prop · H503196 · 2018-03-27 00:00:00 — Där anges vidare att en biobank inte får användas för annat ändamål än som tidigare beslutats utan att nämnden godkänt detta. Den prövning som nämnden ska göra omfattar även en prövning och godkännande av själva behandlingen dvs. in- samlandet och förvaringen av vävnadsproverna (jfr prop. 2001/02:44, s. 71). Det beslut som ska fattas enligt bestämmelsen i 2 kap. 3 § är det beslut som avses i 2 kap. 1 § biobankslagen, dvs. ett beslut av vårdgivare eller av annan som fått proverna i enlighet med biobankslagen. De nämnder för forskningsetik som enligt 2 kap. 3 § biobankslagen ska pröva och godkänna ändamålen med användningen av biobanken är etikprövningsnämnder enligt lagen (2003:460) om etikprövning av forsk- ning som avser människor (etikprövningslagen). Detta framgår av 1 kap. 1 § biobankslagen. Som nämns i avsnitt 6.3.1 så kommer samtliga regionala etikprövningsnämnder att ersättas med en etikprövningsmyndighet som att byter namn till . Denna proposition utgår från att forskning ska etikgranskas av Etikprövnings- myndigheten eller . Enligt 2 kap. 3 § ska eller för etikprövning i sin prövning även tillämpa de utgångs- punkter för etikprövningen som finns i 7–11 §§ etikprövningslagen. I fråga om handläggningsordningen för prövning och godkännande samt möjligheten att överklaga tillämpas etikprövningslagens bestämmelser i 24–33 §§ samt 36 och 37 §§. Om vävnadsprover ska användas för ett nytt ändamål inom forskning eller klinisk prövning ska eller för etikprövning, enligt 3 kap. 5 § biobankslagen, god- känna det ändamålet och besluta om vilka krav som ska gälla för information och samtycke för att vävnadsproverna ska få användas för det ändamålet. Etisk granskning av en ansökan om klinisk läkemedelsprövning och biobanker Enligt artikel 7.1 h i EU-förordningen ska en berörd medlemsstat bedöma om ansökan om tillstånd till klinisk läkemedelsprövning överensstämmer med tillämpliga regler för insamling, lagring och framtida användning av biologiska prover från försökspersonen. En ansökan om tillstånd till en 2017/18:196 klinisk prövning ska i dessa fall innehålla en beskrivning av rutinerna för att uppfylla dessa regler (punkt 17 s i bilaga I till EU-förordningen). artiklarna 8.4, 14.10, 20.7 och 23.4 framgår att en berörd medlemsstat kan avslå en ansökan om klinisk läkemedelsprövning om medlemsstaten anser att de aspekter som behandlas i artikel 7 inte är uppfyllda. sådant avslag kan således ske om det bedöms att insamling, lagring och framtida användning av biologiska prover inte överensstämmer med Den prövning som ska göra enligt 2 kap. 3 § och 3 kap. 5 § biobankslagen bör, när det gäller kliniska läkemedels- prövningar, kunna innefattas i den etiska granskning som myndigheten ska genomföra enligt EU-förordningen. I propositionen (prop. 2017/18:193) Kompletterande bestämmelser om etisk granskning till EU- förordningen om kliniska läkemedelsprövningar föreslås därför att den etiska granskningen som ska göra av en ansökan om kliniska läkemedelsprövningar även ska omfatta den prövning som avses i biobankslagens bestämmelser. Frågan är emellertid hur situationen ska ses i ljuset av möjligheten att en klinisk läkemedelsprövning kan godkännas genom ett s.k. tyst god- Ett tyst godkännande innebär att den rapporterande medlems- statens slutsats avseende del I i utredningsrapporten gäller samtliga Om den rapporterande medlemsstaten avslår ansökan gäller det beskedet för alla berörda medlemsstater. medlemsstats slutsats är att ansökan kan godtas eller att tillstånd kan ges på vissa villkor gäller den slutsatsen i berörd medlemsstat, om den inte har underrättat sponsorn inom angivna tidsfrister om sitt avvikande Flera remissinstanser, bl.a. landstingen i , län, samt SKL och Nationella biobanksrådet tar upp problematiken kring att ett tyst godkännande av en ansökan om läke- medelsprövning kan bli aktuellt. vikten av att de administrativa processerna