prot · H50995 · 2018-04-11 00:00:00 — Det förslag som har kommit in till regeringen från Rev är intressant och spännande, men man kan inte säga att det är enkelt. Och man kan konstatera att det är i detaljerna som problemen ligger. Först och främst är det svårt att definiera hur man ska hantera rättssäkerhetsaspekterna i förslaget. Det andra man kan konstatera är att det inte finns beskrivet över huvud taget hur den prövning som ska göras, så kallad formaliaprövning, ska skapas. Då konstaterar åtminstone jag att i de fall där alla är överens kan man hantera detta genom ett formellt handslag, och sedan fattar Lantmäteriet beslut. Är det ett komplext ärende tar det . Formaliaprövningen, som ska vara enkel, tror jag inte blir speciellt enkel om det är ett komplext ärende, utan det kommer att kosta många konsulttimmar. Förslaget är en bra utgångspunkt, men det behöver revideras och utredas mycket mer. 59 NOOSHI DADGOSTAR (V) replik: Jag vill tacka för anförandet. Jag blir allvarligt bekymrad över att inte verkar tycka att bostadsbyggande är ett allmänt intresse. Detta är mycket bekymmersamt, och då måste de vuxna i rummet styra upp det. Den expropriationsersättningslagstiftning som förändrades är absurd. Jag vill fråga om han verkligen står bakom den. Alla civiliserade moderna länder har försökt dämpa markspekulation. Detta handlar i grunden om att köpa och sälja mark på ett sätt som driver upp bostadspriserna. Därför har vi haft system för att dämpa detta, så att inte människor med mycket pengar bara ska köpa upp mark och försöka driva upp priserna. Hur ser på detta i förhållande till expropriationsersättningen? Tänker han aldrig ändra på den? I får man ett enormt överpris när man frivilligt förhandlar om markköp, och det är därför kommunerna inte kan köpa mark . eget parti har ett kongressbeslut om att återinföra förköpslagen, och kommer det att finnas en chans att rösta för att återinföra denna lag. Grundförutsättningen måste vara att man följer medlemmarnas starka önskan. Visst är det så, , att Socialdemokraterna kommer att rösta ja till reservationen om att återinföra förköpslagen, som kommer att underlätta kommunernas markinköp? 60 (S) replik: Som sagt: Om debattklimatet har varit högt och lågt fortsätter detta även när Nooshi Dadgostar har sin replikrunda, men jag ska försöka svara på de två frågor jag har fått. Jag håller med Nooshi om att expropriationsersättningen i vissa avseenden kan vara problematisk. Jag och mitt parti står fortfarande fast vid den proposition och de förslag som ligger, men jag är väl medveten om att verkligheten har ändrats avsevärt sedan förändringen gjordes och att kommuner tvingas expropriera mark därför att säljare av mark inser att de får mycket bättre betalt genom att tvinga fram en expropriering än genom att sälja. De ser till att tillskansa sig de extra när de i själva verket i stället skulle vilja sälja marken. Jag är väl medveten om utmaningarna, och jag tror att detta är en av de frågor som man måste börja fundera på hur vi ska hantera framgent. Markfrågan är, precis som Nooshi lyfter fram, en av de stora utmaningarna, framför allt om vi ska kunna bygga billiga bostäder. I vissa kommuner har man den stora förmånen att äga mycket mark, och då är det enkelt att både planlägga mark och bedriva bostadsexploatering. Men i de kommuner där man inte äger marken är denna fråga jättestor, och där finns en koppling till förslaget om förköpslag. har sagt att vi vill återinföra förköpslagen. Däremot kan vi konstatera att det inte är så enkelt och att verkligheten har förändrats avsevärt sedan förköpslagen togs bort. Vi på vår sida tittar på att man kanske i ett visst avseende skulle behöva föra samman dessa frågor. Jag tror att vi inom regeringen, men också generellt, skulle behöva ha en diskussion om hur markpolitiken och marken som resurs ska användas bättre. Detta tror jag att man måste ta ett samlat grepp kring. 