prot · H509123 · 2018-05-31 00:00:00 — Den utvecklingen riskerar att accelerera om inte arbetsmarknaden förändras och om vi inte stoppar oseriösa arbetsgivares utnyttjande av svart arbetskraft som inte har rätt att vistas i . Kort sagt måste vi ha ordning och reda på den svenska arbetsmarknaden. Betänkande SfU26 Utökade möjligheter till arbetsplatsinspektioner handlar just om detta. Det handlar om människors trygghet, och det handlar om ordning reda på arbetsmarknaden. Jag vill ta chansen att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och till propositionen. I finns det en viss grundläggande reglering av arbetsmarknaden i lagstiftningen. kan polisen göra kontroller i form av husrannsakan, om det finns skäl att misstänka brott. I och med den föreslagna lagändringen kommer polisen att få möjlighet att göra stickkontroller inom riskbranscher. Regeringens syfte är att ge utökade möjligheter att genomföra arbetsplatsinspektioner. Det är helt enkelt för att förebygga att arbetsgivare anställer personer som inte har rätt att vistas i . Denna förändring är riktig, viktig och nödvändig. Den arbetsgivare som har en utlänning anställd som saknar rätt att vistas eller arbeta i måste betala en särskild avgift. uppgår den avgift som ska betalas för varje anställd till ett halvt prisbasbelopp. Om överträdelsen har pågått är avgiften ett helt prisbasbelopp. Förslagen i propositionen handlar om en fördubbling av avgifterna. De två förslagen – utökad rätt till inspektioner och fördubblad sanktionsavgift för oseriösa arbetsgivare – kommer att leda till en bättre ordning på den svenska arbetsmarknaden. Därför yrkar jag bifall till propositionen. Den skapar ordning och reda, den slår emot de oseriösa arbetsgivarna och den värnar den svenska modellen. Den svenska modellen ska utvecklas, inte avvecklas. 18 (SD) replik: Vi håller i grunden med varandra i stora delar i det här avseendet. Men det som vi har yrkat på i vår reservation är egentligen en smärre förändring, men den är inte obetydlig. Jag läser om propositionstexten och betänkandetexten, men jag har svårt att finna en motivering till att man avstyrker det som lyfter fram, att det bör finnas en möjlighet att genomföra arbetsplatsinspektioner även i andra branscher än dem som kan identifieras enligt direktivets villkor. påtalar att det skickar märkliga signaler till verksamheter inom andra branscher. Jag hittar ingen riktig motivering. Det närmaste jag hittar är att man säger att flest personer som inte har rätt att vistas i landet arbetar inom risksektorerna. Det är givet att det är risksektorer och att det är där som det finns störst behov. Men det innebär inte att det inte finns behov av att kontrollera andra branscher. Det innebär inte att det inte finns några risker att anställa även inom andra branscher. Det innebär definitivt inte något svar på farhågan om att man skickar märkliga signaler när man begränsar sig till vissa branscher. Det skickar en signal om att det inte kommer att genomföras några kontroller i andra branscher, att man inte värderar kontrollerna av dessa branscher lika högt. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner Jag efterfrågar en motivering till att man vill begränsa möjligheten till arbetsplatsinspektioner på det här sättet att hela branscher måste identifieras. Det möjliggör för enstaka branscher att systematiskt byta bransch för att undvika kontroll i stället för att regeringen helt enkelt kan styra via regleringsbrev och annat. Självklart ska prioriteringen vara riskbranscher, men det ska vara möjligt överallt. 