och kontinuerligt, till vårdnadshavare. Det är en av anledningarna till att en av de viktigaste sakerna vi gör är att sprida det verktyget – verktyget ordningsregler – och se hur det fungerar samt kunna använda det vidare på alla skolor. Det ger en helt annan typ av ledarskap än om du uppfattas komma med en ny regel för ett problem som uppstår: att man vet vad grunden är och hur förväntningarna ser ut, att förväntningarna är konsekvent kommunicerade till elever och vårdnadshavare och att lärare kan luta sig mot dem. Precis som beskriver innebär skollagen att man har rätt långtgående befogenheter både vad gäller vilka sanktioner man kan använda för den som inte följer ordningsregler och vad gäller hur man kan arbeta för att säkra trygghet och studiero i en akut situation. Jag skulle säga att till exempel den diskussion vi har haft i utbildningsutskottet om det som hände i visar att problemet kanske inte är bristen på regler utan att reglerna verkligen ska användas. Då är vår uppgift att ta reda på hur vi säkrar att reglerna används. Du kan avskilja elever och undervisa elever enskilt. Det finns ett bra reportage i , tror jag att det är, om den så kallade skolakuten i som används för elever som inte kan undervisas på annan plats. I det rättsliga systemet finns . Vi har alltså denna typ av verktyg, men vi måste säkra att de används och kan användas. är det en fråga om resurser – till exempel för , där vi nu tillför resurser – men väldigt ofta är det en fråga om att man ska känna trygghet i att man får använda de befogenheter vi har gett. Där är vår gemensamma uppgift viktig. I uppdraget att sprida ordningsregler finns också uppgiften att sprida de disciplinära befogenheter som finns . Allra sist skulle jag vilja tillägga en sak. På samma sätt som trygghet ger kunskap kan kunskap vara trygghetsskapande. Om jag får förutsättningar att hänga med på lektionerna och om mitt självförtroende får vara intakt och inte bryts ned under skolgången, både i mina relationer till andra elever och i relationerna till lärare, är förutsättningarna för att jag ska sköta mig genom skolgången väldigt mycket bättre. Där blir andra kunskapsfrågor som vi tillsammans diskuterar, till exempel tidigt stöd och lärarnas förutsättningar för ledarskap, viktiga. 42 (M): Det är oerhört mycket som har hänt i den svenska skolan, inte bara utan de senaste 30–40 åren. Trots min ålder och att det var ett tag sedan jag själv gick i skolan tror jag faktiskt att jag, om jag bara fick på mig, skulle kunna räkna upp i princip samtliga lärare jag har haft – från och med årskurs 1. Jag kanske inte kan alla i gymnasieskolan, men i princip kan jag alla de andra lärarna. Jag kommer också ihåg dem med stor kärlek, faktiskt, för de var fantastiska i sin lärarutövning och lärargärning. Många var väldigt tydliga; det var till och med så att några lärare hade otrolig respekt med sig. Det var ingen idé att någon ens försökte någonting. Man räckte naturligtvis upp handen och frågade om man fick göra det ena eller det andra. Som jag sa tidigare fanns det också en auktoritet där, men den var inte alltid negativ. Den kunde faktiskt även vara positiv. Vi ska väl också nämna i debatten, precis som tidigare var inne på, att allt inte är bedrövligt i svensk skola. Det finns väldigt mycket bra också. Inte minst är det värt att tala om för er som sitter där uppe på läktaren och för alla dem som kanske följer debatten i tv att det finns fantastiskt mycket bra som görs i svensk skola. Detta är dock ett oerhört allvarligt problem, och jag undrar naturligtvis om utbildningsministern anser att det finns fler åtgärder att vidta. Vi föreslog ju att lärarna ska få med sig mer av ledarskapsfärdigheter från lärarutbildningen, men det sa regeringen dessvärre nej till. Jag läste också om mobiltelefoner – det var någon som tog en bild på ett nationellt prov och skickade vidare. Skolinspektionen ville att skolan skulle åtgärda detta. Det gjorde man, men man fick nej till att samla in alla mobiltelefoner. 