prop · H503257 · 2018-09-04 00:00:00 — Också prövningen av handläggningsfel och uppdragsöverskridande kan vara i gränslandet av att ha materiell karaktär, exempelvis vad avser bedömningen av om skiljemännen har överskridit åberopade grunder. Klandergrundernas utformning leder, trots sin övergripande formella karaktär, till att klandermålen kan bli förhållandevis omfattande när det gäller t.ex. åberopade grunder och processmaterialet i målet, vilket har betydelse för handläggningstiden. är vidare, till skillnad från ett överklagande inom ramen för en ordinarie process, i princip den enda chansen för en part att angripa en skiljedom och påtala fel i förfarandet. Detta kan leda till att parterna utnyttjar klandermöjligheterna till fullo. Det kan dessutom handla om resursstarka parter som är mindre känsliga för de kostnader som en klanderprocess kan medföra. Dessa omständigheter, som har betydelse för omfattningen av en klanderprocess, skulle bestå även vid ett byte av processordning. anför att ett byte av processordning skulle innebära en risk för att hovrätten går miste om de processuella verktyg som behövs för att kunna handlägga klandermålen på ett effektivt sätt. Detta gäller exempelvis bestämmelserna om preklusion i 42 kap. 15 och 15 a §§ och möjligheten att begränsa parts möjlighet att ändra sin talan och åberopa ny bevisning i 43 kap. 10 § gå förlorade. Under de förhållanden som nämns ovan är sådana processuella verktyg särskilt viktiga att ha kvar. Det bedöms också finnas behov av att ha möjlighet till en mer omfattande förhandling än vad som följer av reglerna om domvilla. Ett byte av processordning från nuvarande handläggningsform enligt reglerna för tvistemål till en handläggning enligt de regler som gäller för klagan över domvilla skulle dessutom medföra en grundläggande förändring av processens karaktär. Det skulle inte längre vara fråga om ett tvistemål och de för tvistemål grundläggande bestämmelserna om exempelvis utförande av talan skulle inte längre vara direkt tillämpliga. Detta väcker i sin tur frågor om i vilken utsträckning andra bestämmelser i blir tillämpliga, exempelvis bestämmelserna om dom och beslut i 17 kap. . Därutöver skulle de för tvistemåls- handläggningen grundläggande principerna om exempelvis koncentration och omedelbarhet inte gälla. Regeringen har övervägt möjligheten att komplettera utredningens för- slag med nödvändiga bestämmelser i övriga delar av , ex- empelvis preklusionsbestämmelserna i 42 kap. 15 och 15 a §§ rättegångs- balken och en särskild förhandlingsbestämmelse. Det har dock visat sig att en sådan lösning skulle innebära en reglering som i stora delar ändå förut- sätter en analogisk tillämpning av andra bestämmelser i . Det skulle medföra oklarhet både i den konkreta tillämpningen av de olika bestämmelserna och i den grundläggande frågan om karaktären av en Det har inte kunnat konstateras att en sådan lösning skulle bli mer effektiv än nuvarande regelverk och det finns därmed inte skäl att gå vidare med ett sådant förslag. Utredningen framhåller att det kan vara till fördel med en i huvudsak Regeringen ifrågasätter inte denna uppfattning, men kon- staterar att en skriftlig process är möjlig även enligt nuvarande process- ordning och att detta förekommer i en ansenlig del av målen. Sammantaget är regeringens slutsats att processordningen för klander- målen inte bör ändras till att handläggas enligt de regler som gäller för klagan över domvilla. I enlighet med utredningsdirektiven har utredningen övervägt om ett alternativ skulle vara att låta ärendelagen vara tillämplig på klandermålen. Utredningen anser dock att ärendelagen inte är ändamålsenlig, bl.a. efter- som klandermålen ofta innefattar komplicerade grunder och ärendelagens bestämmelser inte är anpassade för den typen av processer. fakultetsnämnden vid anför kan det vara svårt att avgöra om en fråga bör avgöras genom rättskipning eller som ett rätts- Gränsen mellan dessa två kategorier är inte helt