prot · H50972 · 2018-02-14 00:00:00 — Det tycker jag var en bra sak – att vi får uppslutning kring en ambitiös klimatpolitik. tycker att det är plakatpolitik. Då vill jag bara säga att vi mot alla odds har vunnit en plats i . Kom ihåg vad alla sa! Glöm det, stod det på . Vi har som första land i världen en feministisk utrikespolitik, och det är roligt att ni säger att ni kommer att fortsätta med en sådan. Andra länder följer efter. Vi har sett till att behålla EU-sanktionerna mot efter aggressionen mot och verkligen jobbat hårt med detta i EU-kretsen. Vi har utvecklat det utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet med . Vi har lyft fram de största humanitära kriserna i världen just nu på säkerhetsrådets dagordning. Men FN nämndes inte i anförande vad jag kunde höra. Det finns alltså inte. Var går gränserna för engagemanget från sida? Har det ingen betydelse vad vi gör i FN? Ska man verkligen välja mellan EU och FN? Vi menar att man måste göra både och, och det arbetar vi med full kraft med. Vi har också fått en global strategi till vår hjälp, och det är mycket tack vare pådrivande roll. 29 (M) replik: Jag tackar utrikesministern för frågorna. Som jag sa i min första replik på utrikesministerns anförande handlar dessa debatter ganska mycket om att belysa de skillnader som finns. Kanske finner utrikesministern där en del av svaret på att jag inte inriktade mitt anförande särskilt mycket på en del av de resultat som har uppnått i FN, eftersom flera av dessa saker är sådant som vi också står bakom och ser positivt på. Vår huvudinvändning mot regeringens arbete har varit att vi tycker att prioriteringarna brister. Det är gott och väl att man arbetar i FN, men fokus måste ständigt vara här hemma i de nära frågor som påverkar vår säkerhet i vårt närområde. Jag tänker framför allt på EU. Vi stod helt bakom kandidatur till säkerhetsrådet. Där fanns det ingen skillnad. När det gäller plakatpolitiken tycker jag att frågan om att skriva på konventionen om ett kärnvapenförbud kanske är det allra tydligaste exemplet i närtid på vad jag skulle kalla för plakatpolitik. Det handlar om att utrikesministern vill att vi ska skriva på detta avtal, väl medveten om att detta inte kommer att göra någon reell skillnad. Det stora problemet med detta är att det bakvägen stänger dörren till ett Natomedlemskap. Natomedlemskapet är inte det enda svar som har. Men det är ett mycket viktigt svar, och det är ett svar som vi har till skillnad från vad regeringen har. Regeringen saknar besked om hur den svenska säkerhetspolitiken ska utvecklas vidare. Jag tycker inte heller att utrikesministern och regeringen klarar av att svara på varför det skulle vara ett så stort problem, när vi har ett nära samarbete med Nato och när vi redan har gått in på den linje och på den väg som innebär ett närmande till Nato, att få ett fullvärdigt medlemskap och också de säkerhetsgarantier som skulle följa med det. 30 Utrikesminister (S) replik: säger att jag är en naiv aktivist eftersom vi från regeringens sida fokuserar på en aktiv utrikespolitik. Han säger också att det är bättre att fokusera på intressen. Jag tycker att det i stället är nästan en uppgiven passivitet. Jag tror inte att svenska folket tycker bättre om det. Eller kan du återigen förklara var gränsen går för intressen? Påverkar inte kriget i oss? Påverkar inte utvecklingen i oss? Påverkar det inte ens oss att omvärlden står i brand? Att tro att skulle kunna stå opåverkade i denna situation är oerhört naivt. Vi måste förstås göra både och – vara aktiva precis som vi är både i EU-kretsen och i FN-sammanhang. Vi är i mitten av alla diskussioner om världens stora kriser, krig och konflikter som också direkt påverkar oss. Vi för en aktiv utrikespolitik för att det är sättet att garantera trygghet. Solidaritet med omvärlden är inte idealism, det är att skydda vårt eget land. Vi ska därför släppa den uppgivna passiviteten. 31 (M) replik: Utrikesministern, det är ingen som har kritiska synpunkter – i alla fall inte vi – på om regeringen driver en linje som kan bidra till att det blir en bättre situation i . Jag har inte hört någon som är kritisk mot att en sådan utveckling sker. Om den och kan bidra där är det naturligtvis utmärkt. Den kritik som vi har är att man måste ha ett tydligt fokus i vårt närområde, och det är där som vi tycker att regeringen saknar svar. Vad vill den med EU-medlemskapet efter brexit, till exempel? Jag ställde frågan tidigare, men jag tycker inte att jag får något tydligt svar. Vill utrikesministern se ett EU som växlar över mer i överstatlighet och tar över mer av medlemsländernas ansvarsområden, eller vad är egentligen den svar? Vilken riktning tycker ni att EU-samarbetet ska ta? Jag tycker att regeringens svar har uteblivit i den delen. 32 (SD) replik: Även är mycket tydliga med sin syn på Nato. Vi hörde här hur verkligen vill skynda sig in i detta försvarssamarbete. Min fråga är egentligen mycket enkel av den anledningen. Hur kan bli säkrare om man sätter sig i samma allians som ? På vilket sätt skulle känna sig bekväma med att samarbeta med ett land som Erdoğans ? 33 (M) replik: Tack för frågan, ! Jag tror att man måste komma ihåg vad Nato är. Nato är ett försvarspolitiskt samarbete mellan fria och självständiga länder. Det innebär att man har vissa garantier och förpliktelser mot varandra om man skulle bli angripen av någon annan. Det innebär inget annat än just det; det innebär alltså inte samarbete i alla övriga frågor, och det innebär inte heller att man inte kan ha kritiska synpunkter på utvecklingen i olika länder. När det gäller tror jag att vi brett i denna kammare är väldigt kritiska till mycket av det som har hänt . Egentligen rör det utvecklingen i och med de olika angreppen mot kurderna i . Det finns alltså all anledning att vara orolig över utvecklingen i , och det kopplas även till EU-frågan. Vi tycker att det är viktigt att fortfarande hålla dörren till ett medlemskap för öppen, men utvecklingen just nu går inte i rätt riktning. Jag tycker som sagt att man måste skilja på de olika frågorna. Att ingå ett försvarssamarbete är inte samma sak som att vara överens i alla frågor i övrigt, och det tror jag egentligen att även förstår. Ert problem, , skulle jag dock säga är att ni tenderar att vara emot alla former av sådant samarbete. Ni lever i något slags naiv tro att vi i kan klara allting själva. Jag har väldigt svårt att se hur det ens skulle vara möjligt. Vi i kan inte klara säkerhetsfrågorna ensamma, utan vi måste göra det tillsammans med andra – multilateralt och bilateralt. Jag ser ett Natomedlemskap som det mest logiska sättet att verkligen få de säkerhetsgarantier vi behöver. 34 (SD) replik: klarar av att göra väldigt mycket om man bara lägger tillräckligt med pengar på försvaret och har en dialog med andra länder. Inte minst ett försvarssamarbete med skulle gynna oss en hel del, och det skulle kanske hjälpa avspänningsarbetet om vi inte ingick i denna massiva försvarsallians. Det finns omfattande problem med Nato . Vi har inte minst sett det i , och vi har sett det nu när har brutit mot internationell rätt och angriper i norra . Vi har sett det när mer eller mindre slåss mot sin Natoallierade, . Vi har sett det genom att de stöder olika parter i en konflikt, och de kan slåss mot varandra – två Natoländer, öga mot öga. På vilket sätt kan ett sådant samarbete stärka trygghet? 35 (M) replik: Då tar vi det igen: Jag tror att man måste försöka påverka och utvecklingen där på många olika sätt. Det finns all anledning att med kritisk röst framföra att vi är bekymrade över den utveckling vi ser. Det gäller särskilt utvecklingen men egentligen även . Den rösten ska vara stark från svensk sida. Det hindrar inte att man kan ingå i ett gemensamt försvarssamarbete genom Nato. Det fungerar alldeles utmärkt. Vi kan konstatera det nuddar vid, alltså att det i den just nu aktuella konflikten finns olika intressen inom Nato. Så kan det också vara. Nato är ett försvarssamarbete där man skyddar varandra om någon blir angripen – ingenting annat. 