prop · H503162 · 2018-03-20 00:00:00 — Utskottet har vidare anfört att det kan finnas anledning för regeringen att pröva möjligheten att vidta lämpliga åtgärder i sammanhanget, t.ex. genom att införa en karenstid. Frånvaron av en reglering av avgångsvillkor vid sidan av sedvanliga förmåner för uppdragstagare i allmän tjänst har också uppmärksammats av svenska och internationella organ och utredningar. Efter en granskning konstaterade t.ex. organ för korruptionsövervakning att saknade regler och riktlinjer för offentliga tjänstemäns övergång till den privata sektorn och rekommenderade att riktlinjer införs för att undvika intressekonflikter i sådana situationer (Greco (2004) 9E, ). I en utvärdering visade vidare att de flesta av medlemsländerna i organisationen infört regleringar för att undvika situationer med intressekonflikter i den offentliga sektorn i samband med övergång av personal (Post Public Employment: Good Practices for Preventing Conflict of Interest). Det finns också uppmärksammade och kritiserade exempel då statsråd och statssekreterare efter avslutat uppdrag eller anställning övergått till annat uppdrag eller annan anställning, eller etablerat näringsverksamhet. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att det finns behov av att införa en reglering av statsråds och statssekreterares övergång till annan verksamhet. Behovet av reglering för övriga anställda och uppdragstagare i den offentliga sektorn, som och lyft fram, faller utanför ramen för det aktuella lagstiftningsärendet. En avvägning mellan olika intressen I samband med utformningen av en reglering av statsråds och statssekreterares övergång till annan verksamhet är det viktigt att hitta en balans mellan å ena sidan det allmännas krav på att säkerställa ekonomiska och demokratiska värden och å andra sidan den enskildes önskemål och rätten att fritt få ta anställning eller uppdrag. Enligt 2 kap. 17 § regeringsformen (RF) får begränsningar i rätten att driva eller utöva ett yrke införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. I förarbetena till bestämmelsen anges att ställningstagandet till vad som är ett angeläget allmänt intresse får göras från fall till fall, i enlighet med vad som kan anses vara acceptabelt i ett demokratiskt samhälle (prop. 1993/94:117 s. 51). En rörlighet mellan den offentliga och den privata sektorn är i många avseenden positiv. Rörligheten bidrar t.ex. till att öka kompetensen inom båda sektorerna. kan risken för intressekonflikter av olika slag öka. Ett slags risk finns när den enskilde fortfarande arbetar i staten. Risk för otillbörlig påverkan kan då uppstå till följd av ett löfte om en ny anställning hos en annan arbetsgivare. En annan typ av risk finns när den enskilde lämnat sin anställning i eller uppdrag för staten och börjat arbeta i privat verksamhet. I en sådan situation finns det risk för att den enskilde missbrukar information, kunskap eller kontakter med f.d. kollegor, vilket kan 2017/18:162 medföra skada för staten. Enbart misstanke om ett sådant missbruk kan innebära skada för staten. Skadan kan utgöras av såväl en ekonomisk skada som ett minskat förtroende från allmänheten. Som utredningen framhållit finns det anledning att tro att statsråd och statssekreterare också efter att de har lämnat sina befattningar anstränger sig för att agera på ett sådant sätt att intressekonflikter inte ska uppstå. Hur statsråd och statssekreterare agerar eller uppfattas att agera har dock stor betydelse för allmänhetens förtroende för den styrande makten, politiker i allmänhet och samhället i stort. Mot denna bakgrund anser regeringen att intresset av att reglera statsråds och statssekreterares övergångar till annan verksamhet är ett sådant angeläget allmänt intresse som avses i 2 kap. 17 § RF. Uppdraget som statsråd och anställningen som statssekreterare ställer höga krav. Deras handlande efter avslutat uppdrag respektive anställning kan medföra stor skada för staten, t.ex. om de på ett sätt som av allmänheten uppfattas som otillbörligt använder sig av sin upparbetade kunskap för att gynna enskilda intressen. Personer som haft uppdrag och anställningar av det aktuella slaget torde vidare vara mycket attraktiva för uppdrags- och arbetsgivare såväl inom den privata som den offentliga sektorn. Deras möjligheter att erhålla uppdrag och anställningar som statsråd respektive statssekreterare bör i allmänhet vara mycket goda, även om en begränsning av möjligheterna till övergång till andra uppdrag och anställningar samt till att bedriva näringsverksamhet införs (se vidare avsnitt 6.2). Vid en samlad bedömning anser regeringen därför att intresset av att införa en reglering av det aktuella slaget överstiger det men som de