klar. dermålen har mer gemensamt med traditionell rättskipning än med t.ex. de ansökningsärenden i lagen om skiljeförfarande om bl.a. utseende av ny skiljeman som handläggs enligt ärendelagen. Målen har heller aldrig haft karaktären av rättsvårdsärenden och det framstår därför som omotiverat att nu betrakta dem på något annat sätt. Det kan konstateras att de skäl som nämns ovan mot en tillämpning av de regler som gäller för klagan över domvilla även gör sig gällande beträffande frågan om att tillämpa ärende- Regeringen gör alltså inte någon annan bedömning än utredningen i den delen. Det har sålunda inte framkommit tillräckliga skäl för att ändra process- ordning för klandermålen. Den nuvarande processordningen bör därför Det saknas underlag för att göra någon annan förändring av process- Däremot föreslås andra åtgärder för att effektivisera klander- prövningen, bl.a. en skärpning av klandergrunden som avser uppdrags- överskridande (se avsnitt 7.2), en förkortning av klanderfristen (se avsnitt 7.4) och ett införande av krav på prövningstillstånd i (se tar också upp en fråga om delgivning. Enligt hovrätten bör Prop. 2017/18:257 det i sammanhanget övervägas att föreskriva att den som ansöker om i hovrätten ska ange en fungerande adress och att, om denna adress slutar att fungera, delgivning med sökanden ska kunna ske exempelvis genom tillhandahållande av handlingar på hovrättens kansli. Frågan berör dock flera fall när ett mål eller ärende inleds i hovrätten och är därför av mer generellt slag. Därutöver saknas utredningsunderlag för en sådan ändring. Frågan ryms därför inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringens förslag: Hovrätten ska i mål om skiljemännens behörig- het, ogiltighet, och ändring av skiljedom kunna besluta att ta upp muntlig bevisning på engelska utan tolkning till svenska. Regeringens bedömning: Det finns redan möjligheter för parterna att ge in skriftlig bevisning på engelska. Någon lagändring behövs inte i detta hänseende. Det bör inte införas någon särskild informationsskyldighet för rätten när det gäller muntlig och skriftlig bevisning på engelska. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- Utredningen föreslår att hovrätten ska kunna besluta att rättegången i lämplig omfattning ska äga rum på engelska, om det begärs av någon av parterna och motparten samtycker till det. Det föreslås vidare en bestäm- melse om att hovrätten i rimlig utsträckning genom översättning eller på annat lämpligt sätt ska se till att allmänheten kan få information på svenska Om någon av parterna begär det ska en översättning till engelska av protokoll samt domar och beslut på domstolens försorg finnas tillgängliga för parterna i anslutning till att de upprättas respektive medde- las (se betänkandet s. 143 f. och 147 f.). Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, däribland Hovrätten för och folkminnen, vid , Juri- diska fakultetsnämnden vid , ICC , Stock- holms Handelskammare och tillstyrker i huvudsak förslaget eller har ingen invändning mot det. är tveksam till behovet av en ordning med engelska som rättegångsspråk. slaget, bl.a. med hänsyn till att de utbildnings- och rekryteringsinsatser som skulle behövas inte står i proportion till det lilla antalet klandermål. avstyrker förslaget med hänsyn till de språksvårigheter som riskerar Justitiekanslern ifrågasätter förslaget med hänsyn till att nuvarande bestämmelser anses medge att engelska används i viss utsträck- ning i rättegången. Justitiekanslern påpekar också att en översyn bör omfatta även andra typer av tvistemål, t.ex. kommersiella mål och patent- mål, där det i likhet med klandermålen kan finnas behov av att använda och föreslår att den rådande tillämpningen, enligt vilken muntlig och skriftlig bevisning på engelska tillåts i viss utsträckning, ges uttryckligt lagstöd i stället för att utredning- ens förslag genomförs. Språkförsvaret godtar utredningens förslag under förutsättning bl.a. att hovrätten tillgodoser allmänhetens