prot · H60932 · 2018-12-18 00:00:00 — Det jag reagerar på är den enorma vantolkning som Lawen Redar gör av synen att den antropologiska dimensionen spelar roll. Det är väldigt tydligt i principprogram och också i våra kulturpolitiska utgångspunkter att vi står för en öppen svenskhet, det vill säga en inkluderande kultursyn. Alla som har möjlighet och som konstruktivt vill bli en del av kulturgemenskapen har möjlighet att bli det. Vi ska ge verktygen, möjligheterna och infrastrukturen för att det också ska bli möjligt. Det är vad det handlar om. Alla får plats, det kan jag lugna Lawen Redar med. Kultur, medier, trossamfund och fritid Vi ligger på ett basanslag till folkbildning och biblioteken, och inte minst stärker vi glesbygden med öppna-museer-reformen, kulturlotsar till hela kommuner och så vidare. Det är reformer som Socialdemokraterna säger nej till. Lawen Redar hänvisar till forskning, och det här är reformer som enligt vår omvärldsanalys, när vi talat med folk ute i kommunerna, är nödvändiga och behövs. Det är det som de här förslagen är ett resultat av. 12 LAWEN REDAR (S) replik: Hänvisningen jag gör är till ett citat från själv i en . Den var författad av journalisten , som gav honom tillfälle att ge uttryck för den kulturpolitik som genomför och vill bedriva. Detta möttes av ett stort forskarlag som sa att den synen på antropologi och kultur inte överensstämmer med forskningen. Det är precis det jag har gett uttryck för i mitt anförande. På tal om historia vill jag ändå hävda att Socialdemokraterna konsekvent bidrar till den demokratiska utvecklingen genom att säga att vi har felat. Vi har begått misstag, och vi ska rätta till dem. Men när bildades gjorde man det av ett annat skäl. sa det tydligt: Det handlar om att formulera en ny politik som ska gå hem hos väljarna. Men grunden till att man existerar är de nazistiska rötterna, och det kommer man inte ifrån. Jag menar att den här kultursynen är djupt farlig för utveckling. Jag menar att det är ett nationalistiskt parti vi har att göra med här, och det är också grundorsaken till att inte har en regering. 13 (SD) replik: Grundorsaken till att vi inte har en regering är att det finns en större förmåga och möjlighet att tala med varandra i och på arbetsplatser än vad det gör mellan vuxna människor i landets högsta beslutande organ. Det är naturligtvis beklagligt. Jag är den förste att välkomna en konstruktiv diskussion och ett konstruktivt samtalsklimat. Att det var ett femtiotal socialantropologer som angrep betydelsen av att lyfta fram den antropologiska kultursynen tror jag har mycket att göra med den åsiktskorridor som har funnits i . Lyssnar man på vad socialantropologer runt om i och i vår omvärld säger hör vi att bedömningen inte är likadan. Om man studerar kommunikation och etnologi och ägnar sig åt folklivsforskning är det fullt rimligt att ta spjärn därifrån när man visar på att kulturen räknas och har betydelse. Det har vi sett i vår verklighet. Normer, värderingar, moraliska system för vår rättsuppfattning och så vidare har betydelse. Det har vi sett i vår närmaste samtid, så jag vänder mig mot den här beskrivningen. 14 LAWEN REDAR (S) replik: Kultur, medier, trossamfund och fritid kan såklart kritisera forskarna, och det är inget fel i det. Det får man gärna göra. Men faktum är att de entydigt sa att den politik man ger uttryck för har en politisk agenda och inte en forskningsagenda. Avslutningsvis skulle vi med budgetmotion ha en drastisk avveckling av kulturpolitiken i , med anslagssänkningar på hela 770 miljoner för folkbildningen, 84,5 miljoner för idrottsrörelsen, 106 miljoner för filmstödet och så vidare. Jag tror inte att man får en så stark offentlig kulturpolitik av det som ger uttryck för. 15 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 och understryka att vi står bakom våra särskilda meningar och då särskilt till förmån för våra budgetramar. Så har han sett dem, far och son, ren genom många leder slumra som barn; men varifrån kommo de väl hit neder? Släkte följde på släkte snart, blomstrade, åldrades, gick – men vart? Tyst är skogen och nejden all, livet där ute är fruset, blott från fjärran av forsens fall höres helt sakta bruset. Tomten lyssnar och, halvt i dröm, tycker sig höra tidens ström, undrar, varthän den skall fara, undrar, var källan må vara. Så går några strofer i , som ju passar bra nu när det lackar mot jul. Ja, vart är vi på väg, och var kommer vi ifrån? Det är inte bara en fråga som ställs i På spåret eller i dikten , utan det är också en högst relevant fråga under dagens linjedebatt där vi stakar ut riktningen och debatterar vilka mål och medel som ska sätta ramarna och villkoren för detta breda kulturpolitiska fält som rör kultur, medier, trossamfund och civilsamhället. Vi räknar, fördelar och prioriterar. Vi tar ställning till var politikens uppgift och ansvar är som störst och var det fria kulturlivet ska flyga fritt. Det råder inga tvivel om att det är tid att modernisera svensk kulturpolitik, vars färdriktning i stor utsträckning legat fast och vars mål varit oförändrade . Det har de varit trots en alltmer föränderlig omvärld och ett allt större behov av att erkänna det svenska kulturarvets former, de fria bildningsinstitutionernas roll och inte minst att kultur räknas inom vården, inom samhällsbyggnaden och för oss som kulturella varelser. Kultur, medier, trossamfund och fritid Mot den bakgrunden går vi sverigedemokrater återigen fram med nya kulturpolitiska mål som breddar och fördjupar kulturpolitikens tvärsektoriella roll och en budgeterad reformagenda som tar kulturen till nya användningsområden, eller som man också kan uttrycka det, nya områden till kulturen. Vid en hastig överflygning över årets utgiftsområdesmotioner kan vi konstatera att det svänger. De rödgröna visar genom övergångsbudgeten inga större om- eller nyprioriteringar, som sig bör, men däremot bjuder och Liberalerna på tvära kast i en slalombacke mot ny terräng. I allians med de rödgröna partierna nollar C anslagen, och man verkar nöjd med regeringens politik och prioriteringar. Liberalerna går längre och baxar in ännu större statliga resurser, dessvärre inte för ändamål som är eftersatta utan i den rödgröna tangentens riktning. Anmärkningsvärt är att båda dessa partier gör det mot en falnande fond av tidigare kritik mot centralisering och politisering. ägnade förra mandatperioden åt ambitiös kulturpolitisk idéutveckling och analys av välbehövliga reformförslag. Nyheter i årets budget är framför allt medel för att arbeta fram en svensk motsvarighet till Danmarkskanon för skolundervisningen samt ett accentuerat behov av ökade möjligheter för parasporten och för döva, blinda och dövstumma att genom ett nytt resurscentrum tillgängliggöra sig arv, miljö och historia som alltför ofta hamnar i skuggan i brist på specialmuseer och direktiv från beslutsfattare. Jag vill också understryka de nya anslag vi vill införa, vars behov konstaterats i rubriker och ingresser som gått. Det gäller inte minst satsningar på skapande äldreomsorg och öppna museer och stimulansstöd för kulturmiljökompetens i landets kommuner. Målbilder här är kulturell stimulans och friskvård från vaggan till graven, tillgänglighet till kulturarvet oavsett om man bor i eller på och resursstöd att ta antikvarisk hänsyn vid planprocesser om kommunen själv inte förfogar över den kompetensen. I utgiftsområdet i stort gör vi, utifrån vår socialkonservativa förvaltarskapstanke, inga radikala eller drastiska förändringar utan omprioriterar resurser med hänsyn till sektorn i stort mot förändrat fokus och eftersatta behov successivt. Det är tydligt att vi står för ett paradigmskifte i synen på mål och det offentligas ansvar, inte sällan med utblick och inspiration från våra nordiska grannländer, men med hänsyn tagen till svenska förhållanden och med omdöme om vårt beredningsområdes förutsättningar och villkor. Kultur är det vi möter på museer och på bibliotek, det vi ställs inför vid utställningar, på teatrar och i konserthallar. Det kan krävas särskild begåvning för att utöva konst och särskild kunskap för att som mottagare tillägna sig densamma. Det kan skilja individ från individ och befästa höga trösklar och glapp mellan det som åtminstone har kallats finkultur respektive fulkultur. råder, i alla fall i teorin, stor konsensus om att kulturens former bör vara tillgängliga för dem som söker dem oavsett omständigheter och förmågor – portarna höga och dörrarna vida. Den ambitionen till trots kan man med fog påstå att det råder ett sällan skådat kulturellt glapp i vårt land. Sprickan rör sig mellan stad och land, mellan invandrare och svenskar, mellan unga och äldre och inte minst mellan traditionsbärare och relativister. De senare hävdar med en dåres envishet att all kultur är bra, lika och formbar i alla kontexter, och inte sällan med det omedelbara tillägget att det egentligen inte finns någon svensk kultur eller svenska särdrag. De hävdar att är ett av få länder som saknar kulturell personlighet och att all utveckling kommit utifrån. Kultur, medier, trossamfund och fritid Mot den bakgrunden blir det svårt att skapa gemenskap och sammanhållning. Mot den bakgrunden förbiser man nödvändigheten av ett samhälle som håller ihop och där kulturpolitiken spelar roll, kanske den största rollen. Integrationen åläggs vårt utgiftsområde, men inte med intentionen att skapa sammanhållning utan snarare att med stöd och infrastruktur upprätthålla segregation eller separation. Det är en statlig uppmuntran att upprätthålla avlägsna kulturella normer och lagar för moraliska system som förvisso visat sig vara inkompatibla med normer och värderingar i . Men eftersom alla bedöms kunna anpassa sig efter varandra och uppgå i en ännu oidentifierad kultur med ännu oidentifierade konsekvenser – mer än de vi redan har sett – anses inte heller någon riktningsgivare behövas. På det sättet tolkar jag somliga partiers respons på de mål och anslagshöjningar som lägger fram i det betänkande som vi debatterar . Så kan man med all respekt resonera, och så bör man få resonera i ett land som firar av tryckfrihet, som har en lång yttrandefrihetstradition och som alldeles firade demokratijubileum. har för oss självklara värden som vi här i kammaren borde enas om ska vårdas lika ömt som julrosen under snödrivan. borde vi kunna enas om att inte bara den relativistiska och i någon mån elitistiska kultursynen, som i mångt och mycket präglar rådande åsiktskorridor, är den allena rådande. Också så här i tider av demokratins uppmärksammande behövs det mötesplatser, såsom här i kammaren, där kultursynen även ställs mot en mer folkligt förankrad förvaltarskapsorienterad kultursyn där sammanhållning och gemenskap är ett tydligt och inkluderande mål. Det är i högre grad kompatibelt med de liberala grundvärden som är statuerade i vår regeringsform, även om det ibland låter annorlunda från vänsterliberala debattörer. Inte sällan fördunklas en viktig diskussion om att kultur räknas. Vår värld rymmer en global kulturell mångfald, och världen blir så mycket mer intressant om den konstitueras av nationer som erkänner sin kulturella särprägel för den som är född och uppvuxen där, för den som vill bli en del av den och för den som är på besök för att vidga sina vyer. Inte sällan angrips viljan att belysa en erkänd svensk kultur med bildning i fokus av en pseudodebatt präglad av retoriska halmgubbar. Man målar upp en bild av vad man vill angripa, och sedan angriper man den snarare än argumenten och anslagen i sig. Inte sällan är det tydligt i den kulturpolitiska debatten att skiljelinjen går mellan dem som värdesätter globalism, internationalism och modernitet och dem som värdesätter trygghet, hemort och tradition. Cirka en fjärdedel av befolkningen bedöms tillhöra de förstnämnda och cirka hälften de sistnämnda. Det återspeglas inte i dagens utgiftsområdesmotioner. Hur vi prioriterar har dock betydelse för social tillit mellan medborgare och oss beslutsfattare och för måluppfyllelse. Kultur, medier, trossamfund och fritid Kultur kan liknas vid en osynlig lins genom vilken vi både ser och organiserar intrycken av omvärlden. Mitt intryck är att det är tid för ett kulturpolitiskt spårbyte. Jag yrkar därför bifall till reservation 1 och ställer mig fullt och fast bakom vårt särskilda yttrande. 