prop · H503250 · 2018-04-26 00:00:00 — kan avse den utländska dom eller det utländska beslut som överförts. Vidare föreslås att bestämmelsen i nuvarande andra stycket i 26 kap. 6 § flyttas till en ny 6 a § samma balk. Till följd därav föreslås vidare en justering av 26 kap. 9 § och i 6 kap. 8 §, 12 kap. 2, 3 och 5 §§ fängelselagen (2010:610). Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Utredningens förslag skiljer sig från regeringens vad gäller det föreslagna datumet för ikraftträdande. Remissinstanserna: ombudsmän () understryker vikten av att tillräckliga förberedelser på myndighetsnivå kan ske innan lagen träder i kraft och ifrågasätter mot den bakgrunden det föreslagna datumet för ikraftträdande (). Skälen för regeringens förslag: Regeringen lämnar förslag om en ny strafftidslag och en ny lag för tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Därtill föreslås i huvudsak som en konsekvens av dessa förslag flera förändringar i andra författningar. Även om förslagen till ny strafftidslag och ny lag om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande i flera delar innebär en omarbetning och omstrukturering av bestämmelserna i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., innehåller de också flera förändringar i sak. Framför allt förslaget till ny strafftidslag och det nya sätt att beräkna strafftid som föreslås, förutsätter relativt omfattande förberedelser inom för att kunna genomföras. kommer Kriminalvården att behöva anpassa sina it-system till det nya 2017/18:250 sättet att beräkna strafftid och omfattande utbildningsinsatser kommer att behöva genomföras. De förslag som lämnas innebär också att styrande dokument kommer att behöva ses över hos såväl Kriminalvården och som hos och . Enligt utredningens bedömning kan förberedelsearbetet inledas som ärendet bereds i . Regeringen som instämmer i vad JO framhåller om vikten av tillräckliga förberedelser på myndighetsnivå föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Hänsyn har då tagits till att förberedelsearbetet i viss utsträckning kan inledas redan innan lagstiftningsprocessen är avslutad. bör lagen om beräkning av strafftid m.m., 33 kap. , 10 a § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård och 3 kap. 22 § lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen upphöra att gälla. Regeringens förslag: Den upphävda lagen om beräkning av strafftid m.m. ska fortfarande gälla vid beräkning av strafftid för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut. fängelsestraff på livstid ska beslutet dock anses ha meddelats enligt den Vidare ska den upphävda lagen fortfarande gälla för prövning av en nöjdförklaring som lämnats före ikraftträdandet, omprövning och överklagande av beslut i ärende eller mål om uppskov som har meddelats före ikraftträdandet samt i fråga om sådan tillfällig förvaring eller placering i häkte eller polisarrest som pågår vid ikraftträdandet. När det gäller ett beslut om uppskov som återkallas enligt bestämmelserna i den nya lagen ska en sådan återkallelse endast få grundas på förhållanden som har inträffat efter ikraftträdandet. För frihetsberövanden som ägt rum före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande Den upphävda bestämmelsen i 3 kap. 22 § lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen ska fortfarande gälla för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut enligt lagen om beräkning av strafftid m.m. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen lämnar dock inte något förslag om att det i strafftidslagen och fängelselagen bör införas övergångsbestämmelser i fråga om sådan tillfällig förvaring i häkte eller polisarrest som pågår vid ikraftträdandet. Vidare lämnar utredningen inte heller förslag om att det införs övergångsbestämmelser när det gäller lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll och lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård. Något sådant förslag lämnas inte heller när det gäller Remissinstanserna: Ingen remissinstans avstyrker utredningens Kriminalvården som ansluter sig till utredningens förslag lämnar författningstekniska synpunkter när det gäller utformningen av Prop. 2017/18:250 övergångsbestämmelserna till strafftidslagen och lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Skälen för regeringens förslag Samtliga förslag till ny och ändrad lagstiftning som regeringen lämnar avser förhållanden som har med verkställighet av straff att göra. Det innebär att bestämmelserna i 2 kap. 10 § regeringsformen och 5 § lagen (1964:163) om införande av därmed inte är tillämpliga (se t.ex. prop. 1965:159 s. 36 ff. prop. 1987/88:120 s. 113, prop. 1997/98:96 s. 177 f). Det finns därför inget