prop · H60326 · 2018-12-11 00:00:00 — (7)Denna förordning bör inte tillämpas i situationer som är rent interna för en medlemsstat, där alla relevanta aspekter av transaktionen är begränsade till en enda medlemsstat, i synnerhet kundens eller näringsidkarens nationalitet, bosättningsort eller etableringsort, platsen för utförande, det betalningsmedel som används vid transaktionen eller erbjudandet samt användningen av ett onlinegränssnitt. (8)En del rättsliga och administrativa hinder för näringsidkare har avskaffats runt om i unionen för vissa tjänstesektorer som en följd av tillämpningen av direktiv /123/EG. Följaktligen bör det säkerställas att det (1) och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (EUT L 376, 27.12.2006, s. 36). Europeiska unionens officiella tidning L 60 I/3 materiella tillämpningsområdet för denna förordning är förenligt med tillämpningsområdet för direktiv /123/EG. I enlighet med detta bör denna förordning tillämpas bland annat på icke-audiovisuella tjänster som levereras elektroniskt och som huvudsakligen kännetecknas av att de möjliggör åtkomst till och användning av upphovsrättsskyddade verk eller annat skyddat innehåll, dock med förbehåll för det särskilda undantag och den efterföljande utvärdering av det undantaget som föreskrivs i denna förordning. Audiovisuella tjänster, inklusive tjänster som främst syftar till att ge åtkomst till sändningar av idrottsevenemang och som tillhandahålls på grundval av exklusiva territoriella licenser är undantagna från denna förordnings tillämpningsområde. Åtkomst till finansiella tjänster till privatpersoner och mindre företag, däribland betaltjänster, bör därför också undantas, utan att det påverkar tillämpningen av denna förordnings bestämmelser om icke-diskriminering vid betalningar. (9)Diskriminering kan också förekomma när det gäller tjänster inom transportsektorn, i synnerhet vid försäljning av biljetter för persontransport. och rådets förordningar (EG) nr 1008/2008 (1), (EU) nr 1177/2010 (2) och (EU) nr 181/2011 (3) innehåller i det avseendet emellertid redan omfattande diskriminer ingsförbud som omfattar alla diskriminerande metoder som den här förordningen syftar till att åtgärda. Avsikten är vidare att och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 (4) ska ändras i detta avseende. Tjänster inom transportsektorn bör av denna orsak, och för att säkerställa förenlighet med tillämpningsområdet för direktiv /123/EG, inte omfattas av den här förordningen. (10)Om en näringsidkare erbjuder ett paket som kombinerar flera tjänster, eller ett paket av varor i kombination med tjänster, och en eller flera av dessa tjänster skulle ha omfattats av denna förordning om de hade erbjudits separat medan en eller flera andra tjänster inte skulle ha gjort det, bör den näringsidkaren antingen rätta sig efter de förbud som fastställs i denna förordning med avseende på hela paketet, eller åtminstone separat erbjuda tjänster som omfattas av denna förordning, om kunderna erbjuds de tjänsterna separat av samma näringsidkare. Näringsidkare som tillhandahåller en tjänst eller en vara separat utanför ett paket bör även i fortsättningen ha frihet att bestämma vilket pris som ska gälla för en sådan tjänst eller vara utanför ett paket, förutsatt att de inte tillämpar olika prissättning av skäl som rör nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. (11)Denna förordning bör inte påverka de tillämpliga reglerna på skatteområdet, eftersom fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) anger en specifik grund för åtgärder på unionsnivå när det gäller skattefrågor. (12)Enligt och rådets förordning (EG) nr 593/2008 (5) får valet av tillämplig lag på ett avtal mellan en konsument och en näringsidkare som bedriver sin affärsverksamhet eller yrkesverksamhet i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort, eller som på något sätt riktar sin verksamhet till det landet, eller