prot · H509139 · 2018-06-27 00:00:00 — Det är fantastiskt och ett privilegium för ett välfärdsland att vi både blir fler och att våra äldre lägger fler år till livet. Men det innebär också att fler lever med kroniska sjukdomar och att många har flera olika diagnoser. går 80–av vårdens resurser till någon med minst en kronisk sjukdom. Vi räknar med en fördubbling av antalet cancerfall till 2040, både som en följd av livsstil och att vi lever . Man kan också leva betydligt längre, kanske hela livet, med en cancerdiagnos. Detta kommer att ställa helt andra krav på en löpande tillgång till hälso- och sjukvården. Med den teknikutveckling vi har kommer det att vara betydligt fler som med teknikens hjälp kan klara betydligt mer på egen hand. Det är fantastiskt när man tar del av de möjligheter som ligger framför oss. För min del är jag helt övertygad om att detta är en utmaning som vi kommer att klara av i . Man måste också vara medveten om att vi i takt med att behoven ökar – vi blir fler och vi blir fler äldre – kan behandla betydligt fler diagnoser än vad vi kunde tidigare. Jag hade en interpellationsdebatt om bland annat särläkemedel. Det tas fram läkemedel för väldigt smala grupper , som man helt plötsligt kan behandla. Detta ställer krav på att vi klarar av att leverera till de människor som har behov. Det handlar om en mer effektiv vård och om att det ska vara attraktivt att arbeta inom hälso- och sjukvården. Vi vet att det inte bara handlar om lönefrågor utan också om att det ska finnas tillräckligt många händer för att möta behoven. Man behöver jobba med arbetsmiljöfrågor och med arbetstidsfrågor, man behöver se till att vård- och omsorgspersonal får förutsättningar och man kan differentiera så att det blir mer attraktivt att vara kvar och arbeta även i norra . Man kan jobba med incitament på olika sätt för att göra det mer attraktivt. Jag är övertygad om att vi politiker kommer att behöva arbeta betydligt mer med detta. Jag stod i går och svarade på en fråga från en journalist – den var slående och gjorde mig lite ledsen i ögat – som sa att har fler vårdplatser och kortare köer. Det blir en absurd situation. har ju inte en sjukvård som tillnärmelsevis kan behandla de diagnoser som vi kan, som har de resultat som vi har inom cancervården eller som, för den delen, kan utföra dagkirurgi i stor utsträckning så att människor kan komma hem snabbt igen. Vi måste ha ordning och reda i debatten, för annars kommer vi att landa fel i de politiska besluten. Vi ska bevara vår kvalitet. När vi talar om sängplatser vet vi att vi har färre vårdplatser. Vi behöver kanske fler i takt med att vi blir fler, men framför allt ska vi utnyttja teknikens möjligheter, som gör att människor inte behöver ha långa, ohälsosamma sjukhusvistelser. Detta gäller inte minst våra äldre, som ska kunna mötas både med hemsjukvård och med en utbyggd primärvård på ett helt annat sätt än . 20 (M): När det handlar om vårdplatser är det intressant. Jag tror att de har skalats ned lite för tidigt, utifrån vad man hör från vården. Om man tittar framåt, kanske , är det helt rätt, för då har tekniken kommit ännu längre i hela landet. Men vi har förlitat oss lite för snabbt på tidigare hemgång. Det behövs fler vårdplatser; det är uppenbart, utifrån vad man hör. Exemplet är intressant. Det är nästan som att prata om äpplen och päron – man möts inte i den dialogen. Storskalighet är inte likvärdigt med hög kvalitet och tillgänglighet i alla delar. Detta måste man tänka på. I mitt län har vi ett mindre sjukhus, Kullbergska, där de är otroligt duktiga på höftledsoperationer. De gör dessa ofta, , och har blivit väldigt bra på det. Det lilla sjukhuset kan bli mycket specialiserat och superduktigt och på det sättet attrahera personal. Personalförsörjningen – hur vi ska kunna få det – är den stora utmaningen. Även om vi bygger ut primärvården, vilket är helt rätt – den nära vården ska kanske dessutom kunna göra lite mer än – måste det vara hög kompetens hos dem som arbetar där. Bara för att det är primärvård eller nära vård duger det inte att nöja sig med en kompetens som inte är lika hög. Det är inte kö till vård- och omsorgsutbildningarna på gymnasiet. Det är jättesvårt att få unga människor att vilja arbeta i det fantastiska yrke det är att hjälpa människor. Att attrahera personal och kompetens är det stora problemet, och jag hoppas att det går att lösa framöver. 