prot · H509115 · 2018-05-21 00:00:00 — För var det helt självklart att det så kallade sparkravet i inte hade någon som helst koppling till ett ifrågasättande eller en begränsning av de rättigheter som lagen ursprungligen ansågs innebära för personer med funktionsvariationer. Syftet var det motsatta. Utredningens uppgift var och är fortsatt att säkerställa att LSS-lagens rättigheter inte urvattnas av den praxis som har utvecklats. Det så kallade sparkravet handlade dels om att förbättra lagen så att personer som inte omfattas av personkretsarna inte ska kunna tillskansa sig bidrag. Dels handlar det om det generella ekonomiska ansvaret som vi inom politiken alltid måste ha när vi hanterar skattebetalarnas pengar. För att en rättighet ska säkras långsiktigt gäller det att den tillgodoses inom ekonomiska ramar som medborgarna accepterar. En slösaktig tillämpning gynnar aldrig de brukare som har rätt till stöd och som ska ha det. ambition har aldrig varit att försämra för dem som har behov av assistans för att kunna leva ett liv så likt andras som möjligt. Tvärtom har vår oro för kritiken mot lagen motiverat oss att genom den utredning vi har varit med om att tillsätta försöka säkerställa att det ursprungliga syftet med lagen kan fortsätta att gälla. Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans När vi diskuterar den här frågan måste vi vara väldigt ödmjuka inför den historik som LSS-lagstiftningen och dess tillämpning ger oss kunskap om. En rättighetslagstiftning som genererar stora och ganska osäkra kostnadsposter i statsbudgeten kräver nog den breda uppslutning i politiken som jag tror att alla var överens om 1993. Jag var ju själv inte med då. Att det varit svårt att hantera de problem som tillämpningen och vägledande domar har gett är kanske en signal om att politiken har varit osäker på om den breda uppslutningen verkligen finns eller har funnits under resan. Ingen har vågat öppna ask, som jag har hört någon uttrycka saken. Förhoppningsvis har alla de debatter vi har haft om assistansen skingrat denna osäkerhet. Det underlättar säkerligen att hitta ett brett stöd som en förnyad och bättre LSS-lagstiftning skulle vara betjänt av. Jag tror inte att någon vill se en framtid där politiker bråkar om vad avsikten med en ny lag var. Det kan i värsta fall leda till att vi kommer tillbaka till den situation vi nu befinner oss i. Myndigheter och domstolar har ett enklare jobb med tolkningen av de lagar vi stiftar om vi är så pass överens i grunden när det gäller värderingar att det inte krävs vaga formuleringar för att nå en stor uppslutning bakom lagen. För de personer som har ett långvarigt eller ett livslångt behov av assistans för att så mycket som möjligt kunna leva ett liv som alla andra är det viktigt att villkoren är förutsägbara och långsiktiga. Ett brett politiskt stöd för en ny lag borde därför vara väldigt eftersträvansvärt. Jag kommer själv inte att sitta i under nästa mandatperiod men jag utgår från att en ny rödgrön regering kommer att presentera förslag till en förtydligad lagstiftning utifrån Utredningen om översyn av insatser enligt LSS och assistansersättningen. förhoppning är att detta arbete ska leda till att de osäkerheter som råder blir blott ett minne. Vi vill att de med behov av assistans därefter ska kunna känna sig trygga med att en sådan förbättring ger dem möjlighet att leva som alla andra. Då måste kanske även huvudmannaskapsfrågan lösas, fru talman. 