prot · H50976 · 2018-02-28 00:00:00 — Då klarade vi i alla fall ut yrkande, att det handlar om reservation 1. Jag ska inte kritisera dem vidare i den frågan. Siffran för exporten 2017 kom ju . Den låg på ca 11 miljarder, och det var en uppgång . Som jag sa att ser vi har exporten legat på 10–12 miljarder. Jag ser inga tecken alls på att det skulle vara någon dramatik i den utvecklingen. Sedan frågade om det inte vore bättre att påverka andra länder. Det ska vi naturligtvis också göra. Hela vår utrikespolitik går ut på att på olika sätt försöka att främja fred, stabilitet och inte minst kvinnors rättigheter eftersom vi tydligt säger att vi för en feministisk utrikespolitik. Vi har en unik plattform för det genom att vi nu sitter i , och vi använder oss av den plattformen i så stor utsträckning som möjligt. När det gäller krigsmaterielexporten ska man ha i minnet att den absoluta merparten av den export som vi beviljar antingen går till andra EU‑länder eller till våra samarbetsländer i övrigt, till exempel , och andra länder. Den del av svensk export där man kan ifrågasätta mänskliga rättigheter och demokrati är väldigt liten. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel Vi tycker att det finns starka skäl för att strama upp den delen ytterligare genom att införa demokratikriteriet och PGU. Det är viktigt att man låter PGU-aspekterna genomsyra hela politiken också på det här området. 26 (V): vill att ska vara ett land som konsekvent står upp för demokrati, för mänskliga rättigheter, för kvinnors rättigheter och för fred och nedrustning. har alla möjligheter att vara en sådan röst i världen. Men om detta ska bli möjligt kan vi inte fortsätta att beväpna länder som befinner sig i krig och stater som begår grova och omfattande brott mot mänskliga rättigheter. Det gäller länder där människor inte får organisera sig och uttrycka sig fritt, länder där oppositionella och mänskliga rättighetsförsvarare riskerar att fängslas, torteras och till och med att dömas till döden, länder där kvinnor saknar grundläggande rättigheter och utsätts för övergrepp utan att något händer samt länder där man väljer att köpa vapen framför att bekämpa fattigdom och investera i sjukvård och utbildning. Mycket av vår trovärdighet går förlorad när vi säljer vapen till länder som och . Dessa vapen används troligen för att föra krig i . Det är en krigföring som räknas som krigsbrott av bland annat , där skolor, sjukhus, marknader och moskéer angripits. Tusentals civila har dödats och tvingats på flykt. Vartannat barn lider av undernäring, och många lider av sjukdomar på grund av kriget. Situationen i betecknas av FN som en humanitär katastrof. Det är skamligt att säljer vapen till de länder som bär huvudansvaret för denna hemska situation, något som måste betecknas som ett utmärkt exempel på svensk dubbelmoral. Den svenska vapenexporten i dess nuvarande tappning står även i motsättning till FN:s utvecklingsmål Agenda 2030. För att ska kunna vara trovärdigt i arbetet för att uppnå utvecklingsmålen måste vi rätta till bristerna i vapenexporten. Det nya lagförslaget innebär visserligen en skärpning som försvårar export till länder med tveksam demokratisk status eller där mänskliga rättigheter kränks. Dock saknas fortfarande ett kriterium som uttryckligen förbjuder att exportera krigsmateriel till ofria länder och diktaturer. vill se ett verkligt stopp för exporten av krigsmateriel till diktaturer. Därför kräver vi att demokratikriteriet utformas som ett ovillkorligt hinder. innebär en historisk möjlighet att göra upp med dubbelmoralen i den svenska vapenexporten. Låt oss ta vara på den möjligheten. Jag tycker också att det ligger mycket i det förslag som har fört fram om att införa en försiktighetsprincip som sätter människors rätt till skydd och mänsklig säkerhet i fokus. Det innebär att om det finns en risk för att svensk krigsmaterielexport bidrar till kränkningar av de mänskliga rättigheterna ska denna risk – snarare än att ett sådant samband har påvisats – utgöra tillräcklig grund för att tillstånd ska avslås. Även om menar att det svenska regelverket för tillståndsgivning av export av krigsmateriel har vissa brister, så finns det i vilket fall ett regelverk när det gäller sådan export. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel Importen av krigsmateriel är desto sämre reglerad. innebär import både ett stöd till det exporterande landets krigsmaterielindustri och en legitimering av landets regim. Som exempel kan nämnas importen av vapen från . har importerat israelisk militär utrustning för hundratals miljoner. tecknade FMV ett avtal med Telefunken Racoms för anskaffning av ett taktiskt markradiosystem. Kontraktets värde är ca , och det hela sker genom ett tyskt dotterbolag som ägs av det israeliska företaget . Importen av israeliska vapen innebär ett indirekt stöd till den israeliska ockupationen. Landet fortsätter sina övergrepp mot den palestinska befolkningen genom bland annat etablerandet av illegala bosättningar och blockaden av . I regeringens direktiv till saknas uppdrag om att utreda hur import av krigsmateriel ska ske i överensstämmelse med de regler som gäller för exporten. menar att detta är en stor brist. Regeringen bör tillsätta en utredning för att se över hur import av krigsmateriel ska ske i överensstämmelse med regelverket för export. 27 (MP): Det finns äntligen ett förslag. Jag tackar för hans arbete och regeringen för att det finns ett förslag att diskutera här, för det har vi verkligen behövt . Språkbruket ändras en aning i fråga om när vi inte ska sälja vapen. Man kan kalla det en skärpning, men sanningen är att har många kloka huvuden – många människor som jag respekterar djupt – kämpat för att formulera någonting som är en skärpning men som tillåter affärer med jordens värsta diktaturer. Vi talar om ett demokratikriterium. Det finns dock ett kryphål, och vi är överens om att det finns. Vapenexporten borde tas in i en större säkerhetspolitisk analys. I ett vidgat säkerhetsbegrepp tar man hänsyn till faktorer som hälsa, trygghet i hemmet, frånvaro av väpnat våld såväl som upprättande av olika slags företroendebyggande åtgärder i sin utlandssamverkan. Respekt för mänskliga rättigheter och säkerhetspolitik är inte motsatser. Respekt för mänskliga rättigheter överallt i världen leder till säkerhet även för oss. Detsamma gäller demokrati, hållbar utveckling och fred. Det finns många uppenbara säkerhetspolitiska intressen att inte exportera krigsmateriel. Detta är något som förslaget inte tillräckligt tar hänsyn till. Att vår säkerhetspolitiska bedömning kan gynnas av att skapa instabilitet i andra länder är en illusion. Konflikten handlar inte om huruvida vi ska ha en radikalpacifistisk hållning. Även har ju i sitt partiprogram ett totalt förbud av vapenexport. Konflikten handlar om den kompromiss vi ska ha: Ska vi sälja vapen till icke-demokratier för att få lite rabatt på våra egna vapenköp? I mycket handlar det hela egentligen om detta. Men det blir en dyr rabattkupong. Priset betalas i form av mänskligt lidande, kvinnoförtryck och flyktingströmmar och just nu också, i fallet , av tusentals dödade barn. Både politik för global utveckling och FN:s 2030-mål för hållbar utveckling finns med i förslaget. Men vaga formuleringar om åtaganden för mänskliga rättigheter vägs mot det som anses tala för export. Det gäller exempelvis behovet av att delta i internationellt materielsamarbete eller att behålla kompetens eller produktionskapacitet i vapenindustrin. Då kompromissas skyddet av mänskliga rättigheter lätt bort. Det finns en sådan risk. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel har givetvis rätt i att vi talar om en bredare definition av krigsmateriel. Uppdelningen mellan vapen med verkanseld och till exempel styrsystem, radaranläggningar och eldgivningssystem ger dock en viss falsk känsla av skillnad. Vår säkerhet kan aldrig bygga på att vi säljer vapen till , som vägleder bombplan till mål i . Vid dessa mål drabbas enligt FN till oskyldiga kvinnor och barn. Det är då föga tröst att det system som vi har sålt endast vägledde andras vapen till deras mål. Om uppgifterna stämmer är en 10-miljardersaffär på gång till för att sälja nästa generation av detta vapensystem. Diktaturernas andel av vår vapenexport riskerar alltså att öka på grund av denna affär, om den inte stoppas. förbjöd vapenaffärer till efter att president massmördat drogmissbrukare, vilket representant har beskrivit här i debatten. Men båda dessa länder ingår i exportstrategin. Båda dessa länder besöks av handelsministern, och båda dessa länder satsar att sälja vapensystem till. Vapenexporten står för av vår export men för av delegaterna bland medföljande näringslivsföreträdare när regeringen genomför exportfrämjande resor. Dessa resor går till länder som allvarligt kränker mänskliga rättigheter. När säljer vapen till ett land uppstår en legitimerande effekt. När vi beväpnar länder som begår övergrepp mot sin egen befolkning eller andras befolkningar minskar jordens och vår egen säkerhet. Det här är ingen dussinfråga där man kan kompromissa bort skyddet av mänskliga rättigheter. Det är också skadligt för förtroendet för demokratin när alla säger sig skärpa reglerna kraftigt och vapenexport till diktaturer hindras men det finns ett kryphål. Jag uppmanar alla i att rösta för min eller motion, som täpper till kryphålen i lagen. Alternativet är att vi bygger vår militära styrka på andra människors blod. egen vapenproduktion fyllde en gång i världen, under , en funktion. Men är vi beroende av andras samarbetsvilja för i princip alla vapensystem. Tvärtom förköper vi oss ofta på vapensystem som vi själva tillverkar; vi köper så många stridsflygplan att vi inte har råd att flyga eller uppdatera dem. De svenska vapensystemen blir ibland gökungar som tränger ut viktiga försvarsbehov. Det stridsflygplan som vi tillverkar är till exempel till ungefär hälften beroende av komponenter från , , , och . De kan inte ens starta motorn utan utländska komponenter eller licenser. Vi går från en politik där försvarsindustrin tjänade landets behov till att Försvarsmakten alltmer tvingas tjäna försvarsindustrins behov. Det blir en logisk kullerbytta när man säger att det är viktigt för vapenförsörjning att vi har en egen vapenproduktion. måste vi ha internationella vapensamarbeten. Dessa vapensamarbeten är beroende av att vi säljer vapen till länder med allvarliga brister i det demokratiska styrelseskicket – för att våra partner vill detta. Vi kan inte producera egna vapen eftersom vi är beroende av dessa samarbeten. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel Det finns ovillkorliga hinder inskrivna i lagen , om EU, eller FN har bestämt det. finns en inbyggd konflikt av att vissa vapenaffärer inte kan göras om vi exempelvis har ett vapensamarbete med och om EU men inte har ett förbud. Om vi skulle skärpa vår egen lagstiftning så att vi har ett ovillkorligt förbud för försäljning till vissa länder med allvarliga brister i styrelseskicket eller skyddet av mänskliga rättigheter ändrar det inte på logiken i lagstiftningen. Det ändrar bara dynamiken i skyddet för mänskliga rättigheter. Jag har träffat flera personer som jobbar inom vapenindustrin, och det är ofta mycket dugligt folk med kunskap om materialteknik, styr- och reglersystem, avancerad databehandling och så vidare. De kan göra stor nytta för och vår ekonomiska säkerhet. I en engelsk utvärdering av vad som händer om man halverar vapenexporten visas att det faktiskt skapas fler jobb. Lönerna blir något lägre, men jobben blir fler. Det vore positivt för om vi hade jobb där dessa människor på riktigt sätts i säkerhetens tjänst genom att stoppa jordens klimatproblem. Dessutom degenererar vapenexport ett samhälle generellt. Av jordens mutor är kopplade till vapenexport. Ännu värre är det om exporten går till diktaturer. Många här i talar om vikten av bred enighet och stabilitet. Det är sant; det är så vi brukar se på det här. Men det håller inte om