prop · H503255 · 2018-05-15 00:00:00 — I propositionen som lämnades till om att FI skulle få ytterligare verktyg för makrotillsyn påpekade dock regeringen att det utvidgade mandatet behövs med anledning av FI:s utvidgade uppdrag (prop. 2017/18:22). Regeringen har också påpekat att denna typ av åtgärder kan få potentiellt betydande makroekonomiska effekter och kan anses vara ett ingripande i den R I K S R E V I S I O N E N F I N A N S I E L L S T A B I L I T E T – M A K R O T I L L S Y N P Å R Ä T T S Ä T T ? enskildes ekonomi och att det bl.a. av dessa anledningar finns skäl att FI ska inhämta regeringens medgivande innan nya föreskrifter beslutas. 3.3 FI:s mål för makrotillsynen 3.3.1 FI:s tolkning av sitt mikro- och makrotillsynsuppdrag Redan innan FI tilldelades makrotillsynsansvaret påpekade myndigheten att den sedan den bildades har haft ett uppdrag att verka för ett stabilt finansiellt system (FI 2013a). Det är ett påpekande som myndigheten har upprepat efter att den fått uppdraget (FI 2015a och FI 2016a). Att FI sedan den bildades haft ett uttryckligt uppdrag att verka för ett stabilt finansiellt system har retroaktivt tolkats som att FI i så måtto faktiskt haft ett makrotillsynsansvar, om än inte på formell rättsgrund (Braconier och 2017). Det kvalitativt nya i det vidgade uppdraget som regeringen formulerade 2013 och tilldelade FI , handlar enligt FI om målet att också främja en balanserad utveckling på kreditmarknaden (FI 2015a och FI 2016a). FI har tolkat sitt utvidgade uppdrag som att myndigheten ska motverka finansiella obalanser som kan skada den ekonomiska utvecklingen även om dessa obalanser inte direkt hotar den finansiella stabiliteten (FI 2014a). Med andra ord anser alltså FI att myndigheten ska ingripa om utvecklingen på kreditmarknaden kan leda till makroekonomiska obalanser eller samhällsekonomiska problem, även om stabiliteten i det finansiella systemet inte är hotad (FI 2015a och FI 2016a). Denna tolkning av FI:s uppdrag har beskrivits som ett ”makrotillsyn-plus”-uppdrag som går längre än motsvarande uppdrag för makrotillsynsmyndigheter i många andra europeiska länder (Braconier och 2017). Ett exempel på en obalanserad utveckling på kreditmarknaden är en alltför snabb ökning av hushållens skuldsättning (FI 2016a), där en makroekonomisk obalans skulle kunna inträffa när högt belånade hushåll till följd av stigande räntor, fallande huspriser eller ökad arbetslöshet tvingas minska sin konsumtion för att klara av räntor och amorteringar på sina bolån. Hushållens skuldsättning kan därigenom bidra till eller förstärka en konjunkturnedgång. När FI beskriver sitt uppdrag, i t.ex. årsredovisningen, återspeglas och regeringens mål för finansmarknadsområdet, samt regeringens instruktion till FI (FI 2017h, prop. 2015/16:1, utgiftsområde 2 och förordning 2009:93). Det går alltså att tydligt utläsa målen om ett stabilt finansiellt system, väl fungerande marknader och ett högt konsumentskydd. Det går också att utläsa ansvaret för att vidta åtgärder för att motverka finansiella obalanser, men inte hur detta ansvar förhåller sig till övriga tre mål. När FI beskriver sitt uppdrag, t.ex. i samband med att myndigheten presenterar sin syn på den finansiella stabiliteten och riskerna för finansiella obalanser, utpekas dock ”makroekonomin” alternativt ”motverka finansiella obalanser” vid sidan om finansiell stabilitet och konsumentskydd (se 26 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N figur 3). FI lyfter alltså i dessa sammanhang fram två av och regeringens mål, finansiell stabilitet samt konsumentskydd, men inte det tredje om väl fungerande marknader som tillgodoser hushållens och företagens behov av finansiella tjänster, ett mål som är uttryckt i såväl myndighetens instruktion som dess regleringsbrev. Figur 3 Två exempel på hur FI beskriver myndighetens uppdrag Källor: FI (2017b) respektive FI (2017c). I FI:s publicerade ramverk för marknader ger dock myndigheten en