21 Socialminister (S): Ja, det kommer att vara nyckelfrågan. Personalen är den svenska hälso- och sjukvården i mångt och mycket, både utifrån den kompetens de har med sig och utifrån det engagemang de visar. Det är de som står för trygghet och omvårdnad gentemot medborgarna. Därför är det otroligt viktigt med de satsningar som görs och att tänka på hur vi skapar ökad attraktivitet. Den omställning som vi nu har påbörjat i hälso- och sjukvården mot en bredare och bättre försörjd primärvård leder förhoppningsvis till att det blir en statushöjning för primärvården, för det har varit ett av problemen. Det är denna vård som ska vara första linjen, som ska vara medborgarnas ingång, som ska kunna göra mer och som ska vara navet i den svenska hälso‑ och sjukvården. Med en sådan förflyttning ökar förhoppningsvis också attraktiviteten och viljan att arbeta i primärvården. Vi måste följa upp med utbildningsplatser och se till att man har förutsättningar att ta emot elever som ska ut på praktik i hälso- och sjukvården, att man kan jobba med arbetstider och arbetsmiljö och att man kan öka attraktiviteten i hela landet. Kanske kan man också i viss mån tillåta sig att vara kreativ genom att göra det betydligt mer attraktivt, till exempel villkorsmässigt, att jobba i vissa delar av landet än vad det är i andra delar. När det gäller det som var inne på – den specialisering som vissa landsortssjukhus kan tillskansa sig eller har tillskansat sig – handlar det om satsningar på att bygga patienthotell eller annat som gör att man kan åka dit och invänta sin operation och känna sig trygg med det. Vi är inne i en fas av utveckling av den svenska hälso- och sjukvården. Efter de debatter vi har haft i denna fråga är jag övertygad om att det finns en bred samsyn i riksdag om att verkligen ta tag i denna fråga och skapa större trygghet för de svenska medborgarna. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2017/18:562 om unga vuxna med psykisk ohälsa 22 Socialminister (S): har frågat mig vilka slutsatser jag och regeringen drar av situationen och vilket ansvar vi anser oss ha. Psykisk ohälsa är ett omfattande och allvarligt folkhälsoproblem, och särskilt bekymmersamt är utvecklingen av psykisk ohälsa hos barn och unga. har till exempel andelen unga som uppger att de har återkommande psykosomatiska symtom fördubblats. Inledningsvis vill jag säga att det är landstingens och kommunernas ansvar att tillgodose befolkningens behov av vård och omsorg, även om staten har ett ansvar för den övergripande hälso- och sjukvårdspolitiken. För att motverka den oroande utvecklingen när det gäller psykisk ohälsa och stärka landstingens och kommunernas arbete har regeringen därför näst intill fördubblat satsningen på området psykisk hälsa . Merparten av medlen har fördelats till landsting och kommuner via en överenskommelse med Kommuner och Landsting. uppföljning av överenskommelsen 2017 visade bland annat att länssamordnarna, som har ett ansvar för samordning och information i länet, upplevde att fokus på psykisk hälsa har blivit mer påtagligt, och ett helhetsperspektiv på psykisk hälsa har introducerats i länen. När det gäller satsningen på ungdomsmottagningar i överenskommelsen visar uppföljning att av medlen har använts till att utöka bemanningen på ungdomsmottagningarna. Övriga medel har använts till att på andra sätt stärka tillgängligheten. Ökningen av psykisk ohälsa har pågått , och för att vända utvecklingen kommer det att krävas omfattande och långsiktiga satsningar från många olika aktörer i samhället. En viktig aktör i detta sammanhang är elevhälsan. Elevhälsan