prot · H509107 · 2018-05-02 00:00:00 — Det ska läggas till ett pussel, där man försöker skapa ett motstånd mot det kriminella samhället och därmed ett tryggare . Jag ska inte förlänga debatten utan vill sist men inte minst yrka bifall till utskottets förslag. 68 (): avslutades den senaste vapenamnestin, som har pågått mellan och . Nära 10 000 vapen har lämnats in. Det är något färre än vid den senaste vapenamnestin, men vi har inte fått den slutliga statistiken . Vad vi däremot vet är att vi har fått in en hel del handeldvapen och fler automatvapen än tidigare, och det är väldigt bra. Explosiva föremål som sprängmedel och handgranater har inte varit med i denna vapenamnesti men har ändå lämnats in på polisstationer och ställt till en hel del säkerhetspådrag. Det är inte första gången det har hänt, därför att det är många medborgare därute som är bekymrade över handgranater. När man beställer vapen på nätet får man ibland några extra handgranater som rabatt, så det finns alltså sådana som inte borde vara där. Det här visar att dagens ärende som handlar om just en amnesti för explosiva vapen behövs. har också tillkännagett till regeringen att vi vill se en sådan. Det är alltså en beställning från oss här i . Antalet explosioner där handgranater har varit inblandade har ökat väldigt kraftigt . rapporterades åtta attacker. hade det ökat till 52. Även uppmärksammades att handgranater blivit vanligare. Till exempel detonerade en handgranat vid polishuset i . Det tål att påpekas att de handgranaterna är rätt lätta att köpa och väldigt farliga. Den vanligaste handgranaten som man hittar i är M75, som är tillverkad på . Granaten håller 3 000 stålkulor och har ett riskavstånd . Enskilda splitter kan alltså ta sig om de inte stoppas av ett träd eller något annat som fångar upp delarna. Inom ett säkerhetsavstånd från en detonation är det direkt dödande. Det säger sig självt att när sådana här handgranater finns ute bland kriminella ökar riskerna för att allmänheten och oskyldiga skadas. Det är det som gör att vi har ett väldigt allvarligt problem. Det har, som sas här tidigare, vidtagits en del åtgärder för att möta problemet. fick befogenheter att kontrollera införsel av explosiva varor från ett annat EU-land. Ändringarna innebär även att straffbestämmelser och bestämmelser om hur kan arbeta mot sådan kriminalitet har förbättrats. Dessutom innebär ändringarna att faktiskt får möjlighet att vägra att lämna ut varor och att man också kan förverka explosiva varor. Det är möjligheter som inte fanns tidigare. har brott mot tillståndsplikt för explosiva varor skärpts så att innehav av handgranater i princip går att jämställa med vapeninnehav. Det var helt nödvändigt. Regelverken har liksom spretat åt olika håll, och det är inte rimligt i den allvarliga situation vi har. Den amnesti som föreslås syftar till att ge möjligheter för personer som har illegala explosiva varor att bli av med dem utan att straffas. Genom att ta kontakt med polisen ska man få anvisningar och hjälp att ta hand om sprängmedel, handgranater och liknande. Det ligger i sakens natur att omhändertagandet är besvärligt. Men som vi har haft det har man fått laga efter läge, och polisen har fått träna lite på detta inledningsvis. En amnesti för explosiva varor Liberalerna har en avvikande mening när det gäller omhändertagandet och vill att Försvarsmakten ska hantera detta. Jag tycker nog att det beslut som föreligger är väl berett, och jag utgår från att polisen kan organisera arbetet på ett bra vis. Det finns som sagt var viss erfarenhet. Detta är dock första gången vi har en amnesti av det här slaget. Jag utgår från att regeringen kommer att utvärdera det hela för att säkerställa att man har en organisation och ett förhållningssätt som fungerar väl, för vi behöver städa upp bland de här vapnen. Att ändra beslutet och bestämma sig för en annan ordning skulle försena genomförandet av amnestin, som inte minst justitieutskottet har efterfrågat tidigare. Det tycker jag vore