och rutinerna i blir så effektiva som möjligt och att granskningen kan ske med hög kvalitet. Remissinstanserna anför att de föreslagna ändringarna i biobankslagen kan innebära att biobanksansökningar kommer till biobankerna om kliniska läkemedelsprövningar vars ansökningar godkänts genom ett ”tyst godkännande” och alltså inte genomgått en läkemedelsprövning eller en etikprövning i . Remissinstanserna poängterar att befint- liga biobanksprov är en ändlig resurs. Proven är viktiga för patientens vård, men också en förutsättning för många kliniska läkemedelspröv- ningar och för att patienter kan medverka i dem, exempelvis inom Remissinstanserna anför vidare att biobankshuvudmän ska fatta beslut om att lämna ut prov och personuppgifter i anslutning till prov för olika forskningsprojektet efter en inkommen biobanksansökan. Godkännandet från en regional etikprövningsnämnd med krav på information och samtycke i det aktuella projektet är mycket viktigt som underlag för den biobanksansvariges beslut om utlämnande. yttrande från en etikprövningsnämnd saknas finns det, enligt remiss- instanserna, två alternativ av vilka inget är bra. Det första är att biobanks- huvudman nekar tillgång till de prov och eventuellt de patientuppgifter som den aktuella läkemedelsprövningen behöver för att kunna starta Det andra alternativet är att tillgång till biobanksprov och even- tuella patientuppgifter ges till en läkemedelsprövning utan att en full- ständig etikprövning gjorts. Remissinstanserna föreslår därför att en bio- banksansvarig vid ett tyst godkännande ska kunna begära att sponsorn inhämtar ett yttrande från en regional ningar där prov som omfattas av biobankslagen ingår. Detta är särskilt viktigt för befintliga prov som tagits för vård och behandling. Regeringens mål är att ska vara ett av världens främsta forsk- nings- och innovationsländer och en ledande kunskapsnation, där bl.a. högkvalitativ forskning leder till samhällets utveckling och välfärd. Att det bedrivs kliniska läkemedelsprövningar i är en viktig del av detta mål och ska vara ett attraktivt land för sådana prövningar. Det är således av vikt att det samarbete som krävs mellan myndigheterna i för att pröva ansökningar om kliniska läkemedelsprövningar fungerar och att en klinisk läkemedelsprövning inte anses beviljad av den anledningen att svenska myndigheter inte hunnit pröva ansökan. Läke- medelsverket och de regionala etikprövningsnämnderna har ett reger- ingsuppdrag om att ta fram strukturer och samarbetsformer för att säker- ställa ett fungerande beslutsfattande i enlighet med EU-förordningen. Inom det uppdraget utarbetas möjliga samarbetsformer och strukturer för att inhämta yttrande från berörda biobanker. Som ovan nämns så innefattar en prövning av en ansökan om tillstånd till klinisk läkemedels- prövning även en prövning om tillämpliga regler för insamling, lagring och framtida användning av biologiska prover är uppfyllda. Ett tillstånd att genomföra en klinisk läkemedelsprövning får därmed även anses omfatta ett tillstånd att hantera biobanksprover. Regeringen anser att utgångspunkten ska vara att den etiska granskning som Etikprövnings- myndigheten kommer att göra av en ansökan om klinisk läkemedels- prövning även ska omfatta den prövning som avses i biobankslagens bestämmelser. Dessa bestämmelser bör därmed ändras så att de passar den beslutsstruktur som EU-förordningen innebär. Regeringen finner att det inte finns beredningsunderlag för att föreslå bestämmelser som innebär att den biobanksansvariga, i händelse av ”tyst god- kännande”, ska kunna begära att sponsorn inhämtar ett yttrande från för ansökningar där prov som omfattas av biobankslagen ingår. Regeringen avser att överväga frågan igen om det kommer fram att det finns behov av en sådan lagstiftning. LIF anser att det bör förtydligas att ett yttrande från berörd biobank ska inkludera ett beslut om utlämnande av prover i syfte att säkerställa att det