prop · H503199 · 2018-03-27 00:00:00 — Företrädarna för den aktuella minoriteten hade dock i det fallet förklarat sig nöjda med omfattningen, vilket kan antas ha inverkat på kommitténs bedömning och följaktligen kan inte betydande ledning fås av det specifika antalet timmar. Av bestämmelsens ordalydelse följer att den huvudsakliga delen av utbildningen i förskolan ska bedrivas på det aktuella minoritetsspråket. Begreppet måste dock tolkas utifrån en helhetsbedömning av verksamheten. Det antal timmar som en verksamhet bedrivs på minoritetsspråket har givetvis stor betydelse för hur väl förskolan ska lyckas bidra till en revitalisering av språket. Men även nivån på personalens språkkunskaper har betydelse, liksom hur förskolans arbete med språkrevitalisering är strukturerat, vilka arbetsmetoder som används samt i vilken utsträckning 2017/18:199 vårdnadshavare och andra i barnets omgivning involveras i revitaliseringsarbetet. Det sistnämnda är väsentligt med tanke på att det rör sig om överföring av språk och kultur. Det är endast i samverkan av olika sådana faktorer som ”väsentlig del” kan förstås. Vad som närmare krävs för att kravet på en väsentlig del av utbildningen på minoritetsspråket ska vara uppfyllt kommer behöva överlämnas till tillämpningen. Här har huvudmännen såväl som och Skolinspektionen betydande roller att spela. Bristen på personal med kunskaper i minoritetsspråket är ofta en förklaring till att kommunerna inte har möjlighet att tillgodose behovet av förskola på språket. har pekat på det och anser att det saknas tillräcklig utredning om kravet är möjligt att uppfylla med hänsyn till förutsättningar som barnunderlag och tillgång till personal med språkkompetens. Som tidigare nämnts kan det enligt regeringen vara möjligt att hantera situationen genom ett strategiskt förhållningssätt till bl.a. personalförsörjning, kompetensutveckling och organisatoriska frågor. Men utöver detta krävs ytterligare långsiktiga och målmedvetna insatser från alla berörda aktörer för att säkra tillgången till personal såväl kortsiktigt som långsiktigt. De organisatoriska lösningarna är en fråga för kommunerna, men det kan t.ex. röra sig om att samla ett antal barn vid vissa förskoleenheter för att på så sätt kunna erbjuda en samlad verksamhet och effektivisera personalplaneringen. Det ska dock noteras att rätten till förskoleplats på de berörda minoritetsspråken tillkommer varje enskilt barn vars vårdnadshavare begär det, något som är fallet. Därför är det nödvändigt att kommunerna säkerställer möjligheter att erbjuda olika former att verksamhet beroende på barnunderlag och andra lokala omständigheter. I ljuset av vad har anfört vill regeringen erinra om att kommunens organisatoriska lösningar inte ska leda till att vårdnadshavare avstår från att ta sådan förskoleplats i anspråk, vilket skulle kunna vara fallet om verksamheten bedrivs alltför långt från hemmet eller arbetet. Vidare bör det erinras om bestämmelsen i 8 kap. 15 § skollagen som innebär att ett barn ska erbjudas plats vid en förskoleenhet så nära barnets eget hem som möjligt. Det är inte möjligt att på förhand göra en allmän anvisning för när kommunens skyldighet ska vara uppfylld, men det bakomliggande syftet med bestämmelsen – att barn ska ges möjlighet till utbildning på minoritetsspråk – måste beaktas när kommunen planerar sin verksamhet. Om kommunen erbjuder ett antal förskoleenheter med mer omfattande verksamhet på minoritetsspråket och en sådan plats inte passar den enskildes situation kan skäliga anpassningar av verksamheten behöva göras på en förskoleenhet närmare hemmet. Barnets rätt till utbildning på minoritetsspråket ska vara utgångspunkten. 