hinder mot att låta förslagen börja gälla direkt. Förslagen aktualiserar dock ett antal frågor av övergångskaraktär som kräver att särskilda övergångsbestämmelser meddelas. Dessa behandlas i de följande. De förslag som regeringen lämnar om ett nytt beräkningssätt av strafftiden innebär en betydande förändring. Förslaget innebär att det nuvarande sättet att beräkna strafftid ska ersättas av ett nytt system enligt vilket strafftiden i fortsättningen enbart ska beräknas . Till skillnad mot då beräkningen sker i kalendertid och dagar kommer enligt förslaget i stället varje fängelsestraff i månader eller år att omräknas till dagar så att med en månad ska avses och med . Det innebär att det vid ikraftträdandet kommer att finnas ett relativt stort antal meddelade och alltjämt aktuella strafftidsbeslut enligt vilka strafftiden beräknats enligt det nuvarande beräkningssättet. Att låta det nya beräkningssättet gälla även för sådana fall skulle vara praktiskt svårt för Kriminalvården att hantera. Som utredningen föreslår bör det därför införas övergångsbestämmelser som anger avgränsningen för om den upphävda eller nya lagen ska tillämpas vid beräkning av strafftiden. När det gäller frågan hur situationen bäst hanteras kan olika alternativ övervägas. Ett alternativ är att använda datum för domens meddelande som avgränsning för frågan om den upphävda eller nya lagen ska gälla. Som utredningen konstaterar medför en sådan ordning dock att Kriminalvården får hantera parallella system inte endast i fråga om strafftidsberäkning utan också i fråga om t.ex. nöjdförklaring. I likhet med utredningen anser regeringen som ett bättre alternativ att låta meddelandet av ett strafftidsbeslut utgöra avgränsning för frågan om den upphävda eller nya lagen ska gälla. Övergångsbestämmelser med sådant innehåll bör därför införas. Således bör den upphävda lagen fortsatt gälla vid beräkning av strafftid för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut. Det innebär att om förutsättningarna för den beräkning som legat till grund för det meddelade strafftidsbeslutet ändras t.ex. på grund av att den dömde ska avtjäna ytterligare ett straff som ska sammanläggas med det straff som strafftidsbeslutet avser, ska även ändringsbeslutet fattas med tillämpning av den upphävda lagen. Det bör gälla även om den dom eller det beslut som är grunden för de ändrade förutsättningarna har meddelats efter Således bör om någon döms till fängelse och påbörjar 2017/18:250 verkställigheten före ikraftträdandet så att ett strafftidsbeslut meddelas inom , äldre regler tillämpas även för ändringsbeslut som fattas efter ikraftträdandet. Även om den dömde efter ikraftträdandet begär omprövning av ett strafftidsbeslut som fattats enligt den upphävda lagen bör omprövningen ske enligt bestämmelserna i den lagen. Den upphävda lagen bör även tillämpas i ett fall där det efter ikraftträdandet visar sig att ett strafftidsbeslut som fattats enligt den upphävda lagen behöver korrigeras eller på annat sätt rättas. Med att ett strafftidsbeslut har meddelats avses ett strafftidsbeslut som har meddelats av Kriminalvården. Det innebär att när det gäller en dömd som efter överförande hit verkställer en frihetsberövande påföljd som dömts ut eller bestämts i en annan stat, det avgörande för tillämpningen är det strafftidsbeslut som den dömde meddelats av Kriminalvården efter överförandet till . Med hänsyn till vad som nedan föreslås när det gäller avgränsningen för tillämpningen av den nya lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande (dvs. utifrån när frihetsberövandet ägt rum), bör för att det inte ska råda någon tvekan om vad som ska gälla vid tillämpningen av 22 § i den upphävda lagen om beräkning av strafftid m.m., särskilt föreskrivas att med hänvisningen till 19 § andra stycket och 19 a § samma lag samt 33 kap. 7 § även avses lagen (2018:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Regeringen delar vidare utredningens bedömning om att en avgränsning utifrån strafftidsbeslutets meddelande inte gör sig lika starkt gällande beträffande strafftidsbeslut som avser fängelsestraff på livstid. I de fallen sker som framgått strafftidsberäkningen först sedan straffet omvandlats till ett tidsbestämt straff. Antalet dömda till fängelse på livstid är dessutom förhållandevis begränsat. Som utredningen föreslår bör därför gälla att i de fall strafftidsbeslutet avser ett livstidsstraff beslutet i stället ska anses ha meddelats enligt den nya lagen. En annan viktig förändring gäller de ändrade förutsättningarna för nöjdförklaring. Till skillnad mot nuvarande ordning föreslås ökade möjligheter att lämna nöjdförklaring. Även när det gäller formkraven föreslås