behov av insyn i klandermål när det efterfrågas. nämnden vid , liksom , avstyrker förslaget om att parterna ska samtycka till att rättegången i lämplig omfattning hålls på och folkminnen och ICC anser där- emot att det ska finnas krav på att parterna ska samtycka. framhåller bl.a. vikten av att domar, beslut och andra allmänna handlingar ska upprättas på svenska. Flera remissinstanser, bl.a. , hovrätt, Justitiekanslern, och Handelskam- mare, ifrågasätter i olika avseenden förslaget att hovrätten ska tillhanda- hålla en översättning av protokoll och avgöranden och att en part ska ersätta staten för kostnaderna för översättning. Skälen för regeringens förslag och bedömning Muntlig bevisning ska få tas upp på engelska utan tolkning till svenska Språket i domstolar är svenska enligt 10 § språklagen (2009:600). är det förutsatt att rättegången äger rum på svenska. är fallet även när det gäller målen enligt lagen om skiljeförfarande. stämmelser om tolkning för det fall den som ska höras inför rätten inte behärskar svenska finns i 5 kap. 6 § . Det är rätten som bedömer om en tolk ska anlitas. Rätten får vid behov översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten, se 33 kap. 9 § rättegångs- Inte heller när det gäller skriftlig bevisning finns alltså ett krav på att översättning sker, utan behovet av översättning får bedömas från fall Skiljeförfaranden sker inte sällan på engelska. Detta är särskilt vanligt i Andra språk förekommer, men antalet klandrade svenska skiljedomar som har meddelats på ett annat främmande språk är I nära hälften av målen har det klandrade skiljeförfarandet handlagts på engelska. Att inte i viss utsträckning ha möjlighet att fortsätta att processa på skiljeförfarandets språk kan innebära både merkostnader och förlust av tid. Utredningen föreslår därför en utökad möjlighet att använda engelska som rättegångsspråk. Det förekommer att vissa handlingar ges in på engelska i Är skiljedomen skriven på engelska förekommer det knappast numera att hovrätten förelägger parten att ge in en översättning till svenska av hela skiljedomen. låter dock parten självmant översätta skilje- domen till svenska och det händer också att hovrätten under hand kommer överens med partens ombud om att vissa särskilt viktiga delar av domen Skriftlig bevisning på engelska som åberopats i skiljeförfarandet ges också i allmänhet in i sitt originalskick utan översättning. också förekomma att ett vittne hörs direkt på engelska utan tolkning om alla i målet är överens om det och inga åhörare finns i salen. Att underlätta för parterna i klanderprocessen att använda engelska bedöms, som utredningen framhåller, innebära fördelar för parterna både tids- och kostnadsmässigt. En sådan reform skulle också kunna bidra till att öka konkurrenskraft som skiljedomsland. En utgångspunkt för en reform är språklagens bestämmelse att svenska ska vara språket i domstolar. Bestämmelsen har tillkommit för att säker- ställa att principen om offentlighet har en reell innebörd (se prop. 2008/09:153 s. 29). Om en annan lag innehåller någon bestämmelse som avviker från språklagen gäller dock den bestämmelsen enligt 3 § språklagen. Språklagen lägger alltså inte något absolut hinder i vägen för att tillåta engelska inslag i en rättegång. Om sådana undantag införs är det dock viktigt att det, som flera remissinstanser påpekar, säkerställs att alla inblandade i rättegången ändå förstår språket i fråga, och att intresset av att utomstående kan förstå innehållet i rättegången tillvaratas i möjligaste mån. Utredningen har övervägt om det finns skäl att föreslå en generell möjlighet att använda engelska som rättegångsspråk i hela klanderprocessen, dvs. vid bl.a. sakframställning och skriftväxling, inklusive engelska i domar och beslut, men stannat för att en så genomgripande reform inte bör genomföras. Att övergå till en ordning där hovrätten håller en förhandling på engelska skulle, som utredningen också framhåller, kräva andra insatser när det