10.3.2Annan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. skollagen Regeringens förslag: En kommun som ingår i ett förvaltningsområde och som tillhandahåller sådan verksamhet som avses i 25 kap. 2 eller 5 § skollagen ska sträva efter att erbjuda de barn vars vårdnadshavare begär det plats i sådan verksamhet där hela eller en väsentlig del av verksamheten bedrivs på finska, meänkieli respektive samiska. Om en kommun som ingår i ett förvaltningsområde anordnar öppen förskola enligt 25 kap. 3 § skollagen ska kommunen, om det finns sådan efterfrågan, sträva efter att erbjuda hela eller en väsentlig del av verksamheten på finska, meänkieli respektive samiska. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har inte särskilt berörts av Skälen för regeringens förslag: Kommuner ska enligt 25 kap. 2 § skollagen sträva efter att i stället för förskola erbjuda ett barn pedagogisk omsorg om barnets vårdnadshavare önskar det, exempelvis familjedaghem. Vidare ska kommuner enligt 25 kap. 5 § skollagen sträva efter att erbjuda omsorg för barn under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds i den omfattning som behövs med hänsyn till föräldrars förvärvsarbete och familjens situation i övrigt, exempelvis så kallade ”nattis”. Enligt 25 kap. 3 § skollagen får en kommun anordna öppen förskola som komplement till förskola och pedagogisk omsorg. I fråga om skyldigheten att erbjuda verksamhet på minoritetsspråk bör begreppet ”delar av verksamheten” ersättas med ”en väsentlig del av verksamheten” även vad gäller sådan pedagogisk verksamhet som avses i 25 kap. 2, 3 och 5 §§ skollagen. För skälen härtill hänvisas till vad som har anförts i avsnitt 10.3.1. Eftersom kommuner inte är skyldiga att erbjuda de verksamhetsformer som avses i 25 kap. 2 och 5 §§ skollagen är det enligt regeringen inte rimligt att skyldigheten att tillhandhålla verksamhet på minoritetsspråk ska vara absolut på samma sätt som för förskola. En sådan ordning kan t.o.m. tänkas få en negativ effekt på viljan att anordna sådan verksamhet, vilket varken gynnar barn som tillhör de nationella minoriteterna eller andra barn. Kommunen bör i stället, om den bedriver sådan verksamhet, sträva efter att erbjuda barn vars vårdnadshavare begär det hela eller en väsentlig del av verksamheten på finska, meänkieli respektive samiska. När det gäller öppen förskola enligt 25 kap. 3 § skollagen bör efterfrågan vara en grundläggande förutsättning för att kommunen ska sträva efter att anordna verksamhet på minoritetsspråket. Detta får anses motsvaras av det som anges i 17 § minoritetslagen om att kommunen ska erbjuda barn vars vårdnadshavare begär det plats i sådan verksamhet, dvs. att sådan plats är uttryckligen efterfrågad från vårdnadshavare. Eftersom det inte sker några ansökningar till öppen förskola bör detta uttryckas i form av efterfrågan. Bedömningen av om det finns efterfrågan bör utgå från om det har kommit in uttryckliga frågor eller synpunkter till kommunen, t.ex. genom de samråd som kommunen ska hålla med de nationella minoriteterna. Regeringens förslag: Det ska införas en skyldighet för kommuner i förvaltningsområden att tillfråga vårdnadshavare som ansöker om förskoleplats för sitt barn om de önskar plats i förskola på finska, meänkieli respektive samiska. Detsamma ska gälla för sådan pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola och för omsorg under tid då förskola inte erbjuds. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt utredningens förslag ska kommunen, om den erbjuder omsorg enligt 25 kap. 2 eller 5 § skollagen på finska, meänkieli eller respektive samiska, fråga alla vårdnadshavare som ansöker om sådan omsorg om de vill få erbjudande om plats i verksamhet på respektive språk. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några synpunkter på det. Kommuner och Landsting (SKL) avstyrker förslaget och anför att det finns en risk för att det kan leda till en byråkratisering som inte står i proportion till syftet med förslaget. SKL anför också att det måste säkerställas att förslaget inte innebär sådan personuppgiftsbehandling som omfattas av förbudet mot behandling av personuppgifter i EU:s dataskyddsförordning. Vidare anser SKL att det är ovisst om förslaget även omfattar fristående huvudmän. i har inget att invända mot förslaget men anser att erfarenheter från kontakter med kommuner och vårdnadshavare visar att en sådan fråga inte ger en tydlig bild av behovet i kommunen. Enligt vore det bättre att införa en generell informationsskyldighet om vårdnadshavarnas rättigheter enligt minoritetspolitiken och vad kommunen kan erbjuda i samband med erbjudande om förskoleplats. Skälen för regeringens förslag: Storleken på efterfrågan har visat sig ha stor betydelse för barns tillgång till förskola på minoritetsspråket liksom för verksamhetens omfattning och kvalitet. kan det vara fråga om en slags växelverkan mellan efterfrågan och utbud; låg efterfrågan leder till ett begränsat utbud, och ett litet utbud leder till en lägre efterfrågan. I vissa fall kan en skenbart låg efterfrågan leda till en kedjereaktion med kontinuerligt försämrad situation för verksamheten i en kommun. Enligt den enkätundersökning som utredningen har genomfört finns det inom en tredjedel av kommunerna inom förvaltningsområdena en uppfattning om att bristande efterfrågan på förskola på minoritetsspråk är en begränsande faktor för kommunens möjlighet att erbjuda förskoleplats på minoritetsspråket. Som förklaringar till den bristande efterfrågan angavs bl.a. föräldrarna inte talar språket själva, att de ser sig som svenskar och vill att barnen ska lära sig svenska i första hand och att de prioriterar andra faktorer före språk vid val av förskola, t.ex. närhet till bostaden. Enligt utredningen tyder svaren på en pågående assimilationsprocess och en låg status för minoritetsspråken, även hos de som tillhör de nationella minoriteterna. En sådan pågående process måste brytas för att situationen för språken ska kunna förbättras . Det finns ingen skyldighet för kommunerna att aktivt fråga vårdnadshavare om de önskar en plats för sitt barn i en förskola som har verksamhet på finska, meänkieli eller samiska. Den allmänna skyldighet att informera minoriteterna om deras rättigheter som finns i 3 § minoritetslagen omfattar visserligen information om rätten till förskola på minoritetsspråk, men eftersom det inte anges på vilket sätt informationen ska lämnas riskerar den att vara allmänt utformad och inte ges i samband med ansökan om förskoleplats. En bestämmelse som uttryckligen tar sikte på information om förskola och en skyldighet att aktivt fråga vårdnadshavaren säkerställer dock att denne nås av just den informationen i samband med ansökan. Därigenom kan intresse väckas och minoritetsspråket bli en av flera viktiga faktorer vid val av förskola. Det är generellt svårt att ta rättigheter i anspråk om den enskilde inte är medveten om att rätten och möjligheten finns. Det kan också bidra till att den allmänna medvetenheten om minoritetsspråk höjs och att dess status ökar. Ytterligare en faktor som talar för en aktiv fråga är att kommunerna får tillgång till ett planeringsverktyg där trender i efterfrågan kan skönjas , samt att graden av osäkerhet när det gäller den faktiska efterfrågan minskar. Sammantaget menar regeringen att en skyldighet att fråga i samband med ansökan ger vinster både för enskilda – som får tydligare information – och för det allmänna, som får bättre förutsättningar att planera och följa upp verksamheten. Vad i har anfört om att det bör vara mer ändamålsenligt med en skyldighet att lämna information om kommunens allmänna skyldigheter i samband med ansökan är inte utan förtjänst. Regeringen menar dock att det i skyldigheten att aktivt fråga vårdnadshavaren även ingår att lämna den information som behövs för att frågan ska kunna förstås på rätt sätt. Genom att utforma skyldigheten på det föreslagna sättet ges enskilda såväl information som möjlighet att efterfråga verksamheten samlat. Vidare ger det kommunerna