prot · H509117 · 2018-05-23 00:00:00 — En tredje bra sak i propositionen är vikten av att elever har rätt att fullfölja utbildningen på ett introduktionsprogram utifrån såväl utbildningsplan som individuell plan om man till exempel flyttar till en annan kommun. Det är ytterligare en bra sak. Det finns också onödiga delar i propositionen. Det handlar till exempel om mentorer. De olika remissinstanserna har lyft fram att mentorer finns i gymnasieskolan , och en reglering skulle försvåra för rektor att ändå lägga upp arbetet med alla dem som jobbar i skolan på ett så bra sätt som möjligt. Vi brukar lyfta upp vikten av rektors tydliga ledarskap och att de instrument som man behöver finns tillgängliga. Utskottets nuvarande majoritet lyfter upp problemet med att alltför många elever inte fullföljer gymnasieskolan. Det finns givetvis många olika orsaker. Det är synd att propositionen bara tar upp några delar och inte blir en del av en större helhet, även om talade om att det kommer mer. Frånvaro är en del av problemet, och kan den leda till att man hamnar utanför arbetsmarknaden, att man utsätts för ökad psykisk ohälsa eller att man hamnar i utanförskap. Jag vill i det här sammanhanget lyfta upp Alliansens förslag om en tvåårig yrkesskola. Det handlar om att korta vägen till ett arbete, att arbetet ska finnas inom räckhåll. Vid 16–känns fem eller på gymnasieskolan som en oerhört . Först ska man klara ett introduktionsprogram, sedan ett programinriktat val för att hamna i ett nationellt program. Då bör det finnas också kortare vägar. sa själv att alla inte ska bli akademiker. Här finns en möjlighet att satsa på yrkesämnen, som givetvis ska vara påbyggbara på olika sätt för att man ska bli behörig till yrkeshögskola samt till universitet och högskola. Men människor är olika. Att bara ha en enda bred väg att köra på eller att ge olika möjligheter är en viktig fråga. Jag har redan nämnt att Alliansen vill gå längre i fråga om frånvaron. Det räcker inte med att utreda, utan det ska finnas en plan för hur frånvaron ska åtgärdas. En gymnasieutbildning för alla Jag ser att jag har överskridit min anmälda talartid, och jag avslutar därför med att yrka bifall till reservation 4. 6 (V): Jag tänkte hålla mig kort eftersom vi kommer att ha ytterligare en debatt som handlar om delar som har nämnts tidigare från talarstolen, till exempel behörighet till vidare studier för gymnasieprogrammen, estetiska ämnen i gymnasieprogrammen och en del andra viktiga frågor. Jag tänkte lämna dem därhän och gå in på det betänkandet faktiskt handlar om. Innan jag glömmer bort det vill jag tacka för bra samtal och bra debatter. Jag anser, likt Skolinspektionen och , att mentorskapet redan är en etablerad funktion i gymnasieskolan. Skolinspektionens erfarenhet visar att mentorn har en nyckelroll i skolorna och att det finns en risk att mentorn får ta ett stort ansvar för elevernas möjligheter att få särskilt stöd. upplever många mentorsrollen som svår och otydlig. Jag anser därför, likt Skolinspektionen, att det är viktigt att det förtydligas hur mentorernas ansvar och uppgifter förhåller sig till exempelvis rektorernas och de övriga lärarnas ansvar. Jag anser också att det är oklart vad mentorsrollen ska innehålla. Är vi verkligen överens om vad den ska innehålla? Vilken kompetens ska krävas för att få bli ? Det bör enligt min uppfattning dessutom betonas att mentorn ska ha en tydlig koppling till elevernas studiesituation. Så är förslaget till ny lagstiftning tyvärr inte utformat. Regeringen anser att en inte nödvändigtvis behöver vara en lärare men att det bland annat krävs kunskap om gymnasieskolans respektive gymnasiesärskolans struktur. Vidare anges i propositionen att lärare som undervisar i en kurs eller ett ämne ska följa upp hur eleven utvecklas i förhållande till kunskapskraven. Det ligger därmed i sakens natur att den undervisande läraren i en kurs eller i ett ämne, som har särskilt goda förutsättningar att upptäcka elevens svårigheter att nå kunskapskraven på kursen eller i ämnet, också blir den ansvarige mentorn. anser regeringen att det inte bör anges i skollagen vilka relevanta kunskaper och erfarenheter som krävs för uppdraget och även i övrigt för att anses vara lämplig som . förhastade reformer och inte tillräckligt tydligt utformade reformer har visat sig leda till en stor belastning för skolväsendet och för skolpersonalen. Därför är det viktigt att regeringen förtydligar lagförslaget. Man bör även följa kostnadsutvecklingen för införandet av ett officiellt mentorskap i skolan och se till att kommunens kostnader inte ökar, det vill säga att staten tar ansvaret. Det är beklagligt att Alliansen tillsammans med har gått ihop i fråga om att försvåra för ungdomar på introduktionsprogrammen att ta sig in på ordinarie nationella gymnasieprogram. En gymnasieutbildning för alla Många av oss som har besökt skolorna och introduktionsprogrammet vet att inte alla elever som saknar behörighet saknar kompetensen eller kunskapen. På grund av att de endast har haft möjlighet att komma in i samhället och skolan har de helt enkelt inte lyckats få de betyg som krävs för att ta sig vidare. Jag menar att regeringens förslag var bra i fråga om introduktionsprogrammen och gymnasiebehörighet. Jag anser också att det finns en rad andra förslag som regeringen har lagt fram som är bra. Jag yrkar bifall till reservation nr 7. 7 (L): Också jag vill instämma i kören som hyllar . Det kan vara fler som tvingas lämna , men det vet vi inte . Jag vill gärna återge vad sa. Han lyfte upp Shakespearepjäsen väsen för ingenting. Pjäsen handlar i grunden om bristande kommunikation. Två personer tycker om varandra men vågar inte berätta det för varandra. Det påminner rätt mycket om den här regeringens arbete. Dessutom finns en tredje person som gör allt för att förstöra parets relation med varandra. Också det påminner om det rödgröna samarbetet. Vi kan fundera över om denna produkt, propositionen, som är mycket väsen för ingenting, är en frukt av detta kommunikationsproblem som den rödgröna regeringen tycks ha. Det läggs fram en del propositioner på gymnasiesidan, och jag funderar över varför man inte tar ett helhetsgrepp om gymnasiet. Om man vill ha en gymnasieskola för alla, varför kallar man denna produkt för något sådant men sedan finns en annan gymnasieproposition som tar tag i andra stora frågor på gymnasieskolan? Om man vill att fler ska lyckas i gymnasiet borde fokus vara på strukturen för gymnasieskolan, inte att i denna proposition lägga fram förslag om mentorer. Jag tycker att det saknas ett helhetsgrepp. klagade på alliansregeringens reform Gy 2011. Syftet med att vi drog tillbaka Gy 2007 var att det behövdes ett helhetsgrepp för att fler ska lyckas i gymnasiet. Vi ansåg att det behövdes ganska stora förändringar i syfte att alla ska lyckas. Jag tycker att man också måste fundera på den här regeringens syn på människor som inte lyckas i gymnasiet. Jag tror att Socialdemokraternas företrädare i debatten sa att alla behöver gymnasiet för att klara sig. Faktum är att rätt många inte klarar gymnasiet. Är då regeringens besked att de inte klarar sig i samhället? Mitt besked är i stället: Låt oss fundera på hur också de människorna klarar sig. Det har kommit en del till som kommer ganska sent till och gymnasiet. Det är ganska svårt för dem att klara svensk grundskola och svenskt gymnasium, och då kan inte vårt enda svar vara att om man inte klarar gymnasiet klarar man sig inte i samhället. Vårt syfte, vårt uppdrag, är att se till att också de som inte har chansen att lyckas i och gymnasiet ska ha en plats i samhället. De ska också kunna lyckas. Det är därför Alliansen har lagt fram rätt stora förändringar när det gäller vägarna till ett yrke. Det behövs mer kreativitet på den sidan. Fler människor måste få chansen att lyckas i det här samhället, och då behövs det viss flexibilitet i gymnasieundervisningen. Fler måste få lov att ta en snabbare väg till yrkeslivet. En gymnasieutbildning