prot · H509117 · 2018-05-23 00:00:00 — Med detta sagt tror jag inte att den nuvarande regeringen inte vill se till barns och ungas bästa, men man kan inte prioritera allt till alla och dessutom styra över sådant som man inte kan och ska styra över. Jag skulle gärna hälsa kulturministern välkommen till debatten. Hon är anmäld. Men vi får se om hon dyker upp och prioriterar barn och unga i kulturen. Ifall hon deltar i debatten kommer vi säkert att få höra henne berätta om alla de instrument som hon fick spela i den kulturskola hon gick i när hon var ung. Och det är väl bra att hon fick tillfälle till det. En kulturskola för framtiden Problemet är att det finns alltför många barn som inte får spela ett enda instrument i den kommunala eller gå en enda dansklass, då köerna i de allra flesta kommuner är alldeles för långa. Åtgärder för att korta köer kommer vi nog tyvärr inte att få höra kulturministern eller någon annan representant för regeringen ta upp i debatten. Det stora problemet med den kommunala är ju den dåliga tillgängligheten. Man skulle mycket lätt kunna ta hjälp av andra anordnare av kulturaktiviteter för att komma till rätta med det problemet. Det finns goda exempel på detta, men de är alldeles för få. Det finns ju så många anordnare i det civila samhället. Det handlar om kyrkor, som anordnar sång- och instrumentundervisning, teaterensembler och inte minst dansstudior, som har många elever men inte räknas med enligt regeringens sätt att se det. Det var det ena problemet, herr talman. Det andra problemet som måste lösas för handlar om de barn vars föräldrar inte har råd med terminsavgiften. Några förslag på lösningar på det problemet skulle jag gärna vilja att kulturministern kom med i sitt anförande. Jag hoppas att hon inte gör oss besvikna. I stället för att lösa de stora problemen med väljer dock regeringen att försvåra ytterligare för den frivilliga kommunala . Man föreslår nationella mål, och i stället för att underlätta och öka tillgängligheten styr man upp kommunernas verksamheter, även för de kommuner som inte har någon kulturskola. Hur ska det gå för dem? Vad kommer de nationella målen att innebära för de kommuner som inte har någon kulturskola? Det skulle jag gärna vilja att kulturministern svarade på. Vi i Alliansen och jag som moderat anser att dagens modell där är kommunernas frivilliga ansvar ska vara kvar ograverad. Statliga mål är en styrning, och vi anser inte att denna styrning är till hjälp för kommunerna utan tvärtom. Dessutom är detta inte den enda styrande åtgärd som regeringen ägnar sig åt på området. Man har redan rundat kultursamverkansmodellen och skapat ett statligt bidrag till kulturskolor med styrande direktiv. hörde i går, då vi hade besök av den nationella samordnaren på biblioteksområdet, att det riktade bidraget till bibliotek har inneburit att kommuner numera ansöker hos om bidrag till att köpa bokhyllor. Det är ju helt galet! Lika galet är det som det direkta bidraget till . I regeringens första utkast sa man att bidraget skulle gå till att sänka avgifterna, vilket innebar att kommuner med de högsta avgifterna – däribland rika kommuner i – kunde ta del av bidraget, medan kommuner som redan tagit bort avgiften blev utan stöd. Om regeringen vill stödja kommunerna och för att förbättra för barn och unga har jag redan nämnt två åtgärder som man kan vidta, och jag kommer till den tredje åtgärden, nämligen det föreslagna kulturskolecentrumet. Då skulle man kunna ge i uppdrag att utforma stöd som gör nytta för kommunerna. Forskning och utveckling när det gäller barns och ungas tillgång till kultur är viktigt. Det finns goda exempel på branschorganisationer som tar ett sådant uppdrag på största allvar och gör det på bästa sätt, till exempel och . Varför litar inte regeringen på branschen utan lägger uppdraget på diversehandeln ? En kulturskola för framtiden Jag har ställt tre frågor i mitt anförande: Hur ska vi lösa köerna till ? Hur ska alla barn få råd att gå i ? Varför litar inte regeringen på ? 