14 PER LODENIUS (C): Regeringen har lämnat förslag till förändringar. Det är förändringar som delvis kan ha lindrat vissa av effekterna. vilja är dock att göra mer och snabbare än vad regeringen lyckats åstadkomma. Man kan säga att dessa förändringar och tillägg regeringen har gjort, som är långt ifrån tillräckliga för att leva upp till grundintentionerna med LSS och assistansen, är gjorda under galgen. Men det är knappast regeringen som har den tuffaste snaran om sin hals. Det är i stället de som har drabbats av minskad eller indragen assistans. Det handlar om dem som kan jobba, ha en aktiv fritid och leva ett så vanligt liv som möjligt när tillämpningen av lagen och den personliga assistansen inte ger det stöd man har behov av. Det är där snaran har dragits åt. De förändringar som har skett inom LSS-området och assistansen är en direkt konsekvens av regeringens politik, som har haft som tydligt syfte att sänka kostnaderna för personlig assistans och LSS. Finansminister sa att vi måste dämpa kostnaderna inom assistansersättningen. Samma höst beordrade regeringen i sitt regleringsbrev att skulle bryta utvecklingen av antalet assistanstimmar. I samband med att tillsattes sa dåvarande ansvarig minister att det inte går att se på när kostnaderna för personlig assistans ökar. Direktivet till utredningen var också tydligt: Lägg förslag för att minska kostnaderna för assistans! Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans har visserligen regeringen kommit med ett tilläggsdirektiv till , där utredaren inte längre behöver föreslå besparingar inom assistansersättningen. Men besparingarna har ju redan börjat, precis som tog upp i sitt anförande. Ministern försökte förklara den text i tilläggsdirektivet som säger: ”Förslagen ska sammantaget inte leda till att behovet av anslagna medel ökar jämfört med dagens nivå.” Men efter en kraftig skärpning i bedömningen av grundläggande behov inom den personliga assistansen har ju redan många människor fått sin hjälp indragen, fru talman. Familjer har splittrats för att föräldrarna inte längre får hjälp med vård av sina barn hemma. Regeringen har efter omfattande kritik tillfälligt stoppat tvåårsomprövningarna. Men man har exempelvis inte lagt fram något förslag för att hindra konsekvenserna av den dom som anger att andning inte är ett grundläggande behov, trots att och andra partier krävt detta. Domen får förödande konsekvenser för exempelvis de barn som är i behov av respirator i hemmet. Jag noterar att regeringen gärna vill skylla de problem som uppstått på domstolar och på , i stället för att själv ta ansvar för den situation som uppstått. Men sanningen är att regeringen har drivit igenom ett antal beslut som har fått stora konsekvenser. Vi måste tillbaka till det som är grundtanken med LSS och den personliga assistansen: att ge personer med funktionsnedsättning möjlighet att leva som andra. Vänsterregeringen måste också sluta bedriva klappjakt på de företag som erbjuder assistans av hög kvalitet. Slutligen, fru talman, måste regeringen komma med reella förslag om skarpa lagändringar som återupprättar intentionerna i LSS och assistansen. 15 MAJ (V): Den utveckling vi nu ser är inte bara djupt inhuman. Den är ett hot mot allas vår rätt att leva som fria medborgare i en demokrati. När ett av världens rikaste länder låter ekonomi gå före våra grundläggande behov och rättigheter bör varje människa känna enorm oro. Var och en av oss måste förstå att det här är ett verkligt hot mot oss alla. I debatten låter det som att det enbart är regeringen som är ansvarig för att vi har den akuta situation vi nu står i, men sanningen är att den attack som reformen är utsatt för fick sitt startskott med alliansregeringen. Det var den som satt vid makten när vi började vår kamp för lagändring, och det var med Alliansen vid makten som retoriken om fusk och kriminalitet blev alltmer rådande. Det var då ekonomi så självklart skulle gå före människors behov. Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans befinner vi oss i en situation där det är två cementblock i det här rummet som hindrar att vi på riktigt löser krisen. Det är och Socialdemokraterna som är anledningen till den situation vi har , och det är dessa två partier som förhindrar att vi får till en lagändring. Inget av dessa partier lever upp till sina vackra ord om att värna LSS. Jag har lyssnat mycket noga på de här åren. Det jag hör är föga lugnande. pratar fortfarande om svaga grupper och sköra människor, fast det här handlar om dig och mig. pratar nästan oftare om företagen än om människors behov och väljer allt som oftast att fokusera på fusk och kriminalitet. har inte en enda gång sagt att de verkligen vill ändra lagen. Att inte slåss för vår trygghet är inget som direkt förvånar, men det som verkligen är bekymmersamt är att de går till val som del av en allians. Det går inte att säga något annat än att Liberalerna och har gjort ett fantastiskt arbete under den här mandatperioden. Men vad kommer det att ha för innebörd efter valet? Vad har väljarna att vänta från er när det största partiet i er klubb så tydligt visat att det inte vill ändra lagen? Det är snart val, och Socialdemokraterna och har redan tydligt visat att de inte är beredda att säkra LSS. Men även ni blir väljarna svaret skyldiga. Betyder en röst på någon av er att vi kommer att få en lagändring? tänker ni kanske säga att jag minsann står här och kastar sten i glashus och att vi minsann varit en del av regeringen. Men ni vet lika väl som jag att det inte är sant. Vi har under den här mandatperioden förhandlat om budgeten – en roll vi spelat mycket väl, då vi har sett till att stärka välfärden, som den förra regeringen raserade, och stärka funktionshinderspolitiken i dess helhet. Det är inte en nedskärning i budgeten som regeringen gjort. Det är ett abdikerande som lagstiftare som är deras största svek. Vi i går till val självständigt med vår egen politik. Vårt svar till väljarna är glasklart: Vi kommer inte att ge oss innan LSS är en lag att lita på för oss alla. 16 (L): Först måste jag bara förtydliga vad som är regeringens ansvar. Självklart ska regeringen inte vare sig tolka juridiska domar eller sätta sig över fristående myndigheter. Men det är varje regerings ansvar att ha en tillsyn över att lagen följer lagstiftarens intentioner och att rättsmedvetandet i samhället upprätthålls. Det är varje regerings skyldighet att ta ett tillsynsansvar, och det är det som sviks. har regeringskollegor som i stort sett står i nyhetsmedier och påpekar att lagar och domar är på väg att gå åt fel håll och att översyner behöver göras. Man sjösätter också dessa i strid ström. Det är bara att titta på den propositionslista som just nu har att behandla. Undantaget är området funktionsnedsättning. Det finns inte en enda kringlag runt LSS som regeringen har gjort någonting åt. Vi kan titta på bilstödet. Vi kan titta på de olika delarna inom LSS och den statliga personliga assistansen. Vi kan titta på färdtjänsttillståndsprövningar. Vi kan titta på område efter område där tillsynsansvaret sviks. Detta är ytterst allvarligt, för det är riktat mot en enda grupp i samhället. Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans Vi ser nu också hur myndigheter ställs mot varandra. Det sker en kostnadsövervältring från den statliga assistansen till kommunerna – de kommuner som hyllade i sitt inledningsanförande och som sköter sig. Javisst, de sköter sig, för de ser människors behov, fru talman. Men fattas kommunala beslut om att man får ett positivt assistansbeslut från sin kommun under förutsättning att man överklagar beslut. Det här är ett sätt att både koagulera igen det juridiska systemet med överklagningar och ställa myndigheter mot myndigheter med medborgaren som vapen. Det är fullständigt otillständigt. Vi ser inlåsningar i kommuner. Ett exempel som tog upp i sitt inledningsanförande är att en person har tvingats sluta sitt arbete och flytta hem till sina föräldrar därför att kommunen där arbetet ligger inte beviljar personlig assistans. Det blir ju en inlåsningseffekt och en kraftig beskärning av friheten att kunna leva sitt liv och göra sitt arbete. Detta har beskrivits på många sätt . Men det måste ändå lyftas fram vad som egentligen är skillnaden i tilläggsdirektiven jämfört med de gamla direktiven till . Man ska följa ramen. är redan sparade. Utredningens förslag till ny lagstiftning får inte gå ut över ramen. prognoser pekar mot ytterligare 3–4 miljarder . Vad är skillnaden, , i de nya direktiven jämfört med de gamla? För mig är det ganska uppenbart att tiden för vackert tal från partierna är över. Det måste till skarpa politiska förslag och budgetförslag. 