gäller bl.a. kompetensförsörjning och utbildning, som inte står i proportion till antalet ärenden där engelska som rättegångsspråk aktualiseras. En sådan ordning skulle också vara svår att förena med kraven på offentlighet. Utredningen föreslår mot den nämnda bakgrunden i stället att hovrätten bör få möjlighet att tillåta att rättegången i lämplig omfattning äger rum på engelska, om det begärs av någon av parterna och motparten samtycker till det. Vad utredningen framför allt tar sikte på utöver bevisupptagning är att skriftväxling ska kunna äga rum på engelska. Men även muntlig förhandling förutsätts kunna ske på engelska. Skulle målet undantagsvis vara av sådant allmänt intresse att det kan förväntas att utomstående svenska åhörare kommer att närvara vid förhandlingen eller begära att få ut handlingar i större omfattning ur akten, bör hovrätten enligt utredningens förslag inte tillåta engelska som rättegångsspråk. Enligt regeringens mening riskerar en möjlighet att använda engelska mer generellt i skriftväxlingen liksom vid muntlig förhandling att inkräkta alltför mycket på offentligheten. Eftersom avgöranden och beslut även fortsättningsvis bör skrivas på svenska är det också normalt lämpligt att även t.ex. yrkanden och grunder framställs på svenska och att den rättsliga argumentationen sker på svenska. Att hålla en muntlig förhandling på engelska skulle också ställa stora krav på såväl domare som parter och ombud. De insatser som skulle behövas för att införa en sådan ordning står enligt regeringens mening inte i proportion till behovet. Det finns alltså inte tillräckliga skäl att generellt tillåta skriftväxling på engelska eller att muntlig förhandling hålls på engelska. I likhet med vad som förordas av bl.a. och skulle det enligt regeringens mening underlätta för parterna att införa en möjlighet att ta upp muntlig bevisning på engelska utan tolkning till svenska. Även utredningen framhåller att möjligheten att hålla parts- och vittnesförhör på engelska tillhör det som är mest angeläget att genomföra. En sådan förändring bedöms också möjlig att genomföra med hänsyn till de ovan nämnda bestämmelserna i språklagen. Mot bakgrund av det anförda bör det införas en möjlighet att ta upp muntlig bevisning på engelska utan att tolkning sker till svenska. I likhet med vad utredningen föreslår anser regeringen att hovrätten alltid bör bedöma om det är lämpligt att engelska används i bevisupptagningen utan tolkning. Att målet har ett allmänintresse kan tala för att hovrätten inte bör tillåta bevisupptagning på engelska. 2017/18:257 Utredningen föreslår även att motpartens samtycke ska krävas för att engelska ska få användas. avstyrker detta med hänsyn till att en sådan ordning skulle ge motparten möjlighet att fördröja klanderprocessen utan skäl. Även avstyrker förslaget. Enligt ICC riskerar det att minska förutsebarheten i klanderprocessen och skulle strida mot principen om partsautonomi att inte kräva samtycke från parterna. Risken för fördröjning bör beaktas i sammanhanget, och det framstår därför enligt regeringen som lämpligast att hovrätten får ensam bestämmanderätt när det gäller användningen av engelska. Att ena parten motsätter sig att engelska används bör däremot beaktas vid bedömningen av om det är lämpligt att engelska används. Vad sedan gäller skriftliga handlingar finns redan enligt gällande rätt en möjlighet att tillåta att dessa ges in på engelska, utan att de översätts till svenska. Detta gäller såväl skriftväxlingen som skriftlig bevisning (se 33 kap. 9 § ). Enligt denna bestämmelse får rätten vid behov översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten. Handlingar som åberopas som skriftlig bevisning kan ofta vara avfattade på engelska, särskilt i skiljeförfaranden med utländska parter. Så kan vara fallet med exempelvis avtal, brev eller andra originalhandlingar som upprättats på engelska. Det underlättar för parterna att kunna ge in sådan skriftlig bevisning utan att behöva översätta