väldigt olyckligt. Den grova brottsligheten måste bekämpas, och människors trygghet måste förbättras. raljerar en del om det här med vapenamnestier och säger att det är ofarliga gamla jaktvapen och så vidare, men så är det inte. Vapnen är farliga. Sprängmedel är farligt. Det används av kriminella, men olyckligtvis kan också helt andra människor bli skadade av dessa vapen. Det är naturligtvis naivt att tro att ett enda beslut skulle rätta upp det här och lösa problemet åt oss, men som ett led i ett målmedvetet arbete tycker jag att dagens ärende är viktigt. Jag yrkar bifall till propositionen och utskottets förslag. 69 (SD): Jag vill mycket kort komplettera det kloka som har sagts här. Jag har tidigare i mitt yrkesliv haft ett företag som sysslade med sprängningar och tillståndsgivningar. Det hände att vi åkte ut och hämtade tändmedel, tändhattar och så vidare, som olika personer som hade använt i yrket tidigare hade kvar, för att ta hand om detta. Då fanns ju ett straffansvar att reglera för dem som lämnade in detta på polisstationer. Det finns säkert en hel del som har haft att göra med spräng- och tändmedel som drar en lättnadens suck . Av någon anledning har man fått kvar en del. Jag har varit ute och hämtat sprängämnen hos brandkårer och sprängt dem på plats. Det finns nu anledning att se med tillförsikt. I övrigt delar jag alla kloka synpunkter har framförts här från bland annat Socialdemokraterna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 13 Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering En amnesti för explosiva varor betänkande 2017/18:AU10 Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering 70 (M): ska vi debattera arbetsmarknadsutskottets motionsbetänkande Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Vi moderater står givetvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar vi bifall bara till reservationerna 11 och 21. För oss inom är jämställdhet och allas lika värde en fråga om frihet. Det är individen som är viktig. Du som människa ska inte hindras eller få fördelar beroende på ditt kön, var du är född eller hur du ser ut. Det viktiga är den enskilda människan, att människan är i centrum och inte kollektivet. När det gäller målen för jämställdhetspolitiken har vi ett särskilt yttrande. När regeringens skrivelse om makt, mål och myndighet behandlades hade förslag om en annan inriktning av jämställdhetspolitiken. Eftersom vi nu inte har möjlighet att reservera oss till förmån för dessa förslag hänvisar vi till tidigare ställningstagande. Sammanfattningsvis tror vi inte att en ny myndighet, , som slår sönder befintlig verksamhet gynnar jämställdhetspolitiken i det här landet. Och vi är emot regeringens vilja att kvotera till bolagsstyrelser. Vi väljer däremot att fokusera på de riktiga problemen. Ett av dem, fru talman, är det hedersrelaterade våldet och den särskilda situation som råder i de bostadsområden där hedersrelaterat tänkande är vanligt förekommande. I miljöer där hedersrelaterade strukturer är mycket utbredda finns det givetvis stora utmaningar i att bryta sådana strukturer, som kan vara en påtaglig maktfaktor för de människor som bor och verkar där. Vi anser att regeringen inte har gjort tillräckligt inom detta område. utmanas jämställdheten också av ett omfattande utanförskap. Det finns kvinnor i vårt land som inte får arbeta därför att det finns en risk för att de träffar andra män på arbetsplatsen. Och detta händer i , fru talman. Det måste bara bli bättre. Det finns även kvinnor som inte får röra sig fritt i samhället, klä sig som de vill eller vara som de vill. Om det är någon som har problem med detta och har de här unkna åsikterna får de ju stanna hemma. V, S och MP har en betydande majoritet av rösterna i dessa områden, men det är lite som görs för att förbättra situationen. Varför blundar man för problemet? Vi kämpar för minskat utanförskap och minskat bidragsberoende och anser att det är prioriterat. Det måste givetvis bli mer lönsamt att arbeta än att gå på bidrag. En av tio utrikesfödda kvinnor får ekonomiskt socialbidrag jämfört med en av hundra inrikesfödda kvinnor. Så ska vi inte ha det, utan detta måste vi göra någonting åt. vill motverka fattigdomsfällor genom att skatter och bidrag är utformade på ett sådant sätt att familjer inte förlorar på att exempelvis en kvinna börjar arbeta. Om man nu går på bidrag ska det utbetalas jämställt. Vi vill att möjligheten att individualisera inkomstgränserna för arbetsinkomster i försörjningsstödet ska ses över. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Vi vill även verka för en jämställd tillgång till vård och omsorg. Alliansledda landsting har överlag kortare vårdköer än de som är styrda av Socialdemokraterna. Tillgång till vård är även det en viktig jämställdhetsfråga. Vidare anser vi att i bör behålla sitt nationella uppdrag om hedersrelaterat våld och förtryck. Detta arbete ska givetvis permanentas. Verksamheten vid Nationellt centrum för kvinnofrid i och samordningen av arbetet mot prostitution och människohandel i ska även dessa finnas kvar. Metoo har varit viktigt för att belysa hur dåligt det kan vara i världens mest jämställda land. Det är väldigt bra att frågorna har kommit upp till ytan. Min förhoppning är att attityder och hur man beter sig mot varandra förändras, givetvis till det bättre. Vi får inte glömma alla de vittnesmål som vi har kunnat höra. Vi talar mycket om hur mycket man gör åt rättsväsendet. lägger mer pengar än vad den rödgröna regeringen gör på rättsväsendet, på polis och domstolar. Det är där som skillnaden görs, så att anmälningar inte läggs på hög eller avskrivs. Alla människor måste kunna leva sina liv utan att behöva dölja sin sexuella läggning, sin könsidentitet eller sitt könsuttryck på grund av rädsla för att utsättas för diskriminering, våld eller andra kränkningar. verkar för ett samhälle där det råder samma förutsättningar för var och en, oavsett sexuell läggning eller könsidentitet, att utifrån eget intresse och förmåga vara fullt inkluderad i samhället och i praktiken likabehandlas. Vi vill se över och utvärdera diskrimineringslagen. Det är angeläget att säkerställa att den nya lagen har fått avsedd effekt. Inom ramen för översynen bör bland annat möjligheten att stärka påföljderna för brott mot diskriminering utvärderas. Avslutningsvis, fru talman: Jag har tidigare nämnt detta i talarstolen, men jag vill varmt välkomna den röda delen av kammaren till moderatstyrda kommuner som , och . Där tjänar kvinnliga medarbetare som är anställda av kommunen mycket mer än män. är en annan kommun som är bland de mest jämställda i . Man undrar givetvis var de socialdemokratiska eller de röda exemplen finns när det gäller jämställdhet. I både och tjänar de kommunalanställda männen mycket mer. Sammanfattningsvis, fru talman, arbetar med jämställdhet på riktigt. 71 (SD): För tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 1 från . Sedan yrkar även jag bifall till reservation 21, som det har gjorts. Vi är här en gång för att diskutera jämställdhet och diskriminering och insatser för det ena och mot det andra. Jag gör väl som jag brukar och talar lite grann om de reservationer som vi har i betänkandet. Den första reservationen, som jag yrkar bifall till, handlar om jämställdhetspolitikens mål, styrning och organisation. Det är just därför som det är där jag väljer att börja. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering har en lite annorlunda ingång till jämställdhetspolitiken än de flesta andra i denna kammare. Till skillnad från de partier som väljer att fokusera på att räkna kvinnor och män och som bara tittar på ekonomiska aspekter, som förvisso är viktiga men inte alltid bästa sättet att mäta jämställdhet, utgår vi från att valfrihet för individen, att vara den man är och vara det bästa man själv vill vara utifrån de förutsättningar man har, måste stå i fokus. Man ska inte halka efter eller få sämre livsvillkor för att man gör de val man har rätt och möjlighet