43 (SD): Jag kan inte låta bli att reflektera över sista inlägg. Jag jobbade på med en liten, tunn lärarinna som hade en riktigt, riktigt svår klass. När hon hade klassen kunde man dock höra en knappnål falla. Och hon var liten – en av de minsta lärare jag har jobbat ihop med. Det var fantastiskt, faktiskt. Man skulle egentligen undersöka vad det var som gav henne auktoritet och vad som gjorde att hon kunde styra klassen på det fantastiska sätt hon gjorde. Jag har bara ett par korta kommentarer. Nej, skolan är ingen marknad i egentlig mening. Vi har dock Engelska Skolan, och det verkar faktiskt vara den som lyckas bäst med ordning, undervisning och inlärning i skolan. Det är väl värt att ta i beaktande. Men någon vanlig marknad är det inte, och finns det någon kund är det skattebetalarna. När det gäller att använda de regler som finns funderar jag fortfarande över detta med rektorn i . Man kanske får utbilda rektorerna så att de verkligen använder sig av det regelverk de har. Om en rektor inte vågar ta tuffa beslut kanske den inte ska vara rektor över huvud taget. Det kan ju vara så. När det gäller stöket i skolan och läraryrket har jag pratat med en del lärare. Det är inte lönen eller arbetsvillkoren i övrigt som avskräcker människor från att fortsätta i läraryrket, utan det är stöket i skolan. Då talar jag om de lite mer utsatta områdena. Detta gör alltså att läraryrkets attraktivitet minskar, och det är allvarligt. Detta är en viktig fråga på många olika sätt. 44 (M): Det vi talar om , det vill säga oordning i klassrum och på skolor samt kränkningar, är oerhört allvarliga problem. Precis som de andra debattörerna här funderar jag på det regelverk vi har och som man på sina håll inte använder i någon större omfattning. Det lärarna upplever kommer inte vidare till rektor, och kommer det vidare stannar det där. Eller också går det vidare men försvinner in i ett system och kommer aldrig fram dit det ska, och man når inte fram till ungdomarna, barnen och deras föräldrar. Jag undrar varför man inte börjar med att ringa hem. Det är många lärare som ringer hem och lägger väldigt mycket tid på detta under planeringstid. För att få rätsida på någonting måste man sätta ned foten. Då får man säga att det är nolltolerans. Vi här inne kan säga att det råder nolltolerans mot det vi har talat om, men det måste på något vis också få gehör ute i samhället. Vi är nämligen i stor utsträckning på väg åt fel håll när det gäller skolan. Vi kan se och höra de upplevelser som finns av hur det går till i vardagen på ett ställe där eleverna ska skaffa sig utbildning, och det får inte fortsätta. Min fråga till ministern är egentligen, vilket också var inne på, vad som ytterligare kan göras för att stärka lärare, rektorer och organisationen i det arbete man har att göra för att vi ska få rätsida på detta. Jag känner att vi någonstans har kommit till en punkt där det verkar som att man kanske är rädd för att få dålig kritik i medierna. Där får vi aldrig hamna. Det är jätteviktigt att detta blir rätt, att man gör det man måste och att man inte talar om svartmålning. De diskussioner vi har här är nämligen inte att svartmåla, utan det är att prata om de problem vi har – för att vi ska kunna lösa dem. 45 Utbildningsminister (MP): Nej, så får det aldrig vara. Det får inte vara rädslan för kritik för att man har hanterat ett problem som gör att man inte hanterar problemen. Det var en av anledningarna till att jag tog upp frågan om skolmarknaden och om hur den riskerar att fungera om vi har fel uppfattning om vad detta egentligen är. Här måste skolan kunna stå stark. Det finns tre saker som vi kan och ska göra. För det första måste det finnas tillräckligt många som jobbar i skolan för att skolan ska kunna hantera ordningsproblem. Om en lärare behöver sända ut en elev i korridoren – vilket man kan behöva och även har befogenhet till – kommer beslutet att vara väldigt mycket svårare om läraren vet att det inte finns någon annan vuxen närvarande som kommer att hjälpa till. Att det finns tillräckligt många som gör jobbet påverkar lärarens möjligheter att kunna använda de