delvis annorlunda bild av hur myndigheten ser på sitt uppdrag (FI ).14 Vid sidan om stabilitetsmålet och konsumentskyddsmålet ingår målet om väl fungerande marknader (se figur 4). Det anges fungera både som ett mål i sig och som en restriktion av de andra två målen. FI påpekar också att före den senaste finanskrisen var arbetet med finansiell stabilitet främst inriktat på att stärka de enskilda bankernas motståndskraft. I samband med finanskrisen blev det tydligt att detta inte var tillräckligt. För att värna en enskild banks stabilitet är det nödvändigt att också ta med de systemrisker som finns i det finansiella systemet som helhet i beräkningen, inklusive de finansiella marknaderna. FI:s uppdrag att motverka finansiella obalanser genom att stabilisera kreditmarknaden redovisas som en del i arbetet med finansiell stabilitet (FI , sid. 7). 14Målet med ramverket är att skapa en tankeram och ett stöd för det arbete som bedrivs på verksamhetsområdet . är tänkt att underlätta för FI:s medarbetare och ledning att mer ingående förstå den verksamhet som bedrivs på Marknader, och hur den förhåller sig till FI:s övergripande mål. Syftet med ramverket är däremot inte att beskriva konkret hur arbetet bedrivs i praktiken, vilket behandlas mer ingående i styrdokument och andra redovisningar (FI ). R I K S R E V I S I O N E N F I N A N S I E L L S T A B I L I T E T – M A K R O T I L L S Y N P Å R Ä T T S Ä T T ? Figur 4 Ett exempel på hur FI beskriver myndighetens uppdrag Källa: FI (). 3.3.2 Inga mellanliggande mål för svensk makrotillsyn FI har valt att inte precisera några mellanliggande mål för sin makrotillsynsverksamhet. FI anser bl.a. att de sårbarheter myndigheten identifierat, och som utgör ett operativt stöd för verksamheten, fyller samma syfte som mellanliggande mål. FI menar att beslut om åtgärder alltid behöver föregås av en grundlig analys vilket alltid kommer att innebära en avvägning av förtjänster mot risker och kostnader. FI påpekar också att myndigheten inte bara har ansvar för finansiell stabilitet utan även för konsumentskydd. Den främsta avvägningen enligt FI är den mellan stabilitet och samhällsekonomisk effektivitet (FI 2014a). 3.3.3 FI:s hänvisning till mål vid beslut om makrotillsynsåtgärder Genom att studera FI:s genomförda åtgärder –2017, vilka kan klassificeras inom ramen för makrotillsynen, framträder lite olika huvudsakliga syften (se tabell 6).15 15Det är inte självklart vad som bör betraktas som en makrotillsynsåtgärd och vad som kan anses vara en mikrotillsynsåtgärd. har utgått från ESRB:s översikt av makrotillsynsåtgärder, och koncentrerat framställningen till de som redovisas i IMF:s bedömning av stabiliteten i det svenska finansiella systemet och FI:s presentation i finansutskottet (IMF 2016b och FI 2017b). 28 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Tabell 6 FI:s syfte/mål med olika åtgärder inom makrotillsynen - Skydda konsumenter mot risker med höga belåningsgrader - Ej skada förtroendet för kreditmarknaden - Minska risken att konjunkturnedgångar skapas eller förstärks 0/1/, 2016 - Minska makroekonomisk risk för förstärkt konjunkturnedgång 0/, 2018 - Stärka stabiliteten i finansiella systemet - Bidra till ett väl fungerande finansiellt system - Göra banksystemet starkare rustat mot finanskriser 15->25 %, 2014 - Minska systemrisk från bolånens stora andel av total utlåning Systemrisk pelare 2, - Göra banksystemet starkare rustat mot finanskriser (avser - Göra banksystemet starkare rustat mot finanskriser (avser - Förstärka företagens motståndskraft mot störningar 1–, 2015–2017 - Upprätthålla flödet av krediter i lägen med störningar Anmärkning: LTV = belåningsgrad (storlek på lån i förhållande till bostadsvärde), LTI = skuldkvot (storlek på lån i förhållande till årsinkomst). Källor: FI (2010), FI (2012), FI (2014b), FI (2014c), FI (2015c), FI (2016d), FI (2016e), FI (2017d) och egen sammanställning. Genomgående för åtgärder som innebär ändrade