prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — Utifrån dessa utgångspunkter finns det sällan något allmänintresse av att avslöja missförhållanden som inte hade bedömts som allvarliga i den hittillsvarande lagens mening. Att det finns ett starkt enskilt intresse av att sprida viss information bör inte påverka bedömningen. Detta innebär att regeringens förslag inte syftar till att åstadkomma någon större förändring i fråga om när företagshemligheter fritt får röjas för att avslöja missförhållanden. Avsikten är i stället att, mot bakgrund av 2017/18:200 direktivets annorlunda uttryckssätt, fullt ut säkerställa att lagen ger åtminstone lika stort utrymme för visselblåsning som direktivet, utan att för den skull göra om den hittillsvarande lagens övergripande utform- Att döma av direktivets ordalydelse tycks det visserligen krävas att missförhållandena måste vara konstaterade för att ett undantag från skyddet för företagshemligheter ska föreligga. Av direktivets skäl fram- går dock att direktivet inte bör hindra undantag i fall då någon hade all anledning att i god tro utgå från att hans eller hennes beteende var för- enligt med de tillämpliga kriterierna (skäl 20). Som utredningen pekar på får direktivet därför uppfattas som att det inte krävs några konstaterade missförhållanden, utan endast att den som har utfört angreppet objektivt sett har haft goda skäl att utgå från att missförhållandena förelåg. Detta synsätt överensstämmer med vad som gäller enligt den hittills- För att företagshemligheter ska få röjas krävs i vart fall kännedom om vissa faktiska omständigheter som tyder på ett oaccepta- belt handlande från företagets sida. Att kräva att en person skaffar sig visshet om huruvida ett förfarande med hänsyn till samtliga föreliggande fakta är brottsligt eller annars klandervärt medför däremot lätt att rätten att avslöja missförhållanden blir illusorisk. I lagen har därför angetts att det krävs skälig misstanke om ett brottsligt förfarande. För att någon ska få avslöja andra missförhållanden bör det krävas att de omständigheter som han eller hon känner till objektivt sett kan anses utgöra ett missför- hållande (bet. 1989/90:LU37 s. 28). Några remissinstanser, bland andra och , anser att beviskravet i den nya lagen om företagshemligheter bör överensstäm- ma med beviskravet i visselblåsarlagen och att det bör räcka med att den som har utfört angreppet på företagshemligheten har haft fog för sin bedömning att ett missförhållande förelegat. det visserligen skulle ha sina fördelar om beviskravet i lagen om före- tagshemligheter korresponderade fullt ut med visselblåsarlagen. et är dock, enligt regeringens mening, knappast förenligt med en ordning där ett lägre ställt beviskrav än det som gäller enligt den hittillsvarande lagen ska tillämpas. Samma beviskrav bör därför gälla även i den nya Som framgår ovan kan det vara behörigt att lämna uppgifter om företagshemligheter till en tillsynsmyndighet utan att de uttryckliga krav- en för att uppgiftslämnandet alltid ska vara tillåtet är uppfyllda. Det bör vidare framhållas att lagen, liksom , inte skyddar den som avslöjar sådant som vid en objektiv bedömning inte ens kan anses utgöra ett missförhållande. Motsvarande resonemang gör sig även gällan- de i fråga om att avslöjandet ska ske till skydd för allmänintresset. Det utrymme som den hittillsvarande lagen ger för behöriga röjanden av företagshemligheter kan som nämns ovan inte avtalsvägen frångås exempelvis i ett anställningsförhållande (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 45). Detsamma bör gälla i fortsättningen. De förändringar som regeringen föreslår i fråga om möjligheten att slå larm om missförhållanden och röja företagshemligheter kan sammanfattas på följande sätt. Något fler uppgifter om missförhållanden faller utanför lagens tillämp- ningsområde redan på den grunden att de inte utgör företagshemligheter (se avsnitt 6.2). Med den nya lagen kommer det, liksom med den hittillsvarande lagen, finnas utrymme för att röja sådana företagshemligheter som annars skyddas av lagen, om det sker i syfte att avslöja ett brott eller en miss- tanke om brott där fängelse ingår i straffskalan. Det kommer också finnas ett utrymme att röja en företagshemlighet om det sker i syfte att avslöja ett annat missförhållande än brott eller brotts- misstankar. Ett röjande förutsätter att avslöjandet av missförhållandet sker till skydd för allmänintresset. Utrymmet för visselblåsning är begränsat till missförhållanden som det finns ett intresse av att allmän- heten blir upplyst om. I de allra flesta fall då missförhållandet varken utgör ett lagbrott eller ett åsidosättande av någon annan norm som syftar till att skydda allmän- heten torde ett sådant allmänintresse saknas och bedömningen av om ett angrepp på företagshemligheter är obehörigt utfalla på samma sätt som . Det kan dock vara godtagbart att företagshemligheter röjs för att avslöja något som framstår som klart otillbörligt eller klander- värt utan att missförhållandet hade ansetts som allvarligt enligt den hit- tillsvarande lagen. Lagen om företagshemligheter och visselblåsarlagen Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att stärka skyddet för den som slår larm om allvarliga missförhållanden. gäller, som nämns ovan, den så kallade visselblåsarlagen. Lagen innebär en rätt till skadestånd för den arbetstagare som i strid med lagen drabbas av repressalier på grund av att han eller hon har slagit larm om allvarliga missförhållanden i arbetsgivarens verksamhet. Med allvarliga missför- hållanden avses brott med fängelse i straffskalan eller därmed jämförliga missförhållanden. Det är tillräckligt att det genom larmet framställs kon- kreta misstankar om sådana missförhållanden. Vid interna larm, liksom larm till den egna arbetstagarorganisationen, behöver inte några ytterligare krav vara uppfyllda för att skyddet mot repressalier ska inträda. Vid externa larm, dvs. när arbetstagaren offent- liggör uppgifter eller lämnar uppgifter för offentliggörande, eller slår larm genom att vända sig till en myndighet, krävs för skydd mot repress- alier att han eller hon har haft fog för påståendet om allvarliga missför- hållanden. Lagens skydd mot repressalier gäller inte om en arbetstagare begår brott genom att slå larm. Visselblåsarlagen reglerar inte arbetstagarnas rätt att avslöja företags- hemligheter utan gäller parallellt med övriga regler som kan aktualiseras då arbetstagare slår larm om allvarliga missförhållanden (se prop. 2015/16:128 s. 94). Att avslöja allvarliga missförhållanden aktualiserar inga åtgärder enligt lagen om skydd för företagshemligheter, varken den hittillsvarande eller den nya lagen, eftersom informationen inte utgör företagshemligheter enligt lagens definition. I så måtto anknyter begrepp- et allvarliga missförhållanden i visselblåsarlagen till motsvarande begrepp i lagen om företagshemligheter (jfr prop. 2015/16:128 s. 23). I de fall då det inte rör sig om några bevisade missförhållanden och det visar sig att den anställde misstagit sig, kan den situationen uppstå att arbetstagaren är skyddad mot repressalier enligt visselblåsarlagen sam- tidigt som han eller hon gör sig skyldig till ett skadeståndsgrundande 2017/18:200 angrepp på arbetsgivarens företagshemligheter enligt lagen om företags- hemligheter. Detta beror på att det enligt visselblåsarlagen endast krävs av den anställde att han eller hon haft fog för sin bedömning, medan det enligt lagstiftningen om företagshemligheter ställs något högre krav (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 29). Att omständigheterna är sådana får antas vara ovanligt. Om skadeståndsansvar aktualiseras för arbetstagaren bör skade- ståndet dessutom i många fall helt eller delvis kunna jämkas om arbets- tagaren uppfyller villkoren för att skyddas enligt visselblåsarlagen (se prop. 2015/16:128 s. 23 f.). Med den nya lagen om företagshemligheter kan det möjligtvis även inträffa att en arbetstagares röjande av arbetsgivarens företags- hemligheter är behörigt eftersom det sker i syfte att avslöja ett missför- hållande till skydd för allmänintresset, som arbetstagaren inte uppfyller villkoren för skydd enligt visselblåsarlagen på den grunden att missförhållandet inte bedöms som allvarligt. Visselblåsarlagen ska tillämpas fristående från lagen om företagshem- ligheter. Att lagarna i undantagsfall inte ger samma svar på frågan om huruvida avslöjandet av ett visst missförhållande är i sin ordning kan, lik- som , inte helt undvikas. Till bilden hör att det av förarbetena till visselblåsarlagen framgår att begreppet allvarliga missförhållanden, som det används i den lagen, ofta omfattar vad som ovan redovisas som exempel på missförhållanden som avslöjas till skydd för allmänintresset (jfr prop. 2015/16:128 s. 41 f. och 96 f.). Om det skulle inträffa att det som utgör ett behörigt angrepp enligt lagen om företags- hemligheter inte omfattas av det skydd som visselblåsarlagen ger, får det tas om hand inom rättstillämpningen. Kravet att missförhållandena ska finnas i näringsidkarens rörelse tas bort Direktivet förutsätter inte att de missförhållanden som avslöjas har anknytning till innehavaren av de företagshemligheter som avslöjas. Det bör höra till ovanligheterna att det är nödvändigt att röja företagshemlig- heter för att avslöja missförhållanden som saknar samband med den rörelse som innehavaren av företagshemligheten bedriver. För att svensk rätt fullt ut ska överensstämma med direktivet bör ändå det nuvarande kravet på att missförhållandena som avslöjas finns i rörelsen tas bort. Ett mer heltäckande skadeståndsansvar Systematiken i lagen kan i stort sett behållas Regeringen föreslår i avsnitt 7 att det införs en definition av vad som utgör ett angrepp på företagshemligheter. I direktivet förutsätts det att skadestånd ska kunna dömas ut vid alla typer av angrepp enligt direktiv- et, så länge angriparen har angripit företagshemligheten uppsåtligen eller av oaktsamhet (artikel 14). Enligt den hittillsvarande lagen får skadestånd krävas av dels den som har begått brott enligt lagen, dels näringsidkare i samband med en affärs- förbindelse respektive arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet Prop. 2017/18:200 utnyttjar eller röjer företagshemligheter. Skadestånd får också krävas av den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet som har angripits enligt lagen eller röjts i strid med offentlig- hets- och sekretesslagen. Bestämmelserna om skadestånd utgår som regel från vem som har angripit företagshemligheten snarare än hur angreppet gått till och kompletteras av bl.a. bestämmelser om skadestånd i aktie- bolagslagen (2005:551) för styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag liksom av skadeståndslagens allmänna regler. Som Lagrådet påpekar kan det visserligen anföras skäl för varför det bör införas en allmän regel om att den som uppsåtligen eller av oaktsam- het angriper en företagshemlighet ska ersätta den skada som därigenom uppkommer. Regeringen konstaterar emellertid, i likhet med Lagrådet, att det för den praktiska tillämpningen kan finnas ett värde i att ansvaret i samband med affärsförbindelser respektive för arbetstagare behandlas i särskilda paragrafer. Vidare har annat inte framkommit än att den hittills- varande lagen i stort sett fungerat väl . Enligt regering- ens mening bör det krävas starka skäl för en ny ordning. Några sådana skäl har inte framkommit, och direktivet föranleder i princip enbart ett kompletterande skadeståndsansvar för den som olovligen anskaffar en företagshemlighet. Den hittillsvarande lagens systematik bör därför behåll- as så långt det är möjligt. Mot den bakgrunden är äldre förarbetsuttalanden fortfarande av intr- esse (framför allt prop. 1987/88:155 s. 17 f. och 41 f., bet. 1988/89:LU30 s. 37 f., 89 f. och 110 f. samt bet. 1989/90:LU37 s. 41 f. och 95 f.). Frågan om skadestånd för utnyttjande och röjande av företagshemlig- heter som erhållits genom ett domstolsbeslut eller vid en förhandling inom stängda dörrar, liksom då någon angriper en företagshemlighet som har röjts i strid med offentlighets- och sekretesslagen eller ett förordnan- de om tystnadsplikt eller ett förbehåll som meddelats med stöd av den lagen, behandlas i avsnitt 12.3 och 12.4. 9.2Skadeståndsansvar för utnyttjande och röjande av företagshemligheter i affärs- och anställningsförhållanden Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnytt- jar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare och i förtro- ende har fått del av företagshemligheten i samband med en affärsför- bindelse med näringsidkaren, bör liksom ersätta den skada som uppkommer. Detsamma ska gälla då företagshemligheten finns hos en forskningsinstitution. Regeringens bedömning: Liksom bör en arbetstagare vara skadeståndsskyldig om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som arbetstagaren har fått del av i sin anställning under sådana förhållanden att han eller hon insåg eller borde ha insett att den inte fick avslöjas. Arbetstagaren bör, lik- som , vara skadeståndsskyldig för angrepp på en tidigare arbets- givares företagshemligheter endast om det finns synnerliga skäl. Utredningens bedömning: Överensstämmer huvudsakligen med reg- eringens förslag och bedömning (se betänkandet s. 190 och 195). Enligt utredningen bör, när det gäller skadeståndsansvar vid affärsförhållanden, kravet i den hittillsvarande lagen på att utnyttjandet eller röjandet avser en företagshemlighet hos näringsidkaren tas bort. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna delar bedömning- en eller har ingen invändning mot den. och Arbetsdomstolen påpekar att skadestånds- ansvaret för affärskontakter enligt förarbetena till den hittillsvarande lag- en endast gäller i fråga om näringsidkare, medan den nya lagen enligt förslaget ska gälla även för företagshemligheter som finns hos icke-kom- mersiella forskningsinstitutioner. Bland andra Företagarna, , Innovations- och kemi- industrierna i () och alrätt (SFIR) är kritiska till att det även enligt den nya lagen ska krävas synnerliga skäl för att ålägga en arbetstagare skadeståndsskyldighet om han eller hon utnyttjar eller röjer företagshemligheter sedan anställningen har upphört. Flera av organisationerna framhåller att arbetstagarens lojal- itetsplikt upphör efter anställningen och att riskerna för otillbörlig sprid- ning av skyddsvärda företagshemligheter då ökar. SFIR, och ifrågasätter om inte det begränsade skadeståndsansvaret för arbetstagare står i strid med direktivet. Även Arbetsdomstolen anser att det är angeläget att klargöra om tumregeln att en arbetstagare efter anställningens slut fritt kan använda den tidigare arbetsgivarens företagshemligheter som arbetstag- aren har i huvudet är förenlig med direktivet. Enligt och bör det anges i lagen att det vid uppsåtliga angrepp alltid finns synnerliga skäl. och anser vidare att begränsningen av skadeståndsansvaret möjligen inte behövs, eftersom en arbetstagares erfarenhet och färdigheter som han eller hon har fått vid normal yrkesutövning inte utgör företagshemligheter enligt den nya lagen. De två organisationerna förordar vidare att kravet på att arbetstagaren ska ha insett eller borde ha insett att han eller hon inte fick avslöja företagshemligheten inte ska införas i den nya lagen. Bland andra akademikers centralorganisation (), Tjänste- männens (), Ingenjörer och Förhand- lings- och samverkansrådet PTK är positiva till det begränsade skade- ståndsansvaret för arbetstagare. Skälen för regeringens förslag och bedömning Skadeståndsansvaret för parter i en affärsförbindelse bör gälla även då företagshemligheter hos en forskningsinstitution utnyttjas eller röjs Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet hos en näringsidkare som han eller hon i förtroende har fått del av i samband med en affärsförbindelse med denne ska ersätta den skada som uppkommer genom hans eller hennes förfarande (6 § i den hittills- varande lagen). Ofta består affärsförbindelsen i en avtalsrelation mellan näringsidkaren och den som har fått del av företagshemligheten. Det är dock inte ett krav att ett bindande avtal har ingåtts. Redan under ett förhandlingsskede kan mottagaren ha fått del av en företagshemlighet på ett sådant sätt att ett förtroendeförhållande får anses föreligga (prop. 1987/88:155 s. 42). Enligt regeringens mening stämmer skadeståndsansvaret väl överens med direktivets reglering. Skadeståndsansvaret bör utformas på i huvud- sak samma sätt i den nya lagen. Frågan om skadeståndsansvar för anskaffanden av företagshemligheter i samband med affärsförbindelser behandlas i avsnitt 9.4. Det finns ett skadeståndsansvar för den som är part i en affärsförbind- else även om det är en anställd hos denne som har missbrukat förtroendet (prop. 1987/88:155 s. 42 och 63). Ett bemanningsföretag kan t.ex. bli skadeståndsskyldigt gentemot kundföretaget när en arbetstagare hos bemanningsföretaget, dvs. en bemanningsanställd, har angripit kundföre- tagets företagshemligheter. Bemanningsanställda som hanterar företags- hemligheter hos kundföretaget omfattas inte av skadeståndsansvaret för arbetstagare enligt lagen (jfr SOU 2008:63 s. 201 f.). Denna ordning är förenlig med direktivet och bör behållas. Regeringen återkommer till frågan om skadeståndsansvaret vid bemanningsanställdas anskaffande av kundföretagets företagshemligheter i avsnitt 9.4. Bland andra Arbetsdomstolen påpekar att utredningens förslag inte täcker in situationen att innehavaren av företagshemligheten är en icke- kommersiell forskningsinstitution. Regeringen föreslår i avsnitt 6.1 att den nya lagen ska gälla information som finns i en näringsidkares rörelse eller i en forskningsinstitutions verksamhet. En forskningsinstitution som bedriver verksamhet i syfte att utveckla kommersiella produkter bör ofta anses utgöra en näringsidkare. I undantagsfall kan dock företagshemlig- heter förekomma hos andra forskningsinstitutioner än sådana som bedriver näringsverksamhet. Det bör därför framgå uttryckligen av lagen att skadeståndsansvaret vid affärsförbindelser inte bara gäller företags- hemligheter hos en näringsidkare utan även hos en forskningsinstitution. Detta leder, som bl.a. påpekar, vidare till frågan om uttrycket affärsförbindelse är ett lämpligt sätt att avgränsa skade- ståndsansvaret i den nya lagen. Om forskningsinstitutionen bedriver när- ingsverksamhet med avseende på den företagshemliga informationen som utväxlas mellan parterna, bör det inte råda någon tvekan om att det rör sig om en affärsförbindelse i lagens mening. Samma synsätt bör anläggas även i andra fall där det finns en förbindelse mellan en forsk- ningsinstitution och någon utomstående som innebär att företagshemlig- heter utväxlas under krav på diskretion i fråga om hemligheterna. Före- tagshemligheter är till sin natur av kommersiellt slag, även om forsk- ningsinstitutionen i och för sig skulle vara icke-kommersiell. Även i dessa fall är det därför naturligt att se förbindelsen som en affärsförbind- else. Begreppet affärsförbindelse bör alltså ges en vidsträckt betydelse i lag- en och kan behållas. Om informationen utväxlas under sådana förhållan- den att det inte råder någon skyldighet för mottagaren att hålla informa- tionen hemlig, gäller bestämmelsen däremot inte. Detta utgör ingen nyhet i förhållande till den hittillsvarande lagen och är förenligt med direktivet. Skadeståndsansvaret för arbetstagare bör inte ändras En arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos arbetsgivaren som han eller hon har fått del av i sin anställning under sådana förhållanden att han eller hon insåg eller borde ha insett att den inte fick avslöjas, ska ersätta den skada som upp- kommer genom hans eller hennes förfarande (7 § första stycket i den hit- tillsvarande lagen). Skyldigheten att avstå från att utnyttja eller röja företagshemligheten följer i dessa fall som regel av den allmänna lojalitetsplikten i anställ- ningsförhållanden. Om den skadegörande handlingen äger rum efter det att anställningen har upphört är skadeståndsansvaret mer begränsat genom att arbetstagar- en är ansvarig endast om det finns synnerliga skäl (7 § andra stycket i den hittillsvarande lagen). Huvudregeln är att en arbetstagare som slutat sin anställning är löst från sin arbetsrättsliga lojalitetsplikt och därför har rätt att utnyttja den erfarenhet, yrkesskicklighet och kunnighet som han eller hon förvärvat under sin anställning. Enligt denna huvudregel görs ingen skillnad mellan kunnande på grund av rent personliga egenskaper eller kvalifika- tioner och sådan information som kan vara en företagshemlighet hos den tidigare arbetsgivaren. En arbetstagares skadeståndsansvar för utnyttjan- de och röjande av en tidigare arbetsgivares företagshemligheter kan ses som en inskränkning av huvudregeln (prop. 1987/88:155 s. 45 f.). Det kan tilläggas att egenskaper och kvalifikationer av rent personlig art som saknar anknytning till något som kan sägas vara säreget eller specifikt för arbetsgivarens verksamhet inte utgör företagshemligheter och redan på den grunden alltid fritt får användas (jfr avsnitt 6.3). Synnerliga skäl får i allmänhet anses finnas då arbetstagaren har tagit anställning hos arbetsgivaren i syfte att komma över hemlig information eller då han eller hon under sin anställning har förberett ett överförande av hemlig information till en konkurrerande verksamhet. En omständighet som kanske inte ensam men i förening med andra omständigheter kan tala för att det finns synnerliga skäl är att den tidig- are anställde har intagit en särskild förtroendeställning hos arbetsgivaren, exempelvis som verkställande direktör, produktionschef eller forsknings- chef. Det förhållandet att företagshemligheten har missbrukats med hjälp av dokumentation i någon form, exempelvis en teknisk förebild, är något som ofta talar för att det finns synnerliga skäl. En tidigare arbetstagare som använder sig av tekniska förebilder, ritningar, tekniska beskrivning- ar eller annan dokumentation som härrör från den tidigare arbetsgivaren och avser dennes företagshemligheter, bör i princip bli skadeståndsskyld- ig (jfr prop. 1987/88:155 s. 46 och 61 samt bet. 1989/90:LU37 s. 47 f.). Vid bedömningen har även skadans storlek en viss betydelse. Synner- liga skäl kan inte anses föreligga om utnyttjandet eller röjandet endast i liten utsträckning har påverkat den tidigare arbetsgivarens konkurrens- förmåga. En annan omständighet som kan tala mot ansvar är att arbets- tagaren själv har utvecklat hemligheten hos sin tidigare arbetsgivare. I ett sådant fall kan det ofta finnas skäl att inte frångå huvudregeln om arbets- tagarens frihet att utnyttja sin kunskap och erfarenhet på den öppna arbetsmarknaden (prop. 1987/88:155 s. 46). Den arbetsrättsliga lojalitetsplikten som ligger till grund för skade- ståndsskyldigheten under bestående anställning får antas överensstämma med direktivets reglering om utnyttjande och röjande av en företagshem- lighet i strid med avtal (artikel 4.3). För tiden efter det att anställningen har upphört är det i stället, när det gäller sådan information som arbets- tagaren annars fritt hade fått använda sig av, närmast en lagstadgad tyst- nadsplikt som det är fråga om (jfr , Lagen om skydd för företagshemligheter – En kommentar och rättsöversikter, 3 uppl. 2013 s. 463 och 474 f.). Direktivet ger enligt regeringens mening utrymme för en sådan lös- ning. Visserligen ska direktivet inte tas till intäkt för att begränsa arbets- tagares rörlighet och i synnerhet inte användas till att införa fler begräns- ningar i ett anställningsavtal utöver vad som följer av den nationella rätt- en eller unionsrätten (artikel 1.3). I detta fall rör det sig dock om en begränsning som har funnits i svensk rätt och som, vilket även utredningen anser, är godtagbar.