större möjlighet att införliva den förändrade skyldigheten i befintliga förfaranden och system. Kommuner och Landsting (SKL) har pekat på risken med förslaget i förhållande till EU:s dataskyddsförordning, med tanke på att förslaget kräver behandling av uppgifter om etniskt ursprung. börjar och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning) tillämpas. EU:s dataskyddsförordning kommer att vara direkt tillämplig i och får bl.a. till följd att den nu gällande personuppgiftslagen (1998:204) kommer att upphävas. När en vårdnadshavare anger ett önskemål om preferens för förskola på ett visst språk för sitt barn får kommunen in en personuppgift. För att behandling av personuppgifter ska få förekomma krävs att det finns en rättslig grund för behandlingen enligt artikel 6 i dataskyddsförordningen. Enligt artikel 6.1 är behandling av personuppgifter laglig endast om och i den mån som åtminstone ett av de i bestämmelsen angivna villkoren är uppfyllt. Ett sådant villkor är enligt artikel 6.1. e att behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse. Enligt artikel 6.3 ska grunden för den behandling av personuppgifter som avses i bl.a. artikel 6.1 e fastställas i enlighet med unionsrätten eller den nationella rätten som den personuppgiftsansvarige omfattas av. Anordnande av utbildning enligt svensk rätt anses vara en sådan uppgift av allmänt intresse. Detta kommer till uttryck bl.a. genom programförklaringen i 1 kap. 2 § andra stycket regeringsformen som anger att det allmänna särskilt ska trygga rätten till bl.a. utbildning och genom bestämmelsen i 2 kap. 18 § regeringsformen som preciserar det allmännas ansvar att tillhandahålla grundläggande utbildning i allmän skola och ansvara för högre utbildning. Närmare anvisningar om hur det allmänna ska bedriva utbildning och annan pedagogisk verksamhet ges genom skollagen med anslutande Härigenom anser regeringen att det finns en rättslig grund enligt dataskyddsförordningen för kommuners behandling av uppgifter om önskemål om förskola på minoritetsspråk. Enligt artikel 9.1 i dataskyddsförordningen är det förbjudet att behandla känsliga personuppgifter som avslöjar bl.a. etniskt Datainspektionen har i sin rapport 2002:2 bedömt att en uppgift om en individs modersmål i vissa fall kan vara en uppgift som indirekt avslöjar Regeringen har tidigare bedömt att en isolerad uppgift om medborgarskap eller uppgifter om nationalitet eller ursprungsland inte avslöjar etniskt ursprung (prop. 2001/02:144 s. 41 och prop. 2009/10:85 s. Enligt regeringen behöver en enskild uppgift om nationellt minoritetsspråk i sig inte nödvändigtvis utgöra en känslig personuppgift som avses i artikel 9.1 i dataskyddsförordningen, utan en prövning måste göras i det enskilda fallet. Om det skulle vara fråga om en känslig personuppgift finns det i artikel i dataskyddsförordningen ett undantag från förbudet om behandlingen är nödvändig av hänsyn till ett viktigt allmänt intresse, på grundval av unionsrätten eller nationell rätt, vilken ska stå i proportion till det eftersträvade syftet, vara förenligt med det väsentliga innehållet i rätten till dataskydd och innehålla bestämmelser om lämpliga och särskilda åtgärder för att säkerställa den registrerades Verksamhet som innefattar myndighetsutövning måste anses utgöra ett viktigt allmänt intresse. Den bedömningen görs också i lagrådsremissen Ny dataskyddslag, som beslutades av regeringen . Där föreslås att behandling av personuppgifter enligt artikel får ske om behandlingen är nödvändig för handläggningen av ett ärende (3 kap. 2 § 2 p). Uppgiften om önskemål om förskola på ett visst minoritetsspråk är enligt regeringens mening en uppgift som är nödvändig för att kommunen ska kunna fullfölja sin skyldighet enligt detta förslag och för att enskilda ska kunna erbjudas förskola på minoritetsspråket. mot denna bakgrund att förslaget torde vara förenligt med bestämmelserna