till flera länder inbegripet det landet, inte medföra att konsumenten berövas det skydd som tillförsäkras denne genom bestämmelser som enligt lagen i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort inte kan avtalas bort. Enligt och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 (6) får konsumenten, i frågor som rör ett avtal mellan en konsument och en person som bedriver affärsverksamhet eller yrkesverksamhet i den medlemsstat där konsumenten har hemvist eller som på något sätt riktar sådan verksamhet till den medlemsstaten, eller till flera stater inbegripet den medlemsstaten, väcka talan mot den andra avtalsparten vid domstolarna i den medlemsstat där konsumenten har hemvist, och talan mot en konsument får väckas endast vid de domstolarna. (13)Denna förordning bör inte påverka tillämpningen av unionsrätt i fråga om civilrättsligt samarbete, i synnerhet om tillämplig lag för och domstols behörighet som fastställs i förordningarna (EG) nr 593/2008 och (EU) nr 1215/2012. synnerhet bör den omständigheten att en (1) och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen (EUT L 293, 31.10.2008, s. 3). (2) och rådets förordning (EU) nr 1177/2010 av om passagerares rättigheter vid resor till sjöss och på inre vattenvägar och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 334, 17.12.2010, s. 1). (3) och rådets förordning (EU) nr 181/2011 av om passagerares rättigheter vid busstransport och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 55, 28.2.2011, s. 1). (4) och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer (EUT L 315, 3.12.2007, s. 14). (5) och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) (EUT L 177, , s. 6). (6) och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EUT L 351, 20.12.2012, s. 1). L 60 I/4 Europeiska unionens officiella tidning näringsidkare följer den här förordningen inte i sig tolkas som att näringsidkaren riktar verksamhet till konsumentens medlemsstat i den mening som avses i artikel 6.1 b i förordning (EG) nr 593/2008 och i artikel 17.1 c i förordning (EU) nr 1215/2012. Vid fastställande av tillämplig lag och behörig domstol bör därför den omständigheten att näringsidkaren inte blockerar eller begränsar åtkomsten till ett onlinegränssnitt för konsumenter från en annan medlemsstat, inte tillämpar olika allmänna villkor för åtkomst i de fall som anges i denna förordning eller inte tillämpar olika villkor för betalningstransaktioner inom det utbud av betalningsmedel som näringsidkaren godtagit inte i sig anses innebära att ”näringsidkaren riktar sin verksamhet till konsumentens medlemsstat”. Inte heller bör en näringsidkare enbart på dessa grunder anses rikta verksamhet till den medlemsstat där konsumenten har sin vanliga vistelseort eller hemvist, om näringsidkaren tillhandahåller konsumenten information och stöd efter ingåendet av det avtal som är resultatet av att näringsidkaren följer den här förordningen. (14) När det gäller innebörden i och tillämpningen av begreppet tjänster som levereras elektroniskt enligt definitionen i denna förordning är det viktigt att skapa säkerhet om rättsläget och säkerställa samstämmighet med unionsrätten i fråga om mervärdesskatt, som gör det möjligt för näringsidkaren att deklarera och betala mervärdesskatt på ett förenklat sätt via en gemensam kontaktpunkt (VAT Mini-One-Stop-Shop, nedan kallad MOSS-tjänsten) i enlighet med bestämmelserna om den särskilda ordningen för icke-etablerade beskattningsbara personer, i rådets direktiv /112/EG (1) och rådets genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 (2). På grund av den snabba tekniska och kommersiella utvecklingen bör begreppet tjänster som levereras elektroniskt definieras på ett teknikneutralt sätt, genom hänvisning till sådana tjänsters huvudsakliga egenskaper på ett sätt som är förenligt med definitionen i artikel 7.1 i genomförandeförordning (EU) nr 282/2011. Vid tolkningen och tillämpningen av den definitionen bör följaktligen vederbörlig hänsyn tas till de ytterligare specifikationerna i bilaga II till direktiv /112/EG och i artikel 7.2 och 7.3 i, och bilaga I till, genomförandeförordning (EU) nr 282/2011, i den mån de tjänster som förtecknas i de bestämmelserna omfattas av tillämpningsområdet för den här förordningen. (15)De diskriminerande metoder som denna förordning söker åtgärda kommer vanligen till uttryck i allmänna villkor och andra upplysningar som fastställs och tillämpas av den berörde näringsidkaren eller för dennes räkning, som ett förhandsvillkor för åtkomst till varorna eller tjänsterna i fråga, och som görs tillgängliga för allmänheten. Sådana allmänna villkor för åtkomst omfattar bland annat priser, betalningsvillkor och leveransvillkor. De kan göras tillgängliga för allmänheten av näringsidkaren eller för dennes räkning på olika sätt, såsom genom information i reklamannonser, på webbplatser, i dokumentation som föregår ett avtal eller i avtalshandlingar. Sådana allmänna villkor för åtkomst är tillämpliga om näringsidkaren och kunden inte genom ett individuellt förhandlat avtal har kommit överens om något annat. Villkor som förhandlas fram individuellt mellan näringsidkaren och kunderna bör inte anses vara allmänna villkor för åtkomst i den mening som avses i denna förordning. (16)Konsumenter och företag, i synnerhet mikroföretag och små och medelstora företag, befinner sig ofta i en liknande situation när de som slutanvändare köper varor eller tjänster enligt allmänna villkor för åtkomst. Följaktligen bör både konsumenter och företag skyddas mot diskriminering av skäl som rör nationalitet, bosättningsort eller etableringsort när de utgör kunder i den mening som avses i denna förordning. Detta skydd bör dock inte omfatta kunder som köper en vara eller en tjänst för att därefter sälja den vidare, omvandla den, bearbeta den, hyra ut den eller lägga ut den på underentreprenad, eftersom det skulle påverka distributionssystem som används allmänt företag emellan, vilka ofta förhandlas fram bilateralt och är direkt knutna till affärsstrategier, både uppströms och nedströms. Exempel på sådana system är selektiv distribution och ensamåterförsäljning, som iallmänhet gör det möjligt för tillverkare att välja återförsäljare, under förutsättning att konkurrensreglerna följs. Denna förordning bör därför inte påverka icke-diskriminerande metoder som tillämpas av näringsidkare isyfte att begränsa transaktioner, eller upprepade transaktioner, för att hindra företag från att köpa kvantiteter som överstiger deras interna behov, med vederbörlig hänsyn till företagens storlek, i syfte att fastställa huruvida inköpet enbart är avsett för slutanvändning. (17)Diskriminerande behandling i samband med transaktioner som rör försäljning av varor eller tillhandahållande av tjänster inom unionen får samma följder för kunderna och den inre marknaden oavsett om en näringsidkare är etablerad i en medlemsstat eller i ett tredjeland. Därför, och för att säkerställa att samma krav gäller för alla konkurrerande näringsidkare på denna punkt, bör denna förordning tillämpas likvärdigt på alla näringsidkare, även internetbaserade marknadsplatser, som bedriver verksamhet inom unionen. (1) Rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 11.12.2006, s. 1). (2) Rådets genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 av om fastställande av tillämpningsföreskrifter för direktiv /112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 77, 23.3.2011, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 60 I/5 (18)I syfte att öka kundernas möjligheter att få åtkomst till information om försäljning av varor och tillhandahållande av tjänster inom den inre marknaden och för att öka transparensen, även när det gäller priser, bör näringsidkare inte, vare sig genom tekniska åtgärder eller på annat sätt, hindra kunder från att få fullständig