36 (MP) replik: Till att börja med vill jag instämma i konstaterande att det i denna kammare råder en ganska stor värderingsmässig enighet i centrala utrikespolitiska frågor. Det är naturligtvis väldigt värdefullt – vi är ett litet land och utgör bara en dryg promille av världens befolkning. Jag vill alltså gärna instämma när det gäller jämställdhet, kampen för mänskliga rättigheter etcetera. Om vi stannar vid detta med värderingar vill jag säga att en av det partipolitiska landskapets viktigaste gränser är den mellan högern och extremhögern eller högerpopulismen. Den har de klassiska högerpartierna i länge upprätthållit, och det har varit mycket viktigt. har vi dock sett en annan tendens, vilket oroar mig. Vi behöver inte gå längre än till vårt grannland , där systerparti sitter i regering med högerpopulistiska Fremskrittspartiet. Vi kan också gå åt andra hållet, till . Där samregerar ett annat systerparti till , samlingspartiet Kokoomus, med Sannfinländarna – eller en del av Sannfinländarna, som det har blivit nu efter deras spricka. I har det stora borgerliga partiet satt sig i en koalitionsregering med högerpopulistiska , som till och med – hör och häpna – har ett samarbetsavtal med Enade , alltså Putins maktparti. Jag oroas av att den demokratiska högern släpper in den här sortens partier i regeringskanslierna och får åsikter som egentligen inte är rumsrena att framstå som rumsrena. Delar du den oron, ? 37 (M) replik: Tack för denna fråga, som är viktig, ! När det gäller de ideologiska skillnaderna skulle jag säga att det finns avgörande skillnader mellan de svenska borgerliga partierna och . Det finns det på de flesta politiska områden – kanske till och med på alla – men möjligen är det så att det på få ställen är så tydligt som inom just utrikes- och säkerhetspolitiken. Här är skillnaderna kanske som allra störst. Det beror på att den svenska borgerligheten, oavsett om man kallar sig konservativ eller liberalkonservativ, i allt väsentligt bygger på öppenhet, marknadsekonomi, frihet, demokrati och frihandel. Det är bärande inslag i det som utgör den svenska borgerligheten. Det är så att säga detta vi ser som fundamenten för det som har gjort till vad det är. är som ett litet land dessutom väldigt beroende av att vara öppet. Detta kontrasterar väldigt tydligt mot den syn som står för. Som jag uppfattar den handlar den i grunden om slutenhet. Det handlar om att vi klarar oss bäst själva här – vi ska stänga gränserna, inte släppa in någon och inte samarbeta med vare sig EU eller Nato och så vidare. Jag skulle alltså säga att skillnaderna kanske är som allra tydligast på just detta område, och det tror jag också är ett svar på fråga. Jag tycker att man ska vara orolig över utvecklingen i , där mer totalitära krafter och krafter som bejakar slutenhet växer till sig. ser vi signaler om att man ibland i vissa länder som jag nämnde i mitt anförande, bland annat och , lyckas hålla rörelsen i schack. I har vi naturligtvis också en väldigt viktig uppgift i den riktningen. 38 (MP) replik: Jag gläder mig naturligtvis åt svaret, men jag tycker ändå inte riktigt att jag fick svar på frågan. Ni måste väl ha diskussioner med era nära systerpartier, , precis som vi alla har i våra olika partifamiljer. Ett parti som Høyre, om vi håller fast vid , uppfattade jag under min uppväxt som ett statsbärande parti ungefär som , den norska socialdemokratin. Jag blev rätt chockad när man satte sig i regering med ett högerpopulistiskt parti. Och sedan har vi alltså samma utveckling i . Ni måste väl ha någon aktiv dialog, föreställer jag mig, med era nära systerpartier om detta. Jag tycker inte att jag fick något riktigt svar på denna rätt specifika fråga. 