rörelseregler är att de har haft som mål att förstärka den finansiella stabiliteten. De har till viss del vidtagits för att bidra till ett väl fungerande finansiellt system som kan förse hushåll och företag med krediter även i samband med störningar. För åtgärder som innebär ändrade kreditmarknadsregler har FI dock inte haft som främsta mål att stärka den finansiella stabiliteten, förutom i så måtto att kreditgivningen inte skulle skada förtroendet för kreditmarknaden. Dessa åtgärder har i stället haft som mål att bidra till konsumentskyddet alternativt minska risken att konjunkturnedgångar förstärks som en konsekvens av högt skuldsatta hushåll. 3.4 Analys och slutsatser Det är inte möjligt att utifrån beslutade mål utläsa hur den finansiella stabiliteten ska uppnås, t.ex. om det ska handla om mikrotillsyn och/eller makrotillsyn. har inte heller gett någon vägledning till hur målet om finansiell stabilitet ska avvägas mot andra mål som t.ex. hushållens tillgång till finansiella tjänster och konsumentskyddet. Regeringen har dock i sin styrning av R I K S R E V I S I O N E N F I N A N S I E L L S T A B I L I T E T – M A K R O T I L L S Y N P Å R Ä T T S Ä T T ? FI uttryckt att kreditmarknaden ska stabiliseras, men med beaktande av åtgärdernas effekt på den ekonomiska utvecklingen (förordning 2013:1111). bedömer att regeringens styrning av FI är inom ramen för ESRB:s rekommendation, där slutmålet för makrotillsyn är att bidra till den finansiella stabiliteten, och där en stabil finanssektor i sin tur förväntas bidra till den ekonomiska tillväxten (ESRB 2013, rek. noterar att regeringen i sin instruktion till FI betonar behovet av en avvägning mellan ett stabilt finansiellt system och en god ekonomisk utveckling. Även om detta inte är motsägelsefullt i sig, makrotillsynsåtgärder kan både gynna och hämma den ekonomiska tillväxten (et al. 2017), anser att formuleringen är otydlig gällande hur regeringen ser på målen för FI:s verksamhet och hur den vill att FI ska hantera potentiella målkonflikter. bedömer att FI:s mål för makrotillsynen avviker från ESRB:s rekommendation (ESRB 2013, rek. menar att FI ser målet om en balanserad utveckling på kreditmarknaden på samma nivå som målet om finansiell stabilitet, medan ESRB ser målet om en balanserad utveckling på kreditmarknaden som ett mellanliggande mål i syfte att nå slutmålet om ett stabilt finansiellt system. Därutöver bedömer att FI:s syn på sitt makroekonomiska uppdrag avviker från ESRB:s rekommendation, eftersom ESRB inte pekar på makroekonomisk stabilitet vare sig som slutmål eller som mellanliggande mål. FI ger en beskrivning av sitt uppdrag som enligt inte täcker beslutade mål för finansmarknadsområdet, eftersom myndigheten ibland utelämnar målet om väl fungerande marknader i sin uppdragsbeskrivning. Dessutom menar att FI:s beskrivning av sitt uppdrag kan sträcka sig utanför mål, eftersom makroekonomisk stabilitet svårligen ryms inom målen för finansmarknadsområdet. FI:s olika uppdragsbeskrivningar har enligt bidragit till att skapa en otydlighet kring hur myndigheten ser på målet om väl fungerande marknader och uppdraget att motverka finansiella obalanser genom att stabilisera kreditmarknaden. menar också att FI:s beskrivning av sitt uppdrag inte ligger helt i linje med regeringens formella mål- och resultatstyrning av myndighetens verksamhet. Regeringen har dock med tiden, bl.a. i samband med att den föreslagit ytterligare verktyg för FI:s makrotillsyn, indikerat en bredare syn på syftet med makrotillsynen även om den påpekat att behovet av ytterligare verktyg följer av den utvidgning av FI:s uppdrag som infördes den 30 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Detta kapitel innehåller en genomgång av för makrotillsynens genomförande och bidrar till att besvara revisionsfrågan om policystrategin. FI har i en promemoria sammanställt hur myndigheten arbetar för att stärka motståndskraften i det finansiella systemet och för att motverka obalanser på kreditmarknaden (FI 2014a). I FI:s s.k. ramverksdokument16 beskrivs övergripande hur myndigheten avser att agera för att uppfylla målen med verksamheten.17 I ramverksdokumentet använder FI inte begreppet makrotillsyn, utan förfarandet beskrivs som att myndigheten ska motverka finansiella obalanser alternativt motverka obalanser på kreditmarknaden. FI menar att detta ska ses som ett utökat uppdrag, ett kompletterande ansvarsområde, vid sidan om uppdraget att verka för finansiell stabilitet (FI 2014a, sid. 4). 