19 (S) replik: Vi socialdemokrater tycker, som sagt, att ordning och reda måste råda på svensk arbetsmarknad. Det måste också råda i lagstiftningsarbetet. Som jag ser det är det rimligt att höja avgifterna för oseriösa arbetsgivare som anställer personer som inte har rätt att vistas i vårt land. Där är vi också eniga. Vi tycker också att det är rimligt att polisen får utökade resurser och möjligheter att genomföra stickkontroller just i riskbranscher. Men som och föreslår och dessutom beskriver som en liten förändring – vilket faktiskt inte är med sanningen överensstämmande, tycker jag – att man ska kunna göra stickkontroller på hela arbetsmarknaden skulle i princip innebära att polisen kan göra husrannsakningar över hela den svenska arbetsmarknaden utan att misstänka brott. En sådan förändring är orimlig och oproportionerlig. Det som händer här är att man som en tjuv om natten förändrar viktiga principer som är centrala i rättsstaten, till exempel att det ska finnas skälig misstanke som grund för att genomföra en husrannsakan. Att då göra en förändring på hela arbetsmarknaden innebär ganska stora risker, och det finns ingenstans en beskrivning av att det mer effektivt skulle bekämpa den kriminalitet som vi faktiskt är eniga om att vi vill bekämpa. Kort sagt: Anledningen till att vi inte bifaller det som du föreslår är att det inte förefaller vara verksamt. Däremot är det orimligt och oproportionerligt. 20 (SD) replik: Tack, , för det svaret! Det hade varit intressant att ha med det i både proposition och betänkande. Det är väl något man kan ta med sig framöver, om man fortsatt sitter i regeringsställning: att man kanske mer tydligt ska svara på remissinstanser och motioner. Men jag tycker fortfarande att det inte är heltäckande. Ja, det öppnar för stickkontroller överallt, men man kan ju fortsatt styra. Självfallet ska man rikta in sig och prioritera. Jag tycker att detta är viktigt. Det finns remissinstanser som säger att man ska veta vad som gäller. Det är fortfarande myndigheten ensam som ska avgöra vilka som är riskfaktorer, och det behöver inte annonseras någonstans. Det kommer alltså fortfarande att ske plötsligt på sina håll. Utökade möjligheter till arbetsplatsinspek-tioner Men man kommer då att kunna identifiera var detta sker. Den enda skillnad jag egentligen kan se är att det blir ett extra fördröjningssteg och möjligheter för oseriösa arbetsgivare att skifta branscher. Det finns också en möjlighet att man kanske inte uppdaterar sig om var riskfaktorerna finns för att man begränsar sig till att genomföra kontroller inom de branscher som man har identifierat som riskbranscher. Och det skickar fortsatt signaler om att man kontrollerar vissa branscher mer än andra. Det är klart att det kommer att få följdeffekter. Jag har oerhört svårt att se hur man inte kan förstå vikten av signalpolitik, inte minst efter de uttalanden som man gjort när man har börjat inse hur det är med vissa omständigheter i alla fall. Min fråga kvarstår egentligen. Hur man än vänder och vrider på det blir det en inskränkning i rätten att undslippa husrannsakan, så att säga. Det sker ändå, och det behöver inte förannonseras. Men effekten av att man måste ta ett extra beslut inom myndigheten blir ju bara ett byråkratiskt förlängningsbeslut. Det ger en möjlighet att flytta branscher, men det är fortfarande en möjlighet att det sker när som helst. 21 (S) replik: Jag tyckte nästan att med emfas argumenterade för att regeringens proposition är rimlig. Det är ju precis så: Man har möjligheten att prioritera inom . Det är som ska göra den prioriteringen. Det är nämligen kopplat till redan befintlig lagstiftning. Det som görs handlar om att myndigheten som helhet måste fatta beslut om var man gör prioriteringar. Det är ett sätt att hindra att godtycke smyger sig in i detta agerande. Det handlar just om det skäl som argumenterade för. I praktiken ger detta lika goda verktyg som det förslag som ni har, men det här förslaget är mer rättssäkert. Kort sagt: Regeringens proposition är välavvägd. Er förändring är orimlig och oproportionerlig. De avvägningar som är svåra i det här fallet handlar om detta: Å ena sidan ska man ta krafttag i kampen mot organiserad brottslighet och för ordning och reda på arbetsmarknaden. Å andra sidan vill man inte ge carte för att genomföra stickprov på hela arbetsmarknaden. Det är rimligt att som helhet tar beslut om vilka branscher som är riskbranscher. Nota bene – jag vill säga det igen – det finns ingenting som tyder på att förslag är mer effektivt i kampen mot organiserad brottslighet, utan det är bara oproportionerligt i sina effekter. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 11.) § 5 Ny åldersdifferentiering inom underhållsstödet Ny åldersdifferentie-ring inom underhålls-stödet betänkande 2017/18:SfU29 Ny åldersdifferentiering inom underhållsstödet (prop. 2017/18:173) 22 (SD): Underhållsstödet är enligt min mening ett av de mest självklara stöden i vårt välfärdssystem. När relationen mellan föräldrar inte fungerar eller fungerar så dåligt att man inte kan komma överens om ekonomin måste det finnas ett skyddsnät, så att detta inte drabbar barnen. När människor som tagit ett gemensamt beslut att skaffa barn, vilket med få undantag på yttersta marginalen innefattar samtliga föräldrar, inte längre vill leva tillsammans finns det en rad praktiska och ekonomiska saker som föräldrarna måste lösa sinsemellan för att situationen i så liten utsträckning som möjligt ska drabba barnen eller barnet. Den här uppgiften löser många föräldrar alldeles utmärkt på egen hand. Man kommer överens om hur barnen ska bo, vad respektive förälder ska finansiera och så vidare. Detta kan tyckas självklart för många, men tyvärr fungerar det inte så för alla föräldrar. Tyvärr finns det många i övrigt vuxna och myndiga människor som inte hanterar denna uppgift. Orsakerna varierar naturligtvis från fall till fall, men resultatet blir i slutändan att barn riskerar att hamna i kläm. I de absolut flesta fall där barnet eller barnen lever tillsammans med endast en förälder är denna förälder en kvinna – en mamma. Det finns, vill jag poängtera, självklart fall där det är tvärtom, men det hör inte till vanligheterna. Det är primärt dessa föräldrar – ensamstående mammor, om man så vill – som underhållsstödet är till för. Att vara den förälder som barnet varaktigt bor hos, den så kallade boföräldern, innebär naturligtvis inte bara en ekonomisk svårighet. Det är boföräldern som kommer att dra hela eller åtminstone lejonparten av lasset under barnets uppväxt vad avser vab, föräldramöten, läkarbesök, tandläkarbesök och så vidare. Det är hundratals små saker som på gott och ont påverkar boförälderns vardag men även dennes ekonomi avseende saker som ska köpas in. Därför, menar , är det viktigt att underhållsstödet är väl avvägt och därmed kan utgöra ett stöd för de föräldrar som annars skulle ha svårt att få ekonomin att gå ihop. Vi välkomnar således den åldersdifferentiering som är föreslagen. Men, fru talman, vi menar att det finns mer att göra, framför allt på två punkter. De föräldrapar där den ena föräldern är boförälder och de ekonomiska mellanhavandena föräldrarna emellan sköts utan inblandning använder inte sällan nivån på underhållsstödet som mall för hur mycket den frånvarande föräldern ska betala till boföräldern. Det kan faktiskt vara rimligt i de fall då den frånvarande föräldern har en svag ekonomi. Men tyvärr används dessa nivåer även i fall där den frånvarande föräldern har goda möjligheter att bidra med mycket mer. vill därför att det grundligt utreds hur man på olika sätt ska kunna öka det ekonomiska ansvarstagandet för den frånvarande föräldern. Kort sagt: Det är inte rimligt att ekonomiskt utsatta mammor ska behöva driva civilrättsliga processer mot pappor som är höginkomsttagare och som ändå bara bidrar med absolut minimum. Ny åldersdifferentie-ring inom underhålls-stödet Vidare har lyft förslaget om att indexera underhållsstödet, så att det automatiskt följer prisutvecklingen i samhället. Det fortsätter vi att göra. Med jämna mellanrum märker riksdag och regering att underhållsstödet halkat efter prisutvecklingen och att den summa som ansågs vara ett rimligt stöd nu inte räcker till. På det följer det diskussioner om tior och hundralappar för att man ska komma upp i samma reella stöd som . Jag har svårt att se några vettiga argument för att inte skyndsamt indexera underhållsstödet och på så sätt undvika risken för att det halkar efter. Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation. I detta anförande instämde och (båda SD). 23 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i socialförsäkringsutskottets betänkande 29 om ny åldersdifferentiering inom underhållsstödet och avslag på motionen. Vi vet att behoven är olika för barn beroende på ålder och att kostnaderna därför ökar när barnen blir äldre. Det är därför vi har infört en åldersdifferentiering av underhållsstödet. föreslår vi att det höjs ytterligare med för barn som är och med för barn som har fyllt . Underhållsstödet blir då för barn som är , för barn som har fyllt och när barnet har fyllt . Detta förslag till differentiering och ökningarna av beloppen gör att underhållsstödet bättre motsvarar de faktiska kostnaderna för barn i olika åldrar. Underhållsstödet är till för att garantera att de barn som har föräldrar som inte bor tillsammans får en viss försörjning från samhället när en förälder som är bidragsskyldig inte fullgör sin underhållsskyldighet. Underhållsstödet är ett stöd till barnet. Det är ett sätt att se till att alla barn garanteras en viss försörjning. Det är inte en generell inkomstförstärkning, utan det är barnets behov som ska täckas. Grunden är att föräldrar som inte bor tillsammans själva ska komma överens om underhåll till sina barn. I första hand är det föräldrarna själva som har det ekonomiska ansvaret för sina barn. I första hand är det också redan så att föräldrarna har, och tar, det egna ansvaret. Underhållsstödet är till för de barn där det inte fungerar. Vi kan alla önska att det inte skulle behövas något underhållsstöd från samhället över huvud taget, men det vore totalt verklighetsfrånvänt. Föräldrar uppmuntras och uppmanas att komma överens, men underhållsstödet är en garanti för barnet när det inte fungerar. Vi ska inte straffa barnen för att föräldrar inte kommer överens, inte tar sitt fulla ansvar eller inte har förmåga att betala. Här är det barnets rätt som ska vara prioriterad. Ny åldersdifferentie-ring inom underhålls-stödet Underhållsstödet är inte inkomstrelaterat, just utifrån att det är ett stöd till barnet. Det är till för att alla barn ska garanteras en försörjning och ska utgå från barnets behov, inte föräldrarnas. För oss är det en viktig del av den svenska modellen att det är barnens behov som är i centrum för underhållsstödet. Barns behov varierar med ålder, och därför är det här betänkandet så viktigt för barnens rätt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 11.) § 6 Lag om försäkringsmedicinska utredningar Lag om försäkrings-medicinska utred-ningar betänkande 2017/18:SfU22 Lag om försäkringsmedicinska utredningar (prop. 2017/18:224 delvis) 24 (SD): Vi ska nu övergå till en debatt om socialförsäkringsutskottets betänkande gällande en ny lag för försäkringsmedicinska utredningar. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation. utförs försäkringsmedicinska utredningar på begäran av inom ramen för tidsbegränsade överenskommelser mellan staten och Kommuner och Landsting. För att skapa en sammanhållen lagstiftning om försäkringsmedicinska utredningar och stärka skyddet för de försäkrade som ska genomgå en försäkringsmedicinsk utredning föreslår regeringen att det ska införas en lag som innehåller bestämmelser om att landstingen ska tillhandahålla försäkringsmedicinska utredningar på begäran av . Utskottet och även står i stort bakom regeringens förslag till lag om försäkringsmedicinska utredningar. Det finns flera brister, bland annat en osäkerhet om vilka lagar och bestämmelser som är tillämpliga. Variationerna ute i landet är påtagliga när det gäller hur många utredningar som begärts, och man har även sett samarbetsproblem mellan landstingen. Så som Inspektionen för socialförsäkringen i sitt remissvar framhåller kan det mycket väl vara så att den försäkrade tycker att det är ”tryggare och mer ’neutralt’” att bli utredd