prot · H50970 · 2018-02-09 00:00:00 — Men då måste man fundera över i vilken form man ska göra detta och också förstås med vilken inriktning. ger ingen större vägledning till vad han anser att man ska titta på. Det som var fallet var att även väldigt små försummelser och bagatellartade fel kunde göras straffbara och dras inför domstol. Därmed kunde tjänstemän ställas inför rätta för dessa. Det var detta man ändrade på. Den delen, det straffrättsliga ansvaret, överfördes i stället till exempelvis regler om disciplinansvar. Det kunde då bli fråga om varningar eller löneavdrag. Jag är inte beredd att gå tillbaka till den situation som rådde . Men jag ser gärna över hur praxis har utvecklats för att se om det har skett någon förskjutning innebärande att man – vilket påstås – tar mindre allvarligt på den här typen av fel än vad man gjorde tidigare. För att ta ett exempel ställs poliser inför ganska svåra beslut att fatta. Det kan gälla omhändertagande, våldsanvändning och olika konfrontationer. Skulle vi helt gå tillbaka till den tidigare ordningen och utvidga det här ansvaret till att gälla även i de situationerna tror jag att det skulle leda ut på en väg som vi inte riktigt kan ta ansvar för. Är det detta är ute efter, att man ska fånga in de situationerna också? Vill han fånga in även kommunala församlingar, så att man ska kunna ställa dem inför domstol till exempel för domstolstrots? Ska det också kunna utgöra tjänstefel? Den diskussionen har förts. Det är mina frågor till . 21 (M): Det är bra att statsrådet skiljer på det straffrättsliga, det arbetsrättsliga och det skadeståndsrättsliga ansvaret i dessa frågor. Han var inne på det i sitt senaste inlägg. Vi diskuterar mest det straffrättsliga området och de riktigt grova felen. Det är det jag har interpellerat statsrådet om. Och det finns faktiskt ett stort värde i om en prövning av de grövre fallen kommer till domstol och inte hanteras internt av en myndighet. JO menade till exempel – nu är detta länge sedan, 1975, för – att en straffpåföljd har en betydligt starkare normbildande effekt än vad en disciplinpåföljd har. Och nog kan man instämma i detta med den här lagstiftningen. kommenterar statistiken – om det nu är 8 000 fall eller 6 000 fall, som vi fick höra här – och menar att domstolarna har blivit mer förlåtande i sin rättskipning i de här fallen, så till den grad att tjänstefel nästan är avkriminaliserat. Det är en allvarlig signal. De vanligaste disciplinpåföljderna är i stället en intern varning eller några dagars löneavdrag. Med andra ord har ansvaret gått över till ett helt arbetsrättsligt system mellan arbetsgivare och arbetstagare. Denna fråga kom ju också upp i och med de skandaler som framkommit på Transportstyrelsen. Vi ska naturligtvis inte föregå de utredningar som arbetar med detta fall, men det är ett exempel. Det är lätt att konstatera att det just vid sådana här ärenden är en stor fördel att ha en tydlig lagstiftning inom det straffrättsliga området. 22 Justitie- och inrikesminister (S): Jag noterar att fortsätter att tala om de grova felen. Vad jag förstår vill han inte gå års regelverk, som innebar att även väldigt små försummelser och rent bagatellartade fel kunde leda till straffpåföljder. Men för den eventuella kartläggning vi ska göra vore det bra att veta vilken hållning har. Som sagt är jag öppen för att se över om det har skett någon förändring i praxis . Jag vet att det inte är särskilt många av alla de här anmälningarna som verkligen leder till påföljder. Då kan man faktiskt se över vad detta beror på. Är gränsen helt enkelt för lågt satt? Detta tittar jag gärna vidare på. Jag öppnar för det. Men att gå års system verkar inte vare sig jag eller vara intresserad av. Jag ställde också en fråga om kommunala församlingar. Den frågan har nämligen också lyfts fram i detta sammanhang. Ska man bredda det här till att gälla även det? Där fick jag inte något tydligt svar från Staxäng. Jag är för min del inte beredd att gå så långt i det avseendet. Sanningen