den till svenska, inte minst i de fall skiljeförfarandet ägde rum på engelska. Som uppger tillåts normalt enligt nuvarande ordning att skriftlig bevisning ges in på engelska. Även har uttalat att skriftlig bevisning på engelska bör kunna accepteras (se NJA 2011 s. 345, jfr prop. 1986/87:89 s. 169 f.). Eftersom denna ordning redan tillämpas i enlighet med nuvarande bestämmelser finns det inte skäl att ta in någon särskild bestämmelse om detta i lagen om skiljeförfarande. Möjligheten att ta upp muntlig bevisning på engelska utan tolkning till svenska bör gälla mål om skiljemännens behörighet enligt den nya föreslagna bestämmelsen i 2 § andra stycket, samt mål om ogiltighet och enligt 33 och 34 §§ lagen om skiljeförfarande. Även ändringstalan enligt 36 § bör omfattas av förslaget. Som utredningen föreslår bör den nu nämnda regleringen gälla även för rättegången i . Har hovrätten tillåtit engelska i ett visst avseende bör parterna normalt kunna utgå från att detta gäller även i . Det bör dock stå fritt att förordna annorlunda. En ytterligare fråga är om upptagande av muntlig bevisning på engelska utan tolkning till svenska bör föranleda någon särskild åtgärd med hänsyn till offentlighetsprincipen vid förhandlingar i domstol. Som nämns ovan föreslår utredningen att hovrätten och ska vara skyldiga att i rimlig utsträckning informera allmänheten om rättegången. Skiljeförfaranden rör typiskt sett kommersiella förhållanden mellan företag. I klandermålen behandlas huvudsakligen påstådda formella fel i skiljeförfarandets genomförande. Enligt utredningens bedömning kommer det att bli aktuellt att använda engelska endast för ett fåtal mål . I de fall det finns ett allmänintresse ska rätten i enlighet med vad som nämns ovan beakta detta redan vid bedömningen av om bevisupptagningen ska få ske på engelska utan tolkning till svenska. Det får vidare anses följa av den allmänna serviceskyldigheten att en Prop. 2017/18:257 åhörare som efterfrågar det kan få information av domstolspersonal om vad en rättegång handlar om och då även kunna få information om exempelvis förhörs- och bevistema för förhörspersoner. Dessutom ska protokoll och avgöranden även fortsättningsvis alltid vara avfattade på svenska. Dessa kommer alltså att finnas tillgängliga för allmänheten på svenska. Det ska även nämnas att det också finns en möjlighet för rätten att skjuta upp ett förhör och kalla in en tolk, exempelvis om det skulle visa sig finnas ett allmänintresse för målet. Den möjlighet som föreslås att i vissa fall kunna ta upp muntlig bevisning i klandermål utan tolkning innebär under givna förhållanden en mycket begränsad inskränkning av förhandlingsoffentligheten. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att det inte finns tillräckliga skäl att införa en sådan informationsskyldighet som utredningen föreslår. Det ska därvid beaktas att utredningens förslag till skillnad från regeringens utgår från att engelska ska kunna användas i större utsträckning under förhandlingen än vid upptagande av muntlig bevisning. En remissinstans påpekar att frågan om att kunna använda engelska är relevant också för andra rättegångar än klandermål, t.ex. kommersiella tvister eller patentmål. Det finns dock inte möjlighet att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga att införa en möjlighet till engelska i andra fall än inom ramen för lagen om skiljeförfarande. Översättning till engelska av domar Flera remissinstanser invänder mot förslaget om att hovrätten ska se till att en översättning till engelska av avgörandet finns tillgänglig i anslutning till att det meddelas. Det är, som påpekar, inte förenligt med sekretessen för ett kommande avgörande att låta någon utomstående översätta det. Det är heller inte motiverat att tillskapa kompetens i hovrätten för att kunna översätta domar och andra avgöranden. Parterna är knappast heller beroende av att just hovrätten ombesörjer en översättning, utan en sådan kan ordnas lika enkelt på egen hand. Det finns därför inte skäl att genomföra utredningens förslag om översättning av avgöranden. Regeringens förslag: Det införs ett krav på prövningstillstånd för att ska pröva ett överklagande av hovrättens avgörande i klandermål. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 136). Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. , och tillstyrker också förslaget, men har synpunkter på den så kallade ventilen, dvs. kravet på att hovrätten ska ge tillstånd till överklagande till . anser att skiljedomar som har upphävts ska få överklagas även utan tillstånd från hovrätten. anser att hovrätten ska vägra tillstånd till överklagande endast om det är uppenbart att prövningstillstånd inte kommer att meddelas av . 2017/18:257 menar att hovrätterna i vissa fall har varit påfallande restriktiva med att ge tillstånd till överklagande. Samfundet föreslår därför att hovrätten ska meddela tillstånd till överklagande om inte hovrätten finner starka skäl för att inte kommer att meddela prövningstillstånd. Övriga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Av 43 § lagen om skiljeförfarande framgår att hovrättens avgörande av frågor om ogiltighet, och ändring enligt 33, 34 och 36 §§ inte får överklagas. Överklagandeförbudet har ansetts omfatta inte bara avgöranden i sak utan även beslut under rättegången och avvisnings- och avskrivningsbeslut (se NJA 2012 s. 761). Ge- nom den så kallade ventilen får hovrätten dock tillåta att avgörandet överklagas, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av . Om hovrätten lämnar ett sådant tillstånd krävs inte prövningstillstånd i . Prövningstillstånd behövs nämligen bara för sådana mål eller ärenden som har väckts vid tingsrätt (se 54 kap. 9 § ). Hovrätten har enligt nuvarande ordning inte möjlighet att begränsa ett tillstånd till överklagande till att gälla endast en viss fråga med prejudikatintresse, utan måste i så fall lämna tillstånd till prövning av målet i dess helhet. Utredningen anser att det bl.a. mot den bakgrunden finns skäl för att införa ett krav på prövningstillstånd så att ska kunna begränsa sin prövning till en viss prejudikatfråga, vilket är möjligt enligt 54 kap. 11 § . Regeringen delar den uppfattningen. I enlighet med utredningens förslag bör kravet på prövningstillstånd inte gälla för fall då överklagande sker av hovrättens beslut att avvisa ett överklagande (se 54 kap. 9 och 17 §§ ). Någon förändring av nuvarande ordning för dessa fall är inte avsedd. En särskild fråga som ett antal remissinstanser tar upp är om införandet av prövningstillstånd bör medföra någon ändring av den så kallade ventilen. Utredningen anger att den nuvarande ordningen med ett principiellt fullföljdsförbud i förening med en ventil har fungerat bra. Införandet av kravet på prövningstillstånd skulle kunna uppfattas som en risk för att färre mål blir prövade i än vad som är fallet med den nuvarande ordningen. Syftet med förslaget är emellertid inte att det ska få en sådan effekt, utan i stället att lättare ska kunna begränsa sin prövning till vissa prejudikatfrågor. Det har i övrigt inte framkommit tillräckliga skäl för att göra någon ändring av ventilen. Regeringen föreslår således att det införs ett krav på prövningstillstånd i . Det bör inte göras några förändringar i ventilen. Regeringens bedömning: Lagens bestämmelser om ersättning till skiljemännen bör inte ändras. Utredningens förslag och bedömning: Utredningen föreslår att förbudet i 40 § lagen om skiljeförfarande för skiljemännen att hålla inne skiljedomen i avvaktan på betalning av ersättningen till dem upphävs. I övriga delar överensstämmer utredningens bedömning med regeringens bedömning (se betänkandet s. 155 f. och 158). Remissinstanserna: vid invänder mot att 40 § upphävs med hänvisning till att det är önskvärt att det av lagen framgår vad som gäller i detta hänseende. Övriga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag och bedömning eller har ingen invändning mot dem. Skälen för regeringens bedömning