61 NOOSHI DADGOSTAR (V) replik: Jag ska förenkla detta mycket för . Det finns en reservation som man kan rösta för och som innebär att regeringen kommer att inleda en utredning av frågan om att införa en förköpslag. För min del får man gärna utreda också frågan om expropriationsersättning, som är unik för och som på ett ovanligt sätt driver upp priserna på mark. Precis som nämnde äger vissa kommuner mycket mark och kan därmed se till att det byggs många bostäder. Då har man en helt annan kontroll över bostadsbyggandet. Men faktum är att det i de kommuner där det nästan bara är privata fastighetsägare är svårt att ställa kommunpolitikerna till svars. Det blir svårt att få till bostadsbyggandet, särskilt om man har oturen att bo i en kommun där det är borgerliga partier och högerpartier som styr och som inte anser att bostadsbyggande är ett allmänt intresse. Jag vill återigen fråga : När ni ändå tycker som vi och er kongress har slagit fast att ett av de viktigaste kraven för att få igång bostadsbyggandet är att återinföra förköpslagen och delvis få bukt med fördyringen och försvårandet av markåtkomsten, vore det då inte lämpligt att rösta för en sådan reservation? Vi vet att det finns en lång rad socialdemokratiska riksdagsledamöter som själva har motionerat om att återinföra förköpslagen. Jag kan inte för mitt liv tänka mig att dessa individer skulle rösta emot sin egen motion. Är det så det kommer att bli, ? Det hoppas jag verkligen inte. 62 (S) replik: Nooshi Dadgostar är väl medveten om hur fungerar. Vi har fått se hur man ägnar sig åt plakatpolitik. Det finns partier i denna kammare som ägnar sig mer åt plakatpolitik än vad har gjort, så jag är glad om fortsätter att ha en pragmatisk inställning till hur kammaren jobbar. Jag vore glad om fler partier hade den ingången. I grund och botten kommer vi inte att ställa oss bakom detta, för pågår ett arbete i regeringen kring dessa frågor, där det fokuseras på markfrågan. Detta måste hanteras i en mycket större kontext än att bara lyfta in förköpslagen. Det är i ett sådant samtal vi kan utgå från verkligheten och olika utmaningar. Jag tror att vi i mångt och mycket delar en grundsyn på de problem som finns, och jag hoppas att fler i kammaren ser problemet med expropriationsersättningen. Där tror jag att vi har grunden för att ta oss vidare. Sedan tror jag att det finns andra verktyg. Jag hävdar att ett verktyg som vi måste resonera kring är hur samhället ska kunna ställa krav på att kommuner tar ett större ansvar för bostadsbyggandet. finns inte tillräckligt mycket piskor och morötter som ser till att kommuner tar sitt bostadsförsörjningsansvar, planlägger mark och bygger bostäder så att alla medborgare i detta land har någonstans att bo. Detta ansvar måste tydliggöras, och det är också ett område som regeringen jobbar med. Slutligen är det ett utmärkt tips till att granska och titta på frågan om expropriation generellt, för vi kan tydligt se hur markpolitiken och kostnaden för mark är förknippad med expropriation. Jag säger inte att man ska ändra den, men man behöver definitivt analysera vad konsekvenserna har blivit. 63 (MP): debatterar vi alltså fastighetsrättsregler som rör nyttjande, köp och ägande av fast egendom. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och därmed avslag på samtliga motioner. Motionerna rör bland annat arrende, tomträtt, rätt att anordna cykelvägar och andelstal i vägsamfälligheter. Vi har tidigare hört flera av mina kollegor i utskottet beskriva de utmaningar som vi står inför inom det fastighetsrättsliga området, och jag kan instämma i många av dessa beskrivningar. Jag vill tala om vägsamfällighetsföreningar och de utmaningar som jag ser framöver med denna form av gemensamt ansvar. där människor kommer att bo på nya sätt och under nya förhållanden behövs det ett anpassat och moderniserat regelverk. Det finns exempel på när lagen inte förmår att underlätta eller vägleda för gemensamägda vägar. Jag har ett exempel från verkligheten. Det gäller en liten väg utanför ett större samhälle och en