är ju att det vi vet är att den som fattade detta beslut, det vill säga generaldirektören i det här fallet, också dömdes, dock inte för tjänstefel utan för vårdslöshet med hemlig uppgift. Detta ledde i sin tur till arbetsrättsliga effekter, nämligen att hon fick lämna sin tjänst. Det fanns alltså både en straffrättslig och en arbetsrättslig påföljd av detta. Att använda det som ett exempel på att systemet inte skulle ha fungerat tycker jag inte är riktigt rättvisande. Det är snarare tvärtom. Här fungerade systemet i den meningen att detta upptäcktes och fick en straffrättslig påföljd. Men som sagt fortsätter jag gärna den här diskussionen för att se om praxis på något sätt har ändrats och var man ska dra gränserna för det straffrättsliga ansvaret. 23 (M): Jag tackar för debatten, som jag tror är ganska viktig. Vi har diskuterat om det är 8 000 eller 6 000 fall. I den utredning som jag tittade på var det 8 000 under en lång rad år, ända . Det är möjligt att statsrådet har någon senare siffra. Men om det har skett en minskning är det kanske en signal på att människor märker att det inte finns någon anledning att anmäla tjänstefel, då det inte leder framåt. När under 50 fall blir utredda och man sedan i kanske bara hälften får någon fälld för tjänstefel är det en allvarlig signal. Jag vädjar till statsrådet att, precis som han skriver i sitt första svar, titta på frågan. Jag menar inte att småfel ska tas upp i någon domstol. Vi har andra mycket grövre saker att hantera där. Men vid allvarligare tjänstefel, precis som vid Transportstyrelsen, borde det gå att kunna fälla tjänstemän. Statsrådet frågade: Ska detta ske över hela den offentliga sektorn och även i de kommunala församlingarna? Jag kan tänka mig att det även ska kunna ske där vid vissa grövre förseelser, särskilt vid myndighetsutövning på olika sätt. Det har varit frapperande tjänstefel även inom den kommunala sektorn. Det är viktigt att vi tittar över lagen och att vi tar upp det så att det blir en lag så att allvarliga tjänstefel, när de sker, också beivras på det straffrättsliga området. 24 Justitie- och inrikesminister (S): Bara så att det inte blir något missförstånd: Beslut i kommunala förvaltningar omfattas också av regelverket. Så är det vid myndighetsutövning. Det har inte ändrats över huvud taget. Vad jag talar om är om fullmäktigeförsamlingar till exempel fattar beslut som skulle kunna tolkas som att de går emot ett domstolsbeslut och om det också skulle kunna omfattas av tjänstefel. Den diskussionen har nämligen lyfts upp inte minst av , som du hänvisade till. Så långt ska vi nog inte gå i det avseendet. När man ägnar sig åt myndighetsutövning omfattas man också av det straffrättsliga regelverket. Det fungerar så oavsett om du är statlig eller tjänsteman. Sedan kan vi diskutera var gränsen för det straffrättsliga ansvaret ska gå. Jag pekade på att var det så pass vitt utsträckt att även bagatellartade fel som till exempel begicks av en socialsekreterare eller av en polisman skulle kunna dras inför rätta. I det fallet kanske det i själva verket skulle ha varit mer ändamålsenligt att använda sig av en varning, ett löneavdrag eller någonting sådant. Det skulle bli någon form av disciplinpåföljd i stället. Det var detta övergången 1975 innebar. Jag är inte beredd att gå års ordning. Däremot vill jag gärna ta frågan vidare genom att se över det. Har det skett någon form av praxisändring , där gränsen för vad man betraktar som allvarligt eller mindre allvarligt har förskjutits? Den processen tar jag gärna vidare. Överläggningen var härmed avslutad. § 7 Svar på interpellation 2017/18:219 om deltidsanställda brandmän 25 Justitie- och inrikesminister (S): har frågat mig om jag anser att den pågående räddningstjänstutredningen också bör omfatta den arbetsmarknadspolitiska frågan om ersättning från a-kassan för den deltidsanställda brandman som förlorar sin huvudsakliga sysselsättning och om jag i så fall avser att ge utredningen ytterligare direktiv. Det är kommunerna