inte krävs ytterligare godkännanden efter det att god- känt en klinisk läkemedelsprövning. Regeringen avser inte att göra ytter- ligare lagändringar än de som föreslås i denna proposition. Om det framöver visar sig att ytterligare regleringar kan behövas får förnyade överväganden göras. Flera remissinstanser, bl.a. ovan nämnda landsting, SKL och Nationella biobanksrådet, anser att det förhållandet att en ansökan om tillstånd att genomföra en klinisk läkemedelsprövning har tillåtits genom ett ”tyst godkännande” bör vara transparant och tydligt både för vårdgivare, enskilda klinikchefer samt biobanksansvariga som blir kontaktade angå- ende prövningen. 2017/18:196 saknas detaljerad kännedom om vilka uppgifter ett beslut kommer att innehålla. Ett beslut om kliniska läkemedelspröv- ningar regleras i EU-förordningen och gäller för alla EU:s medlems- länder. Det har inte framkommit om medlemsländerna kan påverka beslutets utformning till varje medlemsstat. bedömer regeringen att inte kan införa nationella bestämmelser som anger att det av beslutet ska framgå att tillstånd har tillåtits genom ett s.k. tyst godkännande. Ändringar bör göras i biobankslagen. Det bör i den lagen anges att en biobank får inrättas och en existerande biobanks prover får användas för nytt ändamål, om en ansökan om tillstånd till klinisk läkemedelsprövning har beviljats eller anses ha beviljats i enlighet med EU-förordningen och under förutsättning att uppgifter om insamling, lagring och användning av biologiska prover har angetts i ansökan. anför att det i promemorian föreslås att en biobank får inrättas och dess prover användas för ett nytt ändamål om en ansökan om tillstånd till klinisk läkemedelsprövning har beviljats eller anses ha beviljats och ansökan om tillstånd innehåller uppgifter om insamling, lagring m.m. Den prövning som den regionala etikprövnings- nämnden gör kommer, såvitt Centrala etikprövnings- nämnden förstår, att omfattas av det nya förfarandet genom etikpröv- ningsnämndens yttrande till . Centrala etikprövnings- nämnden anser dock att den föreslagna lydelsen av 2 kap. 3 a § biobanks- lagen som talar om att beslut om inrättande av biobank får fattas efter det att tillstånd till klinisk läkemedelsprövning beviljats, inte överens- stämmer med hur förslaget beskrivits i löptexten. Den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 3 a § biobankslagen har samma uppbyggnad som den i 2 kap. 3 §. Det beslut som avses i 2 kap. 3 §, och således även i 3 a §, är det beslut som fattas enligt 2 kap. 1 § biobanks- lagen, dvs. ett beslut av vårdgivaren eller av annan som fått proverna i enlighet med biobankslagen. I likhet med 2 kap. 3 § är det således inte ett beslut av en etikprövningsnämnd eller av som avses. anser att den förslagna bestämmelsen om att prover i en existerande biobank ska få användas för nytt ändamål i kliniska läkemedelsprövningar som beviljats tillstånd bör tas bort. Den föreslagna bestämmelsen innebär enligt universitet att om uppgifter om bl.a. framtida ändamål har angetts i ansökan så kan användning för nytt ändamål ske. Detta ställer, enligt universitet, stora krav på precisering av ”framtida ändamål” i ursprungsansökan, eftersom etikprövningen ska väga möjlig nytta med forskningen mot intrång, obehag, integritetsfrågor för forskningspersonen. Remissinstansen anför att det bör framgå i tillämpningsföreskrift att ”framtida ändamål” i ursprungsansökan måste preciseras så att etikprövningsnämnden och har möjlighet att väga risker och obehag mot möjlig nytta och kunskapsvinst på ett adekvat sätt också för dessa framtida ändamål. Universitet anser att den föreslagna bestämmelsen talar om nya ändamål, vilket kan tolkas så att det ges möjlighet till användning av vävnadsproven till tidigare inte definierade eller etikprövade studier. Detta strider mot grundläggande krav i den svenska lagstiftningen och bestämmelsen är inte heller Prop. 2017/18:196 nödvändig för anpassningen