ska arbeta hälsofrämjande och förebyggande och stödja elevernas utveckling mot utbildningens mål samt undanröja hinder för lärande, utveckling och hälsa. För att lyckas i det uppdraget behöver elevhälsan i samverkan med skolans övriga personal kartlägga behoven och vidta åtgärder på både individ- och gruppnivå. I syfte att förstärka och utveckla elevhälsan satsar regeringen . Detta har bidragit till att det är fler än 700 fler anställda i elevhälsan jämfört med . har också fått i uppdrag att genomföra insatser för att förbättra det förebyggande och främjande arbetet inom elevhälsan. Det är också viktigt att personal som möter barn och unga i vardagen har kompetens att uppmärksamma riskfaktorer som kan leda till psykisk ohälsa. Regeringen har därför gett i uppdrag att fördela till kommunerna för bland annat kompetensutveckling för just detta ändamål. Och fick ett uppdrag att ta fram en utbildning om psykisk ohälsa och suicid som riktar sig till aktörer inom civilsamhället som anordnar aktiviteter för barn och unga. antog regeringen en ny strategi inom området psykisk hälsa. Strategin sträcker sig över perioden –2020 och är vägledande för arbetet på såväl nationell som regional och lokal nivå. Viktiga utvecklingsområden som regeringen lyfter fram i strategin är utvecklingen av förebyggande och främjande arbete generellt, men också tidiga insatser till dem som inte mår bra eller är i risk för att utveckla psykisk ohälsa. Strategin anger hur området bör utvecklas, och regeringen arbetar nu för att strategin ska innebära en långsiktigt hållbar förbättring av såväl förebyggande arbete som vård och behandling. I det fortsatta arbetet behöver vi skapa förutsättningar för att hitta långsiktiga lösningar i ordinarie strukturer där stat, landsting, kommuner och andra aktörer som kan bidra tar ett gemensamt ansvar. Även om vi har haft många bra projekt är det framför allt långsiktigt hållbara strukturer som behövs. En viktig del i att skapa långsiktighet är också att vi kan ha en bra dialog och samsyn över blockgränserna. 23 (M): Jag tackar ministern för svaret. Jag är mycket glad för att vi kan ha just denna debatt , eftersom den är mycket viktig. För mig är det viktigt att varje generation unga ska ha möjlighet att påverka sitt liv och nå sina mål och drömmar. De unga som drabbas av psykisk ohälsa har stora svårigheter att uppnå detta. Det är därför bra att vi är många som talar om denna viktiga fråga. Precis som ministern säger är psykisk ohälsa ett växande samhällsproblem. Antalet personer som upplever psykisk ohälsa har ökat, och det har ökat . En grupp som är särskilt utsatt är barn och unga. Om barn och unga inte får de förutsättningar som jag nämnde blir vägen lite krokigare framöver. Det handlar kanske om att man inte slutför sina studier, att man inte får ett arbete, att man inte kan flytta hemifrån och inte kan ta det kliv ut i vuxenlivet som många av ens kamrater gör. Precis som ministern säger har den psykiska ohälsan hos barn i åldern 10–fördubblats . har ungefär var tionde pojke eller flicka någon form av psykisk ohälsa. uppskattar att denna ökning kommer att fortsätta framöver, eftersom det kommer nya sjukdomsfall. Man visar också att konsekvenserna är långdragna för barn och ungdomar. Elevhälsan och barn- och ungdomspsykiatrin har inte heller kunnat ta emot dessa unga människor. Mer behövs verkligen. Varför skrev jag denna interpellation? Jo, det var för att det kommer larmrapporter – det vet jag att ministern är medveten om – och att konstaterade att pengarna inte hade gjort verkan i form av ökad bemanning eller tillgänglighet till vård och behandling. Pengarna hade i huvudsak gått till behovsanalyser och handlingsplaner, som är jätteviktiga. Men vårdutbudet hade inte ökat och inte heller bemanningen och tillgängligheten till vården. Det är detta jag tycker är så alarmerande och allvarligt. Barn och ungdomar som är i akut behov av hjälp får inte hjälp. De kommer inte i kontakt med elevhälsan och barn- och ungdomspsykiatrin. Det är glädjande att vi vill nå en samsyn i denna fråga. Det tror jag är viktigt. Jag tror att det är vägen framåt att vi har en bred samsyn i dessa frågor och att vi inte bara talar om dem utan också tar tag i problemen och löser dem. Jag tror att det är jätteviktigt att det finns en samsyn om detta i denna kammare. 