som ansvarar för räddningstjänst och förebyggande verksamhet inom kommunen. Dessa verksamheter är organiserade med hel- och deltidsanställda brandmän och brandbefäl. Att det finns räddningsresurser som snabbt kan vara på plats och påbörja en hjälpinsats är avgörande för effektiva och säkra insatser. Det är därför allvarligt att många kommuner inte kan upprätthålla sin beslutade beredskap för räddningstjänst. En tydlig orsak till detta är att kommunerna av olika skäl har stora svårigheter med att rekrytera och behålla deltidsanställda brandmän och brandbefäl, det vill säga räddningstjänstpersonal i beredskap. Regeringen gav därför en särskild utredare i uppdrag att analysera kommunernas förutsättningar att bedriva räddningstjänst och brandförebyggande verksamhet. Utredaren ska analysera och föreslå hur dessa verksamheter ska kunna bedrivas på ett mer likvärdigt, effektivt och säkert sätt. En väsentlig del av uppdraget innebär att utredaren ska analysera och föreslå hur kommunerna ska få bättre förutsättningar att rekrytera deltidsanställda brandmän och brandbefäl. Enligt uppdraget är det möjligt för utredaren att analysera frågan om ersättning från a-kassan. Uppdraget ska redovisas . Regeringen kommer även i fortsättningen att noga följa utvecklingen på detta område och vid behov även vidta ytterligare åtgärder. är det av stor vikt att kommunerna vidtar de åtgärder som behövs för att säkerställa effektivitet och kvalitet i de aktuella verksamheterna. 26 (M): Tack till statsrådet för svaret! Jag blir glad över att statsrådet och jag delar uppfattningen om hur viktiga våra deltidsbrandmän är för att räddningstjänsten ute i kommunerna ska fungera. finns ca 15 000 heltids- och deltidsbrandmän som är engagerade i att hjälpa oss och andra om en olycka, kris eller katastrof skulle hända. Av dessa är grovt räknat hela 10 000 deltidsbrandmän. Resterande 5 000 är heltidsbrandmän. Jag har haft förmånen att engagera mig djupare i räddningstjänst och totalförsvarsfrågor, och i synnerhet en mening fick verkligen fäste hos mig. Den meningen är: Varje olycka eller katastrof sker i en kommun, och först på plats är oftast den kommunala räddningstjänsten. I ett förfarande där sekunder kan vara den avgörande skillnaden mellan liv eller död, lättnad eller tragedi, blir vår räddningspersonals arbete och beredskap ännu viktigare. Skillnaden mellan landsbygd och storstad gör sig tyvärr också påmind, där storstäder kan unna sig heltidsanställd personal medan flertalet mindre kommuner använder sig av – visserligen engagerade och duktiga – deltidsbrandmän som vid sidan av sina ordinarie arbeten även tjänstgör som räddningspersonal. Att vi då kan ge förmånliga och riktiga förutsättningar för dessa brandmän att kunna utföra sitt viktiga arbete är grundläggande för invånarnas trygghet. På flertalet håll har dock förutsättningarna för att både rekrytera och arbeta som deltidsbrandman tyvärr försämrats. Bristen på deltidsbrandmän visar sig på olika håll . I senaste purfärska numret av finns till exempel ett reportage om deltidsbrandmännen i utanför , som nekas semester då det inte finns tillräckligt med personal för att det ska gå att ge ledighet. Problematiken återfinns på flera andra ställen i landet. I vissa fall kan det vara den förändrade arbetsmarknaden med mer rörliga arbeten och längre avstånd till räddningsstationerna som påverkar rekryteringen, men ibland är det saker som egentligen inte borde vara ett bekymmer. Staten kan inte luta sig tillbaka och hänvisa alla frågor till kommunerna, då ansvaret för en fungerande räddningstjänst ingår som viktig del även i totalförsvar. Häri ligger lite av min kritik mot statsrådets svar. Mycket riktigt hänvisar till den utredning som pågår i frågan och som tillsattes med ett krav på redovisning . Det är bra att en utredning görs. Heder för detta. Den görs i syfte att säkra rekryteringen av deltidsbrandmän framgent. Men då vi på flertalet håll och sett svårigheter för kommunerna att både rekrytera och behålla