4.1 Indikatorer och sårbarheter FI:s praktiska arbete för att bidra till finansiell stabilitet och motverka finansiella obalanser riktar in sig på de sårbarheter i det finansiella systemet som myndigheten har identifierat (FI 2014a). FI ger ingen närmare beskrivning av sårbarheterna, förutom att de främst är relaterade till bankerna, sammanlänkningen av finansiella företag och till hushållen. FI menar också att allteftersom det finansiella systemet och samhällsekonomin förändras kan listan på sårbarheter förändras (FI 2014a). Efter publiceringen av ramverksdokumentet har FI återkommit med s.k. FI-analyser där sårbarhetsindikatorer har presenterats. Den första FI-analysen listade 24 indikatorer avseende bankerna och hushållen, den andra 9 indikatorer inom försäkringssektorn och den tredje 9– 10 indikatorer avseende likviditeten på marknaden (FI 2015b, FI 2016f och FI 2017a). FI:s syn är att sårbarheter inte bara utgör en del i arbetet med att löpande följa det finansiella systemet i syfte att identifiera och förstå riskerna för finansiell och makroekonomisk instabilitet; de utgör dessutom ett operativt stöd för verksamheten när det gäller att minska riskerna för instabilitet (FI 2014a, FI 2015b). I så måtto menar myndigheten att sårbarheter fyller samma syfte som mellanliggande mål. 16Begreppet ramverk används här i samma betydelse som i (ESRB 2013, rek. FI menar dock att det aktuella dokumentet bör beskrivas som en tankeram. 17FI beskriver myndighetens uppdrag som att bidra till ett stabilt finansiellt system, att motverka finansiella obalanser i syfte att stabilisera kreditmarknaden, och att verka för ett högt konsumentskydd. R I K S R E V I S I O N E N F I N A N S I E L L S T A B I L I T E T – M A K R O T I L L S Y N P Å R Ä T T S Ä T T ? 4.2 Instrument och åtgärder 4.2.1 Behovet av åtgärder I en situation där det kan bli aktuellt att vidta en makrotillsynsåtgärd anser FI att den inte bör tillämpa mekaniska beslutsregler, t.ex. enbart baserade på indikatorer med tillhörande tröskelvärden. FI betonar att beslut om åtgärder innebär en avvägning av förtjänster mot risker och kostnader. Besluten behöver därför föregås av en grundlig analys. Enligt FI utgörs den främsta avvägningen av den mellan de två målen finansiell stabilitet och samhällsekonomisk effektivitet. FI pekar också på att myndigheten inför beslut om åtgärder för den finansiella stabiliteten dessutom behöver göra en avvägning mot konsumentskyddet (FI 2014a). För att förutse FI:s agerande i en given situation handlar det i stället om att ta del av myndighetens externa kommunikation.18 En viktig informationskälla till riskerna i det finansiella systemet är de s.k. stabilitetsrapporterna, i vilka FI redovisar sin bedömning av stabiliteten i det finansiella systemet och eventuella finansiella obalanser i svensk ekonomi (FI 2014a). FI menar att kommunikationen är viktig för att skapa förutsägbarhet i myndighetens agerande, dvs. inför kommande åtgärder. 