av EU-förordningen. att bestämmelsen innebär ett onödigt särskiljande mellan klinisk läke- medelsprövning och annan klinisk forskning. Regionala etikprövnings- nämnden i anser att den föreslagna bestämmelsen tycks antyda att prövningen vid klinisk läkemedelsprövning blir mer inskränkt än pröv- ningen vid annan forskning. Nämnden anser att detta inte är acceptabelt. Nämnden och anser även att bestämmelsen är mycket svårtydd. Av 3 kap. 5 § tredje stycket biobankslagen framgår att vävnadsprover i en existerande biobank får användas för ett nytt ändamål inom forskning eller klinisk prövning, om en (vilket kommer att innebära eller har godkänt det nya ändamålet och även beslutat vilka krav som ska gälla i fråga om information och samtycke för att få använda vävnadsproverna. När det gäller kliniska läkemedelsprövning bör den prövning som ska göra enligt 3 kap. 5 § bio- bankslagen kunna innefattas i den etiska granskningen som myndigheten ska genomföra enligt EU-förordningen om kliniska läkemedelspröv- ningar. Detta dock under förutsättning att uppgifter om insamling, lag- ring och användning av biologiska prover anges i ansökan om klinisk läkemedelsprövning. I promemorian föreslogs det att uppgifter om ”framtida ändamål” skulle lämnas i ansökan till en klinisk läkemedels- prövning. Enligt EU-förordningen ska emellertid uppgifter om bland annat framtida användning av biologiska prover lämnas i ansökan. Rege- ringen bedömer att tillräcklig information kommer att lämnas i ansökan så att prövningen vid klinisk läkemedelsprövning inte kommer att bli mer inskränkt än vid etikprövning av annan forskning. Mot bakgrund av detta finner regeringen att en biobank ska få inrättas och prover i en existerande biobank ska få användas för nytt ändamål, om uppgifter om insamling, lagring och användning av biologiska prover anges i ansökan om tillstånd till klinisk läkemedelsprövning. I de föreslagna bestämmelserna hänvisas till EU-förordningen. I pro- memorian föreslogs det att hänvisningarna till EU-förordningen skulle vara statiska, dvs. att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. Regeringen finner dock att det är ändamålsenligt att hänvis- ningarna till EU-förordningen är dynamiska, dvs. avse EU-rättsakten i den gällande lydelsen. I de fall inrättande av en biobank eller ändamålet ändras utan att en ansökan om klinisk läkemedelsprövning behövs får prövning göras enligt nuvarande regler och förfarande i biobankslagen. Regeringens bedömning: I bör EU-förordningens krav på att minst en lekman ska delta i prövningen av ansökan om tillstånd att genomföra en klinisk prövning uppfyllas genom de företrädare för det allmänna som deltar i den granskning som utförs av Etikprövnings- Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens förslag. Promemorian utgår dock från att den etiska granskningen av klinisk läke- medelsprövning ska utföras av dagens regionala etikprövningsnämnder. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt över förslaget. () delar bedöm- ningen att EU-förordningens krav på att minst en lekman ska delta i bedömning av ansökan ska genomföras genom de företrädare för det all- männa som deltar i etikprövningsnämnderna. anser att det finns anledning att överväga om lekmäns del- tagande enbart i den etiska granskningen svarar mot kravet i artikel 9.3 på att minst en lekman ska delta i bedömningen av en ansökan. ställer sig tveksamt till promemorians slutsats att före- trädare för det allmänna i etikprövningsnämnderna kan anses uppfylla kravet i artikel 9.3 i EU-förordningen. i anser att det inte kan vara tillräckligt att lekmän deltar i endast den del av bedömningen som görs av etikprövningsnämnd. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 9.3 anges att minst en lekman ska delta i bedömningen av ansökan om tillstånd till klinisk I promemorian gjordes bedömningen att i bör detta krav genomföras genom att ansökan granskas av de företrädarna för det allmänna som deltar i etikprövningsnämnderna. Förvaltningsrätten i anför att artikel 9 i EU-förordningen kan anses avse hela processen för bedömningen av en ansökan om klinisk läkemedelsprövning, alltså såväl den vetenskapliga som den etiska För en sådan tolkning talar att de krav som uppställs i artikel 9.1 rimligen syftar till att garantera att hela bedömningen blir Förvaltningsrätten noterar därutöver att den etiska granskningen enligt artikel 4 avser en begränsad del av prövningen samt att artikel 4 överlämnar åt medlemsstaterna att avgöra hur etisk granskning ska gå Mot den bakgrunden finns det, enligt förvaltningsrättens mening, anledning att överväga om lekmäns deltagande enbart i den etiska granskningen svarar mot kravet i artikel 9.3 på att minst en lekman ska delta i bedömningen. Även ställer sig tveksamt till promemorians slutsats att företrädare för det allmänna i etikprövnings- nämnderna kan anses uppfylla kravet i artikel 9.3 i EU-förordningen. i anser att det framgår av förord- ningstexten att bedömningen av ansökan i hela dess vidd ska göras gemensamt av personer med vissa egenskaper. Enligt nämnden kan det då inte vara tillräckligt att lekmän deltar i endast den del av bedömningen som görs av etikprövningsnämnd. I artikel 2.11 i EU-förordningen anges att med uttrycket etikkommitté avses ett organ som yttrar sig i samband med tillämpningen av EU- förordningen, med beaktande av synpunkter från lekmän, i synnerhet patienter eller patientorganisationer. Det kan noteras att det redan i nuvarande direktiv /20/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar rörande tillämpning av god klinisk sed vid kliniska prövningar av humanläkemedel anges att etikkommittéer även ska bestå av lekmän (artikel 2 k). Direktivet är genomfört i svensk rätt bl.a. genom lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. I den lagen anges att ett visst antal ledamöter i en etikpröv- ningsnämnd ska företräda allmänna intressen. Vid införandet av etik- prövningsnämnder angavs som skäl för att även företrädare för det all- männa skulle medverka vid etikprövning bl.a. att dessa har en annan erfarenhet av forskning än den som ledamöterna med vetenskaplig kom- petens har, t.ex. som patient eller anhörig. Detta sågs som värdefullt för en allsidig belysning av etikfrågorna (prop. 2002/03:50 s. 153). Som nämns ovan anges det i artikel 9.3 att minst en lekman ska delta i bedömningen av ansökan om tillstånd till klinisk prövning. I skäl 18 i ingressen till EU-förordningen anges att medlemsstaterna bör tillåtas att fastställa vilket eller vilka organ som lämpligen bör delta i bedömningen av en ansökan att få genomföra kliniska prövningar samt organisera etik- kommittéernas medverkan inom de tidsfrister som anges i EU-förord- ningen. Vidare anges det i samma skäl att när medlemsstaten fastställer det eller de lämpliga organen bör de se till att lekmän, särskilt patienter eller patientorganisationer, bereds möjlighet att delta i bedömningen av en ansökan. I kommer det att vara som kommer att vara det organ som deltar i bedömningen av en ansökan att få genomföra kliniska prövningar. Därmed kan man dra slutsatsen att lek- män bör delta i bedömning av ansökan. Enligt artikel 6 ska den rapporterande medlemsstaten bedöma ansökan med beaktande av de aspekter som anges i den artikeln och som utgör del I i utredningsrapporten. I artikel 7 anges det att det är den berörda medlemsstaten som ska bedöma aspekterna som anges i den artikel och dessa bedömningar ska utgöra del II i utredningsrapporten. Emellertid framgår det av artikel 4 att medlemsstaterna ges rätt att bestämma om en etikkommitté ska granska de aspekter som behandlas i del I i den utred- ningsrapport som avses i artikel 6 och del II i den utredningsrapport som avses i artikel 7. En medlemsstat har således möjlighet att bestämma om etikkommittén endast ska granska de aspekter som avser del II i utred- ningsrapporten eller om