deltidsbrandmän oroar tidsåtgången för utredningen mig. Utredningen ska pågå i 1 ½ år. Därefter ska det vara en hantering på departementet i kanske och möjligtvis tidigast ett lagförslag . Om det har börjat brinna kan man inte vänta tills lågorna är på midjehöjd innan man börjar släckningsarbetet, även om olika personer visserligen har olika midjehöjd. Ett annat problem är att deltidsbrandmän som blir uppsagda från sina ordinarie arbeten men fortsätter som deltidsbrandmän riskerar att förlora a-kassa varje gång de rycker ut på larm. Eftersom de inte helt står till arbetsmarknadens förfogande säger reglerna att de inte kan få full a-kassa. Denna tokighet måste ändras, och det är en fråga för staten och regeringen att hantera. I sitt svar säger statsrådet att det finns en möjlighet för nuvarande utredning att analysera frågan om ersättning från a-kassan. Jag efterlyser lite mer handlingskraft och mer direkthet från statsrådet än så. Avser statsrådet att tillse att utredaren ges detta viktiga tilläggsdirektiv att ersättningsfrågan avseende a-kassan ska tas med i utredningen? 27 Justitie- och inrikesminister (S): Till att börja med: Vi är säkert eniga om att deltidsbrandmän och brandbefäl är mycket viktiga för att upprätthålla tryggheten ute i kommunerna. En stor del av verksamheten är beroende av att det finns de som har andra jobb men som då och då kan rycka in när det behövs. Om inte detta fanns skulle vårt system inte fungera. I botten finns det också arbetsgivare som låter sin personal göra denna viktiga samhällsinsats och i dessa lägen få lämna sin vanliga arbetsplats. Detta är ett i grunden väl fungerande system, men de behöver bli fler. Det är helt uppenbart. Vi har haft en alltför låg kompetensförsörjning även på detta område. Vi talade ju alldeles om polisen, och här har vi ungefär samma situation. Vi behöver, precis som när vi talade om polisen, förbättra villkoren för att säkra kompetensförsörjningen. Vi behöver också utbilda fler. Det som har hänt under detta år är att man har ökat antalet platser. skedde utbildningar bara vid två platser, i och i , det vill säga och Revinge. har MSB handlat upp ytterligare sex utbildningsplatser, så nu ges utbildningen på sammanlagt åtta platser i landet, vilket jag tror kan innebära att man också där breddar rekryteringsunderlaget. Vi utbildar ungefär 550 deltidsbrandmän . Redan nu har vi nog ett behov av uppåt 800, och kanske ända upp till 1 000 deltidsbrandmän. Vi behöver alltså skala upp också denna verksamhet. Som jag nämnde i interpellationssvaret har regeringen tillsatt en utredning med som ser över . Det är många frågor som han tittar på, och kompetensförsörjningen är en av dem. Det lät lite kryptiskt i interpellationssvaret, men jag kan säga att jag vet att utredaren också har uppmärksammat a-kassefrågan. Han ser alltså även på den, så jag behöver inte ge några särskilda tilläggsdirektiv till honom. Grundproblemet är att om man blir arbetslös från sitt ordinarie jobb och i stället går på a-kassa riskerar man helt enkelt att gå back ekonomiskt varje gång man rycker ut eftersom ens a-kassa sänks . Det kompenseras inte med den timersättning som man får. Detta är naturligtvis mycket otillfredsställande. Det är en faktor för några av dem som slutar. Jag ska inte säga att det är en jättestor faktor, men det är en faktor för några. Det vore bra om vi kunde komma till rätta med det här. levererar alltså sitt betänkande , och då får vi se vad han har kommit fram till. Men det korta svaret är: Ja, utredaren tar också in och analyserar de här frågorna. 28 (M): Hjärtligt tack till statsrådet ! Detta var glädjande. Jag tar svaret till intäkt för att utredaren kommer att titta på a-kassebiten, som påverkar en stor del av deltidsbrandmännens möjlighet att utföra sitt arbete. Jag delar den uppfattning som statsrådet har att många av våra deltidsbrandmän – jag har talat med flera av dem om detta – är synnerligen duktiga och engagerade individer. De gör inte detta för pengarnas skull. De brukar säga: Vi gör det inte för att bli rika, utan vi gör det för att vi tycker att vi har ett ansvar och för att vi vill göra skillnad. Jag tycker att de förtjänar en stor eloge för att de gör detta, och jag måste säga att de deltidsbrandmän jag har stött på – och det gäller även heltidsbrandmän – uppvisar en enorm vilja och ett enormt engagemang, som jag verkligen tycker att vi ska ta vara på. De är först på plats vid många olyckor, katastrofer, bränder och översvämningar. De spelar en viktig roll. Det finns också andra möjligheter när vi är inne på detta. pratar statsrådet och jag lite vid sidan av utredningen. Jag förstår att utredningen i sig blir vägledande för vad som ska ske sedan. Men jag tänkte ändå passa på att ge några inspel som man skulle kunna tänka på, och så får jag väl hoppas att utredaren sitter och lyssnar på denna mycket goda debatt. Man kan jobba deltid som brandman, och vi kan kanske se över möjligheten att till och med jobba deltid som polis. Det finns ett förslag från där vi talar om någon form av deltidspolis. Man är då utbildad helt och hållet som polis men har sitt polisyrke och jobbar även deltid inom . Det är en möjlighet man kan titta på. En annan fråga som både jag och statsrådet var inne på är vikten av rätt förutsättningar och vikten av att vi behåller den räddningspersonal som vi har. Det gäller då inte bara a-kassan, utan det finns även en problematik kring deras säkerhet. Jag vet att det har lämnats en utredning av detta när det gäller blåljuspersonalen. Där har tyvärr räddningstjänstpersonalen en lite otacksam uppgift, för de har inte tjänstemannastatus som till exempel poliser har. Då blir det bekymmer när någon beter sig illa mot räddningstjänstpersonal, för man kan inte komma in på lagstiftningen om våld eller hot mot tjänsteman. Det hade varit en stor fördel om vi kunde få in detta för att just säkerställa deltidsbrandmännens säkerhet. Det ska förhoppningsvis inte behövas en sådan lagstiftning, men tyvärr är det, som statsrådet säger i sitt svar, inte ovanligt med attacker mot blåljuspersonal i utsatta områden där ungdomsgäng härjar. Detta tror jag att vi behöver göra någonting åt. Det här är två delar som jag skulle vilja lyfta fram i detta. Jag gläder mig åt att a-kassan är med i utredningens arbete, och jag tror på intet sätt att och jag har olika uppfattningar om vikten av deltidsbrandmännens arbete. Därför gläder jag mig åt att det verkar som att vi är på samma linje: De ska i möjligaste mån kunna vara kvar i sitt yrke. 29 Justitie- och inrikesminister (S): Till att börja med är det roligt att höra en moderat tala positivt om a-kassan. Det brukar ni inte göra, utan tvärtom: Så fort ni tillträder brukar ni kapa i den på olika sätt. vet jag inte om ni kommer att göra så igen om ni skulle hamna vid regeringsmakten. Det återstår att se. Men erfarenheten är att ni gärna ger er på den. Vi har gjort en förändring. Förutom att vår regering generellt sett har förbättrat a-kassan har vi gjort en förändring som har betydelse för just deltidsarbetslösa: Vi plockade bort den så kallade 75-dagarsregeln. Det gjorde vi . Det var en stor sak, och vad jag vet var inte det en fråga som drev särskild hårt. Men den har vi alltså tagit bort, och det innebär att man nu har i stället för de 75. Det innebär en förbättring även i de här situationerna. Utredaren ser som sagt över också själva a-kassefrågan och hur man skulle kunna lösa den för deltidsbrandmännen. Vi får se vad han kommer fram till i denna del. Jag är beredd att vidta åtgärder även med detta för att se till att det blir gjort, även om själva regelverket kanske ligger hos en annan minister, nämligen arbetsmarknadsministern. Icke desto mindre är frågan så att säga på radar. Jag delar uppfattningen att de som går utbildningarna och tar sig in där präglas av ett mycket starkt engagemang och en hög kompetens. är duktigt på att utbilda brandmän och brandbefäl över huvud taget. Vi är så pass bra att man kommer hit från andra länder för att använda sig av våra övningsplatser och vår teknik. Jag besökte utbildningsplatsen i och fick själv uppleva och ta del av detta och träffa de ungdomar som utbildar sig. Men vi behöver skala upp verksamheten från 550 platser till minst 800 och kanske även 1 000. Men då är vi i ett läge att vi precis som i många andra delar har en arbetskraftsbrist. Det är sådant tryck på arbetsmarknaden nu med 100 000 lediga jobb. Ungdomsarbetslösheten är jättelåg, och vi får verkligen slåss om de unga människorna nu för att de ska komma in just i våra verksamheter. Då handlar det i slutändan om att kunna erbjuda bra villkor. Där kanske a-kassan är en del. Säkerheten är en annan del. tog upp frågan om risker när man rycker ut och det straffrättsliga skyddet för detta. Vi gav riksåklagaren i uppdrag att se över det straffrättsliga skyddet för just attacker mot blåljuspersonal. Han återkom till mig med ett förslag där man vill inrätta en ny brottsrubricering som heter blåljussabotage och som också omfattar räddningstjänsten – polisen, räddningstjänsten och ambulanssjukvården. Man skärper synen på detta och straffen för dem som ger sig på den här typen av verksamhet. Jag tycker att det är en viktig markering. Jag tål inte att se, helt enkelt, folk som ger sig på dem som är ute för att rädda andra människors liv. Det är fullständigt oacceptabelt, och vi måste markera väldigt hårt mot det. Förslaget är sådant att när det gäller grova angrepp på blåljuspersonal, på deras materiel och bilar eller annat, som gör att deras verksamhet försvåras kan vi för de grova angreppen gå ända upp i livstids fängelse. Så är förslaget. Det kommer vi att gå vidare med till före valet. 30 (M): Det sista är viktigt, inte minst när det gäller det straffrättsliga skyddet. Jag läste också riksåklagarens utredning, och det är mycket gott i den. Det jag kan oroa mig lite för är just detta med sabotage, vilket gör att det känns lite mer som att det är materiel det handlar om. Jag gläder mig åt om det även rör personalen, vilket jag definitivt tycker att det ska göra. Gör det inte det är en möjlighet i sammanhanget att ge räddningstjänstens personal tjänstemannastatus. Jag tycker att detta verkar lovande. Det är viktigt att deltidsbrandmännens förutsättningar uppmärksammas. Jag ser fram emot utredningen som ska komma och vad den ska ge, och jag hoppas på en skyndsam hantering med tanke på att det finns bekymmer ungefär som det jag nämnde i mitt anförande tidigare om att man i inte kan få semester för att det är för få i deltidsstyrkan. Det är tyvärr inte ovanligt att det är så på sina håll. Jag tackar så mycket för svaret och för debatten med statsrådet och ser fram emot många kloka förslag på det här området så att vi tillsammans kan få en bra och fungerande räddningstjänst. 31 Justitie- och inrikesminister (S): Ja, kan räkna med att det kommer många och förhoppningsvis kloka och välavvägda förslag framöver. A-kassefrågan är omhändertagen i utredningen. Jag vill också nämna den försvarsuppgörelse som vi gjorde och som innebär en stor satsning på det civila försvaret totalt sett. Där går vi ut med 1,3 miljarder , 2019 och 2020 för att lyfta hela vår civila beredskap. Det tror jag också kommer att betyda mycket för vår grundbemanning och våra grundförutsättningar för att klara detta. Vi ska som sagt skala upp utbildningsplatserna inom räddningstjänsten. Vi utbildar nu på fler ställen och har gått från två platser till åtta platser. Vi behöver gå upp i antalet personer som utbildas också. Vi skärper det straffrättsliga skyddet för blåljussabotage. Nej, det ska inte tolkas som att detta handlar om materiel. Det handlar om materiel också, men det här handlar om angrepp på människor, alltså poliser, ambulanssjukvårdare, brandbefäl, brandmän och andra. Det handlar om angrepp på människor. Det handlar också om angrepp på materiel. Det kan handla om när man attackerar bilar eller försöker sabotera en räddningsinsats genom att ge sig på materielen. Det handlar också om hundar och hästar, faktiskt.