att göra. Kön, sexuell läggning eller annat spelar ingen roll när man ska se över om du gör det bästa du kan göra av dina möjligheter. Får du välja fritt, och får du ett gott liv efter dina val – så länge du håller dig inom lagens ramar? Det är bara du själv som vet vad du värderar högst och vilka prioriteringar du vill göra i ditt liv. Detta får följdeffekter, exempelvis på de jämställdhetspolitiska målen där man på ett antal ställen talar om jämn fördelning, som om det viktigaste vore att räkna hur många kvinnor och hur många män som gör vissa specifika val. Vi utgår från möjligheterna att göra valen, inte att det ska vara lika många kvinnor och män som jobbar exakt lika mycket inom olika branscher, eller i hemmet för den delen – hur man nu väljer att mäta vad som är hemarbete eller inte. Enligt vår mening är var och en kapabel att göra de val man själv vill göra och att veta vad som ligger en varmast om hjärtat och vad man vill prioritera. Just därför brukar jag säga att vår jämställdhetspolitik är utspridd på alla politikens områden. hade vi en presskonferens där vi presenterade vårt förslag till vårbudget. Vi har också en artikel ute , och jag blev extra glad att man där lyfter fram möjligheten för makar att dela pensionsrätter mellan sig. Som jag sa finns det absolut följdeffekter av dagens politik och regelverk som gör att du får sämre villkor om du gör vissa val. Det är fler kvinnor än män som väljer att vara hemma mer med familjen och som därmed tjänar in mindre pengar till sin pension. Jag tror att detta kommer att ändras, för vi ser att man gör fler och friare val på olika sätt. Men det är också ett faktum att många vill prioritera familjen mer ibland och vill kunna dela upp mellan sig. Vi menar därför att det ska vara enklare att även dela på pensionen mellan partner. Det kan ju lika gärna vara en man som väljer att stanna hemma mer och som inte ska behöva halka efter eller riskera en sämre ekonomi för att han har gjort det valet. Det är så vi sverigedemokrater jobbar. Vi ser till problemen och löser dem i stället för att räkna och tvinga in alla i en och samma mall. Bland de jämställdhetspolitiska målen finns också ett explicit mål om mäns våld mot kvinnor. Vi har tidigare vänt oss mot den formuleringen eftersom våld i nära relationer kan se ut på många olika sätt. Jag var på en konferens i på , och det gladde mig att höra om en forskningsrapport som lyfter upp vittnesmål från alla dem som drabbats av våld i nära relationer och som inte följer mäns våld mot kvinnor. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Det finns män som inte vågar nämna dessa problem eller vända sig till någon eftersom de blir förlöjligade för att de utsätts för våld av sin kvinnliga partner. Personer i samkönade relationer fångas inte heller in. När det gäller hedersrelaterat våld kan det ibland vara rentav skadligt att applicera samma lösningsmodeller som man gör på andra former av våld i nära relationer. Jag har under mina år som jämställdhetspolitisk talesperson och även innan som aktiv i vårt kvinnoförbund, som länge fokuserat på just hedersfrågan, hört många unga tjejer och killar vittna om hur de efter ett möte med socialen skickas tillbaka till sin familj efter att föräldrarna sagt: Vi löser detta. Det var bra att ni uppmärksammade oss på det. Man applicerar samma mallar som i andra fall av våld i nära relationer och tror att medling och viss uppsikt kan räcka. Det resulterar i bästa fall i att ungdomarna flyr och får hjälp någon annanstans, i värsta fall att de går helt under jorden och försvinner. Det är viktigt att ha en bredd, och därför är målets formulering om mäns våld mot kvinnor alldeles för snäv och riskerar att missa viktiga grupper. Här bör man jobba brett för jämställdheten. I reservationen har vi också standardformuleringar om att vi är emot kvotering. För mig är det självklart, och det har jag sagt och kommer att fortsätta säga i kammaren. Jag vill bedömas för den jag är och inte utifrån mitt kön. Jag vill att min dotter ska veta att hennes mamma kom någonstans i livet för att hon var en person som andra och inte för att det fanns kvoteringsregler. Jag tror att enda sättet att nå verklig jämställdhet är att sluta se mig som en representant för systerskapet eller alla kvinnor och börja se mig som en människa, helt enkelt. Jag hör sällan mina manliga kollegor få frågan: Hur känns det att vara man i ditt parti? ställs frågan till män: Borde du inte göra så här för eller alla andra män? För mig är det lika självklart att jag ska ses som en individ och inte som en representant för mitt kön. talade om behovet av att utvärdera diskrimineringslagen. Vi har den reservationen gemensamt med och Liberalerna. Lagen har förändrats, och vi var emot att den senaste utvidgningen gjordes innan man hade gjort en ordentlig utvärdering av hur lagen fungerar. Fångar den in alla som det är tänkt eller inte? Finns det grupper som faller mellan stolarna? Får det orimliga konsekvenser i arbetslivet för företagare? Möjliggör den att något blir bättre, eller är det plakatpolitik? Dessa diskussioner lyfts upp på många håll. Jag noterade under behandlingen av betänkandet att det fanns ett antal motioner om till exempel rätten att ta med sig ledarhundar in på olika platser. Omfattas den eller inte av den nya lagen? Det är inte utrett och färdigprövat. Det lyfts också upp frågor om ålder fångas in ordentligt. Vilka effekterna är av den lagstiftning vi har är viktigt att utreda, och det borde ske möjligt. Därför har vi valt att stödja denna reservation. I en tidigare debatt när vi behandlade just utvidgningar lyfte jag upp att ett bättre sätt att uppnå effekt mot diskriminering kan vara att möjliggöra för företag att få extra stimulansbidrag för att anpassa sin verksamhet i stället för att lagstifta på ett sätt som ser bra ut på papperet men inte får några generella effekter eftersom det finns olika undantag. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Jag yrkar än en gång bifall till den reservationen. Låt mig också säga några ord om de två alliansgemensamma reservationerna – om det nu finns någon Allians. Innebörden i båda är bra. Dels behöver man se över kvinnors arbetsvillkor, för vi vet att de är dåliga på många håll. Dels bör man uppmärksamma och se över var hedersvåld finns. Problemet är dock att det inte finns några konkreta förslag. Det är tyvärr lite plakatpolitik. Man säger att det är viktigt att uppmärksamma var hedersvåld finns och att kvinnor har det dåligt på arbetsmarknaden. har lagt fram konkreta förslag på många håll och i andra betänkanden i andra utskott. Vi har motionerat om stimulansbidrag till offentliga sektorn, där många kvinnor arbetar och har dåliga villkor, för att förbättra villkoren. Vi har lagt fram ett otal förslag för att bekämpa hedersrelaterat våld. Min mening är att det är på detta sätt man bör arbeta i denna församling och kammare. 72 (C): Höstens och vinterns metoo-uppror satte ord på det som de allra flesta flickor, tjejer, kvinnor, damer, käringar och tanter får, eller har fått, lära sig tillhör livet: att det bara är att gilla läget och lära sig strategier för hur man undviker närgångna händer, står över plumpa skämt, fortsätter på jobbet fast befordran gick efter kön i stället för kompetens eller väljer bort situationer som man vet är riskabla. Strategierna var ofta inget vi var medvetna om – de var en så självklar del av vårt varande, ungefär som en reflex, inlärda från tidiga år och som sedan förfinas, utvecklas och blir en del av vem man är. Så stor inverkan har otryggheten och utsattheten på allas våra liv. Kraften i metoo – när så många kvinnor äntligen klev fram och berättade om övergrepp och kränkningar de utsatts för – är det som för en förändring. Det var kvinnor från alla delar av samhället och i alla åldrar, och det var både gamla och nya berättelser. Det viktiga var att tystnaden bröts och att berättelserna blev kända. Många kvinnor vågar äntligen berätta, en och en, men framför allt tillsammans. För när vi går samman och får kraft av varandra blir det möjligt att synliggöra de förtryckande strukturerna. Hoten – om du berättar kommer ingen att tro dig – blev offentliga. Om du berättar kommer du aldrig mer att få ett jobb, eller om du berättar ska jag döda dig – de hoten blev också kända. Övergreppen och hoten drogs ut i ljuset. Men något hände. Berättelserna togs äntligen på allvar. Alla vittnesmål leder inte, och ska inte leda, till rättslig prövning, men de måste leda till ett aktivt arbete och samtal som leder framåt i politiken, på arbetsplatser, i skolmiljöer och i civilsamhället. Metoo visar att hela skalan av förminskande av kvinnor, från skämten till hat och våld, är både samhällelig, kulturell och strukturell. Därför krävs det ett arbete på bred front för att metoo ska leda till den förändring som krävs. presenterade vi ett åtgärdsprogram där vi samlade ihop de olika delar som vi står för, och där finns både normer och hårdhandskar. Vi anser att vi måste få till en förbättrad sex- och samlevnadsundervisning med högre kompetenskrav på dem som undervisar. Vi vill att undervisning i sex- och samlevnad ska bli obligatorisk på lärarutbildningen, att får ett uppdrag att bistå skolor med nödvändig utbildning och kontinuerliga utvärderingar samt att skolhuvudmännens skyldighet att ge elever bra sex- och samlevnadsundervisning görs tydlig, så att ansvarsutkrävande underlättas. Porren måste också lyftas in. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Vi vill höja straffen för sexuellt tvång och sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Straffen för samtliga våldtäktsbrott måste höjas. Preskriptionstiderna för sexualbrott behöver också förlängas. Vi vill göra det enklare att säga upp personer som begår sexuella övergrepp eller trakasserar sina kollegor. Vi säger också att vi behöver stärka tjej- och kvinnojourernas arbete så att de får stabilitet och ett hållbart arbetssätt. Vi vill satsa ytterligare så att det räcker till en heltidsanställd på varje kvinno- och tjejjour i . Vi tycker att anslagen till Nationellt centrum för kvinnofrid behöver höjas kraftigt. Det är ett kunskapscenter som finns tillgängligt för resten av och som har möjlighet att sprida kunskap på ett sätt som gör att fler får tillgång till den. Vi vill att fler kvinnor ska få kännedom om och del av denna verksamhet. Alla dessa förslag är av förebyggande karaktär och normerande, och de är insatser för att möta ett ökat behov. För om det nu äntligen går att prata om detta måste också insatserna från samhället svara upp mot det. Annars kommer man snart att tystna igen. Det var mycket olyckligt att , då metoo briserade, var det år då Nationellt centrum för kvinnofrid kämpade för sin existens. I regeringens vällovliga ambition att stärka arbetet med en ny jämställdhetsmyndighet för att uppnå de jämställdhetspolitiska målen blev det samma område – jämställdhetsområdet – som skulle stå för fiolerna. NCK, i med dess uppdrag mot trafficking och prostitution och i med dess arbete mot hedersvåld skulle alla tre stängas ned och flyttas över till en myndighet som då inte ens fanns. Det var en flytt som inte lät sig göras lika lätt i verkligheten som i ett budgetpapper på departementet. Den kunskap som byggts upp riskerade att försvinna, och den miljö som framför allt NCK skapat på i samarbete med berörda myndigheter var plötsligt ingenting värd. av turbulens fick regeringens utredare krypa till korset, och verksamhet efter verksamhet blev kvar: Kunskapsbanken, högskole- och universitetsutbildningarna och Kvinnofridslinjen. Från sida vill jag vara väldigt tydlig: Vi tycker att NCK gör ett viktigt arbete. De har byggt ett förtroende i frågorna som gör att yrkeskategorier nu läser in poäng på området i stället för att håna det som partsinlagor. Det förtroende och den kunskap som de samlat på sig genom klinisk verksamhet, forskning och alla samtal till Kvinnofridslinjen flyttar man inte med ett klipp-ut-och-klistra-in i en budget.