prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Bestämmelserna i 6 § andra och tredje styckena bör därför flyttas till 7 §. Det är också lämpligt att rubriken närmast före 6 § får ett mer informativt innehåll. Lagrådet föreslår att de aktuella paragraferna och rubriken ges följande lydelse. Vem som får adoptera X § Den som har fyllt får adoptera. X § Makar och sambor får endast adoptera gemensamt. En make eller sambo får dock med sin makes eller sambos samtycke adoptera hans eller hennes barn. I fråga om samtycket tillämpas X § andra stycket. En make eller sambo får i annat fall än som anges i första stycket adoptera ensam endast om den andra maken eller sambon vistas på okänd ort eller är varaktigt förhindrad att adoptera till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Andra än makar och sambor får inte adoptera gemensamt. 4 kap. 8 och 9 §§ Den som har fyllt får som huvudregel inte adopteras utan att själv ha samtyckt till adoptionen. Samtycke till adoption måste också inhämtas från en förälder som är vårdnadshavare. I fråga om samtycke gäller vad som föreskrivs om förälder också särskilt förordnad vårdnadshavare och annan som har trätt i förälders ställe. Det tredje stycket i 9 § bör få en något annan avfattning för att det tydligt ska framgå att vad som sägs om förälder i första och andra styckena också gäller särskilt förordnad vårdnadshavare och annan som har trätt i förälders ställe. Uttrycket ”annan som trätt i förälders ställe” täcker också svenska för- hållanden. Av remissen framgår emellertid att detta inte är avsikten. Formuleringen avser enbart att träffa någon som på grund av lag eller sedvänja i ett annat land har ställning som vårdnadshavare för ett barn som inte har någon vårdnadshavare. Enligt Lagrådets mening är det nödvändigt att detta också kommer till uttryck i paragrafen. Lagrådet föreslår att paragraferna formuleras enligt följande. X § Om den som ska adopteras har fyllt , måste han eller hon samtycka till adoptionen. Något samtycke behövs inte om han eller hon är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande för- hållande. X § Ett barn får inte adopteras utan samtycke från den förälder som är vård- nadshavare. Något samtycke behövs inte om 1.föräldern är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, 2.föräldern vistas på okänd ort, eller 3.det finns synnerliga skäl. Vad som sägs om förälder i första och andra styckena gäller även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller annan som på grund av lag eller sedvänja i ett annat land får anses ha trätt i förälders ställe. 4 kap. 10 § Paragrafen innehåller vissa bestämmelser som kompletterar de paragrafer som föreskriver krav på samtycke. Liksom i fråga om 4 § bör i första stycket preciseringen ”relevant” information utgå. För att fånga upp vad som anförs i författnings- kommentaren bör kravet på information också få en något tydligare avfattning i lagtexten. Det föreslagna andra stycket ger intryck av att modern ”ska” samtycka när hon har återhämtat sig efter födseln. Det är emellertid självklart att hon inte har en skyldighet att samtycka. Tanken är att ge modern en respit innan hon bestämmer sig. En moder kan därför lämna ett samtycke först sedan hon har återhämtat sig; först då kan hon över huvud taget samtycka. Till skillnad från talar den föreslagna bestämmelsen i andra stycket inte om samtycke från modern utan om samtycke ”från den som har fött barnet”. Även om bestämmelsen ska tillämpas också i det fallet att en adoption ska ske sedan ett barn har fötts efter insemination i samkönat förhållande, står det klart att den kvinna som då föder barnet är moder i bestämmelsens mening. Nuvarande lagtext tillämpas på det sättet. Vid föredragningen har upplysts att bestämmelsen inte ska vara tillämplig när samtycke ska lämnas i fråga om ett barn som en gång har adopterats, och att detta är ett skäl för den valda lokutionen. Enligt Lagrådets mening är det givet att en bestämmelse av detta slag i praktiken inte kan komma till användning i den situationen. Däremot ligger det i sakens natur att bestämmelsen skulle aktualiseras om en person hade ändrat kön från kvinna till man och därefter föder barn (jfr SOU 2016:11; jfr även prop. 2015/16:180 s. 179). Den föreslagna omskrivningen ger därmed ett kryptiskt och udda intryck och kan förlora i verkan. Bestämmelsen bör ges en klarare och rakare utformning. Första och andra styckena avser två helt skilda frågor – krav på information och möjlighet att återhämta sig efter födseln – och det är bättre om de inte regleras i samma paragraf. Kravet på information kan lämpligen läggas i de paragrafer som innehåller de materiella kraven på samtycke, medan bestämmelsen om möjlighet återhämta sig bör bli en egen paragraf. Lagrådet föreslår att bestämmelserna om information utformas enligt följande. (Till remissens 8 § som ett andra stycke) Innan samtycket lämnas ska den som ska adopteras få information om inne- börden av adoptionen och samtycket. (Till remissens 9 § som ett tredje stycke) Innan samtycket lämnas ska föräldern få information om innebörden av adoptionen och samtycket. X § En moder kan samtycka till adoption först när hon har återhämtat sig tillräckligt efter födseln. 