prop · H503120 · 2018-03-06 00:00:00 — När en kreditupplysning om en fysisk person lämnas ut, ska till den som avses med upplysningen och kostnadsfritt sändas ett skriftligt meddelande om 1.vem som bedriver kreditupp- lysningsverksamheten, 2.ändamålen med behandlingen, 3.de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller om honom eller henne, 4.möjligheten att få rättelse av de uppgifter som rör honom eller henne, och När en kreditupplysning om en fysisk person lämnas ut, ska till den som avses med upplysningen och kostnadsfritt sändas ett skriftligt meddelande om 1. vem som bedriver kreditupp- lysningsverksamheten och vem som är dataskyddsombud, 2.ändamålen med och den rätts- liga grunden för behandlingen, 3.vilka kategorier av person- uppgifter som behandlas, varifrån uppgifterna hämtats och hur länge uppgifterna kommer att lagras, 4.de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller om honom eller henne, 5.möjligheten att begära till- gång till och få rättelse av de upp- 5 Senaste lydelse 2014:970. 5. vem som har begärt upplys- ningen. gifter som rör honom eller henne, 6.vilka kategorier av mottagare som kan ta del av personupp- gifterna och vem som har begärt upplysningen, och 7.möjligheten att framställa klagomål till Datainspektionen. ut till ett svenskt kreditinstitut eller ut till ett svenskt kreditinstitut eller motsvarande utländskt företag, för motsvarande utländskt företag, för att användas endast som underlag att användas endast som underlag för beräkning av kapitalkravet för för beräkning av kapitalkravet för kreditrisker med en sådan metod kreditrisker med en sådan metod som avses i artikel 143.1 i Europa- som avses i artikel 143.1 i Europa- parlamentets och rådets förordning parlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av (EU) nr 575/2013 av 2013 om tillsynskrav för kredit- 2013 om tillsynskrav för kredit- och om ändring av förordning och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012, får meddelandet (EU) nr 648/2012, får meddelandet sändas senare men utan onödigt sändas senare men utan onödigt dröjsmål och begränsas till infor- dröjsmål och begränsas till infor- mation enligt första stycket 1, 2 mation enligt första stycket 1, 2 Om den som avses med Om den som avses med upplysningen begär det, ska även upplysningen begär det, ska även information enligt 3 och 4 sändas information enligt 3, 4, 5 och 7 till honom eller henne. sändas till honom eller henne. Första och andra styckena gäller också när en kreditupplysning lämnas om ett handelsbolag eller kommanditbolag. Första–tredje styckena gäller inte kreditupplysningar som lämnas genom offentliggörande på ett sådant sätt som avses i tryckfrihets- förordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen, utom när upplysningarna tillhandahålls ur en databas enligt 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen på sätt som avses i den paragrafens första stycke 1 och 2. Rättelse och begränsning av Finns det anledning att miss- tänka att en uppgift som behandlas i kreditupplysningsverksamhet eller som har lämnats i en kredit- upplysning under den senaste tolv- månadersperioden är oriktig eller missvisande, eller att den annars Om det finns anledning att miss- tänka att en uppgift som behandlas i kreditupplysningsverksamhet eller som har lämnats i en kreditupplys- ning under den senaste tolvmåna- dersperioden är oriktig eller miss- visande, eller att den annars har 6 Senaste lydelse 2010:1073. har behandlats i strid med denna behandlats i strid med denna lag, lag, ska den som bedriver verk- ska den som bedriver verksam- samheten utan dröjsmål vidta heten utan dröjsmål vidta skäliga skäliga åtgärder för att utreda för- åtgärder för att utreda förhållandet. Visar det sig att uppgiften är Om det visar sig att uppgiften är oriktig eller missvisande, eller att oriktig eller missvisande, eller att den annars har behandlats i strid den annars har behandlats i strid med lagen, ska den, om den före- med lagen, ska den, om den