och likvärdig åtkomst till onlinegränssnitt, inbegripet i form av mobila applikationer, på grund av deras nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. Tekniska åtgärder som hindrar sådan åtkomst kan i synnerhet omfatta teknik som används för att fastställa var kunden befinner sig fysiskt, däribland genom att spåra denna plats med hjälp av en IP-adress eller koordinater som erhållits via ett globalt system för satellitnavigering. Förbudet mot diskriminering med avseende på åtkomst till onlinegränssnitt bör dock inte förstås som att näringsidkare åläggs en skyldighet att ingå transaktioner med kunder. (19)För att säkerställa likvärdig behandling av kunder och undvika diskriminering i enlighet med kraven i denna förordning bör näringsidkare inte utforma sina onlinegränssnitt eller tillämpa tekniska hjälpmedel på ett sätt som ipraktiken inte skulle låta kunder från andra medlemsstater slutföra sina beställningar på ett enkelt sätt. (20)Vissa näringsidkare har olika versioner av sina onlinegränssnitt för kunder från olika medlemsstater. Detta bör förbli möjligt, men omdirigering av kunder från en version av onlinegränssnittet till en annan utan deras uttryckliga medgivande bör förbjudas. Näringsidkare bör inte vara skyldiga att kräva en kunds uttryckliga medgivande varje gång kunden besöker samma onlinegränssnitt. När kunden väl har gett sitt uttryckliga medgivande – exempelvis genom att ange en preferens med avseende på ett personligt konto – bör det uttryckliga medgivandet anses vara giltigt för varje efterföljande besök av samma kund på samma onlinegränssnitt. Det bör vara möjligt för kunden att återkalla ett sådant medgivande när som helst. Alla versioner av onlinegränssnittet bör även i fortsättningen alltid finnas lättillgängliga för kunden. (21)I vissa fall kan det vara nödvändigt att blockera eller begränsa åtkomsten eller att utan kundens uttryckliga medgivande omdirigera denne till en alternativ version av ett onlinegränssnitt av skäl som rör kundens nationalitet, bosättningsort eller etableringsort för att säkerställa efterlevnad av ett rättsligt krav i unionsrätten, eller i en medlemsstats lagstiftning i enlighet med unionsrätten, som gäller för näringsidkaren till följd av dennes verksamhet i den medlemsstaten. Sådan lagstiftning kan begränsa kundernas åtkomst till vissa varor eller tjänster, till exempel genom att förbjuda visning av ett visst innehåll i vissa medlemsstater. Näringsidkare bör inte hindras från att efterleva sådana krav och bör därför kunna blockera eller begränsa åtkomst eller omdirigera vissa kunder eller kunder på vissa territorier till ett onlinegränssnitt i den utsträckning detta är nödvändigt av denna orsak. Ingenting i denna förordning syftar till att begränsa yttrandefriheten och mediernas frihet och mångfald, inklusive tryckfriheten, såsom dessa garanteras i unionen och i medlemsstaterna, i synnerhet genom artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). (22)I ett antal specifika situationer kan skillnader i behandlingen av kunder genom tillämpning av allmänna villkor för åtkomst, bland annat direkt vägran att sälja varor eller att tillhandahålla tjänster av skäl som rör kundens nationalitet, bosättningsort eller etableringsort, inte objektivt motiveras. I de situationerna bör all sådan diskriminering vara förbjuden, och kunderna bör följaktligen ha rätt att, enligt de särskilda villkor som fastställs idenna förordning, ingå transaktioner på samma villkor som en lokal kund, och de bör få fullständig och likvärdig åtkomst till alla olika varor och tjänster som erbjuds oavsett deras nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. Näringsidkare bör därför vid behov vidta åtgärder för att säkerställa efterlevnad av det förbudet mot diskriminering om de berörda kunderna annars skulle utestängas från en sådan fullständig och likvärdig åtkomst. (23)Den första av dessa situationer är den där