kommittén ska granska hela ansökan. I föreslås att får granska hela ansökan utifrån de aspekter myndigheten har att beakta (jfr avsnitt 7.2.2 i propositionen (prop. 2017/18:193) Kompletterande bestämmelser om etisk granskning till EU-förordningen om kliniska läkemedelspröv- ningar). Därmed får hela ansökan för bedöm- ning. De uppgifter som bedömer är bl.a. om forskningen kan utföras med respekt för människovärdet, att de risker som forskningen kan medföra för forskningspersonens hälsa, säkerhet och personliga integritet uppvägs av forskningens vetenskapliga värde. Vidare ska bedöma om den information som försökspersonen ska få för att ta ställning till att delta i forskningen är tillräcklig. I samtliga områden är det av yttersta vikt att få en lekmans synpunkter. De uppgifter som ska bedömas vid är av vetenskaplig karaktär, dvs. den terapeutiska nyttan och folkhälsonyttan 2017/18:196 av prövningen. Vidare ska bedöma lämpligheten av hur och var prövningen ska ske, om hanteringen av läkemedel m.m. Överväganden i dessa områden bedöms inte gynnas av en lekmans bedömning. Genom att får hela ansökan och får bedöma såväl del I som del II av ansökan så får de företrädare för allmänheten som deltar i granskning anses uppfylla kravet i artikel 9.3 att minst en lekman ska delta i bedömningen av en ansökan. Ytterligare regleringar bedöms inte behövas i anledning av artikel 9.3. Skydd för försökspersoner och informerat Generella bestämmelser och informerat samtycke Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser i läkemedelslagen om information till försökspersoner ska upphävas. bestämmelserna i läkemedelslagen om samtycke från dessa personer och återkallande av samtycke. Bestämmelserna om samtycke och återkallelse av samtycke från en djurägare ska fortsätta att gälla. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslogs det dock att det i läkemedelslagen skulle införas en upplysningsbestämmelse om att bestämmelser finns i EU-förord- ningen gällande information till och samtycke av försökspersoner. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller har inga invändningar mot promemorians förslag. påminner i sitt remissvar om att direktiv /46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet), och därigenom person- uppgiftslagen (1998:204), kommer att ersättas av och rådets förordning (EU) 2016/679 av 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upp- hävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), här be- Enligt Datainspektionen krävs det vid det fortsatta arbetet med att anpassa svensk rätt till EU-förordning att samverkan sker med (Ju2016:04) och Utred- ningen om personuppgiftsbehandling för forskningsändamål (U2016:04). efterlyser ett klargörande om hur sponsorn ska kunna kontrollera att en försöksperson har förstått den information denne fått vid den föregående intervjun. Flera remissinstanser, bl.a. landstingen i , och samt Kommuner och Landsting (SKL) och Nationella biobanksrådet ser posi- tivt på möjligheten att kunna inhämta bredare samtycken framför allt för att möjliggöra insamling av prov och data, men anser att det sam- tidigt bör finnas någon form av begränsningar (tid, diagnos, godkännande från delstudie eller annan) som minskar () anser att möjligheten att inhämta bredare samtycken bör förtydligas vad gäller under vilka förutsättningar och på vilket sätt ett sådant samtycke kan inhämtas och användas. i anser att den före- slagna bestämmelsen om samtycke från djurägaren innebär en dubbel- reglering av ett krav som också finns för vissa privatägda försöksdjur inom djurskyddslagstiftningen. Skälen för regeringens förslag: I kapitel V i och rådets förordning (EU) nr 536/2014 av om kliniska prövningar av humanläkemedel och om upphävande av direktiv /20/EG finns bestämmelser om skydd för försökspersoner och informerat samtycke. I artikel 28 finns allmänna bestämmelser om villkor för när en klinisk läkemedelsprövning får genomföras.