före- kommer i register, rättas, komplet- kommer i register, rättas, komplet- teras eller uteslutas ur registret. teras eller uteslutas ur registret. Om en oriktig eller missvisande uppgift har tagits in i en kredit- upplysning som lämnats ut, ska rättelse eller komplettering så snart det kan ske tillställas var och en som fått del av uppgiften. Detta gäller inte offentliggörande av en kreditupplysning på ett sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen, utom när upplysningen tillhandahållits ur en databas enligt 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen på sätt som avses i den paragrafens första stycke 1 och 2. Har uppgiften lämnats i en periodisk skrift eller i en kredit- upplysningsverksamhet som be- drivs genom återkommande offent- liggöranden enligt yttrandefrihets- grundlagen, ska rättelse eller komplettering så snart det kan ske införas i ett följande nummer av skriften eller motsvarande form av offentliggörande enligt yttrande- frihetsgrundlagen. Andra–fjärde styckena gäller inte om uppgiften uppenbarligen saknar betydelse för bedömningen av vederbörandes vederhäftighet i ekonomiskt hänseende. Har en fråga om rättelse eller liknande åtgärd tagits upp efter framställning från den som upp- giften avser, ska denne kostnads- fritt underrättas om huruvida en sådan åtgärd vidtagits. Om uppgiften har lämnats i en periodisk skrift eller i en kreditupplysningsverksamhet som bedrivs genom återkommande offentliggöranden enligt yttrande- frihetsgrundlagen, ska rättelse eller komplettering så snart det kan ske införas i ett följande nummer av skriften eller motsvarande form av offentliggörande enligt yttrande- frihetsgrundlagen. Andra–fjärde styckena gäller inte om uppgiften uppenbarligen saknar betydelse för bedömningen av personens vederhäftighet i ekonomiskt hänseende. Om en fråga om rättelse eller liknande åtgärd har tagits upp efter framställning från den som upp- giften avser, ska han eller hon kostnadsfritt underrättas om huru- vida en sådan åtgärd vidtagits. En fysisk person ska på begäran även få information om vem som har fått del av en rättelse eller komplettering. I och rådets förordning (EU) 2016/679 finns bestämmelser om fysiska per- soners rätt att begära att behand- lingen av personuppgifter begrän- sas. förordning (EU) 2016/679 ytterligare bestämmelser om till- syn i fråga om sådan behandling av personuppgifter som omfattas av den förordningen. Den som bedriver kreditupp- Den som bedriver kreditupp- skada som till följd av verk- skada som till följd av verksam- heten tillfogas någon genom otill- otillbörligt intrång i hans per- börligt intrång i hans eller hennes sonliga integritet eller genom att oriktig uppgift lämnas om honom, att en oriktig uppgift lämnas om om icke den som bedriver verk- honom eller henne, om inte samheten kan visa att tillbörlig omsorg och varsamhet iakttagits. visa att tillbörlig omsorg och var- Vid bedömande om och i vad mån samhet har iakttagits. skada har uppstått tages hänsyn ande om och i vad mån skada har även till lidande och andra om- uppstått tas hänsyn även till ständigheter av annan än rent lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk förordning (EU) 2016/679 gäller i stället artikel 82 i den förord- ningen. Denna lag träder i kraft . 7 17 a § upphävd genom 1997:556. Förteckning över remissinstanserna (Ds 2017:26) Efter remiss har yttranden över promemorian lämnats av , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, , Datainspektionen, Kammarkolle- giet, , , , Kronofogde- myndigheten, i , i , Fastighetsmäklarinspektionen, vid , vid , , CreditSafe i , Finans- bolagens Förening, Företagarna, , Spar- bankernas , Svensk Försäkring, Svensk Inkasso, , och . ombudsmän, , , , , Företagarförbundet Fria Företagare, , , , , , Kommuner och Landsting och har avstått från att yttra sig. Ett yttrande har dessutom kommit in från . Sammanfattning av betänkandet (SOU 2015:77) Utredningen har haft i uppdrag att dels kartlägga omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier och dels att utifrån kartläggningen överväga behovet av förändringar i framför allt civil- rättslig, näringsrättslig och civilprocessrättslig lagstiftning. I uppdraget har ingått att föreslå de åtgärder som utredaren ansett det finnas behov av. En allmän riktlinje för uppdraget har varit att de åtgärder som föreslås ska vara ändamålsenliga och proportionerliga i förhållande till pro- blemens omfattning och karaktär. I direktiven har särskilt betonats att utredningen inte ska föreslå åtgärder som riskerar att få mer generella konsekvenser för näringslivet. Fakturabedrägeri förekommer i stor omfattning och drabbar alla delar av Långt ifrån alla betalningar som görs beror på att den som betalat har blivit vilseledd och inte upptäckt att det varit fråga om I många fall, framförallt hos privatpersoner och företag, sker betalning därför att det finns en starkt överdriven rädsla för Betalning görs också bl.a. därför att det bedöms vara enklare och mer ekonomiskt än att bestrida eller därför att de som betalar bedömer sina chanser till framgång vid rättslig prövning av kraven som små. Att bestrida ett krav som framställts vid faktura- bedrägeri kräver emellertid ingen större arbetsinsats. I regel är ett bestridande också det enda som behöver göras. Det är mycket ovanligt att de som står bakom kraven vänder sig till eller till tingsrätten. Skulle så ske ger de avtalsrättsliga regler som finns ett tillräckligt gott skydd för att den som drabbas av faktura- bedrägeri ska kunna undgå betalningsskyldighet. regler och etiska riktlinjer för marknadsföring som finns motverkar också fakturabedrägeri och bör i högre utsträckning än åberopas vid den civilrättsliga prövningen av avtal som ingås efter marknads- föringsåtgärder, särskilt vid telefonförsäljning. Näringslivet bör ta ett mer aktivt ansvar för den utvecklingen. Fakturabedrägeri är i stor utsträckning kriminaliserat. utreda brotten och lagföra personerna bakom förfarandena åvilar sam- Det är emellertid inte rimligt att förvänta sig att det ens med obegränsade resurser skulle vara möjligt att helt eliminera förfarandena. Så länge det är lönsamt kommer det finnas personer som ägnar sig åt Det mest effektiva sättet att motverka fakturabedrägeri är därför att förmå dem som utsätts för bluffakturor och liknande krav att hävda sina rättigheter enligt de regler finns och att vägra betala. allmänna bör i det syftet tillhandahålla information som uppmärksammar enskilda personer och företag på riskerna att drabbas av fakturabedrägeri och som underlättar för dem att ta tillvara sina rättigheter om de drabbas. Den kartläggning som omfattats av utredningens uppdrag har till över- vägande del genomförts i form av en marknadsundersökning som ett externt marknadsundersökningsföretag har utfört på uppdrag av utred- ningen. Marknadsundersökningen har riktats till ett urval av respondenter i grupperna privatpersoner, företag, kommuner och statliga förvalt- ningsmyndigheter. De frågeunderlag som använts vid marknadsunder- sökningen har utarbetats av utredningen. Frågeunderlaget har baserats på de kunskaper om förekommande former av fakturabedrägeri som utred- ningen har inhämtat genom kontakter med myndigheter och företag, sammantagna med den information om förfarandena som beskrivits i betänkande, Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Landstingens erfarenheter av fakturabedrägeri har inhämtats genom telefonintervjuer. Domstolarnas erfarenheter som mottagare av bluffaktu- ror och andra betalningskrav vid fakturabedrägeri har inhämtats genom en mindre omfattande enkät som har bistått utredningen med. Fakturabedrägeri förekommer i olika varianter Utredningen har delat in fakturabedrägeri i två huvudkategorier, bluffakturor och fakturabedrägeri efter kontakt. Med bluffakturor avses bluffakturor som skickats ut utan föregående kontakt mellan faktura- utställare och fakturamottagare. Inom denna kategori faller fakturor som skickats ut från tidigare okända leverantörer, fakturor