39 (M) replik: En sak har jag lärt mig på den rätt korta tid jag har jobbat på det här viset med dessa frågor, och det är att man ska vara lite försiktig när man recenserar situationen i andra länder. Man ska ha respekt för att olika partier har olika historia och kommer från olika typer av utveckling. Det är därmed skillnad på många partier, såväl de liberala och konservativa som de socialistiska och en del av de partier som kallar högerpopulistiska. Det finns partier som har en mer besvärlig bakgrund än andra, och det finns de som har sin grund i en mer högskattekritisk – kan vi väl säga – del av samhället. Det är alltså en annan form av populism. Det färgar naturligtvis möjligheten att samarbeta: Vad har man för ideologisk grundsyn? Då är vi tillbaka i det svar jag gav tidigare. Jag tror att skillnaderna mellan de borgerliga partierna i och är väldigt stora – kanske särskilt inom det område vi debatterar just . 40 (V) replik: Föga förvånande vill gå med i Nato. Jag har tidigare hört företrädare för Alliansen jämföra Nato med en brandförsäkring, och visst är det viktigt att se till att få ersättning om det värsta skulle hända. Men det är ju något som kommer efter att branden har härjat. Jag vill hellre se till vad som bäst förebygger att blir utsatt för anfall, och då måste vi ändå säga att den militära alliansfriheten står sig väldigt bra i jämförelse. Vi ser nu en tendens att vilja rusta upp till värre nivåer än under era. Det om något bidrar till att öka spänningarna i stället för att genom medling och brobyggande hitta vägar ut ur konflikter och ur det som skapar konflikter. har vi sluppit något av det värsta som en människa kan uppleva. Jag har hört min farmor berätta om ångesten när hon satt i skyddsrum i under . Jag har hört min 16-åriga kollega på mitt sommarjobb berätta hur hon satte sig under köksbordet för att få något slags skydd om någon av granaterna skulle träffa hennes hus i . Jag hörde en fjärdeklassare i en skola i mitt bostadsområde i i tala om hur det känns när mormor i ringer och berättar om nya bombningar som förstört ytterligare hem för släkt och grannar. hör vi hur Natolandet anfaller Afrin i norra . Dessa historier är sådant som jag har hört men sluppit erfara själv. Detta gäller för en hel del av oss som bor här i , ett land som har sluppit krig . En annan fördel som inte är att förakta är att vi som alliansfria ses som brobyggare mellan länder i konflikt. Valet mellan att ses som en brobyggare eller, som i Natos fall, en brosprängare är för oss i inte så svårt. Att även svenska folket hellre väljer att bygga broar än att gå med i Nato är en tung faktor i vårt ställningstagande. Hur ställer sig till att svenska folket inte vill sjunga med i Natokör? 41 (M) replik: Tack, , för frågan! Detta är en viktig fråga, och jag uppskattar att den tas upp. Det är också ett intressant perspektiv som lyfts fram. Jag vill börja med den senare delen, om att ska vara en brobyggare och en medlare i stället för en brosprängare. Jag vill bemöta detta med att nämna som ett exempel. fungerar också ganska väl som medlare i världen, och jag tror att landet betraktas som en brobyggare. Det finns absolut ingen motsättning mellan att vara en medlare och brobyggare och att vara en fullvärdig medlem av Nato. Det går alldeles utmärkt. När det gäller frågan om alliansfrihet hör man ofta argumentet att alliansfriheten har tjänat oss väl. Men frågan är hur alliansfria vi egentligen är. Vi har ju redan ett långt gånget och väl utvecklat samarbete med Nato som gynnar oss och som vi är brett överens om i denna kammare, även om inte alla partier helt delar denna syn. Alliansfria är vi inte i denna bemärkelse. Vi är beroende av samarbete med andra länder. Då är frågan: Vad blir den stora skillnaden med ett medlemskap? Just nu tror jag att omvärlden uppfattar oss som väldigt nära Nato. Vi har ett nära samarbete och genomför till exempel övningar tillsammans, så vi uppfattas nog som närstående till Nato. Generalsekreteraren uttryckte det dessutom som att inget annat land i världen är närmare Nato utan att vara medlem än vad är. Vad blir då skillnaden med att vara medlem? Det är först då vi får de säkerhetsgarantier som artikel 5 innebär. Det är först då vi verkligen kan räkna med att vi får ett skydd om något händer. Det är faktiskt en inte helt oviktig skillnad, . 