förändringar genom att dessa förtydligas och förstärks. Utgångspunkten bör därför vara att de nya bestämmelserna om nöjdförklaring ska gälla från och med att den nya lagen träder i kraft. Som utredningen föreslår bör dock övergångsvis den upphävda lagen fortsatt gälla för prövningar av nöjdförklaringar som lämnats före ikraftträdandet. En övergångsbestämmelse med det innehållet bör därför införas. När det gäller uppskov med verkställigheten föreslås en ny utformning av bestämmelsen. Även om de nuvarande grundförutsättningarna för uppskov behålls i princip oförändrade kan det inte uteslutas att en prövning enligt den nya bestämmelsen kommer att leda till delvis andra överväganden. Som utredningen föreslår bör därför den upphävda lagen fortsatt gälla för omprövning och överklagande av beslut i ärende eller mål om uppskov som meddelats före ikraftträdandet. Det innebär för ansökningar om uppskov som inkommit till Kriminalvården före ikraftträdandet men där myndigheten ännu inte fattat beslut att den nya lagen bör gälla. När det gäller de utökade möjligheter för Kriminalvården att återkalla ett beviljat uppskov som föreslås, bör gälla att sådana beslut endast får grundas på förhållanden som har inträffat efter ikraftträdandet. Övergångsbestämmelser med det innehållet bör därför införas. för ikraftträdandet kommer det att finnas ett antal dömda som med stöd av den upphävda lagen i avvaktan på att överföras eller förpassas till av fängelsestraff tillfälligt förvaras i häkte eller polisarrest. Till skillnad från utredningen anser regeringen att den upphävda lagen fortsatt bör gälla i fråga om sådan förvaring i häkte eller polisarrest som pågår vid ikraftträdandet. Även om den nya regleringen innebär tydligt angivna tidsramar för att hålla en dömd i häkte i de nu aktuella situationerna innebär de även utökade möjligheter till sådan förvaring. Även för motsvarande placeringar i s.k. omplaceringsfall (dvs. när en intagen med tillämpning av 11 § lagen om beräkning av strafftid m.m. tillfälligt placeras i häkte i samband med att han eller hon ska omplaceras från en kriminalvårdsanstalt till en annan sådan anstalt), bör den upphävda lagen gälla för placeringar som pågår vid ikraftträdandet. Lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande Som redogjorts för innebär förslaget om införandet av den nya lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande att de nuvarande bestämmelserna om tillgodoräknande av sådan tid i lagen om beräkning av strafftid m.m., , lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård och lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen ska upphöra att gälla. Enligt förslaget innebär den nya lagstiftningen dels att möjligheterna till tillgodoräknande av tid för frihetsberövande på olika sätt utvidgas, dels att ansvaret för sådant tillgodoräknande i vissa fall flyttas från domstol till Kriminalvården och i förekommande fall till . I en särskild övergångsbestämmelse bör därför anges vad som ska gälla för frihetsberövanden som ägt rum före ikraftträdandet men som för lagens ikraftträdande ännu inte tillgodoräknats den dömde i ett strafftidsbeslut. Även när det gäller frågan hur denna situation bäst bör hanteras kan olika alternativ övervägas. Ett alternativ är som Kriminalvården förordar att använda datum för domens meddelande som avgränsning för frågan om äldre bestämmelser eller den nya lagen ska gälla. En sådan lösning riskerar dock som utredningen framhåller att leda till problem när det gäller t.ex. inhämtande av kompletterande beslutsunderlag i fråga om sådana frihetsberövanden som inte omfattas av de äldre bestämmelserna. Det kan avse ett frihetsberövande som ska tillgodoräknas den dömde t.ex. vid ett undanröjande av en skyddstillsynsdom och där frihetsberövandet ligger långt tillbaka i tiden. En sådan ordning skulle också riskera att leda till överklagande av domar och beslut endast för att hamna på rätt sida om ikraftträdandet. Regeringen delar mot den bakgrunden utredningens bedömning att i stället datum för ikraftträdandet bör utgöra avgränsning för frågan om äldre bestämmelser eller den nya lagen ska gälla. Det innebär t.ex. att om någon är frihetsberövad för ikraftträdandet på en grund som inte kan 2017/18:250 tillgodoräknas enligt de äldre bestämmelserna men enligt de nya, tillgodoräknande får ske från och med dagen för ikraftträdandet för den nya lagen. Med äldre bestämmelser ska därmed avses 19 § tredje stycket, 19 a–c §§ lagen om beräkning av strafftid m.m., 33 kap. och 2 a § andra stycket , 5 c § fjärde stycket (1963:193) om angående verkställighet m.m., 25 § tredje stycket lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 10 a § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård 3 kap. 21 § tredje stycket lagen (2015:96) om erkännande verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Att äldre bestämmelser fortfarande ska gälla för frihetsberövanden som ägt rum före ikraftträdandet innebär att även ansvaret för att tillgodoräkna tid som frihetsberövande ska följa de äldre bestämmelserna när det gäller frihetsberövande som ägt rum före ikraftträdandet. Det innebär att i de fall ansvaret för tillgodoräknandet enligt regeringens förslag flyttas mellan myndigheter, den myndighet som ansvaret åvilar enligt de äldre bestämmelserna ska besluta om tillgodoräknande för de frihetsberövanden som ägt rum i tiden före ikraftträdandet, medan den nya ansvariga myndigheten ska svara för tillgodoräknande för tiden efter ikraftträdandet. Som exempel kan nämnas en situation där en dömd vid ikraftträdandet är frihetsberövad utomlands och det ankommer på domstolen att besluta om tillgodoräknande enligt 33 kap. 7 § för det frihetsberövande som förekommit för ikraftträdandet, medan det ankommer på Kriminalvården att enligt 2 § lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande, besluta om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som förekommit efter ikraftträdandet. Förslagen i 26 kap. 6–11, 18 och 23 §§ innebär, med undantag av 26 kap. 6 § andra stycket och 8 § första stycket, i huvudsak en anpassning av regelverket med anledning av det nya sätt att beräkna strafftid som föreslås och enligt vilket strafftiden ska beräknas enbart samt den nya lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Med hänsyn till att den upphävda strafftidslagen fortfarande ska gälla för strafftidsbeslut som har meddelats före ikraftträdandet bör som utredningen föreslår i konsekvens med det detsamma gälla beträffande de nu nämnda bestämmelserna i . Det bör därför införas en särskild övergångsbestämmelse enligt vilken föreskrivs att bestämmelserna i 26 kap. 6–11, 18 och 23 §§ i den äldre lydelsen fortfarande gäller för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut enligt lagen om beräkning av strafftid m.m. För att det inte ska råda någon tvekan om vad som ska gälla vid tillämpningen av 26 kap. 8 § andra stycket i den äldre lydelsen, bör särskilt föreskrivas att med hänvisningen till 33 kap. 6 och 7 §§ och lagen om beräkning av strafftid m.m. även avses lagen (2018:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande (jfr övergångsbestämmelserna till lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande). Lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll Även den föreslagna ändringen i 11 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll bör förses med en övergångsbestämmelse. I likhet med utredningen anser regeringen, när möjligheten till automatiskt uppskov vid en första ansökan om att få verkställa fängelse i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll ändras, att bestämmelsen i den äldre lydelsen fortfarande bör gälla för de ansökningar som har getts in till Kriminalvården före ikraftträdandet. De förslag som regeringen lämnar om hur strafftid ska beräknas kommer, med vissa undantag, att gälla även vid verkställighet som sker i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll. Av samma skäl som anförts för att en övergångsbestämmelse behövs i strafftidslagen som anger om den upphävda eller nya lagen ska gälla, anser regeringen att det även i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll behövs en sådan bestämmelse. Även i detta fall anser regeringen att meddelandet av strafftidsbeslutet bör utgöra avgränsningen för om den upphävda eller nya lagen ska gälla. Det innebär att det bör införas en övergångsbestämmelse som anger att bestämmelserna i 12 och 15 §§ i den äldre lydelsen fortfarande gäller för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut enligt lagen om beräkning av strafftid m.m. Dock ska vid tillämpningen av bestämmelsen i 22 § den upphävda lagen om beräkning av strafftid m.m. med 19 § andra stycket och 19 a § samma lag samt 33 kap. 7 § även avses lagen (2018:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård De förslag som regeringen lämnar om hur strafftid ska beräknas kommer, med vissa undantag, även att gälla vid den beräkning av strafftid som ansvarar för. Av samma skäl som anförts för att en övergångsbestämmelse behövs i strafftidslagen som anger om den upphävda lagen om beräkning av strafftid m.m. eller den nya strafftidslagen ska gälla, anser regeringen att det även i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård behövs en sådan bestämmelse. Även i detta fall anser regeringen att meddelandet av strafftidsbeslutet bör utgöra avgränsningen för om den upphävda eller den nya lagen ska gälla. Det innebär att det bör införas en övergångsbestämmelse som anger att bestämmelserna i 11 § första stycket i den äldre lydelsen fortfarande gäller för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut enligt lagen om beräkning av strafftid m.m. Dock ska vid tillämpningen av bestämmelsen i 22 § den upphävda lagen om beräkning av strafftid m.m. med 19 § andra stycket och 19 a § samma lag samt 33 kap. 7 § även avses lagen (2018:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. De ändrade förutsättningar för nöjdförklaring som föreslås i strafftidslagen (2018:000) blir genom hänvisning i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, tillämpliga även vid en förklaring som lämnas enligt dessa lagar. 2017/18:250 redogörs för ovan bör de nya bestämmelserna om nöjdförklaring gälla från och med att den nya lagen om beräkning av strafftid m.m. träder i kraft. Det bör dock även i de båda lagarna om arresteringsorder införas övergångsbestämmelser om att bestämmelserna om en förklaring i de respektive lagarna i den äldre lydelsen fortfarande gäller för prövning av förklaring som lämnats före ikraftträdandet. Lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen Som en följd av förslaget att i för vissa fall införa en möjlighet till villkorlig frigivning än som följer av bestämmelsen i 26 kap. 6 § första stycket föreslås att den nuvarande bestämmelsen i 3 kap. 22 § ska upphöra att gälla. Med hänsyn till att kraven enligt den nya bestämmelsen delvis skärpts anser regeringen i likhet med utredningen att i de fall det vid ikraftträdandet redan har meddelats ett strafftidsbeslut enligt lagen om beräkning av strafftid m.m. den upphävda bestämmelsen i 3 kap. 22 § fortsatt ska gälla. Förslaget till ny strafftidslag och lag om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande kommer att öka rättssäkerheten och förutsägbarheten vid beräkning av strafftid genom att lagstiftningen blir tydligare och enklare att förstå och tillämpa. Genom en generell reglering av vilka frihetsberövanden som ska tillgodoräknas blir det också möjligt att åstadkomma en mer likvärdig behandling av de olika former av frihetsberövanden som kan föregå en straffverkställighet. Att lagstiftningen har utformats på ett sådant sätt att den är tydligare och enklare att förstå och tillämpa skapar förutsättningar för en bättre och säkrare ärendehantering och bör kunna leda till att undanröja mycket av den osäkerhet som präglar tillämpningen av gällande regleringar. Det skapar därmed förutsättningar för en effektivare och mer ändamålsenlig hantering inom . Vidare innebär förslaget om en ny bestämmelse om villkorlig frigivning vid överförande av verkställighet till att risken för att kan komma att medverka vid kränkningar av rättigheter enligt undanröjs. Kriminalvården kommer att behöva anpassa bl.a. sina styrande dokument, it-system och handläggningsrutiner för att säkerställa att de nya regleringarna följs. Myndigheten kommer också att behöva genomföra breda utbildningsinsatser. Samtliga dessa uppgifter faller inom Kriminalvårdens ordinarie verksamhetsutveckling och kostnaderna bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar. institutionsstyrelse berörs av förslagen till ny lagstiftning. sätt som för Kriminalvården kommer det inom dessa verksamheter att finnas ett behov av att se över och anpassa styrande dokument och rutiner till de nya lagarna. Vissa utbildningsinsatser kommer också att behöva Övergången till att hantera beräkningen av strafftid kommer sannolikt också att medföra att såväl domstolarna som Prop. 2017/18:250 och behöver anpassa delar av sina it-system till den nya ordningen. På motsvarande sätt som för Kriminalvården bedöms de kostnader som uppstår med anledning av de nya lagarna rymmas inom befintliga anslagsramar. Strafftidslagen ersätter lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Den nya lagen innebär i huvudsak en modernisering och omarbetning av bestämmelserna i lagen om beräkning av strafftid m.m. i syfte att göra regleringen tydlig och enkel att förstå och tillämpa. Lagen innehåller även flera förändringar i sak i förhållande till gällande regler. Genom strafftidslagen regleras förutsättningarna för när fängelsestraff får verkställas och hur tiden för sådan verkställighet ska beräknas. Lagen innehåller även bestämmelser om nöjdförklaring och uppskov. Lagen har utformats köns- och teknikneutralt. Den har även, så långt möjligt, utformats organisationsoberoende. Vissa bestämmelser i lagen om beräkning av strafftid m.m. förs inte över till strafftidslagen med hänvisning till att de i stället lämpligen bör tas in i författningar på lägre nivå.