där faktura- utställaren medvetet har utformat fakturan så att den liknar en faktura från någon välkänd leverantör (kapade fakturor), samt erbjudanden som varit utformade som fakturor men där det varit svårt att upptäcka att det har varit fråga om ett erbjudande, (erbjudandefakturor). Med fakturabedrägeri efter kontakt avses fakturor som skickats ut efter en kontakt mellan fakturautställare och fakturamottagare, vilken enligt fakturautställaren har resulterat i någon form av avtal mellan dem. Efterföljande faktura eller betalningskrav påstås vara i enlighet med avtalet. Till denna kategori hör både grundlösa påståenden om att avtal har ingåtts och avtal som fakturamottagaren på olika sätt har blivit vilseledd eller pressad att ingå. Fakturabedrägeri drabbar en stor del av samhället Den kartläggning som utredningen har låtit göra visar att faktura- bedrägeri drabbar en stor del av samhället. Vanligast är bluffakturorna. I genomsnitt har femte person, vart tredje företag, var tredje statliga förvaltningsmyndighet, var sjätte domstol och nära nog varenda kommun fått en eller flera bluffakturor. Uppgifterna är mer osäkra när det gäller landstingen. Även hos dem har det emellertid förekommit att man mottagit bluffakturor. Fakturabedrägerier efter kontakt är inte lika vanliga som bluffakturorna. Dessa former av fakturabedrägeri har ändå drabbat över en femtedel av företagen, omkring en fjärdedel av de statliga förvaltningsmyndigheterna, omkring en åttondel av privatpersonerna och omkring en tolftedel av domstolarna och attestanterna inom kommuner- na. Om man ser till kommunerna som helhet har omkring nio av tio kommuner drabbats. När det gäller landstingen är det mer osäkert i hur stor omfattning problemen har förekommit. Klart vanligast, oavsett till vem förfarandet riktat sig, har varit att det rört sig om avtal som påstås ha ingåtts per telefon. Krav som riktats till privatpersoner har till övervägande del understigit . Krav riktade till företag, kommuner och statliga förvalt- ningsmyndigheter har till övervägande del uppgått till ett belopp . Betalningskrav som grundar sig på påståenden om avtal betalas i högre utsträckning än bluffakturor De flesta som får en bluffaktura betalar den inte. Av de privatpersoner som har fått en bluffaktura är det är som har betalat något. Bland företagen har det varit något vanligare att betalning skett. Av de företag som har fått en eller flera bluffakturor har i något fall gjort en betal- ning. Av de statliga förvaltningsmyndigheterna är det som har uppgett att myndigheten har betalat en bluffaktura. Bland attestanterna inom kommunerna är det som betalat. Betalningar har förekommit också hos landstingen och hos domstolarna. Det är sammantaget procentuellt sett betydligt vanligare att de som utsätts för fakturabedrägeri efter kontakt betalar enligt kravet jämfört med de som utsätts för bluffakturor. I genomsnitt har omkring 20–av dem som i den stora enkätundersökningen uppgett att de har mottagit ett eller flera sådana betalningskrav betalat. Hos domstolarna har betalat. Betalningar har förekommit också hos landstingen, dock oklart i vilken omfattning. Utredningen har gjort en grov uppskattning av vilka belopp privat- personer och företag har betalat till personerna bakom fakturabedrägerierna och kommit fram till att det totalt sett rör sig om ett belopp på från omkring en halv miljard och upp till . De flesta betalningar sker utan att andra åtgärder än att skicka betalningspåminnelser eller inkassokrav behöver göras I de fall bluffakturor och andra fakturabedrägerier leder till betalning sker det i de flesta fall utan att fakturautställaren behöver göra något annat än att skicka en betalningspåminnelse. I de flesta fall behöver fakturautställaren inte ens göra det. Av dem som har betalat, i alla kategorier, har i snitt omkring hälften gjort det inom den förfallotid som angetts på fakturan. Inkassokrav skickas emellertid också ut för att driva fram betalning. Det har varit vanligare att företag