56 (SD): Det var sommar och läger, och det låg en särskild stämning och varm gemenskap i luften. Det var ett program med både övningspass och umgänge, musicerande i grupp och i helklass, med konsert i sikte. Det var övning efter skola och läxläsning, finslipning av det där stråktaget och tragglande av det där stycket. Lektionen närmade sig när man äntligen fick klistra en guldstjärna framför första notraden som bevis på att man lärt sig stycket och kunde närma sig nästa stycke i boken. Det var det tummade häftet med julsånger som plockades fram inför julkonserten i kyrkan. Det var glädje, prövning och utbildning. Detta sammantaget var för en person som är kulturpolitisk talesperson. Sådan är fortfarande för nya generationer runt om i vårt land. En kulturskola för framtiden kräver självkänsla på egen grund, armlängds avstånd och en bildningstradition i fokus. Organisation ska byggas av en kompetensutvecklande infrastruktur. Musik ska byggas utav glädje, som i sin tur byggs av pedagoger i en omsorgsfull arbetsmiljö, vilken i sin tur odlas av en gedigen lärarutbildning. En kulturskola för framtiden kräver således reservationerna 1 och 4 i betänkandet, till vilka jag yrkar bifall. Vi sverigedemokrater står bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till dessa. Vad är då musik- och kulturskolor, och mot vilket mål ska de utvecklas? Jag menar först och främst att det är viktigt att slå fast att de är och ska vara en angelägenhet. Detta konstaterar förvisso också regeringen, men i nästa penndrag skisserar man mål utifrån de nationella kulturpolitiska målen och upprättar en enhet vid den statliga myndigheten för att distribuera ett statligt bidrag som ska gå till av staten bestämda åtgärder och följas upp av staten. Staten ska också fungera som forsknings- och nätverkscentrum för utvecklingen av landets kulturskolor. Hur frågan slutligen är tål att diskuteras. Frågan är däremot av nationellt intresse. Musik- och är folkligt förankrad och spelar en roll i det svenska musikundret och för generationsskiften i orkesterlivet. Det finns därför ett värde i någon form av nationella riktlinjer och mål för att uppnå en högre likvärdighet och kvalitet också där verksamhet saknas eller behöver utvecklas. kan vi konstatera att regeringens förslag till nationellt mål för musik- och tar sitt avstamp i de nationella kulturpolitiska målen, vilka SD inte står bakom utan har föreslagit nya och mer ambitiösa mål för. Vi noterar också att vi inte är ensamma om detta, utan flera remissinstanser har lämnat förslag till alternativa målformuleringar. Ska staten finansiera de kommunala musik- och kulturskolorna med medel för bidrag och utveckling, och i så fall hur? Vi anser att detta bör grundas på två avgöranden. Det första är en översyn som identifierar vilka statliga bidrag som långsiktigt är motiverade och hur bidragsfördelningen i så fall ska se ut och administreras. Det andra är behov och beprövad erfarenhet; det handlar om öronmärkning till eftersatta, kostsamma och av kommunerna underprioriterade områden. En kulturskola för framtiden Regeringen öser ut över landet utan att ange någon riktning. Bland annat ska de användas för att sänka avgifter. Höga avgifter är inte ett generellt tillgänglighetsproblem, men bristande lokaler, bristande tillgång till låneinstrument och bristande arbetsmiljö är problem. Behov måste värderas och styra. Generella medel utan mål och riktning är enligt vår mening missriktade. skriver under på att nätverk kan förstärkas och att statistikinsamling och forskning kan förfinas och utvecklas. Musik- och kulturskolorna runt om i landet kan samordnas och stärkas gemensamt genom detta. Däremot skriver vi inte under på regeringens sätt att hantera det hela genom att uppfinna hjulet en andra gång och delvis rycka undan mattan för en fungerande aktör. Vi föreslår att det nationella kulturskolecentrum som fått i uppdrag att inrätta endast ska fördela de statliga bidragen och stöden och att kulturskoleråd, som redan har en inarbetad nätverksfunktion och infrastruktur för detta, ska få axla resterande uppdrag och utveckla sin verksamhet och roll. Det är bättre att bygga vidare på beprövad grund och välsmorda mekanismer än att stapla nya utan mening. Det är inte tu tal om att regeringen genom sina ideologiska glasögon vill växla om musik- och från undervisningsinstitution till sysselsättningsarena. Det anses kanske tillgängliggöra och, som det så vackert uttrycks, inkludera. Barn och ungdomar som på sin fritid vill utveckla sina färdigheter ytterligare inom olika kulturella uttrycksformer har en fantastisk möjlighet att göra det inom den kommunala musik- och . Fokus när det gäller musik- och bör enligt oss vara just undervisning och utveckling framför en strävan att söka involvera så många som möjligt för sakens skull och för att öka, som man då menar, sammanhållningen i samhället i stort. Det sistnämnda är per definition primärt en uppgift för den obligatoriska skolan, där alla går och där vi vill se ett ökat ansvarstagande för sammanhållningen. Det är viktigt att ha i huvudet att vissa går i musik- och kulturskolor och att alla går i den obligatoriska skolan. Många studerar enskilt i musik‑ och kulturskolor. I den obligatoriska skolan studerar man i grupp. Musik- och är frivillig och ska så vara. Den obligatoriska skolan är just obligatorisk. Det är viktiga och avgörande skillnader. Även om intentionen är god och den på lokal nivå i viss mån kan uppnås måste det uppdrag som regeringen vill åt åläggas den obligatoriska skolan, som når alla. Musik- och måste få behålla sin egen själ och identitet och vara en plats där egenvärdet inte ligger i att för sakens skull locka så många som det bara går genom att i alla lägen sänka trösklar och tona ned verksamhetens inriktning och prioritet. Det ska vara just en oas för dem som vill lära sig och för dem som vill utveckla sin musikaliska förmåga eller andra kulturella förmågor. Det ska däremot vara lika möjligheter och förutsättningar när man väl söker sig dit. Vi sverigedemokrater bevisar återigen i vår följdmotion när det gäller detta betänkande att vi är partiet med förståelse och respekt för hävdvunna och etablerade kultur- och utbildningsinstitutioner. Vi förädlar och förfinar där regeringen demonterar och stöper om. Konservatism möter socialism, och förvaltarskap står emot statligt dirigerad förvandling. 57 PER LODENIUS (C): En kulturskola för framtiden Jag vill berätta om en pojke som när han gick på mellanstadiet inte trivdes i sin skola. Han hade lätt för att lära sig, men det var ingen merit bland klasskompisarna. Nej, att vara en plugghäst var inte så populärt. Men något han trivdes med var när han fick gå ifrån klassen för att spela med sin lärare från . Då han bodde på landet och gick i en mindre skola i grannbyn var det den enda möjligheten att få tillgång till utbud. Att ta sig till huvudorten bort fungerade inte. Att spela efter skoltid var inte heller ett alternativ, då skolbussen redan skulle ha gått hem. Kommunen, som har många landsbygdsskolor, valde då i stället att erbjuda kulturskoleverksamhet under skoltid, så att alla elever i kommunens skolor kunde få chansen att ta del av utbud. Hur som helst såg läraren från pojkens potential och uppmuntrade honom att till högstadiet söka till en musikklass på en skola som låg i kommunens huvudort. Det var inget som vare sig pojken själv eller hans föräldrar hade tänkt på. Men, sagt och gjort, ansökan skickades in, praktiska prov gjordes och han fick börja i musikklassen. Snabbt fick han vänner i den nya klassen. De hade ju ett gemensamt intresse i musiken. Och det var inte heller längre utpekande eller skamligt att vara duktig också i de andra ämnena. Pojken trivdes, fick bra betyg och gick vidare till gymnasiestudier. Det blev inte fortsatta musikstudier, som man kanske hade kunnat tro. Nej, naturkunskap och sedan universitetsutbildning inom ekonomi och ingenjörsvetenskap blev vägen. Men musiken fanns med också på . Nya vänner och bekantskaper hittades i olika band och orkestrar som var knutna till . Musiken och den kreativitet den skapar har hjälpt pojken, som blivit en ung man, genom livsvalen så här långt i livet och kommer säkert också att göra det framöver. Vad kan vi då lära av denna berättelse ur det verkliga livet? Ja, en sak är att man inte behöver ha ambitioner eller drömmar om en professionell karriär inom musiken för att ha nytta av tiden i eller förmågan att spela ett instrument. Det är viktigt att ge utrymme för den som har talangen och entusiasmen för att satsa mot en professionell karriär. Men lika viktig är den som kommer att ha musiken med sig vidare genom livet vid sidan av andra val för framtiden. Och det gäller inte bara musiken. Det gäller kulturyttringar i stort. Därför är just kulturskolornas bredd så viktig, inte minst för individers men också för samhällets kreativitet på så många plan. Det finns inget motsatsförhållande mellan spets och bredd. De är snarare varandras förutsättningar. Hade inte pojken i min berättelse fått möjligheten att spetsa sin musikaliska kompetens under högstadiet hade han kanske inte heller gått vidare med sina andra drömmar. Och bland klasskompisarna från högstadiets musikklass finns det de som satsar på en professionell karriär – inom både musiken och dansen. En viktig slutsats blir också: När det gäller att tidigt lära barn och unga att skapandekraften i dem är viktig är en värdefull resurs. Det är en resurs som måste kunna göras tillgänglig utifrån de lokala förutsättningarna. Från vill vi därför trycka på att kulturskoleverksamhet för barn och unga ska finnas i alla kommuner. Hur verksamheten läggs upp, hur den drivs och vad den ska innehålla måste däremot avgöras utifrån de lokala förutsättningarna. Det är självklart viktigt att tillgängligheten blir god och att hänsyn tas till att alla barn inte har ekonomiskt resursstarka föräldrar. En kulturskola för framtiden Tillgång till ett brett kulturliv i hela landet är mycket viktigt för oss i – ja, det är helt väsentligt. Det är också i kommunerna man bäst vet hur man utvecklar det nära och lokala kulturlivet, som exempelvis . Men med riktade statliga bidrag, som regeringen förespråkar, följer också mer statlig styrning. För oss i är det i stället uppenbart att det är kommunerna själva som bäst vet hur verksamheten ska drivas, inte staten eller . Hon hade kanske kunnat svara på detta om hon hade varit i kammaren . Hon finns ju anmäld på talarlistan. är en verksamhet. Vi vill då inte ha en statlig politik som riskerar att slå ut exempelvis bra föreningsverksamhet lokalt eller en politik som inte är anpassad efter förutsättningarna även på mindre orter. Regeringen föreslår i propositionen visserligen inte något förstatligande av de kommunala kulturskolorna men väl ett statligt mål och fyra undermål för verksamheten. Det är kopplat till riktade statliga bidrag. Regeringens förslag till mål och statsbidrag riskerar att flytta makt över kulturskolornas verksamhet från kommunerna till en myndighet och regeringsbeslut i . Ett stort antal remissinstanser har också uttryckt oro för ökad detaljstyrning av verksamheten. Det är en oro som jag delar. Att staten däremot kan erbjuda stöd till forskning kring kulturskoleverksamheten är inte orimligt. Det är en övergripande fråga där staten bör ta en del av ansvaret. Men det är ett uppdrag som skulle kunna ges till exempelvis , som är en politiskt obunden samverkansorganisation på nivå. gör delvis det som regeringen föreslår att ett kulturskolecentrum hos skulle göra. är en verksamhet och bör så förbli. Från sida vill vi inte ha en statlig politik som riskerar att slå ut bra verksamheter lokalt eller som inte är anpassad efter förutsättningarna även på mindre orter. Jag vill trycka på det. Hur verksamheten läggs upp måste få avgöras utifrån de lokala förutsättningarna. De svenska kommunerna är olika och har valt olika lösningar för sina