4.2.2 Valet av instrument FI anser att det inte är lämpligt att utifrån förutbestämda samband knyta ihop indikatorer och instrument (FI 2014a). Någon närmare beskrivning av strategin kring valet av instrument ges inte i myndighetens ramverksdokument. För att förutse valet av instrument pekar FI på vikten av att ta del av myndighetens kommunikation, eftersom den inte bara ger information om riskbilden och behovet av åtgärder utan också om vilken typ av åtgärd som kan vara aktuell.19 FI lyfter också fram att den kan påverka normer och beteenden genom att förklara konsekvensen av ett agerande som inte är långsiktigt hållbart (FI 2014a). På så sätt utgör kommunikation en del av instrumentuppsättningen. FI menar också att det ofta är effektivare att en aktör övertygas om nyttan av att ändra sitt beteende än att myndigheten förändrar regelverket (FI 2014a). FI påpekar i ramverksdokumentet att man inte är den enda myndigheten med ansvar för finansiell stabilitet och att motverka finansiella obalanser (FI 2014a). , och Riksgälden anges alla ha viktiga roller och är därför också deltagare i det finansiella stabilitetsråd som har inrättats av 18Intervju med FI . 19Intervju med FI . 32 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N FI lyfter också fram att det finns ett behov av samordning mellan å ena sidan arbetet med finansiell stabilitet och å andra sidan finanspolitiken och penningpolitiken. I ramverksdokumentet ger FI ingen information om hur myndigheten samverkar kring t.ex. bedömningen av sårbarheter, synen på behovet av åtgärder eller valet och utformningen av åtgärder i en given situation. Det finns dock upparbetade rutiner för samverkan mellan myndigheterna, t.ex. gällande faktagranskning av respektive myndighets stabilitetsrapporter.20 Myndigheterna delar analyser mellan sig och bjuder in till olika möten och workshops. bjuder bl.a. in FI till stor stabilitetsberedning och stor penningpolitisk beredning. I stabilitetsrådet och dess beredningsgrupp informerar myndigheterna varandra löpande om sina respektive riskbedömningar. Specifikt gällande makrotillsyn informerar FI om de åtgärder myndigheten har för avsikt att vidta i närtid. Förutom samverkan inom det finansiella stabilitetsrådet har myndigheterna möjlighet att lämna yttranden över FI:s remisspromemorior om förslag till åtgärder. 4.4 Praktisk tillämpning av strategin FI:s tillämpning av ramverket för makrotillsyn har i praktiskt genomförande sett lite olika ut för olika typer av åtgärder (se tabell 7). Omkring hälften av FI:s vidtagna makrotillsynsåtgärder har haft ett ytterligare syfte förutom att bidra till den finansiella stabiliteten, t.ex. att också bidra till konsumentskyddet. Användningen av sårbarhetsindikatorer för att identifiera och beskriva riskerna i det finansiella systemet, samt att argumentera för behovet av åtgärder, är knapphändig, med undantag för den kontracykliska kapitalbufferten där en stor uppsättning indikatorer redovisas i FI:s beslutspromemorior. För de åtgärder som följde av novemberöverenskommelsen 2011 mellan , och redovisades indikatorerna retroaktivt i FI:s s.k. kapitalkravspromemoria , och betraktas därför inte som en tillämpning av för makrotillsyn (FI 2011 och FI 2014b). I kapitalkravspromemorian ingick dock fyra indikatorer vilka också fanns med i en promemoria som publicerade med överenskommelsen (2011). Redovisningen av möjliga och lämpliga instrument för att hantera den aktuella situationen är avgränsad till ett fåtal näraliggande alternativ, ofta av regleringsteknisk karaktär. 20Intervjuer med FI , och Riksgälden . R I K S R E V I S I O N E N F I N A N S I E L L S T A B I L I T E T – M A K R O T I L L S Y N P Å R Ä T T S Ä T T ? Samverkan mellan de berörda myndigheterna och andra myndigheter följer de vedertagna rutinerna, med undantag för novemberöverenskommelsen 2011, som i ett tidigt skede förordade högre kapitalkrav på svenska storbanker än vad det nya skulle komma att kräva (FI 2011). Tabell 7 Avläst tillämpning av för makrotillsyn FSR, remiss, medgivande FSR, remiss, medgivande Anmärkning: LTV = belåningsgrad (storlek på lån i förhållande till bostadsvärde), LTI = skuldkvot (storlek på lån i förhållande till årsinkomst), FSR = finansiella stabilitetsrådet. Med systemrisk pelare 2 avses ett s.k. särskilt kapitalbaskrav inom ramen för kapitaltäckningsdirektivet. För åtgärderna systemrisk pelare 2 och systemriskbuffert bedöms inte FI:s retroaktiva redovisning av indikatorer utgöra en del av myndighetens ramverk för makrotillsyn. Källor: FI (2010), FI (2011), FI (2012), FI (2014b), FI (2014c), FI (2016d), FI (2017d) och egen sammanställning. 