näringsidkaren säljer varor och dessa levereras till en medlemsstat till vilken näringsidkaren erbjuder leverans enligt sina allmänna villkor för åtkomst, eller hämtas på en plats som avtalats mellan näringsidkaren och kunden i en medlemsstat där näringsidkaren erbjuder ett sådant alternativ i sina allmänna villkor för åtkomst. I den situationen bör kunden kunna köpa varor på exakt samma villkor, inklusive pris- och leveransvillkor, som liknande kunder som är bosatta eller etablerade i den medlemsstat dit varorna levereras eller där varorna hämtas. Det kan innebära att utländska kunder måste hämta varorna i den medlemsstaten eller i en annan medlemsstat dit näringsidkaren levererar varorna eller att de på egen hand måste ordna med den gränsöverskridande leveransen av varorna. I denna situation behöver näringsidkaren, i enlighet med direktiv /112/EG, inte registrera sig för mervärdesskatt i kundens medlemsstat. L 60 I/6 Europeiska unionens officiella tidning (24)Den andra situationen är den där näringsidkaren tillhandahåller tjänster som levereras elektroniskt. I detta fall krävs ingen fysisk leverans, eftersom tjänsterna levereras elektroniskt. Näringsidkaren kan deklarera och betala mervärdesskatt på ett förenklat sätt i enlighet med de regler som är tillämpliga för MOSS-tjänsten och som anges i genomförandeförordning (EU) nr 282/2011. Tjänster som levereras elektroniskt innefattar till exempel molntjänster, datalagringstjänster, webbhotell, brandväggar, sökverktyg och internetkataloger. (25)Slutligen är tillämpningen av olika allmänna villkor för åtkomst av skäl som rör kundens nationalitet, bosättningsort eller etableringsort inte heller motiverad i en situation där näringsidkaren tillhandahåller tjänster och kunden tar emot tjänsterna på en fysisk plats, exempelvis i näringsidkarens lokaler eller på en annan specifik plats där näringsidkaren erbjuder tillhandahållande av tjänster inom det territorium där näringsidkaren bedriver verksamhet. Dessa situationer gäller tillhandahållande av andra tjänster än tjänster som levereras elektroniskt, såsom hotellövernattningar, idrottsevenemang, biluthyrning och inträdesbiljetter till musikfestivaler eller nöjesparker. I dessa situationer behöver näringsidkaren inte registrera sig för mervärdesskatt i en annan medlemsstat eller ordna med gränsöverskridande varuleverans. (26)I alla dessa situationer – där en näringsidkare inte bedriver verksamhet i konsumentens medlemsstat eller inte riktar sin verksamhet dit – medför efterlevnaden av denna förordning, i enlighet med bestämmelserna om tillämplig lag för avtalsförpliktelser och behörighet i förordningarna (EG) nr 593/2008 och (EU) nr 1215/2012, inga merkostnader för näringsidkaren kopplade till domstols behörighet eller skillnader i tillämplig lag. Om näringsidkaren däremot bedriver verksamhet i konsumentens medlemsstat eller riktar sin verksamhet dit har näringsidkaren visat en avsikt att etablera affärsrelationer med konsumenter från den medlemsstaten och har således kunnat ta sådana kostnader i beaktande. (27)Förbudet mot diskriminering av kunder enligt denna förordning bör inte förstås som att det hindrar näringsidkare från att erbjuda varor eller tjänster i olika medlemsstater eller till vissa kundgrupper genom riktade erbjudanden och olika allmänna villkor för åtkomst, bland annat genom att inrätta landspecifika onlinegränssnitt. Dock bör näringsidkare i sådana situationer alltid behandla sina kunder på ett icke-diskriminerande sätt, oavsett deras nationalitet, bosättningsort eller etableringsort, när en kund vill dra nytta av sådana erbjudanden och allmänna villkor för åtkomst. Förbudet bör inte förstås som att det hindrar tillämpning av allmänna villkor för åtkomst som skiljer sig åt av andra skäl, till exempel medlemskap i en viss organisation eller bidrag till näringsidkaren, om dessa skäl saknar koppling till nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. Inte heller bör förbudet förstås som att det hindrar näringsidkarnas frihet att på icke-diskriminerande grund erbjuda olika villkor, inbegripet olika priser, på olika försäljningsställen, såsom butiker och webbplatser, eller att rikta specifika erbjudanden till enbart ett visst territorium inom en medlemsstat. (28)Förbudet bör inte heller förstås som att det påverkar tillämpningen av någon territoriell eller annan begränsning när det gäller eventuell kundassistans eller produktservice efter försäljningen som näringsidkaren erbjuder kunden. Denna förordning bör därför inte förstås som att den ålägger en skyldighet att leverera varor över gränserna till en annan medlemsstat i fall där näringsidkaren inte annars skulle erbjuda sina kunder möjlighet till sådana leveranser. Den bör inte heller förstås som att den föreskriver en skyldighet att stå för kostnader för porto och transporter samt monterings- och demonteringskostnader utöver vad som har överenskommits i avtal i enlighet med unionsrätt och nationell rätt. Tillämpningen av denna förordning bör inte påverka tillämpningen av och rådets direktiv /44/EG (1) och 2011/83/EU (2). (29)Enbart den omständigheten att denna förordning efterlevs bör inte i sig medföra en skyldighet för en näringsidkare att uppfylla utomobligatoriska nationella rättsliga krav som rör respektive varor och tjänster i kundens medlemsstat, såsom märkningskrav eller sektorsspecifika krav, eller att informera kunderna om sådana krav. (30)Näringsidkare som omfattas av den särskilda ordning som föreskrivs i avdelning XII kapitel 1 i direktiv /112/EG är inte skyldiga att betala mervärdesskatt i den medlemsstat där de är etablerade. När dessa näringsidkare tillhandahåller tjänster som levereras elektroniskt skulle ett förbud mot att tillämpa olika allmänna (1) och rådets direktiv /44/EG av om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (EGT L 171, , s. 12). (2) och rådets direktiv /83/EU av om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och och rådets direktiv /7/EG (EUT L 304, 22.11.2011, s. 64). Europeiska unionens officiella tidning L 60 I/7 villkor för åtkomst av skäl som rör kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort innebära ett krav för dem att registrera sig för redovisning av mervärdesskatt i andra medlemsstater som skulle kunna medföra merkostnader, vilket skulle vara en oproportionerlig börda med tanke på de berörda näringsidkarnas storlek och egenskaper. Därför bör dessa näringsidkare undantas från det förbudet så länge en sådan ordning är tillämplig. (31)I alla dessa situationer kan näringsidkare i vissa fall vara förhindrade att sälja varor eller tillhandahålla tjänster till vissa kunder eller till kunder på vissa territorier av skäl som rör kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort, till följd av ett specifikt förbud eller krav som fastställs i unionsrätten eller i medlemsstaternas lagstiftning i enlighet med unionsrätten. Medlemsstaternas lagstiftning kan också kräva, i enlighet med unionsrätten, att näringsidkare iakttar vissa regler om prissättning av böcker. Näringsidkare bör inte hindras från att efterleva sådan lagstiftning i den utsträckning det är nödvändigt. (32)Enligt unionsrätten är näringsidkare i princip fria att besluta vilka betalningsmedel de vill godta. I enlighet med och rådets förordning (EU) 2015/751 (1) och och rådets direktiv (EU) 2015/2366 (2) är näringsidkare som godtar ett kortbaserat betalningsinstrument av ett specifikt märke och av en specifik kategori inte skyldiga att godta kort ur samma kategori men av andra märken eller kort ur andra kategorier men av samma märke. Näringsidkare som godtar ett debetkort av ett visst märke är således inte skyldiga att godta ett kreditkort av samma märke, och de är heller inte skyldiga att godta företagskreditkort av ett visst märke bara för att de godtar konsumentkreditkort av samma märke.