4 kap. 17 § I paragrafen finns en skyldighet för rätten att inhämta yttrande från . En motsvarande bestämmelse finns nu i 2 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande adoption. Bestämmelsen passar mindre väl i . I tidigare lagstiftningsärende har ansetts att regeln ska finnas i lag och inte i förordning (se prop. 2000/01:66 s. 35 och s. 52). Regeringsformens föreskrifter om normgivning har därefter ändrats. Det bör i den fortsatta beredningen övervägas om skyldigheten att inhämta yttrande inte nu kan ges i förordning. Ett alternativ som bör prövas är att ta upp behovet av yttrande från i kommentaren till den allmänna bestäm- melse om rättens utredningsskyldighet som med Lagrådets förslag tas in i lagen. Det kan noteras att det inte rör sig om någon ovillkorlig skyldighet för rätten. 4 kap. 18 och 19 §§ I paragraferna regleras vilka som rätten ska skriftväxla med i ett adoptionsärende. I samband med att rätten ger en förälder eller den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig ska rätten också upplysa om att ärendet kan komma att avgöras även om det inte kommer in något yttrande till domstolen. Det kan ifrågasättas om det inte vore lämpligt att i de fall samtycke krävs också upplysa om detta. Vidare bör 18 § tredje stycket få en utformning motsvarande den som föreslås i 9 § tredje stycket. Paragraferna skulle då få följande lydelse. X § Rätten ska ge den som är förälder till den som sökanden vill adoptera till- fälle att yttra sig inom . Rätten ska upplysa om att ärendet kan komma att avgöras även om det inte kommer in något yttrande till domstolen. Krävs samtycke enligt X §, ska även detta framgå av underrättelsen. Första stycket gäller inte om 1. det är uppenbart obehövligt att föräldern får tillfälle att yttra sig, 2.föräldern är varaktigt förhindrad att yttra sig till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, 3.föräldern vistas på okänd ort, eller 4.det finns synnerliga skäl. Vad som sägs om förälder i första och andra styckena gäller även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller annan som på grund av lag eller sedvänja i ett annat land får anses ha trätt i förälders ställe. X § Rätten ska ge den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig inom , om han eller hon har fyllt . Rätten ska upplysa om att ärendet kan komma att avgöras även om det inte kommer in något yttrande till domstolen. Krävs samtycke enligt X §, ska även detta framgå av underrättelsen. Första stycket gäller inte om det är uppenbart obehövligt att den som sökanden vill adoptera får tillfälle att yttra sig. 4 kap. 21 § och rubriken till 4 kap. 21 och 22 §§ I 21 § regleras de huvudsakliga effekterna av en adoption. Paragrafen syftar till att ge uttryck dels för att en adoption i är en s.k. stark adoption, dels för att den s.k. likställighetsprincipen gäller. Det ska alltså inte göras någon rättslig skillnad mellan ett adopterat barn och föräld- rarnas biologiska barn. Syftet att genom bestämmelsen uttryckligen reglera också de sär- präglade situationer där någon omadopteras har enligt Lagrådets mening medfört att paragrafen i den delen har fått ett något vagt innehåll i jämförelse med motsvarande reglering i nuvarande bestämmelser. I paragrafen används också uttrycket adoptivbarn. Uttrycket rimmar mindre väl med principen att ett barn som har adopterats ska anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till tidigare föräldrar. Den särskilda beteckningen adoptivbarn bör därför om möjligt undvikas eftersom det antyder att det finns en skillnad. Lagrådet föreslår att rubriken och paragrafen, med vissa ytterligare närmast redaktionella justeringar, ges följande innehåll. Rättsverkan av en adoption X § Den som har adopterats ska anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare föräldrar. Det som i lag eller annan författning tillägger släktskapet mellan barn och förälder rättslig betydelse ska tillämpas på det adopterade barnet och adoptivförälder. Om en make eller sambo har adopterat den andra makens eller sambons barn, ska den som har adopterats anses som makarnas eller sambornas gemensamma barn. Första och andra styckena gäller