4.5 Analys och slutsatser konstaterar att FI har upprättat ett ramverk som i grova drag förklarar hur myndigheten arbetar med att identifiera sårbarheter i det finansiella systemet och hur den avser att tillämpa de makrotillsynsinstrument som omfattas av dess befogenheter. I det avseendet kan makrotillsynen i sägas uppfylla ESRB:s rekommendation om ramverk (ESRB 2013, rek. Makrotillsynspolitiken är däremot, enligt , inte transparent och förklarlig, vilket är en annan av att den ska vara (ESRB 2013, rek. bedömning bygger dels på att ramverksdokumentet saknar väsentlig information om olika mekanismer, t.ex. (förekomsten av) sårbarheter och valet av makrotillsynsinstrument, dels på att den praktiska tillämpningen inte är i linje med ramverket. De observerade bristerna i tillämpningen av ramverket kan till viss del förklaras av att många åtgärder genomfördes innan FI hade publicerat sitt ramverksdokument. Trots det kan inte 34 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N utläsa någon förändring i FI:s tillämpning av ramverket för genomförda eller föreslagna åtgärder . FI har inte fastställt några mellanliggande mål för makrotillsynen utan argumenterar för att sårbarheter fyller samma syfte, och att sårbarheterna dessutom utgör ett operativt stöd för myndighetens verksamhet när det gäller att minska riskerna för instabilitet. FI:s avsteg från ESRB:s rekommendation ges ingen närmare motivering (ESRB 2013, rek. A.1) och har inte funnit något som talar vare sig för eller emot FI:s valda metod. Dock saknar en beskrivning av hur FI:s metod ser på avsaknaden av sårbarheter och makrotillsynens slutmål. Jämfört med ESRB:s rekommenderade mellanliggande mål är det potentiella antalet sårbarheter mycket stort och definitionen av sårbarheterna kan förändras över tiden. Det är alltså rimligt att FI förtydligar vilka sårbarheter som avses vad gäller det operativa stödet, t.ex. om det är sårbarhetsindikatorerna i stabilitetsrapporterna eller de indikatorer som lyfts fram i FI:s beslutspromemorior. Sammantaget bedömer att i detta avseende inte lever upp till ESRB:s rekommendation om policystrategi (ESRB 2013, rek. R I K S R E V I S I O N E N F I N A N S I E L L S T A B I L I T E T – M A K R O T I L L S Y N P Å R Ä T T S Ä T T ? 5 Indikatorer och riskbedömning I detta kapitel granskas FI:s användning av indikatorer inom ramen för makrotillsynen, vilket bidrar till att besvara revisionsfrågan om policystrategin. Granskningen av indikatorer bidrar också till att besvara revisionsfrågan om samverkan mellan berörda myndigheter. 5.1 FI:s identifiering av sårbarheter och risker FI har formaliserat ett system med indikatorer i syfte att identifiera och tydliggöra sårbarheter (FI 2015b, FI 2016f och FI 2017a). Indikatorerna är utvalda antingen för att de redan utgör en viktig del av FI:s bevakning av det finansiella systemet, eller för att studier funnit att de är informativa (FI 2015b). Sårbarhetsindikatorerna kan delas in med avseende på finansiell sektor och sårbarhetskategori. Grupperingen av FI:s indikatorer kan därigenom beskrivas med en s.k. sårbarhetsmatris (tabell 8). Sårbarhetsmatrisen består av 15 grupper där varje grupp kan rymma information från flera indikatorer. Sammanlagt har FI presenterat 42–43 indikatorer, men fler kan tillkomma eftersom det än så länge saknas indikatorer för fastighetsbolagen. Tabell 8 FI:s sårbarhetsmatris med antalet sårbarhetsindikatorer per grupp (sektor och kategori) Källor: FI 2015b, FI 2016f, FI 2017a och egen sammanställning. FI har en intern s.k. riskbedömningsprocess som syftar till att identifiera och rangordna de risker som föreligger för det finansiella systemets stabilitet och funktionsförmåga samt för konsumentintresset (FI 2014d).