disciplinära befogenheter man har som lärare. För det andra: Rutinerna måste vara stenklara. Man måste veta vad man lutar mot som lärare. Man ska inte behöva ta diskussionen om mobiltelefon och varje lektion. Läraren måste veta att den får uppbackning av rektorn om den har behövt agera på något sätt. På samma sätt måste rektorn veta att huvudmannen står starkt på lärarens sida. Detta behöver inte betyda att alla beslut som fattas är rätt – det är ju därför vi har granskande institutioner. Det finns en fara i att man tror att det hotas med anmälan till Skolinspektionen eller någon annan myndighet. är det bra att saker och ting granskas i människonära yrken. Om jag jobbar som läkare vet jag att det kommer att finnas tillfällen då jag blir granskad. Det är en del av att ha detta yrke, med allt det ansvar som det innebär. Detsamma gäller om jag är verksam inom – då vet jag att saker som jag gör kommer att bli granskade. På samma sätt måste det vara i skolan. En granskning behöver inte vara fel i sig. kanske man också kommer fram till att någonting skulle ha kunnat göras på ett annat sätt, och kanske finns det då även respekt för detta i granskningen. Granskning i sig behöver alltså inte vara fel och får inte vara någonting som avskräcker en lärare från att agera. För det tredje, angående personal och rutiner: Det handlar om ledarskap och kompetens, precis som vi har pratat om. Ledarskapet behöver stärkas. Det finns som en del i den naturliga fortbildningen. Det är också någonting som lärare i är duktiga på att utöva – det säger vår forskning och våra uppföljningar. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2017/18:336 om ersättning till skolor på lika villkor 46 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att kommunala och fristående skolor ersätts på lika villkor. Frågan ställs mot bakgrund av en undersökning av som enligt visar att sex av tio kommuner betalar en för låg skolpeng till de fristående skolorna. Vidare visar rapporten att många kommuner brister i sina beslut och att besluten fattas alltför sent. Den rapport som hänvisar till handlar inte om storleken på kommunernas bidrag till enskilda huvudmän utan om kommunernas rutiner vid bidragsbeslut. Jag har besvarat en skriftlig fråga från partikamrat , som också uppmärksammat den nämnda undersökningen av och dess uppgift om att sex av tio kommuner inte fattar skolspecifika bidragsbeslut. I mitt svar konstaterade jag att principen om att lika villkor ska gälla är utgångspunkten för skollagens bidragsbestämmelser. I huvudsak ska alltså samma villkor gälla för fristående skolor som för skolor med huvudman, och bidragsbeslut ska kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Jag konstaterade också att har förelagt en kommun som inte fattat beslut i enlighet med regelverket att vidta åtgärder och att detta beslut tydliggör för kommunerna vilka regler som gäller. Jag avser därför inte att vidta några ytterligare åtgärder. 47 (M): Tack, utbildningsministern, för svaret! En av våra främsta uppgifter som skolpolitiker är att skapa så goda förutsättningar som möjligt för våra skolor, så att de har möjlighet att erbjuda eleverna hög kvalitet på undervisningen. Ytterst handlar detta om eleverna. De ska känna sig trygga med att det är en bra skola där de får det stöd som de behöver, oavsett vilken skola de väljer eller vilken kommun skolan ligger i. Det är bland annat därför vi har lagstiftningen om lika villkor för kommunala och fristående skolor. Detta är en viktig princip, som finns till för att säkerställa långsiktighet och förutsägbarhet när det gäller skolornas ekonomi. Alla elever ska garanteras tillgång till skickliga lärare. Att man får långsiktiga och stabila villkor är en viktig förutsättning för att man ska kunna göra nödvändiga investeringar i kvalitet och ha den personaltäthet som man önskar och behöver. Då måste det finnas tydlighet även i fråga om finansiering. Detta gäller för såväl kommunala som fristående skolor – man ska kunna känna en viss stabilitet ekonomiskt för att kunna göra de insatser som krävs.