om personuppgiftsbehandling i dataskyddsförordningen. ska även erinras om artikel 5 i dataskyddsförordningen som ställer upp vissa grundläggande principer för personuppgiftsbehandlingen. bl.a. att personuppgifter ska behandlas på ett lagligt, korrekt och öppet sätt i förhållande till den registrerade (artikel 5.1 a). SKL har också påtalat att det är ovisst om förslaget även omfattar Skyldigheten omfattar hemkommunens ansvar enligt 8 kap. 12 § skollagen och inträder när en vårdnadshavare anmäler önskemål om plats. Om hemkommunen fullgör sina skyldigheter genom att erbjuda barnet motsvarande utbildning i fristående förskola omfattas således även denna. Det gäller även om kommunen använder ett samlat förfarande för både kommunala och fristående förskolor. Vad gäller SKL:s synpunkt att förslaget leder till ökad administrativ börda för kommunerna anser regeringen att skyldigheten bör kunna fullgöras genom en anpassning av befintliga förfaranden. exempelvis röra sig om att lägga till en fråga som minoritetsspråken i anslutning till frågor om annat modersmålsstöd eller Prop. 2017/18:199 anpassningar efter det enskilda barnet. Eftersom det kan antas att en betydande andel av hanteringen sker digitalt eller via standardiserade formulär torde den ökade administrativa bördan vara av engångskaraktär. Regeringen anser därför att nyttan med förslaget tydligt överväger. Skyldigheten att tillfråga vårdnadshavare ska även gälla verksamhet som avses i 25 kap. 2 och 5 §§ skollagen, om kommunen erbjuder sådan verksamhet. Vårdnadshavare som ansöker om sådan verksamhet ska då tillfrågas om de önskar plats i verksamhet som bedrivs på finska, meänkieli eller samiska. Syftet med bestämmelsen är, liksom för förskolan, att synliggöra vilken efterfrågan på verksamhet på minoritetsspråk som finns. Det underlag som kommunen därigenom får tillgång till kan tänkas ha betydelse för kommunens strävan efter att erbjuda verksamhet på finska, meänkieli eller samiska. Eftersom det inte sker några ansökningar till öppen förskola (25 kap. 3 § skollagen) kan skyldigheten däremot inte omfatta sådan verksamhet. Äldreomsorg med språk och kultur Nuvarande reglering och internationella Kommuners skyldigheter inom äldreomsorgen regleras i socialtjänstlagen (2001:453). Socialtjänstlagen innehåller inte någon bestämmelse som uttryckligen föreskriver en rätt för enskilda avseende äldreomsorg. om sådan omsorg fattas istället med stöd av de allmänna bestämmelserna om bistånd enligt 4 kap. 1 och 2 §§ socialtjänstlagen. socialtjänstlagen finns bestämmelser som ger ledning för äldreomsorgen. Där föreskrivs bland annat i 4 § att omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande (äldreomsorgens värdegrund). I 6 § regleras planering av äldreomsorgen och där finns en bestämmelse som uttryckligen gäller nationella minoriteter. Där anges att kommunen ska verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i finska, meänkieli eller samiska där detta behövs i omvårdnaden om äldre I övrigt regleras de nationella minoriteternas rättigheter i lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minori- Enligt 18 § ska kommuner inom förvaltningsområden erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omsorg som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska, meänkieli respektive samiska. förvaltningsområden gäller detsamma, om kommunen har tillgång till personal som är kunnig i språket. För del är de internationella åtagandena som gäller äldre- omsorgen mer allmänt hållna. Enligt artikel 5 i ramkonventionen åtar sig konventionsstaterna att främja de förutsättningar som är nödvändiga för att personer som tillhör de nationella minoriteterna ska kunna bibehålla 2017/18:199 och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. Enligt artikel 4 åtar sig också konventionsstaterna att där så är nödvändigt vidta lämpliga åtgärder för att främja fullständig och effektiv jämlikhet mellan personer som tillhör de nationella minoriteterna inom bl.a. det sociala livet, till vilket vård- och omsorgssektorn får räknas. I språkstadgan finns i artikel 7.d ett åtagande för staterna att bygga sin politik, lagstiftning och praxis på målet att underlätta och/eller uppmuntra användning av minoritetsspråken i tal och skrift i det offentliga och privata livet. Språkstadgan innehåller även åtaganden som har mer direkt bäring på vård- och omsorgssektorn (artikel 13 punkten 2.c och artikel 10 punkten 3). har dock inte valt att tillämpa dessa punkter eftersom regeringen då ratificerade stadgan inte ansåg att det fanns förutsättningar att uppfylla dessa åtaganden inom alla områden för statlig, landstingskommunal eller service eller social omsorg. Regeringen bedömde dock att äldreomsorgen, vid sidan av förskolan, var det mest angelägna området och att förslaget om äldreomsorg inom förvaltningsområden medverkade till att kraven i punkterna delvis uppfylldes (prop. 1998/99:143 s. 53–55). Således har baserat införandet av denna bestämmelse på innehållet i språkstadgan, dock utan att åta sig rättsligt bindande åtaganden i förhållande till artikel 10.3 och 13.2.c. 11.2Regleringen av rätten till äldreomsorg på minoritetsspråk Regeringens bedömning: Regleringen om rätten till äldreomsorg på nationella minoritetsspråk bör vara kvar i lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att bestämmelserna skulle flyttas till socialtjänstlagen med ikraftträdande . Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några synpunkter på det. Flera kommuner, däribland kommun och kommun, anser att förslaget kan bidra till att minoritetspolitiken bättre integreras inom andra områden. kommun anför att förslaget innebär att det blir enklare för biståndshandläggare att beakta minoriteternas rättigheter om de finns i den lagstiftning som rör deras arbetsområde. kommuner och landsting (SKL) avstyrker förslaget huvudsakligen på grund av att bestämmelsen endast vänder sig till kommuner inom förvaltningsområden, som torde vara väl medvetna om sina skyldigheter gentemot de nationella minoriteterna, och inte till alla kommuner. Om det anses nödvändigt att belysa de särskilda skyldigheterna i socialtjänstlagen bör det enligt SKL snarare ske genom en upplysningsbestämmelse i socialtjänstlagen med en hänvisning till minoritetslagen. Skälen för regeringens bedömning: Minoritetslagen har ett stort symbolvärde och har inneburit ett erkännande och synliggörande av de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Den utgör en samman- Prop. 2017/18:199 hållen lagstiftning som reglerar de nationella minoriteternas rättigheter. Detta innebär emellertid när det gäller äldreomsorg, liksom förskola, att de nationella minoriteternas rättigheter på området har reglerats vid sidan av den sektorsspecifika lagstiftningen. har i sin rapport på minoritetsspråk uttryckt att långsiktig planering av äldreomsorgen är viktig och särskilt bedömt att en integrering av de nationella minoriteternas behov i den ordinarie strukturen ger ökade möjligheter att skapa förutsättningar för att tillgodose de äldres önskemål. Regeringen instämmer i utredningens slutsatser om fördelarna med att föra över bestämmelserna om enskildas rätt till äldreomsorg på minoritetsspråk till socialtjänstlagen, som innehåller övriga centrala bestämmelser om äldreomsorg. Liksom utredningen anser regeringen att dagens ordning kan ge ett intryck av att de nationella minoriteternas rättigheter utgör något som ska beaktas vid sidan av den ordinarie verksamheten och inte som en integrerad del av uppdrag. Regeringen instämmer därför även i vad bl.a. kommun har anfört om att förslaget kan bidra till att minoritetspolitiken bättre integreras inom andra områden. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppgift att göra en översyn av socialtjänstlagen och vissa av uppgifter (dir. 2017:39).