inte i den utsträckning något annat är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur. 4 kap. 23 § Paragrafen handlar om föräldrarnas skyldighet att upplysa om adop- tionen. Ett barn har enligt rätt att få vetskap om sina föräldrar (artikel 7). innehåller en skyldighet för konventionsstaterna att bevara upplysningar om barnets ursprung, bl.a. om barnets föräldrar. En adopterad persons rätt till information har även slagits fast i praxis. I svensk rätt finns olika sätt för hjälp och stöd till den som har adopterats och som söker kunskap om sitt ursprung, bl.a. i socialtjänstlagen. Utländska barn kan få råd och hjälp från adoptionsorganisationerna och Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. I allt väsentligt kan Lagrådet ansluta sig till vad som anförs i lagråds- remissen om intresset av att ett barn får veta sitt ursprung och föräld- rarnas ansvar, liksom om behovet av en reglering i . Av remissen framgår att öppenhet i dessa frågor normalt är viktigt för att barnet ska kunna utveckla tillit till föräldrarna och andra vuxna och en egen självuppfattning. En förutsättning för att den som har adopterats ska kunna söka sitt ursprung är att han eller hon över huvud taget känner till adoptionen. De närmare överväganden som aktualiseras i dessa fall är väl beskrivna i remissen. Enligt Lagrådets mening är det dock tveksamt om den föreslagna bestämmelsen, som den har avfattats, uppfyller de krav som barnkonven- tionen ställer. Enligt den föreslagna paragrafen ska föräldrarna så snart det anses lämpligt upplysa barnet om att han eller hon är adopterat. Som bestäm- melsen är utformad lägger alltså staten som lagstiftare en skyldighet på föräldrarna men ger ingen direkt rättighet åt barnet. Bedömningen av om det är lämpligt att informera är uteslutande upp till föräldrarna. Förslaget hindrar inte att föräldrarna menar att det aldrig är lämpligt att berätta om adoptionen och att barnet därmed inte får någon information. Omvänt hindrar bestämmelsen inte att föräldrarna informerar även när det står klart att barnet inte vill veta om det, kanske till och med skulle skadas. Barnets intresse är utan avgörande betydelse. Vidare är föräldrarnas skyldighet enligt förslaget så allmänt hållen att den inte kan genomdrivas på något rättsligt sätt. I praktiken blir regeln illusorisk och riskerar att ge falska förhoppningar för den som har adopterats, frånsett de invänd- ningar av mera principiellt slag som kan riktas mot en osanktionerad skyldighet. Det ska anmärkas att upplysningsskyldigheten kommer att aktualiseras när den som har adopterats har blivit vuxen. Som exempel kan nämnas att ett barn adopteras som åttaåring, och därför inte behöver lämna samtycke till adoptionen, men som vuxen vill få kunskap om sin bakgrund. Enligt Lagrådets uppfattning bör det övervägas om bestämmelsen om information i stället kan utformas i närmare anslutning till barn- konventionen, dvs. som en rättighet för barnet och inte bara som en allmän skyldighet för föräldrarna. Utgångspunkten bör vara att den som vill få upplysning om sitt ursprung har rätt till det, oavsett föräldrarnas inställning. I fråga om ett mindre barn kan det naturligtvis inte krävas att barnet uttryckligen säger att det vill veta om adoptionen, utan föräldrarna är på vanligt sätt skyldiga att vara varse sitt barns behov och ska – som anförs i remissen – genom en öppen hållning bedöma när saken kan tas upp och hur informationen ska presenteras. Detta utesluter inte att bestämmelsen, som ju ska kunna tillämpas även i fråga om den som har blivit vuxen, utformas som en rättighet till upplysning om adoptionen. En sådan utformning har också den fördelen att den som har adopterats kan hänvisa till sin rättighet enligt t.ex. vid kontakter med myndigheter, låt vara att bestämmelsen inte bryter igenom sekretess- regler. Ett sätt kan vara att utforma rubriken och paragrafen enligt följande. Barnets rätt till information om adoptionen Barnet har rätt att av föräldrarna upplysas om att han eller hon är adopterat. Om någon har adopterat sin makes eller sambos barn, gäller detta även i förhållande till maken eller sambon. Förslaget till lag om adoption i internationella situationer Enligt andra stycket gäller lagen inte i den utsträckning något annat följer av annan lag. Internationellt privaträttsliga bestämmelser om adoption finns förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap. Förordningen reglerar svensk domstols behörighet, tillämplig lag och erkännande av adoptionsbeslut. Med andra stycket ska åstadkommas att dessa bestämmelser tillämpas i stället för den föreslagna lagen. förordning beslutades av Kungl. Maj:t med stöd av ett bemyn- digande lag