enskilda personerna med de aktuella uppdragen och anställningarna kan drabbas av. Mot bakgrund av vad som ovan anförts bör en möjlighet att besluta om övergångsrestriktioner i form av karens och ämnesrestriktion införas. Karens innebär att statsrådet eller statssekreteraren inte får påbörja ett visst uppdrag eller en viss anställning eller etablera en viss näringsverksamhet eller ha annat än kontakter av praktisk natur med den framtida uppdrags- eller arbetsgivaren. Ämnesrestriktion innebär att statsrådet eller statssekreteraren inte får befatta sig med vissa särskilt angivna frågor eller områden inom ramen för det nya uppdraget eller den nya anställningen. De båda typerna av restriktioner ska kunna kombineras. I vissa situationer bör man t.ex. inledningsvis besluta om av karens, som följs av med ämnesrestriktion. Om samma resultat kan uppnås med såväl karens som med ämnesrestriktion bör den senare, för den enskilde minst ingripande, restriktionen väljas. Regleringen bör omfatta övergångar till annan än statlig verksamhet. När det gäller statlig verksamhet kan staten själv reglera övergången och hindra en olämplig övergång eller se till att personen i fråga inte använder information och kunskap som han eller hon fått i sin egenskap som statsråd eller statssekreterare. Bolag som till någon del ägs av staten bör i detta sammanhang inte anses utgöra statlig verksamhet. Personer som blir statsråd och statssekreterare kommer Prop. 2017/18:162 ofta från uppdrag inom t.ex. , kommuner eller politiska partier. Att tidigare statsråd och statssekreterare, efter att deras uppdrag i regeringen respektive anställningar i upphört, återgår till eller fortsätter med sina politiska uppdrag är en naturlig del av det demokratiska systemet. Det skulle framstå som främmande att en myndighet skulle kunna pröva om ett sådant uppdrag utgör en risk för t.ex. skada för staten. Undantag bör därför göras för övergångar till annan verksamhet av politisk natur, närmare bestämt övergångar till sådana förtroendeuppdrag som avses i 4 kap. 1 § kommunallagen (2017:725) och till partipolitiska uppdrag. Regleringen i 4 kap. 1 § kommunallagen omfattar bl.a. ledamöter och ersättare i landstings- och kommunfullmäktige, kommunala nämnder och fullmäktigeberedningar. Regleringen bör vara densamma för statsråd och statssekreterare. 4.2När ska övergångsrestriktioner meddelas? Regeringens förslag: Om ett statsråd eller en statssekreterare, eller en person som tidigare haft ett sådant uppdrag eller en sådan anställning, vill påbörja ett visst uppdrag eller anställning i en annan än statlig verksamhet eller etablera näringsverksamhet, ska övergångsrestriktion meddelas om personen inom ramen för sitt uppdrag respektive sin anställning fått sådan information eller kunskap som gör att det finns risk för –ekonomisk skada för staten, –otillbörlig fördel för någon enskild, eller –att allmänhetens förtroende för staten skadas. En övergångsrestriktion ska kunna meddelas efter det att ett statsråd eller en statssekreterare avslutat sitt uppdrag respektive sin anställning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, utom Transparency International , tillstyrker eller har inte några invändningar mot för- anser att ett fjärde kriterium bör införas – risk för missbruk av känslig information eller kontakter – då det enligt organisationen inte går att bortse från att politiker som kan för- vänta sig anställning eller uppdrag i näringslivet eller hos en intresse- organisation kan frestas att ta ovidkommande hänsyn i sitt beslutsfattande, och då det också finns en risk för att den som lämnat den offentliga sektorn missbrukar känslig information eller kontakter så att konkurrensen sned- vrids eller det allmännas intresse skadas. Skälen för regeringens förslag: Statsråd och statssekreterare får en mängd information och kunskap i sina ämbeten, men endast en mycket liten del av den kan anses vara känslig. är att försöka hindra att just sådan känslig information och kunskap används på ett sätt som kan ge upphov till en risk för intressekonflikter och skada för staten eller otillbörlig fördel för någon enskild. För att en över- gångsrestriktion ska kunna meddelas bör det dock räcka att det finns en 2017/18:162 risk för någon skada för staten eller en risk för en otillbörlig fördel för någon enskild. Det behöver således inte faktiskt ha uppstått någon skada eller otillbörlig fördel. Huruvida det finns en risk för skada av det aktuella slaget bör avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Risk för ekonomisk skada kan t.ex. finnas om ett f.d. statsråd vid en avtalsförhandling mellan en tänkt ny uppdragsgivare och en statlig myndighet kan använda sig av information och kunskap som han eller hon fått med anledning av sitt tidigare uppdrag och som andra inte har tillgång till. Risk för otillbörlig fördel för någon enskild behöver inte enbart avse en ekonomisk fördel. Som utredningen framhållit bör en övergångsrestriktion inte kunna meddelas enbart på grund av den kunskap som ett statsråd eller en statssekreterare fått om hur det politiska systemet fungerar. Om ett statsråd eller en statssekreterare väljer att påbörja ett uppdrag inom ett område som han eller hon varit djupt involverad i kan det finnas en risk för att hans eller hennes beteende uppfattas som olämpligt, även om all information och kunskap kan anses vara allmänt känd. I en sådan situation kan det finnas risk för att allmänhetens förtroende för staten skadas. Enligt regeringen bör en övergångsrestriktion även kunna meddelas om det finns en risk för skada av detta slag. Enligt regeringen ligger det redan i de föreslagna kriterierna att det ska göras en bedömning av om känslig information eller kontakter kan missbrukas. Något ytterligare kriterium av det slag som efterfrågat bedöms därför inte behöva införas. En övergångsrestriktion bör kunna meddelas för efter det att ett statsråd eller en statssekreterare avslutat sitt uppdrag respektive sin anställning. Tidslängden för restriktionen får avgöras i det enskilda fallet, efter en bedömning av hur den information eller kunskap som statsrådet eller statssekreteraren har, eller övergången i sig, kan orsaka risk för skada eller otillbörlig fördel för någon enskild. Prövningen bör ske med utgångspunkt i den anställning, det uppdrag eller den näringsverksamhet som den enskilde avser påbörja. Som utredningen pekat på är den information och kunskap som kan motivera en restriktion ofta en färskvara. kan dock informationen eller kunskapen vara särskilt förknippad med exempelvis mer detaljerade kunskaper om ett företag, en affär eller en upphandling, varvid en längre tids restriktion kan vara lämplig. Längden på den meddelade restriktionen måste stå i proportion till risken för skada, varför både korta och långa restriktionstider bör kunna meddelas. 4.3Skyldighet att anmäla uppdrag och anställningar Regeringens förslag: Statsråd och statssekreterare, och personer som tidigare haft sådana uppdrag eller sådana anställningar, ska vara skyldiga att anmäla alla uppdrag och anställningar i annan än statlig verksamhet eller etablerad näringsverksamhet som de avser att påbörja från avslutat uppdrag respektive anställning. Anmälan ska göras till ett särskilt organ, statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner, som ska pröva om det finns skäl att meddela någon övergångsrestriktion. Om det sker en betydande förändring av innehållet i uppdraget, anställningen eller näringsverksamheten ska en ny anmälan göras till nämnden. Anmälan ska göras på det sätt som nämnden bestämmer. Anmälaren ska förse nämnden med de uppgifter som nämnden behöver för sin prövning. Nämnden ska ha rätt att inhämta uppgifter även från någon annan än anmälaren. Innan detta sker ska dock anmälaren själv få möjlighet att komplettera sin anmälan med de efterfrågade uppgifterna. Nämnden ska meddela beslut i ärendet från det att anmälan är komplett. Anmälaren får inte påbörja uppdraget, anställningen eller näringsverksamheten innan beslut meddelats. Motsvarande gäller de förändrade uppgifterna och den förändrade verksamheten. Detta gäller dock inte om något beslut inte meddelats inom föreskriven tid. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slaget eller har inte några invändningar mot det. anför att den föreslagna tidsfrist som statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner har på sig att fatta beslut kan framstå som ambitiös, och att det inte kan uteslutas att problem med att hålla så snäva tidsramar uppstår, t.ex. i samband med regeringskriser och regeringsskiften. Även framför synpunkter på den föreslagna tidsfristen. Nämnden anser att kraven på prövningsorganets arbetsformer är höga och att det kan ifrågasättas om de är realistiska. Skälen för regeringens förslag: Ett statsråd eller en statssekreterare som avser att börja ett nytt uppdrag eller en ny anställning i en annan än statlig verksamhet, eller att etablera en näringsverksamhet, efter det att personen avslutat sitt uppdrag respektive sin anställning bör vara skyldig att anmäla detta till en särskild nämnd, statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner (se avsnitt 4.9). Anmälningsskyldigheten bör gälla efter det att statsrådet eller statssekreteraren avslutat sitt uppdrag respektive sin anställning. Skyldigheten bör gälla oavsett hur stor risk det på förhand bedöms finnas för att anställningen eller uppdraget kan komma att föranleda ett beslut om en övergångsrestriktion. Det är alltså inte upp till det enskilda statsrådet eller statssekreteraren att avgöra om uppdraget, anställningen eller näringsverksamheten omfattas av regleringen. Vad gäller näringsverksamhet bör 2017/18:162 det vara verksamheten som sådan som ska anmälas, och inte varje enskilt uppdrag som utförs inom verksamheten. En anmälan ska också göras i de fall ett statsråd eller en statssekreterare åter etablerar en näringsverksamhet som varit vilande som han eller hon haft uppdrag som statsråd eller anställning som statssekreterare. Anmälningsskyldigheten bör inte omfatta sådana uppdrag som avses i 4 kap. 1 § kommunallagen eller partipolitiska uppdrag, för vilka över- gångsrestriktioner inte kan meddelas. Det bör åligga statsrådet eller statssekreteraren att göra en ny anmälan till nämnden vid betydande ändringar i det uppdrag, den anställning eller den näringsverksamhet som nämnden prövat. Som utredningen påpekat är en sådan ordning lämplig för att inte öppna upp för missbruk, men också för att se till så att inte en strängare övergångsrestriktion än vad som är För den som påbörjat en anställning kan denna skyldighet ha en viss inverkan på möjligheterna att följa arbetsgivarens arbetsledning. För den som ingått ett uppdragsavtal kan skyldigheten leda till vissa begränsningar av hur uppdraget kan utvecklas. bör därför innan något anställnings- eller uppdragsavtal ingås för sin motpart klargöra de krav som regleringen uppställer. Vid behov kan även ett särskilt villkor tas in i avtalet. Nämnden bör bestämma hur anmälan ska göras. Det är det enskilda statsrådets eller statssekreterarens ansvar att i förekommande fall se till att en anmälan sker och att relevanta uppgifter lämnas till nämnden. fall nämnden inte får tillräckliga uppgifter från anmälaren ska nämnden på egen hand hämta in nödvändiga uppgifter för sin prövning. bör dock anmälaren själv få möjlighet att komplettera sin anmälan med de De uppgifter som anmälaren kan ha tagit del av i sitt uppdrag som statsråd eller sin anställning som statssekreterare kan omfattas av sekre- Uppgifterna får i sådana fall endast röjas under vissa förutsättningar som anges i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Varken anmälarens skyldighet att lämna de uppgifter som nämnden behöver, eller nämndens möjlighet att inhämta uppgifter, bör utgöra någon sekretessbrytande uppgiftsskyldighet (jfr 10 kap. 28 § OSL). av stor vikt att anmälaren i sin anmälan beaktar att sekretess kan gälla för uppgifterna och att anmälan utformas så att tystnadsplikten inte bryts. Anmälaren kan även behöva beakta en arbetsgivares intresse av att vissa uppgifter om verksamheten inte röjs. För det enskilda statsrådet eller statssekreteraren kan det vara av stor betydelse att snabbt få ett svar om han eller hon kan påbörja ett uppdrag eller en anställning. Om beskedet dröjer kan det t.ex. leda till att en viss anställning är aktuell. En tidsfrist för hur nämnden har på sig för att fatta beslut i ärendet bör därför anges. En lämplig tidsfrist bör vara från det att anmälan anses komplett. organet som bedömer när anmälan ska anses vara komplett. och påpekat så är tids- Regeringen anser dock att tidsfristen, med beaktande av stats- rådets eller statssekreterarens intresse att få ett snabbt besked, är väl av- Nämnden bör ha en sammansättning som innebär att den alltid är beslutsför och har kompetens att klara av att hantera ärendena inom den angivna tidsfristen (se vidare avsnitt 4.9). Nämnden bör därmed också i viss utsträckning ha förutsättning att kunna pröva ett ärende under en Prop. 2017/18:162 än . I vissa fall, som exempelvis när ett statsråd eller en statssekreterare kandiderar till ett uppdrag i en mellanstatlig organisation som t.ex. EU eller FN, bör nämnden kunna beakta att internationella kandidaturer och anställningar följer andra processer än svenska. Anmälaren bör inte få påbörja det tilltänkta uppdraget eller anställningen eller börja bedriva den aktuella näringsverksamheten förrän nämnden meddelat sitt beslut eller löpt från det att en fullständig anmälan fanns tillgänglig. Motsvarande begränsningar bör gälla vid betydande ändringar i anställningens, uppdragets eller näringsverksamhetens innehåll. Det bör framhållas att prövningen av och ett beslut om en övergångsrestriktion är begränsad till en specifik övergång. Nämnden kan således för en och samma person behöva göra flera olika prövningar. Vissa rekryteringsförfaranden kan innebära olika former av krav på sekretess och offentliggörande av information. Inget hindrar att den enskilde i sin anmälan redogör för dessa krav och att nämnden, inom ramen för den aktuella regleringen, om möjligt beaktar dessa. Regeringens förslag: Beslut som fattas av statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner ska inte kunna överklagas. Nämnden ska dock kunna ompröva ett tidigare fattat beslut. Om en sådan omprövning begärs ska nämnden meddela sitt beslut senast från den tidpunkt då det finns en fullständig begäran om omprövning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt i denna Skälen för regeringens förslag: Enligt 38 § förvaltningslagen (2017:900) ska en myndighet ändra sitt beslut om den anser att beslutet är uppenbart felaktigt i något väsentligt hänseende på grund av att det har tillkommit nya omständigheter eller av någon annan anledning och beslutet kan ändras snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Möjligheten att med stöd av denna reglering få ett beslut meddelat av statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner omprövat kommer således vara begränsad. De ärenden som statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner kommer att få pröva kan i många avseenden förväntas vara komplexa och svårbedömda. Den som prövningen avsett kan efter att ha fått del av beslutet anse att viktiga omständigheter för prövningen inte beaktats eller att nya omständigheter tillkommit. Det är därför rimligt att den enskilde ges en uttrycklig rätt att få ärendet omprövat, utan de begränsningar som finns enligt den ovan nämnda regleringen. En begäran om omprövning bör också prövas inom en tidsfrist . då omprövningen sker ska det först fattade beslutet gälla. 2017/18:162 Då det finns en ovillkorlig rätt till omprövning av nämndens beslut bör detta inte kunna överklagas. Visserligen kan en meddelad övergångsrestriktion vara ingripande för den enskilde, men det är inte givet att en rätt till överprövning av beslut skulle leda till en bättre prövning. En möjlighet att få beslutet överklagat skulle med största sannolikhet också leda till att frågans slutliga avgörande drog ut , vilket inte skulle vara önskvärt. Regeringens förslag: Sekretess ska gälla i ärende enligt lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet för uppgift om en enskilds personliga eller ekono- miska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. Sekretessen ska upphöra att gälla när ett slutligt beslut meddelas i ärendet. Regeringens bedömning: Rätten att meddela och offentliggöra upp- gifter bör ha företräde framför den tystnadsplikt som följer av den nya Det bör utredas om sekretess ska gälla för uppgifter i allmänna hand- lingar om ett ärende avskrivits efter att anmälan återkallats. Utredningens förslag och bedömning: Utredningens förslag överens- stämmer med regeringens. Utredningen redovisar inte någon bedömning avseende rätten att meddela och offentliggöra uppgifter eller avseende behovet av ytterligare utredning. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några synpunkter på förslaget. och anför att förbundet inte delar utredningens bedömning att behovet av sekretess är större på grund av att det är privata företag som rekryterar, att det i sådana situationer tvärtom finns flera skäl som talar för offentlighet och att ökad insyn kan motverka korruption. avstyrker förslaget och anför att det för att upprätthålla förtroendet för staten är väsentligt att allmänheten har insyn i tilltänkta övergångar. i (LO) anser att det skydd som den före- slagna regleringen ger är väl svagt och att ett tänkbart alternativ kan vara att sätta en längre tidsgräns innan sekretessen hävs, för att på så sätt värna den enskildes integritet, men ändå säkerställa möjligheten att granska prövningsorganets verksamhet på . Skälen för regeringens förslag och bedömning Tystnadsplikt för statsråd och statssekreterare OSL innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksam- Ett statsråd eller en statssekreterare som fått del av sekretessbelagda uppgifter är enligt 2 kap. 1 § andra stycket OSL bunden av tystnadsplikten även efter det att han eller hon lämnat sin befattning. gäller således också när uppgifter ska lämnas till nämnden (se avsnitt 4.3). Brott mot tystnadsplikten är straffsanktionerat enligt 20 kap. 3 § brotts- Det bedöms mot bakgrund av vad som anförts inte finnas behov av någon ytterligare inskränkning av ett tidigare statsråds eller en tidigare statssekreterares möjligheter att vidareförmedla de uppgifter som han eller hon tagit del av. Behovet av sekretess vid övergångsprövningar Varje enskilt ärende som prövas i statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner kommer medföra att nämnden får ta del av uppgifter från anmälaren och andra som av olika skäl kan vara känsliga. Det kan exempelvis vara fråga om uppgifter som vid ett röjande skulle kunna skada relationen mellan anmälaren och den tilltänkta arbets- eller uppdragsgivaren.