av hälso- och sjukvårdspersonal som har som huvudman än om det sker inom ramen för verksamhet. har dock lämnat en följdmotion med anledning av förslaget med ett antal synpunkter. SKL och de flesta landsting är, precis som vi, oroade över att det kan innebära undanträngningseffekter för patienter i behov av vård när landstingen tar över ansvaret. är det orimliga vårdköer, och det är brist på läkare och annan sjukvårdspersonal. Vi har helt enkelt en vård i kris. Det är naturligtvis bra att det finns en viss flexibilitet i det här lagförslaget, till exempel att landstingen kan anlita privata alternativ samt att det kommer att betalas ut ersättning för att genomföra utredningarna. Lag om försäkrings-medicinska utred-ningar Vi anser dock att man inte löser någonting som inte fungerar enbart med en ny lag. För att skapa förutsättningar för landstingen att kunna hantera uppdraget med försäkringsmedicinska utredningar menar vi att regeringen på allvar också måste åtgärda de mycket allvarliga brister som vi ser inom sjukvården och satsa resurser på sjukvården. Vi menar att de ersättningar som utlovas för att genomföra de här utredningarna inte räcker. Hälso- och sjukvården har som sagt allvarliga brister i form av en vårdgaranti som inte på långa vägar håller måttet och sjukvårdspersonal som hellre arbetar inom andra branscher. har en rad förslag till åtgärder för vården. Arbetsmiljön och villkoren behöver förbättras, och tillgängligheten måste ökas. Vi vill införa ett vårdgarantikansli, snabbspår till akuten, specialistvård snabbare till äldre med mera, även om vi inte ska gå in i en vårddebatt här. För att utreda konsekvenser och effekter av den nya lagen, det vill säga om det här kan innebära vissa undanträngningseffekter, vill vi att den utvärderas och vid behov revideras . I betänkandet framgår att regeringen i sin proposition skriver att man ska utvärdera verksamheten, men vi vill verkligen tidsbestämma detta. Vi anser vidare att det är viktigt att försäkringsmedicinska utredningar verkligen bidrar till att hjälpa människor att hitta sin arbetsförmåga och få adekvat hjälp av relevanta myndigheter eller instanser inom sjukvården. Syftet måste vara att färre människor hamnar mellan stolarna och får den hjälp de ska ha. Syftet ska inte vara att finansiera kostnadsbesparingar. Vi menar därför att regeringen bör ta på större allvar att flera remissinstanser kritiserar regeringens förslag att de försäkringsmedicinska utredningarna inte ska räknas som hälso- och sjukvård. Inspektionen för socialförsäkringen menar i sitt remissvar att det kan ge upphov till konsekvenser för den försäkrade om försäkringsmedicinska utredningar inte ska vara en del av hälso- och sjukvården. De poängterar även att sjukskrivningsprocessen kräver att bedömningen ska ske med samma medvetenhet, systematik och professionalism som andra åtgärder inom hälso- och sjukvården, vilket vi håller med om. Det kan också öka rättssäkerheten och möjligheterna att lämna in klagomål på utredningen, om det ingår i hälso- och sjukvården. Även LO framhåller i propositionen att det för den försäkrade måste framstå som obegripligt varför den försäkringsmedicinska utredningen inte ska betraktas som hälso- och sjukvård när det är fråga om en medicinsk utredning där diagnos, funktionstillstånd, aktivitetsbegränsningar med mera ska redovisas. Vi har förståelse för det som framkommer i betänkandet angående att detta är komplicerade frågor, men det vi föreslår är att regeringen åtminstone borde lyssna till remissvaren och utreda dels konsekvensen av nuvarande förslag, dels möjligheten till att försäkringsmedicinska utredningar ska kunna räknas som hälso- och sjukvård utan att det för den skull skapar undanträngningseffekter för övrig hälso- och sjukvård. Lag om försäkrings-medicinska utred-ningar I detta anförande instämde (SD). 