17 (KD): Jag kommer tillbaka till den fråga jag ställde i mitt förra inlägg: Är dagens nivå rimlig? Är det den situation vi har som är den vi förväntas acceptera? För är svaret tydligt: Nej. Lagen om stöd till personer med behov måste återupprättas, och det måste göras genom att vi ändrar lagen. Den analys som presenterade visade på att det var domar som gjort att har ändrat sin praxis. Man har gjort bedömningen att insatser som kräver ingående kunskap kan bara den få som har psykiska funktionsnedsättningar och inte den med fysiska funktionsnedsättningar. Var det intentionen från lagstiftararen när lagen stiftades? Jag bedömer att det inte var så. bedömning är att det inte ska vara så. Då måste lagen specifikt ändras så att vi ger tydliga instruktioner till både myndigheter och domstolar och talar om: Det här är något annat än det vi ville ha. Vi lägger fram en ny beställning, skriver en ny lag och säger: Vi vill att den som har de här behoven, oavsett orsaken eller karaktären av funktionsnedsättning, ska omfattas. Jag fick för någon vecka sedan frågan vad som är personligt och integritetsnära. En åtta-, nioåring som badas hemma i badkaret är normalt sett naken. Är det integritetsnära? När jag var en liten tjej hade jag nog känt att det är ganska personligt och nära. Vem som är med mig i den situationen är inte någonting som jag inte vill kunna ha inflytande över. Det hade varit samma sak om jag hade varit utsatt för det . Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans är inte det en självklarhet. Precis som det uppenbarligen inte är en självklarhet att sondmatning räknas som ett grundläggande behov. Det handlar om att få i sig mat. Det är ganska lätt att inse att det strider mot den allmänna uppfattningen om vad som är grundläggande behov i tillvaron: att äta, att sova och att få känna glädje. Det är sådant som är viktigt. Vi kristdemokrater skulle önska att vi i stället hade en debatt om hur vi ska utveckla stödet till dem med svåra funktionsnedsättningar, hur de ska kunna bli ännu mer delaktiga, hur de ska kunna utöva ett aktivt föräldraskap om de har haft fått gåvan att bli förälder och hur de om de kan upprätthålla ett arbete ska kunna få stöd för att fortsätta att göra det. Det är grundläggande delar i mänskligt liv. Vi vill utveckla, men först måste vi återupprätta. Då krävs det specifika beställningar från lagstiftaren till utredningar som säger: Det är just det här vi ska återkomma till. Det är just de här sakerna som vi vill ha ny lagstiftning om. Det saknas i direktiven. Det finns i direktiven fina skrivningar. Men det finns också den begränsning i locket som säger att det är dagens nivå. Dagens nivå innebär en nästan 4 miljarder lägre ambitionsnivå . När samhällsgemenskapen föräras med fler människor, när vi blir fler och fler som har behov, måste vi också höja ambitionen. Det är vad tänker fortsätta att göra. 18 Statsrådet (S): Jag skulle önska att vi alla gjorde vårt yttersta för att inte göra frågan alldeles för busenkel retoriskt och svartvit ideologiskt. Jag tror inte att vare sig lagstiftningen eller i förlängningen brukaren kommer att tjäna på det. Vi behöver fundera över hur och på vilket sätt vi tar det allra största ansvaret för att lagstiftningen verkligen kommer att dels fullfölja lagstiftarens ursprungliga intentioner, dels de ambitioner vi har . Det är en del av sanningen. En lagstiftning i en kontext möter såväl nya målgrupper som ett samhälle som har förändrats och ambitioner som ser annorlunda ut. LSS är en oerhört viktig lagstiftning. Jag skulle vilja att de som på något sätt påstår att det skulle vara så enkelt att ändra lagstiftningen använder sina sista av talartiden till att berätta hur det ska göras. Borde regeringen i stället tala om hur domstolar ska döma eller hur myndigheterna ska tolka domarna? Det är nämligen inte någon rimlig ordning. Hur gör vi nu för att se till att den utredning som lämnas verkligen på riktigt tas på stort allvar? Jag menar det på riktigt. Vi kan stå här i talarstolen och diskutera rättspraxis. Men om vi på riktigt vill ha förändring måste vi våga delta och se till att ta ansvar när utredningen kommer. Jag vill använda min av talartiden till att säga att det finns en grupp som vi inte har talat om när vi talar om assistans som jag vill säga någonting om. Det handlar om den grupp som är personliga assistenter. Det är en grupp som vi verkligen måste ha med i sammanhanget. Vi måste ha vägar att stärka den gruppen. Många av dem älskar sitt arbete. Men det är inte en grupp som alltid blir sedd. Det är inte en grupp som upplever att den har en status. Det är en grupp som behöver möjlighet till kompetens som ser till att fler stannar i yrket. 19 (M): Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans En svag och oförberedd regering har under den här mandatperioden orsakat en stor och upprörande otrygghet, osäkerhet och oro. Lagstiftningen är ändå vårt ansvar här i . Det handlar inte om att säga hur domstolarna ska döma. Runt omkring i hela vårt land har människor med behov av stöd samt anhöriga som bara vill leva ett så vanligt liv som möjligt och delta i samhället, någonting som de har rätt att göra, under denna regering förföljts av hotet att mattan dras bort under deras fötter. Några punkter är för oss viktiga att slå fast. Vi moderater är väldigt stolta över att ha varit en del av den regering som införde assistansreformen 1994. Låt mig vara tydlig på den punkten. Vi tog då vårt ansvar, och vi kommer att göra det tillsammans med övriga Alliansen. Det behöver inte någon vara orolig över, inte någon debattör i denna kammare och heller inte någon annan. Syftet med assistansreformen är nämligen själva kärnan i vad moderat politik handlar om. Det är en frihetsreform som handlar om rätten att kunna leva ett självständigt liv. Men det ska vara rättssäkert och långsiktigt där fusk är inte acceptabelt, för medlen ska gå till de människor som behöver dem. Därför hoppas jag att budskapet till , hans föräldrar och lillasyster och alla de tusentals andra som vill få ett besked är att vi gemensamt härifrån ska kunna arbeta för att de som verkligen behöver detta bäst också ska kunna känna sig trygga i att de får det. 20 (SD): Regeringen har gjort förändringar. Många av de förändringar som den har gjort som är negativa har jag lyft fram i mitt första anförande. Men regeringen har också gjort förändringar som de facto är bra. Man talar ofta om regleringsbrevet som fick förändrad lydelse men kanske inte direkt någon större förändrad innebörd. Men den ändrades. Det gjorde regeringen först efter kraftiga påtryckningar. Man nämner gärna att man fryst tvåårsomprövningarna som en förändring som regeringen har gjort. Det gjorde den efter kraftiga påtryckningar. Vi kan tala om att väntetid också ska räknas in. Den ändringen gjordes utifrån påtryckningar just i detta forum. Besparingskraven i har tagits bort efter kraftiga påtryckningar. Däremot ska vi inte, precis som andra här har lyft fram, låta oss luras av regeringen att tro att regeringen nu tar bort dem. Vi behöver inte spara, bara det inte kostar mer. Det får inte så mycket faktisk innebörd för dem som behöver hjälpen. Det är klart att regeringen har gjort förändringar, men nästan ständigt under kraftiga påtryckningar. Jag tänker fortsätta att trycka på. Jag är stolt över de påtryckningar som vi från oppositionen har lyckats få igenom. Detta är ett viktigt forum för att kunna förstå varandra och för att kunna enas. Det är här vi har gjort de flesta och de kraftigaste påtryckningarna. Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans Detta är viktiga debatter, och jag tycker att vi bör fortsätta med dem. Jag skulle än en gång vilja tacka så mycket för att de initierade debatten och för att hon deltog. 