24 (M): Jag hoppar in i debatten för att detta är en oerhört angelägen fråga som jag har engagerat mig mycket i, och kanske framför allt psykisk ohälsa i arbetslivet. Om inte barn och unga mår bra mentalt ser vi det sedan i förlängningen i arbetslivet. Det hänger ihop. Det är mycket oroande med de köer som finns till barn- och ungdomspsykiatrin. Där handlar det också om kompetensförsörjning. Hur ska vi i hela kunna få den kompetens som vi behöver ha i dessa viktiga frågor, så att barn och unga får må bättre? Det är egentligen samma sak som när vi ser att det behövs fler poliser. Då måste också kommunerna göra sin del. Det hjälper egentligen inte att vi får mer personal och kortare köer till barn- och ungdomspsykiatrin. Det måste även finnas råd, stöd och kompetens kommunalt. Det går inte att plocka bort till exempel fältare. Man måste dessutom ha skolkuratorerna på plats. Jag var skolkurator och hade förmånen att sitta ute på skolorna och finnas med där eleverna var. är det ganska vanligt i kommunerna att elevvårdsteam sitter på ett kontor någonstans och åker ut när det väl har blivit akut. Det behövs fler vuxna i skolan, och då kan elevvårdsteamen vara en otroligt viktig resurs på plats i skolan. Det hjälper därför inte att bara titta på den ena huvudmannen. Man måste också titta på den andra. När man tittar på psykisk ohälsa i arbetslivet ser man att det är många unga vuxna som blir sjukskrivna på grund av psykisk ohälsa, till exempel stressrelaterad utmattning. Och många har, precis som sa, hoppat av skolan och inte gått färdigt gymnasiet för att de mår dåligt. Sedan ska de komma in på arbetsmarknaden med den press som det innebär. De kanske kände att skolan gav en sådan press och tänkte att det är bättre att jobba. Men är det oerhört tufft att vara till exempel timvikarie och få ett sms någon timme innan man ska vara på jobbet. Man har kanske fyra jobb som man ska försöka pussla ihop för att få en bättre ekonomi och så vidare. Allt hänger ihop. Många av de elever som jag mötte som skolkurator var egentligen samma elever och barn som förskollärarna hade sett inom förskoleverksamheten. Signalerna kommer alltså oerhört . De orosanmälningar som personalen från förskolan gör måste därför hanteras direkt och med stor professionalitet. Annars rullar man denna ohälsosnöboll ännu högre upp i åldrarna. Det är alltid enklare att ta tag i problemen mycket tidigare. Jag känner att spjuten inte riktigt finns. Det saknas socionomer med lång erfarenhet på socialförvaltningarna. Sådana som jag kanske har gått i pension för att det är ganska tufft att jobba där. Det behövs alltså en stor kompetens för att man tidigt ska kunna ta hand om de barn som man ser far illa och arbeta med hela familjen. Där saknas kompetens. Men köerna till barn- och ungdomspsykiatrin är också så långa att man inte hinner med handledning och dialog mellan socialförvaltningen och barn- och ungdomspsykiatrin. Det skulle gynna både föräldrar och barn om man kunde samarbeta på ett helt annat sätt. Men det råder ofta en kompetensbrist. Och det är inte alltid pengar som fattas. Det kan vara helt andra saker. Då handlar det om arbetsmiljöfrågorna igen och att människor ska orka jobba med dessa frågor. 25 Socialminister (S): Jag tackar för interpellationen. Jag tycker att det är otroligt viktigt att lyfta fram att vi ändå ser resultat inom väldigt relevanta områden under den här mandatperioden. Vi har som sagt fördubblat resurserna till psykiatrin, vilket är helt nödvändigt i takt med att behoven ökar. av de resurser vi har avsatt till satsningen på ungdomsmottagningarna har faktiskt gått till att utöka bemanningen. Jämfört med 2014 ser vi 700 fler anställda i elevhälsan, vilket kanske är en av de absolut mest centrala delarna när det gäller att kunna fånga upp dessa barn och unga . Det här är satsningar som behöver fortsätta framåt. Det behövs resurser om man ska kunna lösa de här problemen. När det gäller kompetensförsörjningen: Ja, det finns en kompetensförsörjningsproblematik, men man måste också tänka bredare. Hur kan man till exempel utveckla ungdomsmottagningen på nätet, UMO, för att möta ungdomar där de befinner sig? Det tror jag är en viktig del, som jag gärna skulle vilja se i ett nästa steg. Framför allt handlar det dock om fortsatta satsningar. Vad vi ser är djupt problematiskt. Regeringen och regeringens nationella samordnare på området psykisk hälsa har haft ett pågående arbete tillsammans med Elevkårer, , Maskrosbarn och . Arbetet kallas Ungas beställning till samhället och handlar just om var unga själva ser brister och vad de tror behöver göras. Bland annat säger man att det sätt vi har utformat skolan och kursplaner på är ett problem som bidrar till den psykiska ohälsan bland barn och unga, vilket också bekräftas av . Det är också fortsatta satsningar på elevhälsan man efterlyser – att kunna fånga upp barn och unga tidigare än . Om man mår dåligt ska man nämligen inte behöva hamna i kö till barn- och ungdomspsykiatrin. Då är det alldeles för sent; det är för långt gånget. Vi vet att en av de viktigaste faktorerna är att klara de här tjejerna och killarna genom så att de får tillräckliga betyg för att kunna söka in på gymnasiet och klara det. Att inte klara skolan är nämligen en faktor bakom fortsatt dåligt psykiskt mående och fattigdom under hela livet, samt djupa svårigheter att ta sig in på arbetsmarknaden. Jag tror alltså extremt mycket på att det som gäller framöver är att göra satsningar på elevhälsa. Som var inne på handlar det även om fältare, fritidsgårdar och fler skolkuratorer som kan möta eleverna på skolan – men kanske även efter skoltid – för att på ett enkelt sätt fånga upp dem. Det som också kommer fram i Ungas beställning till samhället är att inkludera i undervisningen hur man ska förhålla sig till sin psykiska hälsa. Vad är svängningar i livet? Det handlar om att bygga och stärka elevernas självkänsla. Jag tror att en otroligt viktig del för att detta inte ska behöva gå så långt är att se unga som riskerar att må dåligt än . Vad som är uppenbart är att vi kommer att behöva fortsätta satsa på det här området. 26 (M): Tack återigen för svaret, ministern! talar om att klara . Ja, tyvärr misslyckas vi ju katastrofalt – det är ungdomar som inte går ut skolan, inte kommer in på gymnasiet och inte har fullständiga betyg. Vi misslyckas år på det här området. Vi misslyckas på så sätt att vi har växande köer till barn‑ och ungdomspsykiatrin, och vi misslyckas på så sätt att ungdomar faller mellan stolarna på såväl nivå som på landstingsnivå och nationell nivå. Jag tycker att det ska bli väldigt intressant, herr talman, att efter se de utvärderingar som görs av just den här regeringens satsningar på just det här området. Jag tycker nämligen att det är väldigt tydligt att vi skulle behöva göra mer av det som fungerar. Alla barn ska ha goda förutsättningar att lyckas. Tyvärr är det ju inte så. Många barn har goda förutsättningar, ska jag säga, men det finns fortfarande barn och unga som inte ges möjlighet att vara en del av välfärdssamhällets allra mest grundläggande uppgifter. Varje barn i en generation ska, som jag nämnde i mitt första inlägg, ha en chans att forma sitt eget liv och inte bara följa i andras fotspår. Ministern nämnde att det finns ett socialt arv när det gäller att inte klara studierna. Man ska inte behöva följa i sina föräldrars fotspår, utan ett dåligt mönster ska kunna brytas – och samhället ska vara en garant för att det ska gå att göra. Alla barn ska som sagt ges goda möjligheter att förverkliga sina mål och drömmar och kanske framför allt vara sig själva. Min kollega nämnde att det behövs andra insatser. Jag instämmer i det; det behövs en bred palett av lösningar. En del gäller ekonomi, och en del gäller lagar – som vi har ansvar för. Kommuner har en del ansvar, och landsting har en del ansvar. Men vi i riksdag har vårt ansvar, och ni i har ert ansvar, ministern. Jag skulle säga att detta är en av de största ungdomsfrågorna, och det är oroande att köerna till BUP ökar och att ett antal barn hamnar mellan stolarna. Låt mig därför nämna några konkreta exempel på vad man skulle kunna göra på nationell nivå, herr talman. Man skulle kunna korta väntetiderna för barn och unga med psykisk ohälsa. har nämligen antalet barn som har fått vänta på insats från BUP mer än tredubblats. Det är jätteallvarligt. Man skulle kunna öka anslagen till Nationellt centrum för suicidforskning och prevention av psykisk ohälsa. Det är en satsning vi i vill göra, för vi vet inte varför så många unga – kanske framför allt 90‑talister – mår så dåligt och varför det ökar. En annan satsning är en förbättring av tillgången till skolsköterskor och skolkuratorer. Elevhälsan är ett viktigt komplement till primärvården och specialistvården. Det görs satsningar, men de är inte verkningsfulla och har inte gett det utfall jag tycker är önskvärt. Vi talade om detta med att upprätta en nationell strategi för att stärka psykiatrin och minska den psykiska ohälsan, och jag tycker att det är jätteviktigt. Den behöver följas upp. 27 (M): Jag tycker att formulerade det väldigt väl: Vi vet – och precis som ministern säger är det djupt oroande – att många barn och ungdomar mår dåligt psykiskt, men vi vet inte riktigt varför. Detta tycker jag egentligen är den stora frågan. Det finns många orsaker till det, och när man djupdyker i och tittar på ett ärende tror jag att man kan se många olika orsaker till att det har blivit som det är. Men hur kan samhället förhindra psykisk ohälsa bland barn och unga? Varför är ungas självkänsla svagare än tidigare? Det finns ju inget entydigt svar, utan det är lite olika; man läser olika forskningsrapporter och så vidare. Men varför har det blivit så här? Jag tycker att det även finns ett föräldraansvar. Jag var färdig socionom 1982, och då kunde man hitta förklaringar i att det gällde barn till missbrukare eller barn som på annat sätt levde i social utsatthet. är det dock inte riktigt så, utan det slår över alla socioekonomiska grupper – om man nu ska prata i termer av klass. Detta är en fråga som man kan ligga sömnlös över. Varför är det så? Varför är det så många vuxna som är sjukskrivna på grund av psykisk ohälsa, stressrelaterad utmattning och så vidare? Varför mår barn och unga så dåligt som de gör? Jag vill avsluta med en amerikansk studie som jag läste när jag pluggade till socionom. Den handlade om barn i som hade växt upp i missbruksmiljöer och som det hade gått väldigt bra för. De hade inte drabbats av psykisk ohälsa tack vare att det fanns någon vuxen i närheten – damen i snabbköpet – som de kunde prata med . Det saknas vuxna på något sätt. 28 Socialminister (S): Jag tror att det är viktigt att ha lite ordning i debatten, för vi vet ändå en hel del. Vi vet att vi har haft de snabbast ökande klyftorna i hela . Vi vet också att även om den psykiska ohälsan finns i flera olika grupper av unga är det de unga som växer upp i de socioekonomiskt utsatta områdena som i mycket större utsträckning inte klarar skolan. Ta till exempel , där sju av tio klarade sig resultatmässigt när det gäller att kunna komma vidare till gymnasiet. Det finns skillnader. Det finns också klasskillnader, och dessa klassskillnader har ökat. De gör att man växer upp i en trångbodd, fattig familj där man inte kan få någon studiero och där man har med sig tuffa upplevelser som har lämnats efter. Det handlar om de ekonomiskt svagaste. Där behöver vi satsa. Det handlar om att satsa på ett starkare samhälle – ett samhälle som håller ihop. Det handlar om en hälso- och sjukvård som kan möta de ökade behoven och som har råd att anställa fler socionomer och skolkuratorer.