prot · H509101 · 2018-04-19 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att (S) avsagt sig uppdraget som ledamot i . Kammaren biföll denna avsägelse. § 2 Anmälan om kompletteringsval Tredje vice talmannen meddelade att Socialdemokraternas riksdagsgrupp anmält som ledamot i . Tredje vice talmannen förklarade vald till § 3 Anmälan om subsidiaritetsprövning Tredje vice talmannen anmälde att utdrag ur prot. 2017/18:27 för i ärende om subsidiaritetsprövning av EU-förslag hade kommit in från miljö- och jordbruksutskottet. § 4 Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2017/18:455 Interpellation 2017/18:455 Vårdköerna av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är familjeangelägenhet. § 5 Anmälan om faktapromemorior Tredje vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2017/18:FPM70 Meddelande om genomförande av europeiska pelaren för sociala rättigheter KOM(2018) 130 till arbetsmarknadsutskottet 2017/18:FPM71 Revidering av EU:s viseringskodex KOM(2018) 252, KOM(2018) 251 till socialförsäkringsutskottet 2017/18:FPM72 Förordning om Europeiska arbetsmyndigheten (2018) 131 till arbetsmarknadsutskottet § 6 Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: COM(2018) 163 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . § 7 Straffrättsliga frågor 1 (M): ska vi debattera justitieutskottets betänkande Straffrättsliga frågor, som också innehåller fyra förslag till tillkännagivanden från som jag hoppas att kammaren fattar beslut om . Det finns ingenting som tyder på någonting annat. Det är ca 200 yrkanden i motioner från den allmänna motionstiden /18 som ligger till grund för betänkandet. Det är väldigt många olika frågor som berörs som alla är väsentliga på sitt sätt. Jag ska börja med att yrka bifall till reservationerna 8 och 9. Vi står naturligtvis bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till de två reservationerna. Jag ska inledningsvis nämna någonting om betydelsen av de fyra tillkännagivandena. Det första tillkännagivandet handlar om ett straffrättsligt skydd för hälso- och sjukvårdspersonal och att skärpa straffen för våld mot personal inom hälso- och sjukvården och möjligen också andra vitala samhällsfunktioner. Det problem som har uppmärksammats som ligger till grund för tillkännagivandet är att man upplever att vissa funktioner i samhället inte har tillräckligt straffrättsligt skydd. Om man ägnar sig åt myndighetsutövning omfattas man av bestämmelsen om våld mot tjänsteman. Men det finns även andra som omfattas av den därför att det explicit anges i annan lagstiftning. Då tänker jag till exempel på väktare. De omfattas av bestämmelsen om våld mot tjänsteman trots att de inte utför myndighetsutövning. Det beror på att den lagstiftning som reglerar den verksamheten säger, i 7 § närmare bestämt, att bestämmelsen i ska gälla för väktare. Det hade varit ganska enkelt att göra en sådan förändring när det gäller hälso- och sjukvårdens personal. Vi vet att våldet har ökat och också ett antal andra helt oacceptabla beteenden som utspelar sig på våra akutmottagningar. Det är inte acceptabelt, och på något vis måste vi som lagstiftare reagera mot det. Nästa sak är skärpta straff för rattfylleri och grov olovlig körning. Då frågar man sig varför det är nödvändigt. Vi känner till att en väldigt stor del av vardagsbrottsligheten – om vi kallar det för det – är knuten till personer som har en kriminell livsstil och består av rattfyllerier och grova olovliga körningar. Man visar ingen hänsyn till andra människor och inte heller i trafiken. Man kör återkommande rattfull. Om någon är misstänkt för grovt rattfylleri är det en sak. Då är straffskalan sådan att det finns möjlighet till häktning. Men för den som är en notorisk rattfyllerist och gör sig skyldig till rattfylleri som inte är grovt rattfylleri slutar straffskalan på sex månaders fängelse. Det är samma sak för grov olovlig körning. Då finns det inte möjlighet att häkta om återfallet ligger på den