betalat först efter de har fått ett inkassokrav än att privatpersoner och myndigheter har gjort det. I snitt har av de privatpersoner och företag som betalat gjort det först efter att en ansökan om betalningsföreläggande har gjorts mot dem. Betalning efter stämning i tingsrätt har förekommit hos en liten andel av privatpersonerna och företagen. Det är i princip inga statliga förvaltningsmyndigheter eller kommuner som har betalat efter att personerna bakom fakturabedrägerierna har ansökt om betalningsföre- läggande eller stämning mot dem. Privatpersoner betalar bluffakturor främst av rädsla för betalningsanmärkning – övriga betalar främst av misstag Bland privatpersonerna är det främsta skälet till betalning av bluff- fakturor att man vill undvika att få en betalningsanmärkning. Det är också vanligt att man betalar därför att man anser det vara enklare och billigare än att bestrida. Det är däremot mindre vanligt att man betalar av misstag, därför att man inte inser att det rör sig om en bluffaktura. Hos företagen, de statliga förvaltningsmyndigheterna, attestanterna inom kommunerna och domstolarna sker däremot betalningarna av bluffakturorna främst av misstag. Även företagen betalar dock i hög utsträckning för att undvika att få en betalningsanmärkning eller ett betalningsföreläggande från . Skälen till varför betalning sker vid fakturabedrägeri med påstående om avtal varierar Det främsta skälet till att privatpersoner betalar är även när det gäller fakturabedrägeri med påstående om avtal att de vill undvika en betalnings- anmärkning. Betalning sker också för att det är enklare, billigare, för att man vill undvika betalningsföreläggande och därför att man är osäker på om man har ingått något avtal eller inte. Endast ett fåtal betalar därför att de bedömer utsikterna till framgång vid en rättslig prövning som små. Hos de drabbade företagen har det inte varit något skäl som har varit klart mer framträdande än något annat. Skäl som att det bedömts vara enklare eller billigare att betala än att bestrida har angetts i ungefär lika stor utsträckning som att man velat undvika att företaget skulle få en betalningsanmärkning eller ett betalningsföreläggande från Kronofogde- myndigheten. Andra skäl, såsom att man inte insett att det varit fråga om fakturabedrägeri eller att man upplevt situationen som obehaglig har också förekommit. Risken att förlora vid en rättslig prövning av saken har motiverat betalning hos endast ett fåtal. När det gäller de statliga myndigheterna, attestanterna hos kommun- erna och landstingen synes det övervägande skälet till betalning däremot ha varit att man bedömt sina utsikter till framgång vid en rättslig prövning som små. Det har också varit relativt vanligt att man inte har insett att det rört sig om fakturabedrägeri innan betalningen gjorts. I motsats till vad man kan tro finns det även inom myndigheterna en viss aversion mot betalningsanmärkningar och en önskan att undvika att bli föremål för ansökan om betalningsföreläggande. Det fåtal domstolar som har betalat har uppgett att det skett av misstag. Man bör dock hålla i minnet att underlaget när det gäller myndigheterna är litet och att det därför inte går att dra alltför långtgående slutsatser av resultaten. Bestridande leder oftast inte till annat än betalningspåminnelser I de flesta fall händer inget när betalning uteblir. I en del fall vidtar emellertid personerna bakom kraven åtgärder för att förmå mottagarna av kraven att betala. Generellt sett är det vanligare att åtgärder vidtas vid fakturabedrägeri efter kontakt än när det rör sig om bluffakturor. Av de åtgärder som vidtas är utskick av betalningspåminnelser van- ligast. Grovt sett har mellan en tredjedel och en fjärdedel av dem som vägrat betala fått en betalningspåminnelse. Privatpersoner har dock fått betalningspåminnelser i något mindre utsträckning än övriga. Inkasso- krav har också skickats till i genomsnitt mellan en tjugondel och en tiondel av dem som vägrat att betala. Det har varit något vanligare med inkassokrav vid fakturabedrägeri efter kontakt än vid bluffakturor. Privatpersoner har i mindre utsträckning än övriga drabbats av inkasso- krav. Ansökan om betalningsföreläggande har gjorts endast i ett fåtal fall, i snitt mot färre än av dem som vägrat betala. Hos de statliga förvaltningsmyndigheterna har det i princip inte förekommit. Det är ytterst sällan som personerna bakom fakturabedrägerierna har vänt sig till tingsrätten. De flesta som utsätts för fakturabedrägeri gör ingen polisanmälan De som drabbas av fakturabedrägeri anmäler i regel inte det till polisen. Anmälningsbenägenheten är låg i alla respondentgrupper. Anmälnings- benägenheten är lägst hos privatpersoner, något lite högre hos företagen och högst hos de statliga förvaltningsmyndigheterna. Grovt uppskattat har bara omkring en tiondel av dem som har utsatts för fakturabedrägeri gjort en polisanmälan om det. Svaren tyder på stora kunskapsbrister i avgörande frågor Respondenterna i samtliga grupper har i stor utsträckning själva ansett sig sakna tillräckliga kunskaper på områden som måste betraktas som centrala för deras val mellan att betala eller bestrida ett betalningskrav som utgör någon form av fakturabedrägeri. Nära en tredjedel av privat- personerna och omkring en fjärdedel av företagen har ansett sig sakna tillräcklig kunskap om hur man kan komma ur ett avtal som man har blivit vilseledd att ingå. Hos de statliga förvaltningsmyndigheterna och attestanterna inom kommunerna har omkring en sjundedel ansett att sådan kunskap saknas. Omkring en fjärdedel av privatpersonerna och en femtedel av företagen har ansett att de saknar tillräcklig kunskap om hur man bemöter ett oriktigt krav från en leverantör och vet inte heller vart de kan vända sig för att få veta mer. När det gäller respondenternas kunskaper i fråga om hur det går till att få en betalningsanmärkning har i genomsnitt mellan en femtedel och en tiondel av de tillfrågade privatpersonerna, företagen, de statliga förvalt- ningsmyndigheterna och attestanterna på kommunerna själva ansett att de, respektive den verksamhet de arbetar inom, saknar tillräckliga kunskaper i frågan. De egna kunskaperna om vilka möjligheter det finns att begära rättelse av felaktiga uppgifter i register har också bedömts som otillräckliga, i vart fall av en stor andel av privatpersonerna och företagen. De marknadsrättsliga reglerna bör tillmätas större betydelse vid den avtalsrättsliga bedömningen Många former av fakturabedrägeri utgör även otillbörlig marknadsföring enligt marknadsföringslagen. Reglerna begränsar möjligheterna att an- vända sig av otillbörliga marknadsföringsmetoder och framstå som en seriös aktör på marknaden. Sanktionerna enligt marknadsförings- lagen är emellertid i huvudsak framåtsyftande. , som har tillsynsansvar enligt marknadsföringslagen, ser till konsument- kollektivets intressen. Näringsidkarkollektivets intressen bevakas i princip inte, vilket medför att förfaranden som främst riktar sig mot närings- idkare inte uppmärksammas i samma utsträckning. Det huvudsakliga ansvaret för rättsutvecklingen när det gäller marknadsföring mellan näringsidkare måste därför bäras av näringslivet självt. Enskilda närings- idkare kan emellertid inte förväntas avsätta tid för driva förbuds- eller åläggandetalan till förmån för näringsidkarkollektivet i stort. Rättsutveck- lingen på det marknadsrättsliga området måste i stället drivas av bransch- och intresseorganisationerna. Näringslivets egenåtgärder har också stor betydelse för rättsutveckligen och klargör vad som ska anses vara god sed i marknadsföring. De marknadsrättsliga normerna bör också i högre utsträckning än vad som görs tillmätas betydelse vid den civil- rättsliga bedömningen av ett visst förfarande, eftersom de tjänar som ett riktmärke för vad som är godtagbart. Näringslivets etiska regler för marknadsföring bör tillmätas betydelse som sedvana eller branschpraxis, förutsett att riktlinjerna kan anses ha tillräckligt stöd av aktörerna på marknaden.