stabiliteten vilar på andra länders instabilitet så att en diktator eller förtryckare plötsligt kan få svenska vapen i händerna och minska stabiliteten och tryggheten för det landets befolkning. Jag har hellre en smalare majoritet med de partier i som faktiskt är för ett ordentligt förbud för export till diktaturer. Vi har en majoritet: Vänstern, , Socialdemokraterna, . Vi har en majoritet – om vi skulle våga. Våra medlemmar har sagt så. Allt är inte uppe för bedömning. Man kan inte alltid göra en bedömning mellan två sidor. Det finns vissa absoluta mänskliga värden som inte kan kränkas. Jag tycker att vi ska skriva in det i lagtexten. Därför yrkar jag bifall till min motion. ska regeringen tolka reglerna. Då kan vi sluta ta med oss vapenindustrin på exportfrämjande resor till länder med allvarliga brister i det demokratiska systemet. Vi kan sluta främja vapensamarbete med sådana länder och avstå från att acceptera nya tillstånd till sådana länder. Med den nya lagen kan vi göra en tolkning som fungerar. Om ISP godkänner affärer till dessa länder kan regeringen markera: Nej, vi tar allvarligare än ni på den nya lagtextens krav – de är ett hinder för vapenexport i de fallen. 28 (MP): Det är inte bara omoraliskt utan också dålig säkerhetspolitik att beväpna våldsverkare och förtryckare. Utöver de moraliska aspekter som flera redan talat utförligt om skulle jag vilja ta upp ett kanske inte lika uppenbart men nog så viktigt problem med vapenexporten. Man kan utan att överdriva säga att kriget är överfinansierat och freden underfinansierad och att industrin i dödens tjänst är överdimensionerad, medan industrin i livets tjänst är underdimensionerad. Det är mycket tid, yrkesskicklighet och kreativitet samt givetvis en massa pengar och råvaror som slösas bort och binds upp på att ständigt producera nya dödsbringande vapen. De här resurserna och människorna behöver frigöras. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel Det finns redan alldeles för mycket vapen i världen. De behöver bli färre, inte fler. Det behövs nedrustning i stället för upprustning, både av kärnvapen och av konventionella vapen. Det är vägen framåt. I det läget är det både omoraliskt och säkerhetspolitiskt kontraproduktivt att slösa enorma resurser på nya dyra vapen, produkter vars bästa användning är – ingen alls. Verklig hållbar säkerhet för människor bygger vi alltså inte med mer vapen utan med helt andra medel. Vilka är de stora hoten mot människors säkerhet, utöver de rent militära? Det är klimatförändringar, vattenbrist, otillräcklig livsmedelsförsörjning, ekonomisk ojämlikhet och fattigdom, för att ta några av de värsta. De militära hoten behöver i högre grad förebyggas och hanteras med diplomati. Förtroendeskapande åtgärder och bättre förhållanden för människor minskar risken för konflikter. Solpaneler i stället för minor, vattenrening i stället för gevär, tåg i stället för stridsflygplan, skolböcker i stället för bomber, lärare och sjuksköterskor i stället för soldater och vapensmeder – det är god säkerhetspolitik. Innebär då en ansvarsfull vapenexport att ingenjörer och verkstadsarbetare i blir sysslolösa? Några har varit inne på det. Eller är det möjligt att ställa om krigsindustrin så att den arbetar i livets tjänst i stället för dödens? Ja, det är det. Låt mig ge några intressanta historiska exempel! Efter det japanska angreppet på den amerikanska flottbasen 1941 ställde blixtsnabbt om hela samhället, framför allt sin industri. byggde man enorma mängder stridsflygplan och vapen av alla slag för att kunna ge sig in i . behöver vi göra precis tvärtom och genomföra en massiv och snabb omställning från militär till civil produktion. Behoven är ju enorma. Här kan gå före och visa vägen. Men då behövs förstås en tydlig lag som otvetydigt hindrar export av krigsmateriel till länder som inte ska beväpnas. Så skulle vi kunna ha en mycket mindre vapenindustri. The är ett annat viktigt exempel som visar på vad som är möjligt om bara viljan finns. var ett brittiskt företag som tillverkade en massa olika produkter. Ungefär hälften av produktionen var militär. Plötsligt stod tusentals i personalen inför hotet att mista sina jobb när beställningarna gick ned. Då gick en grupp anställda på företaget, både tjänstemän och arbetare, samman och arbetade fram en detaljerad plan för hur företaget skulle kunna producera – som man uttryckte det – socialt användbara produkter i stället för militära produkter. Arbetet tog och resulterade i över 1 000 sidor med förslag. Det handlade om att ta fram nya produkter inom till exempel förnybar energi, men också om att öka produktionen av sådant som redan tillverkade, såsom dialysmaskiner. Som en av de ledande i den här gruppen sa: Det är inte anständigt och rimligt att människor dör i väntan på dialys när vi skulle kunna producera fler dialysapparater. Detta är också relevant nu här i , tycker jag. Totalt sett tog man fram ca 150 nya produkter. Många var i den absoluta tekniska framkanten. Det handlade till exempel om fordonsbatterier, vindkraft, solceller och medicinteknik. Hade ledningen för – och den brittiska regeringen, som var en stor beställare – valt att lyssna på de anställda hade de blivit pionjärer inom en massa framtidsområden, såsom miljöteknik, och haft goda chanser att blomstra. Men det gjorde man tyvärr inte den här gången, och det gick inte heller så bra för företaget. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel Omställningsplanen fick ändå stor uppmärksamhet, och vi har all anledning att inspireras av den nu igen. Tänk tanken vilken kreativitet som skulle kunna släppas loss om de som arbetar i svensk vapenindustri i stället fick i uppdrag att ta fram socialt användbara produkter i stor skala, eller för den delen om de tog saken i egna händer, som deras kollegor på ! Kanske är det någon av dem som lyssnar på den här debatten. Låt mig nämna ett intressant räkneexempel från . , grundare av och och den som myntade begreppet ”hållbar utveckling” . Han gjorde 2008 uppskattningen att av världens militärutgifter skulle räcka till att kraftfullt hantera mänsklighetens grundläggande ödesfrågor. Han listar sociala mål som utbildning åt alla, mödra- och barnavårdsinsatser i de fattigaste länderna och grundläggande hälsovård för alla. Han tar också upp återställande av jorden, exempelvis skydd av matjord, återställande av fiskbestånd och betesmarker i den mån det är möjligt och insatser mot klimatförändringarna, för att nämna några saker. Det vore god säkerhetspolitik. För all del har siffrorna säkert ändrats . räknade, men grundprincipen är densamma. Vi i kan förvisso inte ändra hela världen, men vi har ansvar för att göra vår del. representerar medborgarna, inte bara dem som har intressen i vapenindustrin. Vi har också ett ansvar för människor i andra länder. blir hyckleriet för absurt. Varför ska ministrar främja försäljning av stridsflygplanet till ett land som , som enligt uppgift inte uppenbart hotas militärt men där många är fattiga och där behoven är stora av att bygga välfärd och infrastruktur? Det är ett land vars politiska opposition och andra vädjar till oss att inte försöka sälja stridsflygplan till de styrande. Det är bara ett exempel. Tänk om vi i stället kunde skicka ministrar som främjar försäljning till av energiteknik, vattenrening och liknande! Det vore något! Finns det kryphål i lagstiftningen kommer de att utnyttjas. Vapenexporten är inget undantag. Krigsindustrin är ett mäktigt särintresse. Det finns stora pengar i vapenhandeln, som flera har påpekat här . Oavsett om det är myndigheter eller en regering som gett tillstånd till export till någon som inte borde ha vapnen är det lika illa för dem som vapnen riktas mot. Därför räcker det inte att lita på välvilliga politiska bedömningar när det handlar om frågor om liv och död. Kryphålen i lagstiftningen måste täppas till. Omfattande och allvarliga kränkningar och bristande demokrati ska vara ovillkorliga hinder för export av krigsmateriel. Därför yrkar jag bifall till motion 2017/18:3923 av och mig med flera. Skärpt exportkontroll av krigsmateriel är som sagt en stor vapenexportör. Därmed har vi ett tungt ansvar att ställa om industrin till export av produkter som i stället gör världen säkrare på riktigt. Vi svenska riksdagsledamöter har ansvar och makt att rösta för att äntligen ska sluta exportera vapen till diktatorer och förtryckare. Ta ert ansvar och rösta för ett förbud! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 9 Vissa förslag om personlig assistans Vissa förslag om personlig assistans betänkande 2017/18:SoU17 Vissa förslag om personlig assistans (prop. 2017/18:78) 29 (M): Fru talman, åhörare och speciellt mitt barnbarn , som sitter uppe på läktaren och är med här på sportlovet för att lära om demokratin i riksdag! Vi ska nu debattera socialutskottets betänkande 17, som rör vissa förslag om personlig assistans. har vi kunnat ta del av medierapporter om utebliven assistans, och det är många med mig som får ett antal mejl och sms om dessa frågor. Jag blir djupt berörd av alla berättelser och samtal med människor som har behov av personlig assistans och som kämpar och sliter . De vill inget hellre än att leva så självständiga liv som möjligt. Deras anhöriga vill inget hellre än att deras döttrar och söner, mammor och pappor, ska kunna få leva sina liv i trygghet och värdighet. linje är tydlig. För det första: Syftet med LSS och personlig assistans är att människor ska kunna leva självständiga liv – och det värnar vi. Assistansreformen är en djupt sympatisk och central frihetsreform. Vi är stolta över att vi var med i den borgerliga regeringen –1994 som tillsammans genomförde det. Den nu ändrade rättspraxisen har emellertid skapat oro bland människor med funktionshinder och deras anhöriga. Det är en oro som vi varmt förstår. För det andra: Några av de senaste årens domar i har skapat oro bland personer i behov av personlig assistans och deras anhöriga. Regeringens aktuella förslag innebär mindre justeringar i ett system som präglas av ett fortsatt delat huvudmannaskap. Detta system behöver vi se över i dess helhet. För det tredje: Det är viktigt att de frysta tvåårsomprövningarna utgör en tillfällig åtgärd och ett undantag i lagstiftningshänseende. Det måste finnas fungerande system för att säkerställa att rätt ersättning går till rätt individ. framhåller i sitt remissvar att lagändringen får en negativ effekt på denna möjlighet, vilket är allvarligt. För det fjärde: Fusk, bedrägerier och missbruk av förmåner undergräver systemet. Det drabbar främst dem som har störst behov av stödet. Därför krävs en utökad och mer systematisk tillsyn samt uppföljning av tillämpning och effekter av den samlade assistanslagstiftningen. Regeringen bör även mot bakgrund av de nu föreslagna åtgärderna vidta särskilda åtgärder för att stävja felaktiga utbetalningar till följd av lagändringarna. Tillämpningen av de föreslagna reglerna bör följas noggrant, och det behövs ökad tillsyn och uppföljning. För det femte: Det är helt avgörande att fler människor kommer i arbete och att fler företag startas och växer sig starka för att ge långsiktiga och hållbara förutsättningar för en trygg och väl fungerande personlig assistans och all annan välfärd i . Fler i arbete och fler starka företag stärker möjligheterna att LSS och personlig assistans kan säkerställas långsiktigt. Vissa förslag om personlig assistans För det sjätte: arbetar vidare i syfte att bland annat skapa en långsiktigt hållbar ekonomisk utveckling och för att insatserna inom LSS ska bli mer ändamålsenliga. Vi moderater anser att det är viktigt med ett helhetsgrepp och ett långsiktigt ansvarstagande och att det är bra att frågan utreds grundligt. För det sjunde: Allt fusk med bidrag och skatter är djupt problematiskt. Det är något vi satsar resurser på att bekämpa. Såväl inom LSS som i andra välfärdssystem behövs skarpare uppföljning och tillsyn. Det avsätter vi resurser till i vår budget. Allt oupptäckt fusk är förlorade skattekronor.