nivån. Därför föreslås i tillkännagivandet att man ska höja straffskalan till fängelse . Brott med hedersmotiv är ett område som är ganska uppmärksammat med tanke på att det är ganska många – framför allt flickor – som lever i en kontext där de är beskurna sin frihet. De påverkas inte bara av de närmaste i familjen som i sin tur är tvingade att pressa unga flickor och kvinnor att leva ett liv som de kanske inte alls vill leva. Vi tycker att de själva ska få bestämma vilket liv det är i vårt samhälle. Det finns anledning att titta på brott med hedersmotiv så att det får en egen brottsrubricering. Det ska inte bara vara en brottsrubricering rakt av. Med förebild i fridskränkningsbrotten finns det anledning att titta på det. Om man har flera olika gärningar som var för sig utgör brott och sammantaget tar dem i en hederskontext blir det naturligtvis allvarligare. Det gör att man får en helt annan utgångspunkt i straffmätningen. Så är det med fridskränkningsbrotten. Slutligen ska, när jag talar om straffskärpning, hedersmotiv vid brott vara en särskild straffskärpningsgrund. Det finns redan två straffskärpningsgrunder i som är tillämpliga på sådana fall. Men det finns andra brott som är grundade i motiv, till exempel hat mot andra människor, som har egna straffskärpningsgrunder. Det finns skäl att ha en uttrycklig sådan också när det gäller hedersmotiv. När det gäller de reservationer som jag har yrkat bifall till vill jag bara säga att när det gäller våld mot tjänsteman, som är den första reservationen, kom med ett förslag om skärpning av straffet för grovt våld eller hot mot tjänsteman. Det är i och för sig bra, men det omfattar inte det dagliga våld som många poliser och andra tjänstemän som omfattas av bestämmelsen utsätts för. Förslaget tillgodoser inte tillkännagivande att man ska ha en egen brottsrubricering för våldet och inte ha en gemensam brottsrubricering för våld eller hot mot tjänsteman. Där ska också straffet vara minst sex månaders fängelse. Här hade regeringen haft möjlighet att tillgodose tillkännagivandet, men det har inte skett så här långt. Slutligen ska jag nämna någonting om narkotikabrotten. De är ett gissel och i många avseenden en grundorsak till annan brottslighet. De skjutningar som beklagligtvis har blivit ganska vanliga i har sin grund i narkotikahandel och kontroll av territorium och är också kopplade till annan typ av brottslighet. Vi anser att den straffrättsliga regleringen ska ha en central roll i narkotikabekämpningen. Man ska ha en sträng, fast och konsekvent syn på den typen av brottslighet. Den olagliga narkotikahandeln äventyrar inte bara människors hälsa och livskvalitet för dem som själva missbrukar narkotika utan för väldigt många i deras omgivning. Det leder till det väldigt grova våldet. Vi vill skärpa straffen för narkotikabrott för att komma åt den grova organiserade narkotikahanteringen. Det har inte tillgodosetts i tillräcklig omfattning efter lagändringen när man införde bestämmelser om synnerligen grova narkotikabrott. I Högsta domstolens bedömning har mängden av narkotika fått allt mindre betydelse ju allvarligare brottet är. Det är en principiellt felaktig syn, menar vi. Mängden narkotika är ytterst alltid gränssättande för vilka samlade skador som uppkommer, både på individnivå och på samhället som helhet. Detta finns det anledning att återkomma till också i ett annat sammanhang . 