för alla Det innebär inte att jag säger att alla inte ska ha en chans att lyckas i gymnasiet. Jag tycker att alla ska ha en chans att lyckas i gymnasiet. Klarar man det inte när man är i den åldern måste man få nya chanser på komvux eller på andra sätt. Men vi kan inte ha inställningen att de som inte klarar gymnasiet inte klarar sig i samhället. Vårt uppdrag är att se till att de gör det ändå. Jag saknar ett helhetsgrepp. Jag tycker att en del förslag i propositionen är hyfsade. är det lite ”pekfingrigt”. Man ska till exempel ha en . Det är väl viktigare att man organiserar skolan på så sätt att eleverna får det stöd de vill ha. Jag tycker inte att man går tillräckligt långt när det gäller åtgärder för de elever som är frånvarande från lektioner. Det är ett allvarligt problem. Man borde ta det på ännu större allvar och ha en idé om hur man ska se till att de kommer tillbaka. Vi vet ju att om man skolkar mycket finns risken att man hamnar snett i samhället i övrigt. Helhetsbilden måste i grunden handla om att fler ska lyckas i , att fler som kommer senare till ska ha en chans att lyckas i vårt utbildningsväsen och att gymnasieskolan ska vara så flexibel och anpassad efter människors behov att fler lyckas ta sig vidare till antingen högskolestudier eller ett yrke eller vidare i livet på annat sätt. Det behövs fler vägar till arbete. Den här propositionen, fru talman, borde regeringen ha lagt ihop med den andra stora reformen som man föreslår på gymnasiesidan, för saker och ting måste hålla ihop. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservation nr 2. I detta anförande instämde (L) och (M). 8 (SD) replik: Jag såg andra lampor som lyste men upptäckte att det var för att man tyckte att gjorde ett bra anförande, vilket jag faktiskt måste hålla med om. Jag missade att instämma. har drivit linjen att vi måste gå tillbaka till någon sorts tvåårig gymnasieutbildning. Alla människor är inte teoretiker. En del är praktiker; en del behöver komma ut i arbetslivet snabbare. Jag vet att många med mig känner personer som har kommit väldigt långt i samhället, som kanske har lyckats otroligt bra, trots att de inte lyckades bra i skolan. Det är för att de har know-how – de vet hur det funkar ute i samhället. Jag driver tillsammans med mitt parti linjen att det är viktigt att koppla ihop näringslivet och skolan igen så att vi får återkoppling. Jag vet att en tvåårig gymnasieutbildning är ett förslag i den riktningen. Här tror jag att Alliansen och börjar närma sig varandra och ett bra och vettigt förslag. En gymnasieutbildning för alla Hur ser på att öka möjligheterna för företag att komma in och hjälpa och stötta, både på gymnasieutbildning och på högre utbildning, med konsekvensanalys av vad som behöver användas i gymnasieskolan för att man faktiskt ska få jobb efter gymnasieskolan? Kanske komma in ännu tidigare? Det är inte någonting vi debatterar , men många elever vet inte varför de går i skolan. Jag är helt övertygad om, fru talman, att har det bästa skolsystemet i hela världen. Inte nog med att vi får gå i skolan gratis – vi får till och med betalt för att läsa vidare på högre utbildning. Hur ser på de här sakerna? 9 (L) replik: Det ingår inte riktigt i dagens ärende, men beskedet från mig och Liberalerna och från Alliansen är att vi gärna ser kortare yrkesutbildningar på gymnasial nivå i nära samverkan med arbetsmarknadens parter. För några av dem som snabbt vill gå ut i arbetslivet och försörja sig själva är det ett effektivt sätt. Det är också, tror jag, ett sätt att få fler att känna att de lyckas. Få saker är så hämmande för en individ som att upptäcka att gymnasieskolan, som sägs vara för alla, inte är för mig. 10 (SD) replik: Jag är chockad att säga det, men jag har faktiskt fått svar av en politiker, så jag är nöjd. 11 (KD): Som redan påpekats i debatten har många av oss här i kammaren medverkat i den gymnasieutredning som hade till syfte att öka genomströmningen i gymnasieskolan. Det duger ju inte att av våra