vägsamfällighetsförening med 42 hushåll. Föreningen har ägnat sig åt att vara oense om hur vägen ska förändras. Det rör sig om några äldre personer med gott om tid och med ett stort engagemang och en passion för föreningen. Föreningen leds av en före detta samhällsbyggnadschef som med stora kunskap har initierat en lantmäteriförrättning om att bredda vägen. Konflikter, överklaganden och trätande har slutat med en nota på för förrättningen. Längs vägen har det flyttat in ett antal småbarnsfamiljer. De har flyttat dit därför att de vill bo utanför stadens puls och leva sitt liv på landet. De tvingas nu flytta på grund av dessa kostnader. Massor av pengar har gått åt till att förändra vägen, och man har fortfarande inte nått vägs ände för hur man ska göra. Jag vet att det finns fler liknande exempel, och det är en stor utmaning. Dagens människors tid, vilja och engagemang, vilja att engagera sig i såväl idrottsföreningen som vägsamfälligheter, väg- och avloppsföreningar och andra typer av föreningar har drastiskt minskat. Det märks även i vägsamfälligheternas styrelsearbete och processer. Med detta vill jag säga att utmaningarna med vägsamfällighetsföreningar och reglerna för dem är mångt fler än bara hur andelstalen bestäms. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 18.) § 14 Översyn av – grundlagsfrågor Översyn av – grundlagsfrågor betänkande 2017/18:KU15 Översyn av – grundlagsfrågor (framst. 2017/18:RS4) 64 (SD): Jag har en kollega som brukar prata om bajsmackor. Jag vet inte om just det ordet definieras i , och man vill kanske inte konsultera den om sådant just . Jag tror att de flesta av oss rent intuitivt kan känna på sig att en bajsmacka är något tämligen oaptitligt som serveras när man minst anar det och som någon tyvärr måste sätta tänderna i. Förvånansvärt ofta verkar det vara vi i KU som får sådana här mackor på vårt bord, allra helst när alla är utspridda vind för våg och journalistkåren har lyckats att kräva fram någon som står under vår tillsyn som verkligen har skitit i det blå skåpet. Om förra sommarens bajsmacka var it-haveriet och it-skandalen hos Transportstyrelsen var det sommaren definitivt haveriet hos . Alla minns kanske inte riktigt vad som hände, men det gör jag. Jag och några med mig har varit tvungna att tugga på detta nu . Men för er som lyckligtvis har sluppit att göra detsamma uppdagades det alltså att de av valda riksrevisorerna inte hade agerat riktigt professionellt alla gånger. Bland annat hade man lagt sig i ärenden där man kunde bedömas vara jävig. Man hade lovat bort tjänster till kompisar. Man hade ägnat sig åt politiskt präglade revisioner och en del annat olämpligt. Det var en riktig praktskandal – eller kalla det bajsmacka – som blossade upp och flög rakt i plytet på oss i KU. Det var bara att hugga in och se vad man kunde göra med denna tämligen osmakliga anrättning. Dock visade det sig att inte vara särskilt mycket. Något sådant hade aldrig hänt tidigare, och lagstiftaren verkar inte heller ha förutsett att något liknande skulle kunna hända, att hela institutionen stod och gungade. Så när vi i KU gick igenom regelverket visade det sig att det knappt fanns några verktyg för oss för att kunna agera. Än mindre fanns det några verktyg för att avsätta en riksrevisor som uppenbart har agerat olämpligt. Det enda som fanns att tillgå var en felaktigt översatt fransk formulering från Europeiska centralbank-systemet med motstridig innebörd om allvarlig försummelse – hur nu något som är försumbart kan vara allvarligt. Där stod vi lite handfallna och kunde alltså inget göra. Det såg förstås inte så bra ut för KU heller. Men vad gör man då som politiker om man vill visa lite handlingskraft som man inte riktigt vet vad man ska göra? Jo, då tillsätter man helt enkelt en utredning. Sagt och gjort, en utredning tillsattes. Då tänkte jag att man äntligen ska få lite ordning på torpet genom att ge både KU och verkningsfulla åtgärder att ta till så att man kan avpollettera en riksrevisor