om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Enligt övergångsbestämmelserna till regeringsform ska äldre författning ha fortsatt giltighet utan hinder av att den inte har tillkommit i den ordning som skulle ha iakttagits vid tillämpningen av den nya regeringsformen. Det sägs vidare att 8 kap. 17 § regeringsformen om den formella lagkraftens princip (nuvarande 8 kap. 18 §) ska tillämpas för dessa författningar. I motiven konstateras att det äldre författningsbeståndet måste inpassas i de former och kate- gorier som regeringsform skapar. förordning har därefter ändrats genom lag vid ett antal tillfällen, och bemyndigandet lag har upphävts med hänvisning till att privaträttsliga frågor kräver lagstiftning. Det förhållandet att förordning kan ändras bara genom lag innebär inte nödvändigtvis att förordningen ska anses utgöra lag och därmed falla under andra stycket. I varje fall kan det finnas anledning att klargöra förordningens ställning i andra stycket, inte minst mot bakgrund av dess stora praktiska betydelse på området. Ett sätt kan vara följande. Lagen gäller inte i den utsträckning något annat följer av förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adop- tion och förmynderskap eller av annan lag. I paragrafen regleras svensk domstols behörighet. Enligt tredje punkten får en ansökan om adoption tas upp av svensk domstol om det finns särskilda skäl till att saken prövas i . I kommentaren sägs att de särskilda skälen ska ta sikte på anknytningen hit. För att undvika att bestämmelsen får en alltför vidsträckt tillämpning bör detta framgå av lagtexten. Lagrådet föreslår att punkten 3 utformas enligt följande. 3. det med beaktande av annan anknytning till finns särskilda skäl till att saken prövas här. Av paragrafen framgår att ett adoptionsbeslut som har meddelats eller annars gäller i barnets eller adoptivföräldrarnas hemviststat ska gälla i . I rubriken närmast före paragrafen, men inte i lagtexten, används ”erkännande” för att beskriva att ett beslut gäller i . Enligt Lagrådets mening underlättas förståelsen om samma begrepp används genomgående. Lagrådet föreslår att paragrafen och rubriken närmast före paragrafen ges följande lydelse. När utländska beslut gäller i Ett utländskt beslut om adoption som har meddelats av en domstol eller någon annan myndighet gäller i när det har fått laga kraft, om beslutet har meddelats eller annars gäller i 1.den stat där det adopterade barnet hade sin hemvist när adoptionsförfarandet inleddes, eller 2.den stat där adoptivföräldern eller någon av adoptivföräldrarna hade sin hemvist när beslutet meddelades. I 5 och 6 §§ finns bestämmelser om ytterligare förutsättningar i vissa fall för att beslutet ska gälla. I paragrafen hänvisas på två ställen till 4 § men paragrafangivelsen avser olika lagrum. För att undvika den förvirring detta kan orsaka kan paragrafen omformuleras enligt följande. Om lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling var tillämplig på adoptionen, krävs att adoptionen har genomförts i enlighet med den lagen för att ett sådant beslut som avses i 4 § ska gälla i . Om det finns synnerliga skäl, får den myndighet som regeringen bestämmer godkänna att beslutet ska gälla i trots att förutsättningarna i första stycket inte är uppfyllda. I paragrafen finns en skyddsregel med krav på godkännande i vissa fall för att ett utländskt adoptionsbeslut ska gälla i . Om ett utländskt adoptionsbeslut avser någon som hade hemvist här när adoptions- förfarandet inleddes, krävs ett särskilt godkännande av svensk myndighet trots att det i och för sig finns förutsättningar för erkännande enligt den allmänna regeln i 4 §. Till skillnad års lag krävs enligt lagrådsremissens förslag inte att en prövning görs på grund av att den som har adopterats genom det utländska beslutet var svensk medborgare; skyddet gäller bara för den som hade hemvist i . Även om utgångspunkten för den föreslagna lagen bör vara hemvist- principen, är det enligt Lagrådets mening – i enlighet med bedömningen i utredningsförslaget – motiverat att låta just skyddsregeln i förevarande paragraf omfatta också medborgarskap. Ifall regeln begränsas till endast frågan om hemvist, finns det risk för att den öppnar upp för missbruk av det svenska systemet för erkännande. Det allmänna ordre public-förbe- hållet är inte tillräckligt för att hindra orimliga erkännanden i dessa situa- tioner. En myndighetskontroll är därmed befogad också för dessa fall. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. Om det adopterade barnet var svensk medborgare eller hade hemvist i när adoptionsförfarandet inleddes, gäller ett beslut enligt 4 § endast om den myndighet som avses i 5 § andra stycket godkänner att beslutet ska gälla. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. Ett utländskt beslut om adoption gäller inte i om det skulle vara uppen- bart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. Ett beslut enligt 5 § andra stycket, 6 och 7 §§ får överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen reglerar rättsverkningarna av ett utländskt beslut om adoption som gäller i . Enligt bestämmelsen har ett utländskt beslut samma rättsverkningar som ett svenskt beslut om adoption. Bestämmelsen innebär att det utländska beslutet inte gäller i som det är utan i stället med de rättsverkningar som ett adoptionsbeslut som meddelats i skulle ha haft. Ett utländskt beslut om en s.k. svag adoption, där det i vissa avseenden fortfarande finns kvar ett rätts- ligt förhållande mellan den som adopteras och de tidigare föräldrarna, ska i anses som en stark adoption, där förhållandet inte längre har någon rättslig betydelse. Trots att den utländska adoptionen innebär att barnet t.ex. har kvar sin arvsrätt efter de tidigare föräldrarna ska beslutet inte ha den innebörden i utan här ska barnet i stället bara ha arvsrätt efter de nya föräldrarna. Det blir därmed oegentligt att tala om att det utländska beslutet gäller i . Den i lagrådsremissen föreslagna ordningen skiljer sig från vad som gäller enligt lag. Enligt den lagen innebär det utländska beslutet att barnet anses som adoptivföräldrarnas barn i fråga om vårdnad, förmynderskap och underhåll. När det gäller arvsrätt gäller däremot vad som i allmänhet är föreskrivet om tillämplig lag beträffande rätten till arv, oavsett vilken lag som har tillämpats vid adoptionen. Remissens förslag skiljer sig också i väsentliga hänseenden från utred- ningsförslaget. Enligt utredningens förslag ska utgångspunkten vara att en utländsk adoption har samma giltighet i som i det andra landet; om adoptionen är svag där är den svag också här. Bara i för- hållande till adoptanten och hans eller hennes släktingar ska adoptionen ha samma rättsverkningar som en svensk adoption. Vidare innebär förslaget från utredningen att en utländsk svag adoption däremot ska kunna omvandlas till en stark adoption i . Ett särskilt domstols- förfarande ska gälla för en sådan omvandling, med krav på samtycke från Utredningens förslag tillstyrktes eller lämnades utan invänd- ning av i stort sett samtliga remissinstanser. I lagrådsremissen väljs alltså en ordning som i viktiga avseenden är en annan än den som gäller och den som utredningen föreslog. En utländsk svag adoption föreslås gälla som en stark adoption i , utan något krav på omvandling. I remissen hänvisas huvudsakligen till att det är viktigt att undvika att barn som har adopterats lever i under osäkra förhållanden; värdet av barnens trygghet väger tyngre än värdet av att i ett enskilt fall göra en nyanserad bedömning eller att arvsfrågan alltid avgörs enligt samma lag. Lagrådet konstaterar att remissens förslag till denna nyordning inte kan anses ha beretts på ett tillräckligt sätt. Ytterligare synpunkter bör inhäm- tas från berörda instanser innan förslaget läggs till grund för lagstiftning. Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen 6 kap. 12 a § I remissen föreslås att giltighetstiden för ett medgivande att ta emot barn för internationell adoption ska räknas fram till den tidpunkt då sökanden tar emot barnet i sin vård. Vid föredragningen har upplysts att avsikten är att uttrycket ”i sin vård” ska beskriva att personen faktiskt har fått om- vårdnaden om barnet. Uttrycket förekommer inte tidigare i socialtjänst- lagen. Däremot används det i två paragrafer i socialförsäkringsbalken som rör adoption (se 12 kap. 8 § och 21 kap. 5 §). Mot den bakgrunden har Lagrådet inte något att erinra mot att uttrycket med samma innebörd också förs in i socialtjänstlagen. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Bilaga till Lagrådets protokoll Lagrådets förslag till lagtext 4 kap. Om adoption Adoption av ett barn 1 § Vid alla frågor som rör adoption av ett barn ska beaktas att adoptionen ska vara till barnets bästa. 2 § Ett barn får adopteras endast om det är lämpligt. Bedömningen av om en adoption är lämplig ska göras i varje enskilt fall med beaktande av samtliga omständigheter. Barnets bästa ska ges störst betydelse vid bedömningen. Vid bedömningen ska beaktas barnets behov av adoptionen och sökandens lämplighet att adoptera. 3 § Barnet har rätt att vara delaktigt under hela adoptionsförfarandet. I rätten till delaktighet ligger att barnet ska få information och ges möjlighet att kunna framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. I 7 § finns en bestämmelse om krav på barnets samtycke. Adoption av en vuxen