elever genomgår gymnasieutbildningen , som meningen är. Förslag finns, och mycket är vi överens om. Mycket är redan sagt – det är inte helt lätt att komma sist i debatten. Men jag tänker ta min utgångspunkt i problemet med elevers frånvaro och åtgärder för att motverka frånvaro. Återkommande frånvaro är ofta en varningssignal om att någonting är på väg att gå snett. Det kan handla om allt från kränkningar och trakasserier till psykisk ohälsa och utanförskap. Det kan också handla om brister i skolans anpassning och stöd. Här har lärare och skolledning ett stort ansvar att följa upp ogiltig frånvaro och hjälpa eleven, i samarbete med hemmet om eleven är . Min erfarenhet är att det slarvas med detta på gymnasieskolorna. Det kan i många fall räcka att eleven själv ringer till skolans telefonsvarare och anmäler sig sjuk. Sedan är det ingen som följer upp anledningen till frånvaron. och Alliansen menar att reglerna behöver bli ännu tydligare när det gäller både giltig och ogiltig frånvaro så att åtgärder från till exempel elevhälsoteamet sätts in . Det är detta vi saknar i betänkandet. Vi är nog flera här inne som deltar i debatten i om våra så kallade hemmasittare. Vi skulle behöva statistik om detta på nationell nivå, så som vi har för frånvaro i arbetslivet i övrigt. är det av kommunerna som samlar eller får löpande statistik från grundskolorna när det gäller elevfrånvaro. Det duger inte. En gymnasieutbildning för alla Skolorna måste också ha ett aktivt arbete mot mobbning. Nolltolerans måste gälla. Här krävs det satsningar på elevhälsan men också på kringpersonal i skolan som kan avlasta lärarna så att det finns andra vuxna till hands i olika utrymmen på skolorna. Alliansen anser inte att sänkta behörighetskrav till gymnasieskolan ska lösa problemet med att en stor grupp saknar grundskolekunskaper. Godkända betyg på introduktionsprogrammen för att man har förmågan att gå vidare i sina studier på ett nationellt program. Att göra undantag i intagningskraven till de nationella programmen skapar en ojämlik situation för våra elever. Vi behöver i stället fokusera på att stärka gymnasiets introduktionsprogram, där språkintroduktionen måste intensifieras. har introduktionsprogrammen i många fall blivit en återvändsgränd – endast har gått vidare till ett nationellt gymnasieprogram på introduktionsprogrammet. Förutom att man stärker introduktionsprogrammen föreslår Alliansen en tvåårig yrkesskola, ett ökat antal yrkescollege och att man inrättar fler lärlingsutbildningar. Det här var min allianskollega från Liberalerna också inne på. Det är bättre att få en kortare yrkesutbildning och lära sig ett praktiskt yrke än att tidigt bli utslagen. Den kortare yrkesskolan ska finnas vid sidan av de treåriga gymnasieutbildningarna och rikta sig till elever som går ut utan att nå behörighet till ett nationellt gymnasieprogram. Det handlar om av alla elever, alltså omkring 20 000 ungdomar . Jobben finns där ute. Det vet inte minst från och jag, som åker till företagarna ute på . De skriker efter arbetskraft och yrkeskunnigt folk. Jobben finns där, och människor som kan utföra jobben finns. Men vi måste få till en matchning mellan dessa två. Att sänka trösklarna till arbetsmarknaden där jobben finns, utan att devalvera värdet av att ha genomgått ett nationellt gymnasieprogram, är något vi måste sträva mot. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 4. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 7 Samling för skolan betänkande 2017/18:UbU27 Samling för skolan (prop. 2017/18:182) 12 (M): Vi har ett par olika ärenden gällande utbildningsfrågor att debattera de kommande veckorna och två propositioner att hantera . Det blir, som någon talare var inne på i föregående debatt, lite upphackat. är det glädjande att få lägga mycket energi på utbildningsfrågor. Det är, fru talman, med en bra skola som vi skapar livschanser för unga människor i . I en alltmer föränderlig omvärld och en framtid där vi inte vet vilka yrken vi ska utbilda våra barn för eller hur arbetsmarknaden kommer att se ut är det riktigt grundmurade grundkunskaper som är nyckeln till fortsatt framgång och lärande och omställningsmöjligheter genom livet. Med gedigna grundkunskaper i språk, matematik, naturvetenskap och samhällskunskap ser vi till att rusta barn för en framtid som vi inte riktigt vet vad den innehåller. Det är därför oerhört viktigt att vi verkligen prioriterar baskunskaperna i stället för att dras med i nycker och trender och försöka utbilda för en arbetsmarknad som vi inte vet något om. Det är också mot bakgrund av vikten av väl fungerande och gedigna baskunskaper som den nuvarande utvecklingen i svensk grundskola är så oroväckande. Det senaste läsåret var det, fru talman, nästan var femte elev som gick ut utan att vara behörig till gymnasiet. Det var 18 000 15-åringar som fick beskedet att de inte får röra sig vidare i utbildningssystemet, inte får chansen att förkovra sig och i realiteten därmed kraftigt begränsas i sina förutsättningar att skaffa sig en utbildning och stå på egna ben. ser vi hur både gymnasieskolor och högskolor och universitet vittnar om att förkunskaperna bland eleverna sjunker och blir allt sämre. Det torde vara uppenbart att historiskt sett har misslyckats med det kompensatoriska uppdraget. När förutsättningarna för eleverna så kraftigt har förändrats blir det också uppenbart att vi inte klarar av att leverera så väl som vi faktiskt har ambitionen att göra. När vi misslyckas med det kompensatoriska uppdraget är det de svagaste eleverna som drabbas hårdast. De starka klarar sig alltid och får det stöd de behöver hemifrån, medan de som saknar de förutsättningarna är de som drabbas värst. Därför är just insatser för att höja kunskapsresultaten det enskilt viktigaste för skolan. Det är genom höjda kunskapsresultat vi bryter segregation och ser till att barn får den sociala rörlighet som vi alla är överens om att de förtjänar och slipper ärva sina föräldrars utanförskap. För denna regering har först och främst , som denna proposition behandlar, och därefter ytterligare utredningar blivit svaret på hur detta ska hanteras. I då det som behövs är att verkligen stärka kunskaperna behövs reformer och inte fler utredningar. Därför är det lite speciellt att stå här med just denna proposition. Det är skönt att det äntligen kommer reformer, men det är tråkigt att vi behövt vänta hela mandatperioden och dessutom kan konstatera att mycket fortfarande skjuts . Att låta barn bli offer för sina omständigheter och göras till representanter för sin klass eller sina föräldrars ekonomiska eller utbildningsmässiga bakgrund är inte acceptabelt. Självfallet har olika barn olika förutsättningar när de börjar skolan, och därför behövs rätt resurser, på rätt skolor och till rätt elever, för att se till att alla kan gå så långt som det någonsin är möjligt. Men därför är det också viktigt att skolan möter alla elever, oavsett bakgrund, med höga förväntningar. Bakgrunden får inte bli en ursäkt för att skolan ska tillåtas att misslyckas med ytterligare en årskull elever. och regeringens förslag om allsidig social sammansättning är, fru talman, ett exempel på en fråga som drar perspektivet åt fel håll. Fokus läggs på elevernas bakgrund i stället för på deras framtid. I ärlighetens namn passeras också någonstans rimlighetens gräns när enskilda rektorer förväntas ansvara för att skapa en allsidig social sammansättning i varje enskilt klassrum. Detaljregleringen av rektorernas arbete och den invasiva attacken på människors bakgrund blir väldigt tydlig och explicit. De praktiska konsekvenserna, fru talman, blir dessutom betydande. Här är tydlig med att det är det man faktiskt vill uppnå. Man föreslår detta för att man ser det som en möjlighet att begränsa det fria skolvalet och därmed ge kommunerna möjlighet att kraftigt styra elevsammansättningen och upphäva det fria skolvalet på gymnasienivå – den nivå där stödet för det fria skolvalet är som absolut mest kompakt. Man konstaterar att det blir följden av denna ändring, men det är inget som regeringen direkt stoltserar med när den lägger fram propositionen. Tvärtom väljer ansvariga ministrar att i stället ge sken av att detta skulle handla om en strävansmålsättning. Det skulle snarare handla om fina portalparagrafer för att vägleda kommunpolitiker än om något som över huvud taget skulle få några praktiska konsekvenser. Jag tycker att det vore klädsamt att vara ärlig med att det man föreslår faktiskt är en kraftig begränsning av det fria skolvalet. Den proposition som ligger på vårt bord behandlar flera ärenden. Bland annat föreslår och regeringen att det ska bli möjligt att bestraffa även offentliga huvudmän med tuffare sanktioner än . Detta är mycket välkommet, men det är otillräckligt. Om vi ska få ett skolsystem där eleverna och kunskapen sätts i centrum måste förutsättningarna för alla skolor, oavsett huvudman, vara desamma. Det lyckas vi inte uppnå med detta förslag, utan det behövs ytterligare åtgärder för att se till att offentliga huvudmän har samma krav på sig som privata, som har mycket högre krav på sig. Tvärtom ser vi hur andra förslag från regeringens sida, inte minst gällande och vinstförbud, som också ska rösta om , drar det svenska skolsystemet i rakt motsatt riktning. Det är en bred proposition vi har att hantera, som i stor utsträckning sammanfattar arbete. Jag tänker inte beröra alla de delar där vi i stor uträckning är överens och som det inte kommer att voteras om i denna kammare. Jag tycker dock avslutningsvis att det bör lyftas att en hel del av förslag saknas i denna proposition. Trots att regeringen har argumenterat för att behöver behandlas i sin helhet väljer man att lyfta ut de delar som rör ett aktivt skolval och gemensam antagning till offentliga skolor och friskolor. Detta är frågor som regeringen skulle kunna få stöd för i denna kammare och som rimligtvis borde behandlas under ett gemensamt tak eftersom man argumenterar på det sättet. Ändå har man valt att lyfta ut dem. Om man vill ta ett helhetsgrepp tycker jag, precis som var inne på i föregående debatt, att det vore positivt att göra det när man nu har chansen. Låt mig avslutningsvis få yrka bifall till reservationerna 1 och 6 och hoppas på en trevlig, lång och intressant debatt! 13 (SD): Jag börjar med att yrka bifall till våra reservationer 3 och 4. Jag vill först tillkännage att vi avser att rösta ja till reservation 1 under punkt 1 i det liggande förslaget, som vi debatterar här. Vi hade ett eget förslag i frågan som innebar att nuvarande regler förtydligas. Vi vill inte införa de nya regler som regeringen föreslår i propositionen angående upptagningsområden och social sammansättning. Propositionen innehåller flera förslag av lite skilda slag. Några av förslagen tycker vi är bra, och dem har vi inget att anföra emot. Andra förslag har vi dock synpunkter på. I frågan om social sammansättning av elevunderlaget för skolor har vi ett eget förslag som i princip går ut på ett förtydligande av vad som redan gäller . Ett förtydligande behövs då det kommit till min kännedom att en del kommuner helt enkelt inte fattar vad som gäller och alltid har gällt. Kommuner kan alltså, och har alltid kunnat, justera upptagningsområdet till skolan för att få en mer socioekonomiskt blandad elevsammansättning – detta genom att justera den radie som skolans upptagningsområde omfattar. I övrigt anser vi att socioekonomiska kompensatoriska åtgärder ska ske på annat vis än genom laborationer med programutbud eller bussning av skolelever. Propositionen är dessutom, som någon var inne på, otydlig i vad som menas gällande konkreta åtgärder. Jag menar att den är alltför otydlig för att ligga till grund som ett skarpt förslag, och det tyckte jag innan jag läste vad remissinstanserna anser. Problemet med socioekonomiskt segregerade skolor har sin grund i segregerade bostadsområden. Ja, och att göra något åt den sistnämnda segregationen är en jätteuppgift som lär ta tid – det vet vi.