som uppenbart har misskött sig. Självklart ska dessa verktyg vara tydliga och rättssäkra och ange vad som gäller, men det ska också stå klart att , som är en myndighet under , inte är någon fristående ö som kan agera hur som helst utan att det får några konsekvenser. Översyn av – grundlagsfrågor Men döm om min förvåning, herr talman, när utredningen landade i att man inte bara skulle behålla den handlingsförlamande lokutionen ”allvarlig försummelse” helt utan tillägg eller ändringar, utan man föreslog också att det skulle bli ännu svårare för att avsätta en så allvarligt försummande riksrevisor genom att införa krav på kvalificerad majoritet i kammaren. I stället för att göra saken tydligare, enklare och bättre ville man helt enkelt göra det sämre, svårare och minst lika otydligt som . Detta har alltså majoriteten i KU gått vidare med och föreslagit att kammaren ska bifalla. har såklart reserverat sig mot detta både under utredningen och under utskottsberedningen. Vårt förslag har i stället varit en process som så mycket som möjligt liknar den som gäller vid tillsättningen av nya riksrevisorer, fast tvärtom, så att man reverserar processen. Det är trots allt en ganska lång process att tillsätta en riksrevisor. Först finns det en del formella behörighetskrav som måste uppfyllas för att man ska kunna väljas. Därefter vidtar ett grannlaga arbete att välja lämpliga kandidater och bedöma deras meriter. Här kan man förstås också ta hjälp av utomstående experter som kan kvalitetsgranska kandidaterna. Till slut faller det på KU att försöka komma överens så långt det är möjligt om ett namn att föreslå kammaren som kammaren kan välja med vanlig enkel majoritet. Vi tycker således att det hade varit rimligt med en ordning med ett antal tydligt uppsatta kriterier för när en riksrevisor skulle kunna skiljas från sitt uppdrag. Skulle en sådan situation bli aktuell får en lika grannlaga utredning företas som fastställer de faktiska sakförhållandena. Där skulle till exempel JO kunna vara utskottet behjälplig med att klarlägga vad det är som faktiskt har hänt. Sedan är det återigen upp till KU att försöka att komma överens så långt som möjligt om att föreslå kammaren hur man bör agera i dessa frågor. Därefter får kammaren fatta beslut på samma sätt som man gjorde när man tillsatte riksrevisorn, det vill säga med ett vanligt enkelt majoritetsbeslut. Den här processen var alltså vårt förslag. Hur tydligt och logiskt som det än kan te sig vill alltså majoriteten i utskottet annorlunda. Man verkar föredra otydlighet och handlingsförlamning. Varför så är fallet får de faktiskt redogöra för själva. För egen del nöjer jag mig med att för tids vinnande yrka bifall till våra reservationer 3 och 4 i KU:s betänkande 15. I detta anförande instämde (SD). 65 (M): är en av viktigaste myndigheter. ska på uppdrag dels granska den ekonomiska och övriga förvaltningen i statens alla myndigheter, dels genom den så kallade effektivitetsrevisionen granska om statliga verksamheter lever upp till de mål och syften som finns för respektive verksamhet. Härutöver bedriver ett viktigt internationellt arbete. rapporterade medierna om olika brister och ofullkomligheter med koppling till de tre dåvarande riksrevisorerna. Stegvis avgick också de tre riksrevisorerna. De här händelserna blev upptakten till ett omfattande arbete. ägnade mycket tid och kraft åt rekryteringen av de tre nya riksrevisorer som sedermera valdes av kammaren och tillträdde sina uppdrag . Översyn av – grundlagsfrågor tog också initiativ till en utredning som skulle göra en omfattande översyn av olika frågor gällande Riksrevi-sionen. En del av frågorna hade aktualiserats av medierapporteringen, medan andra frågor hade behövt utredas förr eller senare under alla förhållanden. Utredningen arbetade intensivt . Den hade i uppgift att presentera ett delbetänkande , där eventuella förslag till grundlagsändringar skulle läggas fram. Det är dessa förslag som vi debatterar här . Utredningens