16 LAWEN REDAR (S) replik: har stått i talarstolen och talat varmt om kulturpolitik och de nya satsningar och kulturpolitiska mål som ska införas. Ändå har vi ett intressant faktum. Det är att stödde och budgetförslag då kammaren skulle fatta beslut . Varför gjorde man det? 17 (SD) replik: Det är riktigt. Vi kommer alltid att ställa oss bakom och rösta på våra egna budgetramar och vår egen budget, ända in i kaklet, så länge det är möjligt att rösta på den och tills den har fallit. Det har vi alltid gjort. Vårt budgetförslag vann inte gehör i . Det beklagar jag. Men därefter fanns det ett dåligt och ett mindre dåligt förslag att ta ställning till. Det är ändå tydligt att och budgetförslag går i en riktning som ligger närmare vår än vad övergångsregeringens förslag gör. På det sättet är det. Sedan finns det reformer som vi kritiserar och ser annorlunda på. Men man får välja mellan ett mindre bra och ett ännu sämre förslag. Det finns delar där vi ser att övergångsregeringen och den tidigare fullt fungerande regeringen har gjort felprioriteringar. Jag tänker på fri-entré-reformen med det storstadscentrerade fokuset. Jag tänker på politiseringen av museiväsendet. Jag tänker också på förstatligandet av filmpolitiken. Där vill vi se helt nya branscher och egentligen en helt ny utredning. Jag tänker även på att man öste in det man kallar integrationsinsatser inom folkbildningen. Det är egentligen inte breda anslag till folkbildningsverksamhet utan öronmärkta, politiskt orienterade och styrda uppdrag för att arbeta med integration där andra sektorer misslyckats, såsom det ordinarie utbildningsväsendet och liknande. Det är inte god folkbildningspolitik. och gör delvis samma analys och går i samma riktning som vi. De ser att anslagen inte är väl motiverade och bör prövas. Det är resonemanget bakom. 18 LAWEN REDAR (S) replik: Det är intressant att man först kan redogöra för sin egen politik och i andra hand stötta någon annans. Det är en ny parlamentarisk hantering av budgetprocesser som jag inte tror var vanligt förekommande innan kom in i . Kultur, medier, trossamfund och fritid Vi går tillbaka till frågan om folkbildningen. Jag och satt faktiskt på samma möte där representanter redogjorde för de generella anslagen till folkbildningen. Stora delar av regeringens utökning av budgeten till folkbildningen är generella anslag som går till de allmänna kurserna. För det mesta handlar det om att unga eller äldre människor som inte har läst in kurser för att ha möjlighet att gå vidare till studier på gymnasial nivå ska få den möjligheten. I budget minskar man anslaget till folkbildningen med hela . 19 (SD) replik: Allt är relativt. Om man bara säger 770 miljoner kan en åhörare inte sätta det i relation till något annat, om man inte ger hela bilden. Folkbildningsanslaget är i vårt utgiftsområde långt över 4 miljarder, och även inom utbildningsutskottets utgiftsområde finns anslag som har bäring på folkbildningsväsendet. Jag menar att vi behåller huvuddelen, en betydande del, av folkbildningsanslaget och stärker det genom andra insatser. Man får titta på hela området. Vi har insatser inom yrkeshögskoleutbildningar. Vi har andra utbildningsinsatser som också borde underlätta för behovet av folkbildning. Bara för att det finns ett högt stöd till allmänna kurser är det dessutom inte givet att det är den delen av folkbildningen som behöver utvecklas. Precis som vi hörde säga har den delen svällt . Det började då man hade satt en nivå på allmän kurs. Det övriga skulle vara särskild kurs. Men sedan har det blivit mer och mer. Vi tror att det finns ett större behov av att stärka de särskilda kurserna. 20 (L) replik: Jag blev inspirerad av uppläsning av . Det är klart att den passar jättebra i den årstid som vi befinner oss i just . Men det finns en annan berättelse av som kanske mer beskriver den svenska kulturpolitiken och den debatt som vi borde ha, nämligen . Om jag minns rätt utspelar den sig under svenskt 1300-tal. Riddare ger sig ut på ridning och träffar en mystisk kvinna, . I första upplagan tror jag att det slutade olyckligt. Men sedan skrevs berättelsen om och slutade lyckligt. Jag skulle så gärna vilja att använde lite tid till att prata om lyckliga slut när människor från helt olika kulturer möts och ger varandra styrka, till och med kärlek . Men använde hela sitt anförande till att i stället peka ut grupper och ställa dem emot varandra. Jag tycker att det är så tråkigt. Men det är inte så att det finns en knivskarp gräns där gillar internationell samverkan och är mer traditionalister. En kulturbudget kan inte utformas så att stöder dem som vill ha global samverkan och bara dem som vill syssla med sådant som finns nära hemmet. Människor är annorlunda och olika. Människor kan inte fångas in i statistik. Människor behöver ibland möta saker som de inte ens visste fanns. Kultur, medier, trossamfund och fritid Fundera lite grann på hur man skapar en bra historia för riddare i när han träffar en okänd kvinna ute på den svenska landsbygden! Fundera på hur det kan formuleras också i kulturpolitiken! Det är ju därför som det är så viktigt att man läser böcker och ser konst som man inte visste fanns. Det är därför som man i kulturpolitiken måste fundera på hur människor kan mötas i stället för att nöta på varandra. 21 (SD) replik: Då kan jag glädja med att vi nog är rörande överens i den delen. Vi reser båda ganska mycket runt om i världen och upptäcker andra kulturer. I den mån vi kan tar vi intryck och ger avtryck i vårt samhälle. Jag tror inte att jag vid ett enda tillfälle pekade ut någon grupp, tvärtom talade jag om att det behövs en kulturell sammanhållning. Det behövs ett kitt som läker det här landet. Vårt land är dessvärre av olika skäl polariserat , och det vet också . Verkligheten visar att vi har en kulturell splittring över landet som inte är sund för något demokratiskt samhälle. Vi har helt olika värderingssystem i många områden. Vi har olika synsätt på normer och värderingar och i synen på hur vi bemöter varandra, kvinnor och män på allmänna platser, och det är tragiskt. När det gäller diskussionen om somewheres och anywheres, som jag refererade till i mitt anförande, finns det naturligtvis ingen svartvit skala, utan det är egentligen en flytande gråskala. Det har också gjorts undersökningar där man anger vad kulturpolitiken borde prioritera, vilket ger oss ett stort mandat att stärka resurserna och prioritera där det finns eftersatta behov, inte minst inom kulturarvet. Det gäller både materiella och immateriella former över hela . Detta har Liberalerna tidigare närmat sig, till exempel när de mer eller mindre kopierade vår öppna-museer-reform, fast de gjorde det bara till av anslaget. När man läser Liberalernas tidigare budget finns insikten och analysen där, men de drar en helt annan slutsats. Jag vill snarare säga: Ja, vi behöver se varandra. Vi behöver mötas och föra en intellektuell diskussion kring kulturpolitiken, kring vilka vi är, vad vi har att ge och vilka forum vi kan mötas på. Det gör jag gärna vid vilka tillfällen som helst. 22 (L) replik: Då kan jag börja med att avslöja att det fanns kulturpolitik innan kom in i . Det fanns människor som i den här kammaren funderade på hur fler ska söka sig till museerna innan blev riksdagsledamot. Den här diskussionen har funnits . Hur gör man så att fler människor söker sig till kulturarvet? Hur gör man så att fler människor söker sig till museer? Hur sänker man trösklarna för nya grupper att ta sig till museerna? Det är ju det som är det centrala, att man blir mer nyfiken på det som inte är det självklara, inte ens för oss själva. Det är därför jag pratar om att kulturpolitiken är en förlängning av skolan. Där ges nya chanser att möta det som man inte annars hade mött. Det är därför det är så tragiskt att och funderar på: Hur ska man definiera vad som är den svenska essensen? Hur ska man se till att riddare aldrig träffar någon okänd människa på den svenska landsbygden? Hur ska man se till att de aldrig kan föras samman och skapa nya saker? Kultur, medier, trossamfund och fritid är det faktiskt så, fru talman, att det är i sprickan som det nya skapas. 23 (SD) replik: Då kan vi konkret titta på en av våra största kulturpolitiska reformer. Jag har full respekt för tidigare generationers kulturpolitiska debatter och den kulturpolitiska debatt som har förts här i kammaren innan jag kom in i . Däremot menar jag att den reformagenda som vi har presenterat har stor betydelse för vad som behövs i landets kommuner. Det är något som vi måste kunna göra även om det har förts kulturpolitiska debatter tidigare. När det gäller den konkreta reformen om kulturlotsar är det ett sätt att få nya grupper att mötas, att få möjlighet för samtidskulturen och kulturarvet att hitta en syntes, att hitta verksamhet inom välfärdens alla verksamheter, att bredda kulturbegreppet och att få nya grupper att möta varandra, precis som du nämnde. Det gäller infödda svenskar, invandrare, unga, äldre generationer där generationsmöten inte är lika vanliga och så vidare. Den reformen skulle ha effekt eftersom det finns en önskan om den. 24 PER LODENIUS (C): I strävar vi efter att alla, oavsett bostadsort, bakgrund, funktionsnedsättning eller livssituation, ska ha möjlighet att delta i ett kulturliv som rymmer såväl professionellt buren kultur som amatörers skapande. Då ges det också utrymme för ett brett kulturliv som rymmer såväl nya digitala uttryck som traditionella kulturformer. Då skapas också en bred grogrund för bildning. Civilsamhället där kulturföreningar, idrotten, friluftslivet och folkbildningen finns spelar en stor roll för att hålla samman vårt samhälle och är ett stort och viktigt bidrag för en fortsatt utveckling. Därför ser vi också från att vi måste ge civilsamhället bättre förutsättningar på en bred front. En viktig del för ett fungerande civilsamhälle är den frihet som behövs för att kunna utveckla och bidra. Folkbildningen har en viktig roll där vi från politiken inte får gå in och styra för mycket. Vi kan sätta upp mål för folkbildningen, men hur man uppnår målen måste folkbildningen själv få utveckla. Det är också civilsamhällets aktörer som ofta är snabbt på plats när det uppstår behov av samarbete mellan människor. Vi kunde bland annat se det när det var många människor som sökte skydd i vårt land. Då fanns civilsamhällets organisationer först och snabbast på plats. Och vi ser det nu när det behövs stöd för att komma in i vårt samhälle. Då finns idrottsklubben, bygdegårdsföreningen och hembygdsföreningen på plats. Där finns också folkbildningen och kulturföreningen – för att bara nämna några av alla civilsamhällesaktörer. Men det är viktigt att vi från det offentliga uppmärksammar och ger stöd till civilsamhällets viktiga insatser. Det finns problem som behöver tas på allvar. Det finns till exempel problem med projektbidrag på bekostnad av grundstöd som gör verksamheten svårstyrd och kan innebära hinder för utveckling av verksamheten. Det måste också bli enklare att inte bara vara beroende av medel från det offentliga. Man ska också själv kunna skapa sina egna intäkter. Kultur, medier, trossamfund och fritid Vi ser hur riskerar att klyvas än mer genom att förutsättningarna för ett bra liv försämras på mindre orter. Från kämpar vi emot denna klyvning. Ett tydligt exempel är höjningen av momsen på biobiljetten som genomfördes under förra mandatperioden. Redan då markerade vi tydligt mot detta från , och gav också ett tillkännagivande till regeringen att återställa momssatsen på biobiljetten. Höjningen av momsen på biobiljetten hotar kulturen på landsbygden och på mindre orter då biografen på många orter kan fortsätta med sin verksamhet.