42 (V) replik: Jag fick inte svar på hur ni ställer er till att majoriteten av svenska folket inte vill gå med i Nato. Vi i vill även riva upp det värdlandsavtal som vi har med Nato, så för oss räcker det inte med svaret att vi just nu står så nära vi kan och att vi därför lika gärna kan gå med. Vi har tydligt visat att ett medlemskap i tvärtom ökar osäkerheten och risken för attacker mot vårt land. Att gå med i Nato innebär, som lyfte fram, att vi får som ledare och att vi kommer att samverka med och Erdoğan, som alldeles har anfallit . Det finns flera olika anledningar till att Nato absolut inte skulle vara en säker väg. Men som sagt: Hur ställer du dig till att folket inte heller vill detta? 43 (M) replik: Jag tackar för klargörandet. Att vill riva upp värdlandsavtalet och därmed ta ett steg bort från Nato i stället för ett ytterligare steg närmare Nato är väl allmänt känt, men det är bra att det tydliggörs även här. Jag tycker att problemet för är att man inte har några svar på hur vi ska klara vår säkerhet och på hur denna säkerhet ska byggas om vi bryter samarbetet med Nato eller åtminstone minskar dess omfattning. Jag har stor respekt för vad svenska folket tycker. I de mätningar som görs har vi sett en tendens till en mer positiv syn på Natomedlemskap. Det är fler som är positiva till ett Natomedlemskap nu än vad som har varit fallet tidigare, även om detta går lite upp och lite ned. Det vi har sagt är att man ska ha respekt för detta. Vi vill se en tydlig färdplan för ett Natomedlemskap, men vi kan inte säga exakt när inträdet ska ske. Det är såklart viktigt att vi har en bred samstämmighet både i denna kammare och bland befolkningen. 44 (SD): Det har gått den förra debatten. Även ser vi tyvärr hur människor lider runt om i världen och i många fall tvingas på flykt till följd av olika konflikter och miljöproblem. I är vi lyckligt lottade, och därför har vi också en moralisk skyldighet att verka för att på bästa sätt hjälpa de människor som är i behov av hjälp. Vi kan göra detta på flera sätt. Inte minst nu när vi är en del av kan vi medla mellan olika parter och vara en del av den internationella diplomatin. Vi kan bistå med nödhjälp i form av sjukvård, skolor och andra grundläggande förnödenheter genom bistånd. Vi kan också vara väldigt tydliga med vilka principer vi står fast vid och tydligt säga ifrån när de grövsta brotten mot mänskligheten begås. När det gäller det absolut enklaste – att tydligt fördöma övertramp mot internationell rätt och mot de mänskliga rättigheterna – har vår svenska regering tyvärr fallerat totalt. Vår svenska regering har tidigare svikit offer för folkmordet under seyfo och utrensningar genom att inte erkänna folkmordet. Man har på liknande sätt även svikit offren för Islamiska statens fruktansvärda massakrer mot minoriteter i och , vilket kanske är ännu märkligare med tanke på hur nära i tiden detta ligger. Vad som kanske är ännu konstigare är att regeringen sitter förhållandevis passiv när det i nutid sker enorma övertramp mot utsatta grupper. angrep Iranstödda shiamiliser kurdkontrollerade områden i norra , däribland miljonstaden . Följden blev inte helt oväntat att de av den irakiska regeringen sanktionerade förövarna kunde plundra, trakassera, fördriva och mörda civila som omvärlden bara såg på. Den irakiska regimen kunde fritt attackera sitt eget folk. har dessa styrkor – till skillnad från de kurdiska peshmergastyrkorna, som drivits ut – inte haft någon möjlighet att ta hand om säkerheten, vilket har gjort att IS har kunnat återuppstå i flera områden. Den satt stilla i båten och såg på. Efter detta har man försvarat fortsatta svenska utbildningsinsatser riktade till de Iranstödda förövarna. Man stöder därmed två parter i samma konflikt och har indirekt legitimerat dessa angrepp. Omvärldens – och därmed även den – tystnad banade sedermera väg för imperialistiskt sinnade diktator att inleda sin