kulturskolor. Olikheterna är i grunden en rikedom och inte ett problem. decentralisering är också dess styrka. arbetar för att alla ska ha tillgång till ett brett kulturliv oavsett var i landet de bor och vilken bakgrund och ekonomisk situation de har och oberoende av vilka funktionsförutsättningar de har. Kulturen är omistlig och ska vara tillgänglig för alla, så också den kommunala . Med det, herr talman, vill jag avsluta med att säga att jag står bakom samtliga av stödda reservationer, men jag väljer här att yrka bifall endast till reservation 1 och att hänvisa till det särskilda yttrande som vi står bakom. En kulturskola för framtiden 58 (V): Det känns verkligen bra att få vara med här och fatta beslut om en nationell strategi för . Det är en av de största verksamheterna för kultur riktad särskilt mot barn och ungdomar i vårt land. Många av dem som försörjer sig professionellt inom kultursektorn har startat sin bana i den kommunala , eller i den kommunala som det ofta hette tidigare. Ännu fler är de som fick en relation till musiken, som lärde sig att framträda framför publik och som upptäckte att träning ger färdighet. Det är erfarenheter som utvecklat dem som personer och gett dem lärdomar för livet. I en debatt om , som vi var inbjudna till av , framkom det att alla åtta partirepresentanterna hade varit elever inom vid någon tid i livet. Om det har gjort oss till bättre kulturpolitiker låter jag vara osagt, men alla kunde i varje fall vittna om att det varit väldigt givande för dem på olika sätt. Jag är som vänsterpartist trygg med att kommuner runt om i landet gör sitt bästa för att hålla en god kvalitet på och att det finns ett stort engagemang hos lärare i verksamheterna. Dagens debatt om ett nationellt stödsystem för ska på intet sätt tolkas som att det finns ett missnöje med kommunerna som huvudmän, inte från sida i varje fall. Det är snarare vetskapen om hur viktig är både för individen och för det nationella kulturlivet som gör att det är på sin plats att riksdag och regering intresserar sig för frågan. Under den här mandatperioden har tillsammans med regeringen skjutit till pengar för att kommunerna ska kunna sänka sina avgifter och på andra sätt möjliggöra för fler unga att ta del av verksamheten. strävar efter att vi ska ha en helt avgiftsfri kulturskola i hela landet. Vi har också tillsammans med regeringen fattat beslut om ett kulturskolekliv som ska ge fler utbildade lärare, fortbildning till verksamma och större kunskap i samhället om möjligheten att bli kulturskolepedagog. är det tänkt att 40 miljoner ska gå till den satsningen. ser vi att det är dags för nästa steg i den här utvecklingen som vi har dragit igång . Det är viktigt att vi får ett mål för den nationella kulturskolepolitiken. Det förtydligar det jag sa om att vi inte är ute efter att ta ansvar och befogenheter från kommunerna utan vara ännu tydligare med vad statens roll ska vara, nämligen främjande och stöttande. Staten ska hjälpa till att sprida forskningsresultat, samla in statistik, ansvara för möjligheter till personalförsörjning och ha ekonomiska resurser för de kommuner som ytterligare vill öka tillgängligheten och kvaliteten i sin verksamhet. Det är väldigt tydligt avgränsat. Ett nationellt kulturskolecentrum kan vara det nav som många kulturskolor efterfrågar. Därför blir jag aningen förvånad när flera av de borgerliga partierna vill att en del av de här uppgifterna ska utföras av den sammanslutning av kulturskolor som heter . Tanken är kanske god om det rör sig om en vilja till ökat inflytande och självstyre, men desto tråkigare om det ses som ett sätt att spara pengar. Men den viktigaste invändningen mot förslaget från de borgerliga partierna är att det inte finns någon önskan från själva organisationen. Det är inget de har framfört i remissomgång eller på annat sätt. En kulturskola för framtiden Snarare ser representanter jag har mött det som ett problem om de skulle bli ansvariga särskilt för att fördela statliga medel till sina medlemsorganisationer. Det bäddar för missnöje och splittring om man får de dubbla rollerna, menar man. Jag tror också att det är bra att organisationen kan behålla en fri roll som opinionsbildare och påtryckare i kulturskolefrågor gentemot riksdag och regering. En annan invändning som presenteras i några av de borgerliga partiernas motion är att ett nationellt mål skulle hota mångfalden bland kulturskolorna. Jag har väldigt svårt att se det om det finns en vilja från staten, som det står i propositionen, ”att främja möjligheter att erbjuda barn och unga undervisning av hög kvalitet i kulturella och konstnärliga uttryckssätt, liksom möjligheterna till såväl fördjupning som bredd i undervisningen med utgångspunkt i vars och ens särskilda förutsättningar”. Jag tycker att det är ett rimligt mål att ställa upp. Om det finns någon endaste kulturskola som har en verksamhet som inte handlar om de sakerna kommer inte det här målet att på något sätt styra dem. De har sina helt andra mål, vad det nu skulle kunna vara, fastslagna av sina kommunpolitiker. Då bryr de sig troligtvis inte heller om att söka statliga bidrag som syftar till de målen. Är då jag och helt nöjda med regeringens proposition? Nja, vi har skrivit en motion som vi gärna vill att säger ja till . Det rör en chefsutbildning. Vi skulle vilja att staten på ett tydligare sätt tar ansvar för att det finns en chefsutbildning för . I svaret från kulturutskottet lyfts fram att det pågår en kartläggning av behovet av högskoleutbildning med relevans för den kommunala . Den startade och ska pågå . Det känns inte helt tillfredsställande, måste jag säga. Redan när regeringen och enades om pengarna till Kulturskoleklivet slogs det fast att det fanns ett stort behov av fortbildning, kompletterande utbildningar och riktade utbildningar för . I vissa fall är det bra att skynda långsamt. Men här är det tänkt att det ska kunna bli verkstad för pengarna relativt snabbt, och då får vi inte lämna chefsledet vid sidan av, menar . firade sin festival Musikrum i . Den festivalen hade nu tioårsjubileum i , och man firade som organisation. Jag var som lokalpolitiker med när det diskuterades huruvida vi skulle stötta föreningens ambitiösa arrangemang och få det till , och då kunde både majoritet och opposition enas om att hälsa dem välkomna. Jag kan konstatera att det har blivit ett mycket kärt inslag i stadsbilden när de på vårkanten fyller gatorna med sina instrument. hade jag förmånen att möta föreningens representanter och höra både orkestrar och körer. Många kom just från kulturskolor i hela landet. får de möjlighet att tävla, träna och umgås med varandra. Det var verkligen glada och spralliga ungdomar som jag mötte. En kulturskola för framtiden Jag hoppas av vi med de satsningar som gjorts den här mandatperioden tillsammans med regeringen och den stöttande nationella politiken som vi ska besluta om här kommer att kunna ge fler unga den där sprudlande känslan jag fick se . Det handlar om att fler får uppleva spelglädje och gemenskap och får känna stoltheten i att behärska ett instrument, sin sångröst eller ett konstnärligt uttryck inom till exempel film, teater, dans eller bild. Därför vill jag yrka bifall till utskottets förslag i alla delar utom under punkt 3, där jag ställer mig bakom vår reservation, nr 3. 59 (KD): Jag ställer mig bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 7. Den svenska är unik i sitt slag. Det har den varit , och den har fostrat ett stort antal alldeles fantastiska musiker. En av dem, , alias , började spela valthorn och trumpet på den kommunala efter att ha sett skolorkestern uppträda. Han tyckte att blåsinstrumenten blänkte så fint. är en av världens mest kända och etablerade musiker och låtskrivare. Någonstans har de stora svenska musikerna börjat. De allra flesta har börjat i den kommunala , som det hette tidigare. Många har gått igenom den och utvecklats från en trevande start till att bli duktiga instrumentalister.