slutbetänkande presenterades , och där behandlas en rad ytterligare frågor. Det betänkandet bereds av riksdagsstyrelsen, och en framställning med lagförslag kan förväntas . är en del av kontrollmakt, och den grundläggande regleringen av finns därför i regeringsformens 13 kap. tillsammans med bestämmelserna om bland annat KU:s granskning och JO. Därutöver regleras i riksdagsordningen och i vanlig lag. En av uppgifterna riksrevisionsutredning var att utvärdera modellen med tre riksrevisorer och överväga fördelar och nackdelar med den nuvarande ordningen. I uppdraget ingick däremot inte att lägga fram lagförslag om ett förändrat antal riksrevisorer. I slutbetänkandet konstaterade utredningen att det finns betydande problem med den nuvarande ledningsformen och rekommenderade att den förändras. innan de nuvarande riksrevisorernas mandatperiod går ut bör därför en ny utredning tillsättas med uppgift att föreslå en ny ledningsmodell. regleras antalet riksrevisorer i regeringsformen, och där anges att leds av tre riksrevisorer. För att göra det enklare att ändra antalet riksrevisorer föreslog riksrevisionsutredning i sitt delbetänkande att antalet riksrevisorer inte längre ska anges i regeringsformen utan i riksdagsordningen. Därigenom kan antalet riksrevisorer ändras genom ett beslut och inte, som , genom två beslut med mellanliggande riksdagsval. Detta är ett av de förslag som ligger på bord. Det är klokt och rimligt att på det sättet ge möjlighet att, efter en ny utredning, ta ställning till antalet riksrevisorer genom ett enda beslut. En annan viktig fråga för utredningen var om förutsättningarna för att skilja en riksrevisor från uppdraget borde förändras. I samband med turbulensen 2016 väcktes frågan om en eller flera av riksrevisorerna borde entledigas – avsättas – av . Det får enligt regeringsformen ske om en riksrevisor gjort sig skyldig till så kallad allvarlig försummelse, ett begrepp som hämtats från regler om centralbankschefer. Det visade sig dock finnas mycket knapphändiga förarbetsuttalanden om vad som menas med allvarlig försummelse, och det finns heller inte reglerat hur en utredning ska genomföras av om en riksrevisor gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Det enda som anges är att frågan ska prövas av KU och därefter av kammaren. Utredningen kom fram till att begreppet allvarlig försummelse inte är träffsäkert, eftersom till exempel ordet ”försummelse” egentligen betyder att en sak inte är så allvarlig. Utredningen valde trots detta att inte föreslå någon ändring, bland annat eftersom begreppet ändå ansågs ha blivit etablerat i svensk grundlag och eftersom begreppet används i bestämmelsen om direktion, och det är en fördel om samma begrepp används i regleringen av två av tre stora myndigheter. Översyn av – grundlagsfrågor I stället resonerade utredningen ganska utförligt om vad som kan utgöra allvarlig försummelse för att på det sättet ge vägledning för kommande rättstillämpning. Utredningen konstaterade bland annat att allvarlig misskötsel av myndigheten i ekonomiskt eller administrativt hänseende kan utgöra en allvarlig försummelse. Ledningsuppgiften kan åsidosättas även på andra sätt, till exempel genom att en riksrevisor agerar så att det allvarligt skadar den tillit hos de anställda som fordras för att uppgiften som ledare för myndigheten ska kunna fullgöras. När det gäller brottslighet som grund för entledigande ska det enligt utredningen framför allt vara fråga om handlingar eller underlåtenhet inom ramen för uppdraget. Annan brottslighet blir relevant om den medför bristande förtroende för riksrevisorn eller för som myndighet. Ytterst är det dock alltid som avgör om ett visst handlande eller en viss underlåtenhet kan betraktas som ett så allvarligt åsidosättande av uppgiften att det är att betrakta som en allvarlig försummelse. Någon förändring i regeringsformen av begreppet ”allvarlig försummelse” föreslås alltså inte. Däremot föreslås att ska kunna få i uppdrag av KU att genomföra en utredning, som KU sedan kan ha som underlag för att bedöma om KU anser att en riksrevisor gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Det är en praktiskt viktig förändring som ger KU ett konkret verktyg att ta till om en riksrevisors agerande ifrågasätts. Härutöver föreslås att det inte längre ska räcka med enkel majoritet i för att skilja en riksrevisor från uppdraget. I stället ska i regeringsformen föreskrivas att minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöterna måste enas om ett beslut om att skilja en riksrevisor från uppdraget. Därmed kan man säga att det skapas ett slags balans mellan å ena sidan de åtgärder jag tidigare nämnt, som ger ökad tydlighet om när en riksrevisor kan avsättas och bättre verktyg för att utreda om en riksrevisor gjort sig skyldig till allvarlig försummelse, och å andra sidan en åtgärd som gör det svårare för att avsätta en riksrevisor. Med dagens regler skulle kritik från en riksrevisor riktad mot en regering som har tillräckligt parlamentariskt stöd kunna leda till att regeringspartierna ensamma skulle kunna avsätta riksrevisorn. Det vore mycket olämpligt, och vi vill på det här sättet minska risken för att detta sker. Därigenom stärks skyddet för riksrevisorernas självständighet vad gäller granskningen. Slutligen behandlas i detta ärende bestämmelsen om samverkans- och uppgiftsskyldighet för den som granskas av . Bestämmelsen finns i 6 § revisionslagen. Statliga myndigheter ska på begäran lämna den hjälp och de uppgifter och upplysningar som behöver för sin granskning. När det gäller JO finns motsvarande bestämmelse om en skyldighet för den som granskas att lämna uppgifter direkt i regeringsformen. Översyn av – grundlagsfrågor Möjligheten för att få del av uppgifter som behövs för granskningen är av avgörande betydelse för möjligheten att utföra revision, och regler om detta rör grundläggande möjlighet att verka. En grundlagsreglering bör därför införas även för . Bestämmelsen om samverkans- och uppgiftsskyldighet bör därför flyttas från revisionslagen till regeringsformen. Med dessa ändringar ger vi sammantaget bättre förutsättningar att se över ledningsstruktur och att hantera frågor om entledigande av riksrevisorer som grundlagsskyddet för riksrevisorernas självständighet när det gäller granskningen stärks liksom rätten för att få del av uppgifter som ett led i sin revision. Detta är betydelsefulla förändringar för som huvudman för och för när den utför sina för hela samhället så viktiga uppgifter. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 66 (SD) replik: och jag har båda suttit i utredningen och varit överens om en del saker som vi tycker är bra. Det gäller bland annat att skyldigheten förtydligas för de granskade institutionerna att vara behjälpliga. Vi inför också möjligheten att begära att JO företar en ordentlig utredning, vilket minskar risken att man agerar förhastat i de situationer som uppstår. Jag har dock två frågor. är ju en erfaren jurist och KU-ordförande. Ordningen med att vi behåller ett begrepp i grundlagen som är uppenbart olämpligt, otydligt och egentligen förutsätter att den som ska tillämpa det får gå tillbaka till förarbetena och läsa in och försöka tolka vad som menas, är det en ordning som är nöjd med? Eller anser som jag att det hade varit att föredra att det av lagtexten redan från början skulle framgå några objektiva kriterier som ska gälla om man avser att skilja en riksrevisor från sitt uppdrag? 67 (M) replik: Den här diskussionen tar sin utgångspunkt i begreppet ”allvarlig försummelse”. Som jag var inne på i mitt anförande infördes detta i svensk grundlag först när det gällde att säkerställa riksbankschefens och övriga riksbanksdirektionens oberoende. Man ville ha ett objektivt kriterium för när en sådan person kan skiljas från sitt uppdrag, och man valde då den formulering som används i EU-regleringen om centralbanker. Tyvärr översatte man , för lite , bestämmelsen på ett sätt som inte framstår som optimalt.