25 (S): I detta betänkande behandlas regeringens proposition Lag om försäkringsmedicinska utredningar. I regeringens proposition lämnas förslag som syftar till att skapa en sammanhållen lagstiftning om försäkringsmedicinska utredningar. Förslaget syftar också till att stärka den försäkrades integritet och säkerhet just under dessa utredningar. Förslaget till lag innehåller bestämmelser om att ska tillhandahålla försäkringsmedicinska utredningar på begäran av . Förslaget ger därutöver landstingen möjlighet att sluta avtal med ett annat landsting om att utföra de uppgifter man får ansvar för. Precis som sa utförs utredningar som har begärts av inom ramen för tidsbegränsade överenskommelser mellan staten och SKL. När försäkringsmedicinska utredningar utförs ska patientskadelagen, patientdatalagen och patientsäkerhetslagen vara tillämpliga enligt förslaget. Utredningarna ska enligt förslaget utföras av legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal hos en vårdgivare. Regeringen föreslår att det ska införas en bestämmelse som tydliggör att försäkringsmedicinska utredningar inte ska utgöra hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Exempelvis innehåller hälso- och sjukvårdslagen grundläggande bestämmelser om målet med hälso- och sjukvården och vård efter behov. Den som har det största behovet går först i vården. Detta blir svårt att tillämpa på en verksamhet som utför försäkringsmedicinska utredningar, eftersom sådana utredningar inte har ett vårdsyfte. Ansvaret för försäkringsmedicinska utredningar omfattar dessutom inte de personer vars vårdförmåner i baseras på EU-förordningen om samordning av de sociala trygghetssystemen. EU-samordningen har inte tillgång till de försäkringsmedicinska utredningarna men omfattas ändå av hälso- och sjukvårdssystemen. Utredningarna ska ge en bedömning av den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga och ska sammanställas i ett skriftligt utlåtande till . Landstingen kommer att få full kostnadstäckning för att göra de försäkringsmedicinska utredningarna eftersom betalar för varje utförd utredning som landstingens statsbidrag för hälso‑ och sjukvård inte påverkas. Lagen och övriga lagändringar som görs med anledning av den nya lagen föreslås träda i kraft . Regeringen har för avsikt att efter det att lagen har trätt i kraft utvärdera verksamheten och dess effekter. Det finns därför ingen anledning att tidsbestämma när så ska ske, som det föreslås i motion. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 11.) § 7 Redovisning av skatteutgifter Lag om försäkrings-medicinska utred-ningar betänkande 2017/18:SkU24 Redovisning av skatteutgifter (skr. 2017/18:98) 26 (SD): är det för skatteutskottets betänkande 24, där vi behandlar skrivelse 98 Redovisning av skatteutgifter . Skatteutgifter är i huvudsak stöd som uppstår genom särregler i skattelagstiftningen. För att kunna avgöra om det rör sig om en skatteutgift och till vilket belopp den uppgår måste det finnas en jämförelsenorm för skattesystemet. Det är i avvikelsen mellan jämförelsenormen och skatteregeln som skatteutgiften uppstår. Regeringen redovisar skatteutgifterna i en skrivelse. har uttryckt synpunkter på skrivelsen. Vi gjorde detsamma med anledning av på området tidigare . Det finns en poäng med principen om enhetlig beskattning. Skatteutgifter är ett sätt att införa stöd till olika ändamål genom lägre skatt i stället för bidrag, med målet att till exempel uppnå ett önskat beteende eller påverka beteenden. menar inte att det per definition är något fel med ett sådant stöd, men vi menar att det också måste vara möjligt att följa hur en skatteutgifts effekter förändras. Det kräver i sin tur att jämförelsenormen är någorlunda stabil och att jämförelsenormerna utgår från någorlunda likartade principer. I händelse av att en sådan norm ändras måste också ändringen och orsaken till denna förklaras. Vi sverigedemokrater har tidigare i den här typen av debatter ställt oss frågande till att de finansiella tjänster som är momsbefriade inte räknas som skatteutgifter. Det är något som regeringen nämner i skrivelsen, men det förklaras inte varför.