presidentvalskampanj med en fullskalig invasion av norra . Erdoğan insåg att ingen skulle ingripa när han tillsammans med hårdföra islamister kunde angripa den väststödda kurddominerade alliansen . SDF, och inte minst deras kvinnliga miliser, minns vi från när de som vår främsta allierade mot tyrannerna tappert kämpade mot och Islamiska staten. De har stått upp för en form av jämställdhet som knappt går att finna i andra delar av landet. Vi minns dem från när de, mot alla odds, vände IS krigslycka i gränsstaden och när de befriade IS självutnämnda huvudstad al-Raqqa. De har verkat för skydd av minoriteter och bistått hundratusentals flyktingar som flytt krigets fasor. däremot, när Islamiska staten närapå helt utplånats, bryr man sig inte om att stötta dessa tappra krigare. Man har valt att släppa vargen lös i fårahagen. Detta kommer från den självutnämnda humanitära stormakten , som knappt höjer ett ögonbryn. Detta skäms jag över. Likaså ser vi hur den knappt agerar i när de modiga frihetssökande i landet demonstrerar mot av förtryck. Den så kallade feministiska regeringen, som för inte så länge sedan åkte till landet iklädda slöja för att bedriva handel, har knappt sagt ett ord till stöd för alla de modiga iranska kvinnor som trotsat slöjtvånget i landet och kämpar mot det statssanktionerade förtrycket. Man har knappt yttrat ett ord för att stödja de frihetskämpar som brutalt slås ned av den iranska regimen. I stället lämnar vår regering även här de svaga åt sitt öde. Och man väljer att handla med den Putinallierade iranska regimen, som konsekvent bryter mot grundläggande mänskliga fri- och rättigheter. Är det verkligen så en humanitär stormakt agerar? , , och har flera saker gemensamt. De är stater med en varierande grad av stormaktsambitioner och som återkommande ertappas med förtryck mot sin egen befolkning och även mot medborgare i andra länder. Förtrycket i och från dessa länder bör aldrig någonsin accepteras. är, som bekant, en generös givare av internationellt bistånd, och det är något som vi kan vara stolta över. tror, som bekant, på att erbjuda hjälp till de mest utsatta och att bistå med hjälp på plats. Detta är en linje som vi har drivit sedan vi kom in i och en linje som vi kommer att fortsätta driva i . Det är därför som vi nu lägger en kvarts miljard mer i faktiskt bistånd än regerngen. Regeringens prioriteringar på området är i många fall anmärkningsvärda, då biståndet i flera fall är direkt kontraproduktivt. Man stöttar organisationer som Islamic Relief, en underorganisation till det fruktade och i flera länder terrorklassade Muslimska som stöttat diverse skumma grupperingar i flera delar av världen. Man ger även närapå helt kravlöst stöd till palestinska myndigheten, som vi vet finansierar terrorister och aktivt sprider antisemitism. Detta är på intet sätt ett bra sätt att skapa fred och en stabil utveckling i området eller, för den delen, minska den globala antisemitismen, vilken vi tyvärr har fått se även här i . Jag skulle vilja lyfta fram ännu ett viktigt område för att nå stabilitet och en positiv global utveckling, och det handlar om den internationella handeln. Det finns en enorm potential att utveckla det internationella arbetet ytterligare, inte minst avseende förtroendet för Business , och det finns en enorm potential att upprätta goda relationer med inte minst , delar av och . Vi kan verka för att upprätta handelskontor för att gynna näringslivet och öka handeln men även lyfta dessa länder, som i många fall har rest sig efter svårare tider. Genom att verka för en mer regionalt anpassad säkerhetsklassning av olika regioner kan således också fler företag verka i områden som har varit instabila. ställningstagande rörande Somaliland är väl känt. Det är ett land som är ett tydligt exempel på hur en tydligt utvecklad handelspolitisk strategi, i linje med vad jag just nämnt, kunnat bidra till en mer positiv utveckling i området. Det är mycket som jag vill säga, men jag får tacka för mig. 45 (M) replik: