prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — som anges i lagen (allmän information, information om intressekonflikter och information om pris och ersättningar) lämnas även vid förnyelse eller ändring av försäkringsavtalet, om det behövs. föreskrifter och allmänna råd om försäkringsförmedling finns också bestämmelser som innebär att viss information ska lämnas till kunden efter avtalets ingående. Enligt de föreskrifterna ska en försäkrings- förmedlare bl.a. informera kunden om all ersättning som förmedlaren får för förmedlingen, oavsett ersättningen betalas (se 6 kap. 5 §). Försäkringsdistributionsdirektivet innehåller inte något generellt krav på att information ska lämnas vid förnyelse eller ändring av försäkrings- Som framgår i avsnitt 10.2.3 finns det enligt direktivet endast beträffande vissa typer av kundbetalningar en skyldighet för försäkrings- förmedlare och försäkringsföretag att lämna information till kunden i samband med varje sådan betalning (artikel 19.3 och 19.4). En kund bör, även efter det att ett avtal ingåtts, få relevant information när de förhållanden som förelåg när avtalet ingicks ändras i något avseende eller när avtalet förnyas. Det bör därför införas en generell bestämmelse i lagen om försäkringsdistribution om att information ska lämnas till kunden även vid förnyelse eller ändring av försäkringsavtalet, om det behövs. Bestämmelsen bör utformas efter förebild av nämnda bestämmelser i lagen om försäkringsförmedling (6 kap. 1 och 2 §§) och bör på motsvarande sätt omfatta allmän information, information om intressekonflikter och om pris och ersättningar. t.ex. behöva lämnas om det skett viktiga förändringar i ägarförhållandena eller om en försäkringsförmedlare har bytt försäkringsgivare när det Genom förslaget genomförs även kravet i försäkringsdistributions- direktivet att kunden ska få förnyad information om eventuella intresse- konflikter samt om pris och ersättningar i samband med varje betalning som kunden gör inom ramen för försäkringsavtalet efter det att det ingåtts, när det är fråga om andra betalningar än löpande premie- betalningar eller andra planmässiga betalningar (artikel 19.3 och 19.5). 10.4Vissa informationskrav och uppföranderegler vid rådgivning och vid försäljning utan rådgivning Försäkringsdistributionsdirektivet innehåller särskilda informationskrav för försäkringsdistributörer vid rådgivning och informationskrav som gäller oberoende av om rådgivning lämnas eller inte (artikel 20). Syftet med den generella informationsskyldigheten är att kunder, även vid försäljning utan rådgivning, ska få relevant information om de aktuella försäkringsprodukterna så att de kan fatta välgrundade beslut (jfr skäl 48 till direktivet). Dessa informationskrav kompletteras av ett antal upp- föranderegler i direktivet som avser distributörens agerande under och efter distributionstillfället. Distributören ska innan avtal ingås, och oberoende av om rådgivningen ges eller inte, specificera kundens krav och behov och anpassa den efterföljande distributionen och eventuella rådgivningen efter den enskilde kunden. I försäkringsdistributionsdirektivet finns även regler om standardise- rade produktfaktablad för skadeförsäkringsprodukter. De reglerna komp- letteras av Priip-förordningen. De nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet motsvaras delvis av krav som finns även i försäkringsförmedlingsdirektivet (artikel 12.2 och 12.3). De reglerna i sistnämnda direktiv har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om försäkringsförmedling (5 kap. 4 § första–tredje styckena). Förslaget i avsnitt 9.1.1 innebär att flera av dessa krav kommer att ställas på samtliga försäkringsdistributörer (omsorgs- plikt, anpassning av rådgivning och skyldighet att avråda). I försäkrings- distributionsdirektivet finns emellertid även några ytterligare krav. Även de kraven bör anges i bestämmelserna i den nya lagen om försäkrings- distribution. Jämfört med försäkringsförmedlingsdirektivet är kraven i försäkringsdistributionsdirektivet dessutom mer specificerade i den meningen att indelningen i regler avseende rådgivning respektive generella informationskrav är tydligare. Motsvarande uppdelning bör göras också i den nya lagen. 10.4.2Allmän skyldighet att klargöra kundens krav och behov samt krav på anpassad produktinformation Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska innan ett för- säkringsavtal ingås 1. klargöra kundens krav och behov i fråga om försäkringsskydd på grundval av de uppgifter som kunden har lämnat, och 2017/18:216 2. ge kunden objektiv och tydlig information om försäkrings- produkten. Försäkringsdistributörens skyldigheter ska anpassas efter typen av kund och produktens komplexitet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att i promemorians förslag anges det inte uttryckligen att försäkrings- distributören ska klargöra kundens krav och behov på grundval av de uppgifter som kunden har lämnat eller att krav- och behovsprövningen och produktinformationen ska anpassas efter typen av kund och produktens komplexitet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att det finns vissa frågor när det gäller hur reglerna ska tillämpas i praktiken eftersom det i förslaget inte görs någon distinktion mellan på vems initiativ distribu- tionen sker eller om den sker på distans, per telefon eller på en webb- plats, eller vid ett fysiskt möte. ställer sig bl.a. frågande till om en försäkringsdistributörs plikt att avråda en kund gäller även vid telefonförsäljning och hur kännedom om kundens behov ska klarläggas när det är fråga om digitala köpprocesser. Svensk Försäkring anser att det bör framgå att även försäkringsdistributörens skyldighet att klargöra kundens krav och behov ska anpassas efter kunden och produktens komplexitet samt att klargörandet av kundens krav och behov ska ske på grundval av de uppgifter som erhållits från kunden. Svensk Försäkring anser även att det behöver klargöras att krav- och behovs- prövning, passandebedömningen och lämplighetsbedömningen utgör tre separata bedömningar som reglerar olika situationer och har olika syften. Försäkring och efterfrågar ett förtydligande av att den modell som används när det gäller krav- och behovs- prövning och informationslämnande för kollektivavtalade försäkringar är tillräcklig för att uppfylla kraven i direktivet. anser att de kollektivavtalade förmånerna i form av försäkringar inte är tillräckligt belysta i promemorian och att förslaget leder till följdfrågor om vem som reglerar innehållet i informationen och vad som blir följderna av en felaktig hantering. (), Fora och anser att det bör förtydligas att kraven när det gäller krav- och behovsprövning samt informationslämnande är uppfyllda oavsett om kunden ansluter sig till den framförhandlade tjänstepensionslösningen till följd av en bestämmelse i ett kollektivavtal eller om anslutningen till tjänstepensionslösningen sker frivilligt. Svensk Försäkring anser att det är svårt att avgöra hur de föreslagna reglerna om t.ex. informations- givning samt krav- och behovsanalyser ska tillämpas i fråga om kollektivavtalade försäkringar. Svensk Försäkring efterfrågar så långt möjligt reglering i lag i stället för i motivuttalanden för att säkerställa att den svenska modellen för distribution av kollektivavtalade försäkringar inte riskerar att försämras. Skälen för regeringens förslag Krav- och behovsprövning och lämnande av information om försäkringsprodukten Enligt försäkringsdistributionsdirektivet ska en försäkringsdistributör innan försäkringsavtal ingås specificera kundens krav och behov och ge kunden objektiv information om försäkringsprodukten på grundval av de uppgifter som erhållits från kunden (artikel 20.1 första och andra styckena och 20.2). Distributören ska med beaktande av försäkrings- produktens komplexitet och typen av kund ge relevant och tydlig information om produkten så att kunden kan fatta ett välgrundat beslut. Varje avtal som föreslås ska vara förenligt med kundens krav och behov i fråga om försäkringsskydd. I försäkringsdistributionsdirektivet (artikel 20.4, som i stora delar är likalydande med artikel 20.1) anges vidare att tillämpningen av regler i Solvens II-direktivet (artiklarna 183 och 184) med informationskrav för skadeförsäkringsföretag inte ska påverkas av de krav som anges i förevarande direktiv samt att informationskraven i det direktivet gäller oavsett om rådgivning lämnas och oberoende av huruvida försäkrings- produkten är en del av ett paket (korsförsäljning). De nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet innebär bl.a. en skyldighet för försäkringsdistributören att anpassa information och eventuella förslag efter den enskilde kundens krav och behov. Delvis motsvarande regler finns i försäkringsförmedlingsdirektivet (artikel 12.3). De innebär att en försäkringsförmedlare, innan ett avtal ingås, särskilt på grundval av de uppgifter som kunden lämnat, åtminstone ska specificera kundens krav och behov samt ange skälen till varje råd som ges beträffande en viss försäkringsprodukt. Redovisningen ska vara anpassad till det erbjudna försäkringsavtalets komplexitet. Dessa regler i försäkringsförmedlingsdirektivet har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om försäkringsförmedling (bl.a. 5 kap. 4 § andra stycket första meningen, se även avsnitt 10.10 om dokumentationsskyldighet). De innebär en skyldighet för försäkrings- förmedlare att anpassa sin rådgivning efter kundens önskemål och behov samt rekommendera lösningar som är lämpliga för kunden. I denna proposition föreslås att denna skyldighet ska gälla för samtliga försäk- ringsdistributörer (se avsnitt 9.1). Som nämns ovan innehåller försäkringsdistributionsdirektivet även ett krav på specificering av kundens krav och behov samt objektiv informa- tion om försäkringsprodukten, oberoende av om rådgivning tillhanda- hålls eller inte. För att genomföra dessa krav i svensk rätt bör en mot- svarande bestämmelse införas i den nya lagen om försäkringsdistribution. En försäkringsdistributör bör således vara skyldig att klargöra kundens krav och behov i fråga om försäkringsskydd på grundval av de uppgifter som kunden lämnar samt att ge kunden objektiv och förståelig information om försäkringsprodukten som är anpassad efter typen av kund och produktens komplexitet. Regeringen instämmer med Svensk Försäkring att det bör förtydligas att klargörandet av kundens krav och behov ska ske på grundval av de uppgifter som kunden har lämnat samt att såväl krav- och behovs- prövning som produktinformation ska anpassas efter typen av kund och 2017/18:216 produktens komplexitet. Detta innebär att omfattningen av krav- och behovsprövningen kommer att skilja sig åt från fall till fall. punkt bör prövningen, enligt regeringens uppfattning, innefatta en kontroll av om huruvida den presumtiva kunden ingår i den målgrupp som en försäkringsdistributör ska ange i processen för produktgod- kännande (se avsnitt 9.7). Med hänsyn till den variation av kunder och försäkringsprodukter som krav- och behovsprövningen ska tillämpas på är det emellertid inte möjligt att i detalj ange exakt vilken information som en försäkringsdistributör bör hämta in från kunden i varje enskilt Vid prövningen bör det dock alltid klargöras om det föreligger ett försäkringsbehov och vilken eller vilka försäkringsprodukter som i så fall är förenliga med kundens krav och behov. Försäkringsdistributionsdirektivet innehåller även ett krav på att försäkringsföretag och försäkringsförmedlare vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter ska hämta in ytterligare information från kunden (artikel 30). Dessa regler i direktivet gäller, till skillnad från den nu aktuella krav- och behovsprövningen, även när försäkringsdistributionen utförs i förhållande till ett redan ingånget När distributionen inte innefattar någon rådgivning ska försäkringsföretag och försäkringsförmedlare som huvudregel hämta in vissa uppgifter om kundens kunskaper och erfarenheter som ska ligga till grund för en s.k. passandebedömning (artikel 30.2). ning tillhandahålls, ska försäkringsföretag och försäkringsförmedlare göra en s.k. lämplighetsbedömning (artikel 30.1) baserad på inhämtade uppgifter om kundens kunskaper och erfarenheter (dvs. som för passandebedömningen) men även ytterligare uppgifter om kundens ekonomiska situation, inbegripet kundens förmåga att bära förluster, och om målet med investeringen, inbegripet kundens risk- tolerans (se även avsnitten 11.6.1–11.6.3). Svensk Försäkring anser att det behöver förtydligas att krav- och behovsprövningen, passande- prövningen och lämplighetsprövningen utgör tre olika bedömningar som reglerar olika situationer och som har olika syften. Som nämns ovan ska dock krav- och behovsprövningen tillämpas på en mycket stor variation av kunder och produkter. Förslagen i denna proposition innebär att vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter ställs det i vissa fall inte upp några krav på passandebedömning eller lämplighets- bedömning (se avsnitten 11.6.1 och 11.6.3). I sådana fall blir det därmed endast aktuellt med krav- och behovsprövning. Det kan därför inte uteslutas att krav- och behovsprövningen i sådana situationer kan komma att innehålla utredningsmoment liknande de som ska utföras vid en lämplighets- eller passandebedömning. tar upp frågor som rör tillämpningen av de föreslagna reglerna med anledning av att det inte görs någon skillnad mellan på vems initiativ distributionen sker eller om den sker på distans eller vid ett Regeringen konstaterar att all försäkringsdistribution som avser ingående av ett försäkringsavtal, och som omfattas av försäkrings- distributionsdirektivet, ska föregås av en krav- och behovsprövning som är anpassad efter försäkringsproduktens komplexitet och typen av kund (jfr artikel 20.1). Således ska det även när det är fråga försäkrings- distribution med hjälp av ett medel för distanskommunikation (t.ex. genom telefonförsäljning eller vid en digital köpprocess) ske en kart- läggning av kundens krav och behov i försäkringshänseende. Om en Prop. 2017/18:216 försäkring exempelvis distribueras på en webbplats bör distributören kunna hämta in nödvändiga uppgifter genom olika standardiserade frågor som kunden får besvara på webbplatsen. Även i dessa fall gäller att krav- och behovsprövningen ska vara anpassad efter produktens komplexitet och typen av kund. Den information som hämtas in från kunden måste dock vara tillräcklig för att säkerställa att varje försäkringsavtal som föreslås är förenligt med kundens krav och behov. Den skyldighet som föreslås gälla för försäkringsdistributörer att avråda en konsument från att teckna en försäkring som konsumenten inte har behov av bör enligt regeringens mening gälla även när försäkring distribueras med hjälp av ett medel för distanskommunikation (jfr avsnitt 9.1). I förhållande till gällande rätt innebär förslaget att det införs ett generellt krav om objektiv produktinformation till kunden. Det får även anses innebära ett förtydligande av att den enskilde kundens krav och behov av försäkring ska kartläggas oavsett om rådgivning lämnas eller inte (jfr 5 kap. 4 § lagen om försäkringsförmedling). Försäkringsdistribution behöver inte nödvändigtvis innefatta ett rådgivningsmoment och det är angeläget att kunder, även vid försäljning utan rådgivning, får information och förslag på försäkringsavtal som är anpassade efter deras krav och behov. Det grundläggande syftet med förslaget är att motverka otillbörlig försäljning av försäkringsprodukter (jfr skäl 44 till direktivet). I detta sammanhang finns även anledning att peka på den dokumentationsskyldighet som föreslås ska gälla för distributörer vid försäkringsdistributionen (jfr avsnitt 10.11 nedan). Genom förslaget genomförs de nu aktuella reglerna i försäkringsdistri- butionsdirektivet i svensk rätt (delar av artikel 20.1 första och andra styckena samt artikel 20.2 och 20.4). I enlighet med det direktivet har förslaget inte någon inverkan på de informationskrav för skade- försäkringsförsäkringsföretag som gäller enligt Solvens II-direktivet. Som framgår ovan i avsnitt 10.1.2 innebär förevarande förslag att det i den nya lagen ska införas bestämmelser om information om försäkrings- produkten som delvis kommer att överlappa bestämmelser i försäkrings- avtalslagen om information som ska lämnas innan en försäkring med- delas. I lagrådsremissen föreslås att det i den nya lagen ska införas en upplysningsbestämmelse om att det i försäkringsavtalslagen finns ytter- ligare bestämmelser om information som ska lämnas innan en försäkring meddelas. Lagrådet anser emellertid att det är lagtekniskt svårt att på ett enkelt men rättvisande och heltäckande sätt i den nya lagen uttrycka förhållandet till informationskrav i andra lagar. Enligt Lagrådets mening är det tillräckligt att syftet med den nya lagens krav på information – att de ska gälla tillsammans med krav i annan lagstiftning – görs klart i över- vägandena till lagen och den upplysningsbestämmelse som finns i lagrådsremissens förslag bör därför kunna utgå. Mot denna bakgrund anser regeringen att det i den nya lagen inte bör införas en sådan upplys- ningsbestämmelse som föreslås i lagrådsremissen. Särskilt om krav- och behovsprövning och lämnande av information i förhållande till kollektiva försäkringar I försäkringsdistributionsdirektivet finns inte några specifika regler om hur krav- och behovsprövning ska ske och hur information ska lämnas när det gäller olika typer av kollektiva försäkringar. Direktivet innehåller visserligen regler om information som ska lämnas till anställda som ansluts till s.k. ”obligatoriska tjänstepensionssystem” (artikel 22.5). Dessa regler, som behandlas utförligare nedan (avsnitt 10.7), innehåller emellertid endast ett krav på en utvidgad informationsskyldighet vid tjänstepensionsförsäkring som syftar till att säkerställa att även den försäkrade (inte bara kunden) får relevant information. Vid tjänste- pensionsförsäkring (kollektivavtalad och individuell), obligatorisk grupp- försäkring och frivillig gruppförsäkring ska således såväl reglerna om krav- och behovsprövning som informationskraven i direktivet uppfyllas gentemot varje enskild kund enligt huvudregeln. I de fall försäkringen distribueras via en försäkringsförmedlare är det förmedlaren som ska uppfylla kraven. I annat fall är det försäkringsföretaget som ska göra krav- och behovsprövningen och uppfylla informationskraven. Enligt direktivet ska vidare den företrädare för en grupps medlemmar som ingår ett försäkringsavtal för gruppmedlemmarnas räkning anses som kund (skäl 49). Reglerna i direktivet om krav- och behovsprövning och lämnande av information aktualiserar frågan om huruvida de informa- tionsmodeller som används i vid gruppförsäkring kan anses göra det möjligt att uppfylla kraven i direktivet. När det gäller grupp- försäkring är det enligt gällande rätt till viss del tillåtet för avtalsparterna att själva bestämma hur informationen ska lämnas (se t.ex. 4 kap. 18 § 2 försäkringsrörelselagen, 7 kap. 2 § 8 försäkringsrörelseförordningen och föreskrifter och allmänna råd om information som gäller försäkring och tjänstepension). Enligt försäkringsdistributionsdirektivet (artikel 20.2) ska uppgifter vid krav- och behovsprövningen och objektiv information om försäkrings- produkten (artikel 20.1) anpassas till den föreslagna försäkrings- produktens komplexitet och typen av kund. Därigenom tillåts en viss anpassning av de krav som ställs upp i direktivet. De eventuella svårigheter som direktivet kan tänkas medföra i nu aktuellt hänseende bör när direktivet genomförs i svensk rätt ses mot bakgrund av att grupp- försäkringar utgör en i huvudsak väl fungerande och viktig försäkrings- form som har bidragit till en hög grad av försäkringsteckning i . När det gäller frågan om huruvida de informationsmodeller m.m. som används på den svenska marknaden är förenliga med kraven i försäkringsdistributionsdirektivet gör regeringen följande bedömning. Vid kollektivavtalade tjänstepensionsplaner följer planen en överens- kommelse mellan en arbetsgivarorganisation och en central arbetstagar- organisation. Försäkringsföretag upphandlas för att erbjuda de tjänster som följer av tjänstepensionsplanen. När en arbetsgivare ansluter sig till kollektivavtalet blir denne även skyldig att följa tjänstepensionsplanen. Det innebär att arbetsgivarens anställda ansluts till tjänstepensionsplanen och kan välja bland de försäkringar som omfattas. När den anställde har gjort sina val inom planen uppstår det ett försäkringsavtal mellan arbets- givaren och försäkringsföretaget under vilket den anställde blir försäkrad. Vid en sådan ordning får arbetsgivaren anses utgöra en sådan grupp- företrädare som ingår ett försäkringsavtal för gruppmedlemmarnas räk- ning i direktivets mening (se avsnitt 10.7 nedan och skäl 49 till direk- tivet). Arbetsgivaren är således den som ska betraktas som försäkrings- företagets kund när det kommer till krav- och behovsprövning samt lämnande av information. Enligt regeringens uppfattning får det i dessa fall anses ha gjorts en översiktlig krav- och behovsprövning i förhållande till en genomsnittlig arbetsgivare av arbetsmarknadens parter redan när pensionsplanen förhandlades fram inom ramen för kollektivavtalet. Genom att arbetsgivaren (kunden) är ansluten eller ansluter sig till kollektivavtalet och därmed pensionsplanen, får arbetsgivaren anses bekräfta att den prövningen överensstämmer med dennes krav och behov. När det gäller den information som ska lämnas till arbetsgivaren (kunden), och därefter till de försäkrade när de ansluts till planen (jfr avsnitt 10.7), bör ett försäkringsföretag kunna uppdra åt en s.k. valcentral att vidarebefordra den information som krävs. Även om arbetsgivaren kan ha ett visst intresse av att initialt få information om de enskilda produkterna som planen omfattar, kan denne i förhållande till försäkringsföretagen avböja ytterligare information i det avseendet. Vid individuella tjänstepensionsplaner utgör planen en del av anställ- ningsavtalet mellan en arbetsgivare och en anställd. Även i dessa fall upphandlas försäkringsföretag för att erbjuda de tjänster som följer av planen. Vid anställningen ansluts den anställde till tjänstepensionsplanen, varvid denne kan välja bland de försäkringar som omfattas. När den anställde har gjort sina val uppstår, liksom vid kollektivavtalade tjänste- pensionsplaner, ett försäkringsavtal mellan arbetsgivaren och försäkringsföretaget under vilket den anställde blir försäkrad. Även här får arbetsgivaren anses utgöra en gruppföreträdare som ingår ett försäkringsavtal för gruppmedlemmarnas räkning och är således den som är kund när det kommer till krav- och behovsprövning samt lämnande av information. Vid individuell tjänstepension bör, på motsvarande sätt som vid kollektivavtalad tjänstepension, en erforderlig prövning av arbets- givarens (kundens) krav och behov kunna ske inom ramen för den upphandling som görs av försäkringsföretag inom planen. Erforderlig information bör även i dessa fall kunna överlämnas till arbetsgivaren (kunden) i samband med den upphandlingen. I de fall arbetsgivaren biträds av en försäkringsförmedlare vid upphandlingen är det förmed- laren som ska uppfylla kraven. I annat fall är det de försäkringsföretag som är valbara som ska göra krav- och behovsprövningen och uppfylla informationskraven. Efter det att en anställd anslutits till planen genom sin anställning, ska det försäkringsföretag som ingått ett försäkringsavtal säkerställa att motsvarande information lämnas även till denne (se avsnitt 10.7). I förekommande fall torde en försäkringsförmedlare kunna biträda försäkringsföretaget med att vidarebefordra den informationen.