21 (MP): Det blir en märklig debatt när oppositionens företrädare påstår att skulle dela de värderingar som uttrycks i besluten som fattas av domstolar och när de tillämpar lagstiftningen. Därför vill jag än en gång, fru talman, understryka att inställning är att de som har rätt till assistans ska få det. Vi värnar intentionerna i den ursprungliga lagen och har uppfattat att en del av de vägledande domarna har styrt tillämpningen åt ett håll som vi uppfattar som stötande – det är det ord jag har använt i mitt manus, och så uppfattar vi det faktiskt. Det är till exempel totalt obegripligt att sondmatning inte skulle kunna räknas som hjälp att inta föda och därmed inte anses vara ett grundläggande behov. Detsamma gäller att den väntetid som är en förutsättning för att en assistent ska finnas på plats när ett behov uppstår inte skulle kunna räknas in i arbetstiden. Detta är fullständigt obegripligt. Vi ser det som positivt att regeringen snabbt kunde åtgärda problemen med väntetid och beredskap liksom konsekvenserna av tvåårsomprövningarna. Men vi inser att en större översyn av lagstiftningen är nödvändig och att detta kräver ett större utredningsarbete. Jag undrar om det handlar om oppositionens dåliga samvete för att man trots två utredningar under sina vid makten inte lyckades göra någonting åt detta. Är det detta dåliga samvete som är orsak till det höga tonläget och till det som jag uppfattar som felaktiga påståenden? Det är inte regeringen som har orsakat den förändrade tillämpningen, utan det är myndigheternas tillämpning. Man efterfrågar en ny lagstiftning. Vi har tillsatt en utredning, och jag tror att om vi verkligen vill skapa bred samstämmighet skulle vi kunna få till en lagstiftning som åstadkommer det vi alla uttrycker att vi vill, nämligen att säkerställa de ursprungliga idéerna med lagstiftningen. 22 PER LODENIUS (C): värnar den grundläggande intentionen med lagen om stöd och service. Det är en rättighetslag vars syfte är att ge personer med stora funktionsnedsättningar möjlighet att leva som andra. utgångspunkt är att alla människor kan växa, att de vill kunna försörja sig själva och de vill vara fullt delaktiga i samhällslivet. Det handlar om individer, människor och personer som, precis som som jag inledde mitt första anförande med att tala om, har fått sitt liv ifrågasatt. Det är människor som får slåss för varenda assistanstimme och som inte längre orkar eller kan vara aktiva på samma sätt som . Deras kraft går åt till att överklaga och till att ta fram underlag och bevis. Kraften går åt till att ständigt bli ifrågasatt. Men inte minst går kraften åt till oron för att över huvud taget kunna överleva utan den hjälp man behöver men inte längre får. Det handlar också om den kraft som tas från föräldrarna som inte längre får stöd kring sitt barn – ett barn som kanske kan bo kvar hemma när assistansen tas bort. Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans Det är det här debatten borde ha handlat om. Den borde handla om varje individ som genom det rättsläge vi ser inom assistansen har hamnat utanför samhället. Den borde handla om varje individ som i stället för att ha ett arbete och en aktiv fritid måste använda sin kraft och ork till att överklaga och bevisa sina behov. Den borde handla om varje individs oro och rädsla. Jag fortsätter att upprepa detta: Därför är det självklart för att värna den personliga assistansen och LSS grundintentioner och då också valfriheten och möjligheten att själv välja och bestämma över sin assistans. 23 MAJ (V): Vi står mitt i en brinnande kris och ett läge som är akut och som har ett pris så högt att det nästan är svårt att greppa. Trots det är jag mycket stolt över vad vi har åstadkommit . Vi har fått regeringen att backa från sin egen politik, vi har fått människor att förstå att detta är en fråga som rör oss alla och vi har med små steg förskjutit debatten från att handla om fusk och kriminalitet till att handla om våra rättigheter. Men vi har inte fått regeringen att säkra LSS. Det är dock ännu inte .