2 (SD): Vi debatterar det straffrättsliga motionsbetänkandet. Det är ett av de mest angelägna motionsbetänkandena eftersom vi har haft en kriminalpolitik som fått utformas under socialliberala krafter . Just det socialliberala inflytandet över kriminalpolitiken är orsaken till att så många i vårt land upplever att väldigt många farliga och tungt kriminella alldeles för slipper undan alldeles för lätt. Ideologi spelar nämligen roll. Socialisters och liberalers inställning till straff är att straffet måste kunna motiveras utifrån ett individuellt eller samhälleligt mervärde. Om någon ska straffas ska det ske med den primära utgångspunkten att den straffade ska få så bra förutsättningar som möjligt att bli en starkare individ eller en tillgång för det allmänna. Om det visar sig att kortare fängelsestraff rent statistiskt gör brottslingar mindre kriminella anser socialliberala krafter att korta straff är att föredra, även om det för med sig några enstaka, men väldigt allvarliga, olycksfall. De socialliberala krafterna saknar allt som oftast det som är vägledande för politik, nämligen brottsofferperspektivet. För är brottslingars förmåga att anpassa sig till ett hederligt liv efter avtjänat straff sekundärt. Det absolut viktigaste är att straff ska ge brottsoffer en upprättelse och fungera som en markering från samhället mot brott. En annan viktig utgångspunkt för är att straffen ska fungera som ett skydd för allmänheten mot väldigt farliga individer. Det är inte okej att livsfarliga våldsbrottslingar, mördare, våldtäktsmän, gängkriminella eller terrorister släpps fria hur som helst när de väl blivit fällda för allvarliga brott. betyder inte ens livstidsstraff i regel ett straff på livstid, utan det går allt som oftast att få straffet omvandlat till ett tidsbestämt straff . Utöver allmänna straffrabatter, som socialliberala krafter är väldigt förtjusta i, finns det en villkorlig frigivning för den absoluta merparten av dem som får avtjäna ett straff i anstalt. Och det sker oavsett om kriminalvården anser att personen är livsfarlig, med hög risk att återfalla i brott, eller inte. Socialdemokraternas trogna samarbetsparti har till och med stuckit ut hakan och krävt att livstidsstraff ska avskaffas. Det är enligt inte humant att exempelvis Englas mördare ska behöva leva i ovisshet om hur länge han ska få sitta i fängelse. För är detta inte ett problem över huvud taget, snarare tvärtom. För oss är det ett problem att Englas anhöriga ska behöva leva i ovisshet om ska få sitt livstidsstraff tidsbestämt och därmed släppas ut eller inte. Detta är en skiljelinje mellan , de liberala partierna i opposition och regeringskartellen. Vi värnar brottsofferperspektivet; ni värnar brottslingarnas perspektiv. Utöver att vi vill stärka garantin för att livstidsstraff ska betyda livstid vill vi även att vissa brottslingar som dömts för synnerligen grova eller grova brott i teorin ska kunna sitta i anstalt på livstid. Vi har valt att kalla detta för förvaringsdom. Det innebär att dokumenterat farliga individer, som döms för ett brott som är grovt men inte lever upp till kraven för ett livstidsstraff, ska kunna dömas till förvaring. Det blir då ett tidsbestämt straff enligt brottets straffskala men med en möjlighet till förlängning i förvar om det visar sig att den dömde är farlig med hög återfallsrisk. Skulle risken kvarstå efter den första förlängningen i förvar ska ytterligare förlängning kunna meddelas av domstol. I teorin ska detta kunna leda till att farliga individer sitter livet ut i grovt brott som inte lever upp till kraven för ett livstidsstraff. Vi kan ta exemplet med dödsmisshandel av . får sin första misshandelsdom redan när han har fyllt . misshandlar en spärrvakt bland annat genom att hoppa jämfota på hans huvud. Vakten förlorar stora delar av sin syn till följd av misshandeln. när han har blivit frigiven dröjer det inte länge innan han attackerar ytterligare en man. Den mannen misshandlas så svårt att han senare avlider av sina skador. döms för den misshandeln till fängelse. Under tid i fängelset varnar vårdare för att han bedöms vara väldigt farlig med hög risk att återfalla i brott med dödligt våld. Trots varningarna blir villkorligt frigiven efter att ha avtjänat endast två tredjedelar av sitt straff. Våldet fortsätter, och döms på nytt för fyra fall av misshandel av flera kvinnor. Och trots sin historik får vid det här tillfället inget fängelsestraff utan döms till skyddstillsyn med vårdprogram. struntar i vårdprogrammet utan någon vidare konsekvens. I stället inleder en ny relation med en kvinna, som blir kantad av våld. Efter bara blir han dömd för att ha tryckt upp en kniv mot kvinnans hals. Han döms till och , bland annat för grov kvinnofridskränkning. på anstalt får upprepade varningar för olämpligt beteende och för att ha hotat kvinnlig personal. Han väljer även att hoppa av behandlingsprogrammet mot relationsvåld. Enligt bedömningen från kriminalvården i samband med att ska friges konstateras att det föreligger hög risk för att han kommer att misshandla fler kvinnor. Trots detta blir återigen villkorligt frigiven efter att ha avtjänat två tredjedelar av sitt straff. Det är då inleder en relation med . kommer att höra av sig upprepade gånger till anhöriga om det våld som hon utsätts för av . Det handlar om ständiga dödshot och våld som bland annat resulterar i krossade revben. skickar bilder på sin blåslagna kropp till sina nära för att det ska finnas bevis för allt han gör. Efter många turer kommer överens med sin arbetsgivare om att hon inte ska bo hos och att hon måste kontakta polisen. Hon ordnar då ett tillfälligt boende och kontaktar polisen. frågar sitt målsägandebiträde vilka chanserna är att något av alla fallen av misshandel kan bedömas som grovt. Detta är tveksamt eftersom det normalt krävs att vapen eller tillhyggen är inblandade. är rädd för att ska få ett kort straff och friges efter två tredjedelar av tiden och då kunna utkräva sin hämnd. beslutar därför att inte medverka i utredningen, och kort därefter läggs utredningen ned. Hon blev ihjälslagen av . Dödsmisshandeln levde inte upp till kraven för livstidsstraff, utan blev dömd till det längsta tidsbestämda straffet . kommer att bli fri, sannolikt efter att ha avtjänat två tredjedelar av sitt straff, för att socialliberala krafter anser att det är humant och att man alltid förtjänar en ny chans i livet. Om fått bestämma skulle den villkorliga frigivningen aldrig ha varit ett alternativ för något av de brott som gjort sig skyldig till. Han skulle dessutom ha fått längre straff från början för varje enskilt brott. Fallet utgör ett välgrundat exempel på skälen till att föreslår en möjlighet att dömas till förvaringsdom. Det måste bli ett slut på regeringens socialliberala inflytande över kriminalpolitiken. Oskyldiga människor har alltför fått sina liv sönderslagna och till och med avslutade för att vår regering anser att brottslingarnas perspektiv ska sättas framför brottsoffrens perspektiv. För mig är det väldigt tydligt att vi behöver en helt ny inriktning i kriminalpolitiken – en inriktning som på riktigt värnar brottsofferperspektivet och allmänhetens rätt att skyddas från farliga individer. Här i riksdag företräds den inriktningen primärt av , och det kommer dessvärre att märkas när resterande partier här inne röstar nej till förslag om förvaringsdomar. Jag hoppas att mitt yrkande om bifall till reservation 13 kommer att eka ut bland väljarna med en förhoppning om en ny kriminalpolitisk inriktning redan efter höstens val – inte minst för , och deras anhöriga och alla dem som på olika sätt drabbas av den socialliberala kriminalpolitiken. I detta anförande instämde (-). 3 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag vill uppmärksamma talaren på att enskilda handlingar inte ska bli föremål för omdömen under kammarens överläggningar. 4 (C): Ordet heder är i vissa sammanhang svårbegripligt. Vad är egentligen heder? ska vi verkligen binda oss vid ett löfte, och då lovar vi på heder och ära. Vi sätter vårt anseende i pant för ett sådant löfte, och om vi bryter det förbinder vi oss att ge upp det anseende vår omgivning annars skulle ha för oss. Ett, eller egentligen två, av de fyra tillkännagivanden som vi i detta betänkande föreslår att fatta beslut om handlar om just det vi kallar för hedersbrott – kränkningar och kriminella handlingar som äger rum för att den som begår brottet av någon anledning anser sig berättigad eller kanske till och med skyldig att begå det för att hans, hennes eller, oftast, familjens anseende ska förbli intakt. Jag såg någon motion i som adresserade just begreppet heder. Nästan varje gång jag är runt i Centersverige och talar och hedersbegreppet kommer på tal väcker någon frågan om att vi egentligen borde kalla den här typen av brottslighet för någonting annat, för de här brotten är långt ifrån hedersamma. Det är dock ett sådant vedertaget begrepp att det kan vara svårt att ändra. Det är dessutom viktigare att vi lägger all vår kraft på att bekämpa hedersbrotten än att vi lägger tid och energi på att diskutera vad de kallas. Men jag förstår verkligen tanken. Jag har detta år äran och förmånen att få vara goodwillambassadör för Glöm aldrig Pela och . Därigenom får man sig en hel del kunskap om detta mörka fenomen. Man får också del av många personliga berättelser, livsöden och fruktansvärda brott som oskyldiga, försvarslösa människor, ofta barn, har utsatts för. När jag skulle författa det här anförandet tänkte jag att jag skulle läsa upp en dikt från en diktsamling som heter Den förbjudna kärlekens kalender, men jag valde att inte göra det. Det blir liksom lite för mycket för det här sammanhanget. Det är vackert beskrivna hemska historier om vedervärdiga brott begångna av kanske de allra sämsta av skälen. För vad är det egentligen som hedersmotivet handlar om? Det är att sätta det egna anseendet, eller rättare sagt, en väldigt skruvad bild av det egna anseendet, framför respekten för och kärleken till en närstående – kanske den mest närstående man har, sitt barn. Hur kärleken till ens barn, som för de flesta föräldrar är det dyraste man har, plötsligt väger lättare än något så diffust och subjektivt som det egna anseendet är helt obegripligt för mig, och det är det antagligen för de allra flesta. Ändå händer det här gång på gång och år , och problemet verkar växa. när jag talar med människor som vet mer om hedersbrott och orsaker bakom visar de att faktorer som ekonomiskt och socialt utanförskap spelar in. Det finns berättelser om familjer som inte alls levde och resonerade särskilt mycket utifrån en hederskontext men där sedan någon typ av radikalisering skedde. Det är inte säkert att det är så mycket värt att grotta i det. Det är väl bra om man med hjälp av bättre kunskap, bättre social och ekonomisk inkludering, mindre segregation och en bättre fungerande arbetsmarknad kan hindra människor från att utvecklas till hederskriminella, men det spelar faktiskt i det här sammanhanget ingen roll. Vi fastslår att hedersmotiv ska vara en straffskärpande grund. Utsätter du någon för ett brott av den anledningen att du anser din heder vara i fara gör du inte bara en grov felbedömning av denna så kallade heders värde, utan du får också ett hårdare straff. Och det är bara det rent straffrättsliga straffet. Det finns också ett socialt pris – faktiskt, om man så vill, ett hedersstraff där din heder i de allra flestas ögon kommer att vara nog nära noll. Det andra tillkännagivandet på hedersområdet handlar om att införa ett eget brott med fridskränkningsbrotten som förebild. Om någon utsätts för brott som visserligen har ett lågt straffvärde men som sker upprepat och systematiskt blir kränkningen allvarlig. Det fastslår vi nu i det här betänkandet, och en ytterligare pusselbit i arbetet för att skydda dessa brottsoffer läggs till. Sedan måste vi göra mycket mer. Det finns säkert sådant vi kan göra i lagstiftningen, men det handlar också om att samla, sprida och tillgängliggöra kunskap. Det handlar om att se till att rättsvårdande och sociala myndigheter har tillräckligt stor kännedom om hur hedersbrott kan upptäckas och hur situationen sedan kan hanteras. Kunskap om heder måste finnas i skolan, och lagar och regler måste ses över så att inte administrativ hantering riskerar att sätta människors liv i fara. Det är någonting som vi kommer att beröra i nästa betänkande som vi ska diskutera här . Jag vill rekommendera Glöm aldrig Pela och , , där det finns en hel del länkar till böcker och filmer för den som vill lära sig mer om det här. Vi fattar även beslut om ett par ytterligare mycket viktiga tillkännagivanden. Ett handlar om ett stärkt straffrättsligt skydd för hälso- och sjukvårdspersonal och skärpta straff för våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner, vilket redan har lyfts upp. En annan viktig sak är skärpta straff för rattfylleri och olovlig körning. besökte jag , en mindre ort i , där konsekvenserna av ett hänsynslöst och i högsta grad kriminellt beteende hade blivit så allvarliga som de någonsin kan bli. Människor miste livet och flera skadades av en person som blev dömd för ett stort antal rattfyllor och olovliga körningar. En människa som beter sig så, som utan respekt för andras liv och hälsa gång på gång begår sådana brott behöver hjälp, och omgivningen måste skyddas från denna farliga framfart. Kriminalvården är en alldeles utmärkt plats att vara på, inte bara för att avtjäna ett kännbart straff för de mycket allvarliga brott man har begått utan också för att få hjälp att bryta det levnadsmönster som utsätter andra för livsfara. Händelserna i föranledde en motion om skärpta straff vid upprepad brottslighet av det här slaget, och den viktigaste andemeningen i den motionen kan väl anses vara tillgodosedd i och med att vi gör det här tillkännagivandet . är det upp till regeringen att leverera enligt önskemål, vilket är någonting som man har förhållit sig kallsinnig till. Justitieministerns egen partikamrat ställde en skriftlig fråga om det här – den föranleddes av Fliserydsfallet – men svaret från var att inga ändringar behövdes. Så säger riksdag . 5 (SD) replik: är ett av de partier som har valt att inte visa stöd för förslag om förvaringsdomar. Återfall i brott kan vara lite olika allvarliga, men när det gäller de allvarligaste brotten och de farligaste individerna i vårt land och Kriminalvården vid tiden för ett frisläppande efter ett tidsbestämt straff gör en bedömning att den här personen är fullkomligt livsfarlig och sannolikt kommer att utsätta människor för mycket stor fara för liv och hälsa – är det inte då bra att man har möjlighet att förlänga tiden i förvar så att den här personen inte kan skada oskyldiga människor ute i samhället? Jag skulle vilja ställa frågan till : Vad är ert motiv till att inte stödja förslaget om förvaringsdomar? 6 (C) replik: Hade någon sagt till mig i början av den här mandatperioden, 2014, att det skulle finnas en allvarlig fara för den liberala rättsstatens grundläggande principer skulle jag inte tagit det på särskilt stort allvar. Vi ser en utveckling i vår omvärld som inte alls är särskilt ljus. Våra grannar och vänner i gör ganska märkliga turer med just rättspolitiken och rättsstatens mest grundläggande principer. Vi ser hur man i och nedmonterar de här viktiga principerna. Man kringskär mediernas oberoende och det oberoende domstolsväsendet. I ger rena nazistpartiet stöd till regeringen, och man byter ut varenda person i de rättsvårdande myndigheterna – chefer – till sina egna personer. Det här är allvarligt, och det är en tendens som vi ser i och i andra delar av världen. Rättsstatliga principer ersätts av något slags uppskruvat populistiskt propagandaspel där vår naturliga och välgrundade avsky för grova brott används och exploateras för att hitta på än det ena och än det andra. när jag träffar väljare när vi delar ut flygblad eller gör andra saker ställer de frågan: Varför vill ni inte samarbeta med ? De kanske inte gillar , men de tycker ändå att det är viktigt med vissa delar som de anser ska skruvas åt i rättspolitiken. Jag kan hålla med om mycket, men det viktiga är det som kanske inte säger – det som vi kan läsa mellan raderna om vilket samhälle vi är på väg att utveckla och där tidigare närmaste kollega lyfter fram som ett exempel på en god rättsstat. Jag tycker att är en god rättsstat, och ska fortsätta att vara en god rättsstat. 7 (SD) replik: