prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Med uttrycket djur av tamdjursart bör, som tidigare angetts, avses djur av arter som inte naturligt lever vilt i den svenska naturen. I denna grupp ingår både exotiska djurarter och djurarter som traditionellt har hållits av människan i , t.ex. lantbrukets djur och sällskapsdjur som hund och katt. Regeringen kan dock, i likhet med remissinstanserna, konstatera att det finns vissa arter och hybrider mellan arter där det inte enkelt kan avgöras om djuret i fråga ska anses vara av tamdjursart. Vissa arter som inte tillhör den svenska faunan kan ändå ha goda möjligheter att överleva i den svenska naturen och kan i vart fall anpassa sig till ett liv i det vilda och etablera livskraftiga populationer. Så har fallet varit exem- pelvis med vissa minkar. Djur i sådana etablerade populationer, som inte drabbas av några djurskyddsproblem på grund av sin art och som i djur- skyddshänseende närmast blir att jämställa med vilda arter, bör inte om- fattas av lagen. Detta bör tydliggöras i bestämmelsen. Även om en indi- vid i en sådan population skadas eller blir sjuk bör det därmed, i likhet med vad som gäller för viltlevande djur i övrigt, inte finnas någon skyl- dighet för samhället att ingripa med stöd av djurskyddslagen. Individer eller grupper av samma art som inte har genomgått denna anpassning bör däremot omfattas av djurskyddslagen. Beträffande dessa förvildade djur av tamdjursarter bör en bedömning göras om djuret är utsatt för eller riskerar att utsättas för lidande. För de flesta arter, bl.a. katter, bör man utgå från att djuret lider när det inte hålls av människan. Det finns, enligt regeringens bedömning, inte heller några populationer av katter som kan anses vara etablerade och som bör undantas från djurskyddslagens til- lämpningsområde. Se vidare avsnitt 14.6 (om omhänderta- gande). Att djurskyddslagen är tillämplig på övergivna och förvildade djur av tamdjursarter i vissa fall ska inte utesluta att åtgärder kan vidtas be- träffande dessa djur enligt annan lagstiftning för att åtgärda andra pro- blem som inte är kopplade till djurens välbefinnande. Viltlevande tam- djur kan t.ex. vara till skada för beståndet av vilda djurarter och behöva jagas enligt jaktlagstiftningen som en del av viltvården. Likaså kan de utgöra en sanitär olägenhet eller ett ordningsproblem, med följd att ingri- panden enligt miljö- och hälsolagstiftningen eller ordningslagen kan Enligt 8 kap. får också föreskrifter meddelas av artskyddsskäl för olika åtgärder beträffande skydd för djur- och växtarter. Sådana bestämmelser finns i artskyddsförordningen. Se vidare avsnittet 14.6. Avgränsningen mellan djurförsök och förvaltningsåtgärder enligt jakt- och fiskelagstiftningen Utredningen anser att djurskyddslagen ska ges en så tydlig avgränsning som möjligt och att vilda djur som ska hanteras i förvaltningsåtgärder inte ska omfattas av lagen om inte hanteringen medför att djuren hålls eller används i djurförsök. Djurens Rätt efterlyser ett förtydligande av vad utredningen avser med förvaltningsåtgärder (vilka enligt utredningens förslag ska falla utanför djurskyddslagens tillämpningsområde). Organisationen anser att t.ex. provfiske, förflyttning av vargar och märkning av djur bör omfattas av djurskyddslagen och definieras som djurförsök. Även Katt- hjälp anser att förvaltningsåtgärder som innebär att vilda djur hålls i fångenskap ska omfattas av djurskyddslagen. SLU anser att vilda djur som är föremål för s.k. förvaltningsåtgärder som innebär samma behand- ling som ett djurförsök ska betraktas som försöksdjur och att verksam- heten ska genomgå en djurförsöksetisk prövning. Regeringen bedömer att avgränsningen mellan djurförsök enligt djur- skyddslagen och förvaltningsåtgärder beträffande vilda djur som vidtas med stöd av annan lagstiftning behöver ses över och avser därför att utreda frågan. Skydd för djur före födsel eller kläckning Enligt utredningens förslag ska det anges i lagen att med djur avses alla stadier efter födsel eller kläckning och för de försöksdjur som är dägg- djur även den sista tredjedelen av fosterstadierna. Enligt artikel 1.3 i och rådets direktiv /63/EU av om skydd av djur som används för vetenskap- liga ändamål (försöksdjursdirektivet) omfattar direktivet levande rygg- radsdjur, inklusive yngel, som själva intar föda och däggdjursfoster fr.o.m. den sista tredjedelen av deras normala utveckling. Försöksdjurs- direktivet ska enligt artikel 1.4 också tillämpas på ryggradsdjur som används i försök och som befinner sig i ett tidigare utvecklingsstadium om djuret tillåts leva efter det stadiet och till följd av försöket sannolikt kommer att uppleva smärta, lidande, ångest eller få bestående men. I samband med genomförandet av försöksdjursdirektivet i svensk rätt konstaterades det att definitionerna av försöksdjur och djurförsök i 1 b och 1 c §§ djurskyddslagen inte innebär några inskränkningar avseende djurslag eller utvecklingsnivå. Däremot angavs i 40, 41 och 53 §§ djur- skyddsförordningen att kraven på tillstånd enligt 19 a § djurskyddslagen, etiskt godkännande enligt 21 § djurskyddslagen och kraven på bedövning endast gäller för vissa uppräknade djurklasser. När det gäller tidiga ut- vecklingsstadier var dock det nationella regelverket oklart. Bedömningen gjordes att nationella bestämmelser borde antas för att genomföra för- söksdjursdirektivet i denna del och att detta lämpligen skulle ske genom anpassningar i djurskyddsförordningen med stöd av bemyndigandet i 22 § djurskyddslagen (se Ds 2011:12 s. 39–40). I 40 § andra stycket och Prop. 2017/18:147 41 § andra stycket djurskyddsförordningen bemyndigas numera att meddela föreskrifter om under vilka förutsättningar tillstånd och etiskt godkännande ska krävas för användning av däggdjur, fåglar, kräldjur, groddjur, fiskar, rundmunnar och bläckfiskar i tidiga ut- vecklingsstadier. har meddelat föreskrifter (se Statens jordbruksverks föreskrifter SJVFS 2012:26 och allmänna råd om för- söksdjur, 2 kap. 5 §) om att krav på verksamhetstillstånd och god- kännande från regional djurförsöksetisk nämnd ska gälla försök med däggdjursfoster eller fågelfoster fr.o.m. sista tredjedelen av deras nor- mala utveckling och yngel som själva intar föda. Krav på tillstånd gäller även alla tidigare utvecklingsstadier av ryggradsdjur och bläckfisk om de riskerar att orsakas lidande i ett senare skede. har därmed valt att behålla en mer omfattande definition av försöksdjur än försöksdjursdirektivet, vilket enligt artikel 2 i försöks- djurdirektivet är tillåtet. har underrättat kommissionen om dessa regler. Regeringen anser att den befintliga regleringen beträffande försöksdjur bör föras över till den nu föreslagna djurskyddslagen. Med hänsyn till detta bör den föreslagna begränsningen i lagens tillämpningsområde beträffande tidiga utvecklingsstadier hos försöksdjur inte införas. Beträffande övriga djur finns i nuvarande lag inte heller någon be- gränsning beträffande tidiga utvecklingsstadier. Bestämmelserna i djur- skyddslagen är dock i de flesta fall möjliga att tillämpa på djur endast efter födsel eller kläckning. Regeringen ser dock inte något behov av att uttryckligen utesluta ofödda djur eller djur före kläckning från lagens tillämpningsområde. Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse om vad som avses med försöksdjur överförs till den nya lagen. ses med försöksdjur djur som används eller är avsedda att användas i djurförsök samt djur som har använts eller har varit avsedda att an- vändas i djurförsök och som förvaras på en anläggning eller i ett annat förvaringsutrymme för försöksdjur. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- Utredningen föreslår att endast ryggradsdjur och bläckfiskar om- fattas av benämningen försöksdjur. Dessutom föreslås att även djur som avlivas enbart i syfte att deras organ ska användas vid djurförsök eller har varit avsedda att användas på detta sätt ska omfattas. Remissinstanserna: De remissinstanser som lämnar synpunkter på förslaget till definition av försöksdjur stöder detta i huvudsak. anser att det av lagen även ska framgå att definition- en av försöksdjur omfattar yngel som själva intar föda och däggdjurs- fr.o.m. sista tredjedelen av deras normala utveckling. påpekar att det är oklart om definit- ionen av försöksdjur omfattar s.k. sidofångst av fisk. 2017/18:147 medicinska anstalt anser att definitionen även ska omfatta högre stående Skälen för regeringens förslag: I 1 b § djurskyddslagen föreskrivs att med försöksdjur avses djur som används eller är avsedda att användas i djurförsök samt djur som har använts eller har varit avsedda att användas i djurförsök och som förvaras på en anläggning eller i ett annat för- varingsutrymme för försöksdjur. Bestämmelsen fick sin nuvarande ly- delse genom en lagändring som trädde i kraft och som syftade till att genomföra försöksdjursdirektivet. Skälen för ändringarna i definitionen av försöksdjur redovisades i propositionen Skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål (prop. 2011/12:138, s. 28–30). Utredningen föreslår att uttrycket försöksdjur begränsas till ryggrads- djur och bläckfiskar och hänvisar till att försöksdjursdirektivet enligt artikel 1.3 ska tillämpas på dessa kategorier av djur. Såsom har angetts i avsnitt 6.2 har dock tidigare bedömningen gjorts att artikel 1.3 i direkti- vet i stället bör genomföras genom anpassningar i djurskydds- förordningen (Ds 2011:12, s. 39–40). Bestämmelserna i 40, 41 och 53 §§ djurskyddsförordningen innebär att kraven på tillstånd enligt 19 a § djur- skyddslagen, etiskt godkännande enligt 21§ djurskyddslagen och kraven på bedövning enbart gäller för de i bestämmelserna uppräknade djur- Den grundläggande bestämmelsen om djurförsök i 19 § djur- skyddslagen omfattar dock samtliga djur som används i djurförsök oav- Bestämmelsen anger att djurförsök endast får äga rum under förutsättning att det syfte som avses med verksamheten inte kan uppnås med någon annan tillfredsställande metod utan användning av djur, att så få djur som möjligt används och att verksamheten utformas så att djuren inte utsätts för större lidande än vad som är absolut nödvändigt (vilket motsvarar den s.k. 3R-principen, efter engelskans replace, reduce och refine). Regeringen bedömer att detta grundläggande skydd även fortsättningsvis ska gälla samtliga djurslag som används i djurförsök och att benämningen försöksdjur därför inte bör begränsas till vissa djur- En lämplig ordning är därför att, såsom , regeringen i för- ordning föreskriver om vilka djurklasser som ska omfattas av kraven på verksamhetstillstånd, etiskt godkännande och bedövning. på förordningsnivå förtydligas att kravet på godkännande av anläggning- ar för försöksdjur som föreskrivs i 55 § djurskyddsförordningen endast avser sådan verksamhet som kräver tillstånd och därmed inte sådana anläggningar där enbart andra kategorier av försöksdjur hanteras. En annan omständighet som talar för att detta är en lämplig ordning är att ökad kunskap om sådana djurklasser som inte omfattas av kraven på verksamhetstillstånd, etiskt godkännande och bedövning kan leda till att det är motiverat att låta dem omfattas av sådana krav. skyddslagens bestämmelser om djurförsök syftar ytterst till att skydda försöksdjur från onödigt lidande. Det är naturligt att de djur för vilka det inte råder några tvivel om att de kan uppleva lidande omfattas av ett starkare skydd än djur som saknar en sådan förmåga eller när förmågan inte är känd. Detta är bakgrunden till att djurklasserna däggdjur, fåglar, kräldjur, groddjur, fiskar, rundmunnar och bläckfiskar omfattas av kra- ven på verksamhetstillstånd och etiskt godkännande. kunskap som ligger till grund för bedömningen om djurs förmåga att uppleva lidande utvecklas ständigt varför bedömningar avseende en viss djurarts förmåga att uppleva lidande, vilket i så fall skulle motivera ett Prop. 2017/18:147 starkare skydd, kan ändras . direktivet i svensk lagstiftning innebar t.ex. att bläckfiskar inkluderades bland de djurklasser för vilka de kraven ställs (se även prop. 2004/05:177, Etisk prövning av djurförsök m.m., s.15 f.). En mängd olika djurslag används i forskningssyfte utöver de som traditionellt ses som försöksdjur och för vilka det som ovan nämnts bl.a. krävs verksam- hetstillstånd och etiskt godkännande. Djur såsom maneter, hydror, koralldjur, maskar, insekter, spindlar, kräftdjur, sjöstjärnor m.m. används inom många olika forskningsområden. Utredningen föreslår också att benämningen försöksdjur även ska om- fatta djur som avlivas enbart i syfte att deras organ ska användas för något av de ändamål som anges i bestämmelsen om djurförsök. Förslaget om att tydliggöra att djur som avlivas enbart för detta syfte ska omfattas av definitionen av försöksdjur är en konsekvens av att utredningen även föreslår att definition av djurförsök ska anpassas till den som gäller enligt försöksdjursdirektivet. Enligt direktivet är avlivning av djur enbart i syfte att deras organ ska användas för ett vetenskapligt ändamål inte definierat som ett försök men de djur som avlivas för sådant ändamål omfattas av direktivets bestämmelser, dvs. ska i den svenska lagstiftningen definieras som försöksdjur. Regeringen bedömde dock i propositionen Ändringar i djurskyddslagen (prop. 2013/14:41, s. 20 f.) att den svenska definitionen av djurförsök, som också innefattar avlivning av djur i syfte att använda deras organ i vetenskapligt syfte, ska bibehållas (se också avsnitt 6.4). Detta innebär att det inte finns något behov av att ändra definitionen av försöksdjur i enlighet med utredningens förslag. Lagrådet förordar att rubriken ”Definitioner” bör användas och hänvi- sar till att ”uttryck” normalt avser flera ord som tillsammans får viss betydelse och inte enskilda ord. Regeringen anser dock att rubriken ”Ord och uttryck i lagen” bör användas i stället. Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse om vad som avses med djurförsök överförs till den nya lagen. Enligt bestämmelsen avses med djurförsök användning av djur för vetenskaplig forskning, sjuk- domsdiagnos, utveckling och framställning av läkemedel eller ke- miska produkter, undervisning i vissa fall och andra jämförliga ända- mål. Med djurförsök avses också, i vissa fall, framställning av djur med förändrad arvsmassa och bevarande genom avel av en stam av djur med förändrad arvsmassa. Skälen för regeringens förslag: Regeringen behandlade utredningens förslag om definition av djurförsök i prop. 2013/14:41, s. 20 f. Regering- ens bedömning var att den gällande definitionen av djurförsök borde behållas. Den nuvarande bestämmelsen om definitionen av djurförsök bör därför föras över till den nya lagen. EU-bestämmelser som lagen kompletterar Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen i djurskydds- lagen om de EU-bestämmelser som lagen kompletterar förs i huvud- sak över till den nya lagen. Bestämmelsen anpassas dock till Lissabon- Bestämmelsen innehåller upplysningar om att lagen kompletterar sådana bestämmelser i (EU-bestämmelser) som faller inom lagens tillämpningsområde och om att regeringen ska till- kännage vilka grundförordningar och bestämmelser som avses. stämmelsen innehåller också bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare före- skrifter som är nödvändiga som komplettering av EU-bestämmelserna. Det föreskrivs dock inte längre att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer också i enskilda fall ska få fatta beslut som be- hövs som komplettering av EU-bestämmelserna. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår att det även fortsättningsvis ska anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i enskilda fall får fatta beslut som behövs som komplettering av EU-bestämmelserna. Remissinstanserna: Ingen remissinstans kommenterar förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 1 a § djurskyddslagen infördes en bestämmelse som anger att lagen kompletterar sådana bestämmelser i EG-förordningar (EG-bestämmelser) som faller inom lagens tillämp- ningsområde samt att regeringen i ska ge till känna vilka grundförordningar som avses. I fråga om EG-bestämmelser som faller inom flera lagars tillämpningsområde ska regeringen på samma sätt tillkännage vilka bestämmelser som kompletteras av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas också att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta beslut som behövs som komplettering av EG-bestämmelserna. terades att det fanns ett flertal EG-förordningar som innehåller be- stämmelser om frågor som faller inom djurskyddslagens tillämpnings- För att EG-förordningarna ska kunna verkställas fullt ut i Sve- rige var det nödvändigt att komplettera förordningarna med vissa be- stämmelser i nationell lagstiftning. Det klargjordes också att bemyndi- gandet i sista stycket endast avsåg sådana föreskrifter eller beslut som medlemsstaterna är skyldiga att meddela enligt EG-förordningen och inte sådana nationella åtgärder som EG-förordningen möjliggör, men som är frivilliga för medlemsstaten. Den senare kategorin av föreskrifter kan i stället meddelas med stöd av lagens övriga bemyndiganden (se prop. 2005/06:128, Anpassningar till nya EG-bestämmelser om livsmedel, foder, djurhälsa, djurskydd och växtskydd m.m., s. 321–322). som i övrigt ligger till grund för den nuvarande tekniken att hänvisa till EU-förordningar framgår av prop. 2005/06:128, s. 137–139 och 321 och bedömningen gjordes övergripande för lagstiftningsområdena livsmedel, foder och animaliska biprodukter, djurhälsa och djurskydd. Regeringen har inte något underlag för att göra en annan be- dömning när det gäller vilken teknik som bör användas för att hänvisa till En bestämmelse med i huvudsak samma materiella innehåll som 1 a § djurskyddslagen bör därför finnas även i den nya Prop. 2017/18:147 lagen. Regeringen ser dock inte längre att det finns något behov av att i enskilda fall fatta beslut för att komplettera EU-bestämmelserna. Det kan i sammanhanget nämnas att regeringen har för avsikt att till- sätta en utredning som ska göra en översyn av vilken lagstiftningsteknik som bör användas när bestämmelser i beläggs med straff (se vidare i avsnitt 15.4 och 15.5). I en sådan översyn är det möjligt att även belysa vilka lagstiftningstekniker som används mer generellt inom olika områden för att hänvisa till EU-förordningar. Det kan efter en sådan översyn finnas anledning att på nytt överväga vilken teknik som ska användas i djurskyddslagen. Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen trädde i kraft . Fördraget innehåller ändringar i och tillägg till de grundläggande fördragen och vissa protokoll som hör till dem. Inne- börden av Lissabonfördraget och de huvudsakliga ändringarna och till- äggen i förhållande till nu gällande fördrag samt ändringar i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska un- ionen har redovisats i propositionen Lissabonfördraget (prop. 2007/08:168, se också bet. 2008/09:UU8, rskr. 2008/09:64). Ikraftträdandet av Lissabonfördraget innebär att ett antal följdändringar behöver göras i svenska författningar. Hänvisningar i svenska författ- ningar till benämningar som ändrats genom Lissabonfördraget bör er- sättas med nya benämningar. Europeiska gemenskapen ska nu heta Europeiska unionen, varför alla hänvisningar till ”EG” måste ersättas med ”EU”. Även i djurskyddslagen bör därför uttrycken EU-förordningar och EU- bestämmelser användas i stället för EG-förordningar och EG- bestämmelser. Vetenskap och beprövad erfarenhet Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett uttryckligt krav i lagen på att bestämmelser som är meddelade med stöd av djurskydds- lagen ska baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedöm- Utredningen föreslår att det i lagen anges att bestämmelser som bygger på lagen ska baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. Remissinstanserna: Remissutfallet är delat. Drygt hälften av de re- missinstanser som kommenterar förslaget är positiva till det, däribland en länsstyrelse, ett par universitet, Kungliga Skogs- och Lantbruksakade- mien, nio hästorganisationer, () och ytterligare sex organisationer inom lantbruksnäringen, Katt- hjälp, , , djursuppfödares anser att det behövs mer vetenskapliga belägg och mindre av godtycklighet samt att den praktiska erfarenhet av djurskötsel, djurhälsa och djurskydd som farmarkåren besitter ska tillmä- tas betydligt större betydelse än . 2017/18:147 Ett tiotal länsstyrelser, och Statens veterinärmedi- cinska anstalt samt ytterligare några remissinstanser anser att förslaget behöver omformuleras så att kravet på vetenskap och beprövad erfaren- het inte är absolut. De anför att kravet inte passar för bestämmelser av administrativ karaktär samt vid införlivandet av EU-direktiv. Vidare anser de att det även måste finnas utrymme för bestämmelser att baseras på andra överväganden, som t.ex. etiska värderingar, politiska ställningstaganden eller administrativa behov för att underlätta kontroll. () anser att det är bra att det förtydli- gas att vetenskap och beprövad erfarenhet ska ligga till grund för den svenska djurskyddslagstiftningen men påtalar att forskning inte alltid pekar entydigt i en riktning och att en sådan bestämmelse inte löser mål- konflikter. Svenska Djurhälsovården anser att ”vetenskap och beprövad erfaren- het” måste klargöras eller definieras. Länsstyrelserna i län och samt Svenska Djur- hälsovården pekar på att kravet kan medföra att det blir svårt att tillämpa försiktighetsprincipen i de fall vetenskaplig grund saknas eller är otydlig. Grisföretagare ser både möjligheter och risker med förslaget och anser att föreskrifter inte bara ska bygga på forskning och beprövad erfarenhet utan också på politiskt ansvar samt på den branschkunskap som finns. Djurskyddet menar att det ibland är olämpligt att kräva veten- skaplig grund, t.ex. om man skulle behöva vetenskapligt bevisa att an- vändning av el eller taggtråd är skadligt för djuren. De juridiska instanser som har kommenterat förslaget är negativa till det av lagtekniska skäl. anser att det inte är en lämplig ordning att det i domstol ska föras bevisning om i vad mån en föreskrift är baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet eller inte. ombudsmän menar att det är onödigt att föreskriva att föreskrifter ska baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet och påpekar att kravet inte kan gälla för alla sorters föreskrifter, t.ex. sådana av administrativ karak- tär. djurförsöksetiska nämnd har svårt att se att det finns skäl att ta med en bestämmelse av detta slag i lag även om det är en given utgångspunkt. Paragrafen riktar sig ju enbart till regeringen och de myn- digheter som meddelar bestämmelser enligt lagen. Några remissinstanser – bl.a. SLU, LRF, Djurens Rätt och – lyfter särskilt behovet av att det avsätts tillräck- ligt med statliga resurser till forskning för att förslaget ska vara möjligt att genomföra. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen framhåller vikten av att djurskyddslagstiftningen är baserad på vetenskap och beprövad erfa- renhet och föreslår därför att det ska inrättas ett vetenskapligt råd för att klarlägga den vetenskapliga grunden för aktuella djurskyddsfrågor. I ett sådant råd bör forskningsresultat granskas kritiskt och diskuteras av en grupp med forskare som är särskilt insatta i området. Regeringen avise- rade i propositionen En livsmedelsstrategi för – fler jobb och hållbar tillväxt i hela landet (prop. 2016/17:104) att ett vetenskapligt råd för arbete med djurskyddsfrågor bör inrättas. Regeringen har också den beslutat att uppdra åt SLU att inrätta det vetenskapliga Prop. 2017/18:147 rådet (dnr N2017/02366/SUN). Utredningen föreslår vidare att det i lagen införs ett uttryckligt krav på att bestämmelser som bygger på lagen ska baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet.