prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — Det måste också beaktas att direktivet förutsätter att den som har angripit en företagshemlighet genom att exempelvis tillägna sig den även kan bli skadeståndsskyldig för efterföljande utnyttjande och röjande av företagshemligheten (artikel 4.3 a jämförd med artikel 4.2 a). Detta gäller även för arbetstagare. Inte heller strider det begränsade skadeståndsansvaret efter anställning- ens upphörande mot direktivet i så måtto att det på ett otillåtet sätt begränsar skyddet för företagshemligheter. Den befintliga ordningen ger i stället uttryck för en noggrant avvägd och välfungerande kompromiss mellan å ena sidan intresset av en rörlig och flexibel arbets- marknad och å andra sidan intresset av att företagen kan skydda värde- fulla hemligheter och know-how. Direktivet innehåller för sin del inget generellt förbud mot utnyttjande eller röjande av företagshemligheter, inte heller för tidigare anställda. Till skillnad från bl.a. Advokatsamfund- et, och Företagarna instämmer därför regeringen i utredningens bedömning att den svenska ordningen bör behållas. Inte heller finns det anledning att, så som bl.a. förespråk- ar, slå fast att synnerliga skäl alltid föreligger om arbetstagaren har hand- lat med uppsåt. Regeringen föreslår i avsnitt 6.3 att det uttryckligen ska framgå av definitionen av företagshemlighet att därmed inte avses en arbetstagares personliga skicklighet och egna erfarenheter. Med anledning av det för- slaget väcker och frågan om huruvida begränsningen av skadeståndsansvaret efter anställningens upphörande behövs. Förslaget innebär dock inte någon förändring jämfört med den hittillsvarande lagen utan endast att vad som har gällt i fråga om arbetstagares kunnande och erfarenhet utan särskild anknytning till arbetsgivarens verksamhet kommer till tydligt uttryck i lagtexten. Behov- et av en särreglering i fråga om arbetstagares skadeståndsansvar i förhåll- ande till en tidigare arbetsgivare kvarstår därför trots den ändrade defini- tionen av företagshemlighet. och anser att kravet på att arbetstag- aren insett eller borde ha insett att den angripna företagshemligheten inte fick avslöjas inte behövs i den nya lagen. 2017/18:200 kravet på att innehavaren av företagshemligheten ska ha vidtagit rimliga åtgärder för att hemlighålla informationen samma funktion (jfr avsnitt 6.1). Kravet i den nya lagen på att innehavaren har vidtagit rimliga åtgärder för att hemlighålla sina företagshemligheter bör visserligen innebära en minskad risk för att en arbetstagare känner osäkerhet om huruvida infor- mationen som han eller hon hanterar är skyddad som en företagshemlig- het. Bedömningen av vad som är en rimlig åtgärd för hemlighållande ska dock göras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet och uti- från vad för slags information det rör sig om. Också i skadeståndshänseende måste bedömningen av vad arbetstagar- en insett eller borde ha insett göras från fall till fall, och med hänsyn till arbetstagarens individuella förutsättningar. Det kan ha självständig betydelse vad arbetstagaren har insett eller borde ha insett i fråga om huruvida företagshemligheten fick avslöjas, oberoende av vilka åtgärder innehavaren har vidtagit för hemlighållandet. Kravet på att arbetstagaren insett eller i vart fall borde ha insett att företagshemligheten inte fick avslöjas bör därför behållas. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att regleringen i den hittills- varande lagen om arbetstagares skadeståndsansvar för utnyttjande och röjande av företagshemligheter i anställningsförhållanden överförs till den nya lagen. Arbetstagaren blir därmed skadeståndsskyldig för utnyttjande eller röj- ande av en tidigare arbetsgivares företagshemligheter endast om det finns synnerliga skäl för det. De uttalanden som gjordes vid tillkomsten av den hittillsvarande lagen om vilka omständigheter som ska ha betydelse vid bedömningen av om synnerliga skäl finns är fortfarande vägledande. Frågan om skadeståndsansvar vid arbetstagares angrepp på företags- hemligheter i form av anskaffanden behandlas i avsnitt 9.4. 9.3Skadeståndsansvar för den som angriper en företagshemlighet som i ett tidigare led har angripits av någon annan Regeringens förslag: Det hittillsvarande skadeståndsansvaret för den som angriper en företagshemlighet som i ett tidigare led har angripits ska utvidgas så att det gäller även den som senare obehörigen anskaff- ar företagshemligheten. Skadeståndsansvaret ska vidare gälla oavsett om den som har utfört det ursprungliga angreppet på företagshemlig- heten har handlat på ett sätt som är skadeståndsgrundande enligt lagen eller inte. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 195). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. (Patent- och ) anser att det är oklart om skadeståndsskyldigheten är avsedd att omfatta endast den skada som vållas av den som utför det senare angreppet på företagshem- anser att det bör förtydligas om skadestånds- ansvaret vid ett pågående angrepp på en företagshemlighet inträder endast om angriparen vid angreppets påbörjande känner till, eller bör känna till, att företagshemligheten har angripits, eller om ansvar- et även inträder när angriparen får kännedom om det tidigare angreppet. Enligt bör det övervägas om skadeståndsskyldigheten måste vara så vidsträckt att den även omfattar den som borde ha insett att en företagshemlighet har angripits av någon annan. Skälen för regeringens förslag: Enligt den hittillsvarande lagen ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet som, enligt vad han eller hon inser eller bör inse, har angripits enligt lagen, ersätta den skada som uppkommer genom hans eller hennes förfarande (8 §). För att direktivets krav på en skadeståndssanktion vid efterföljande angrepp på företagshemligheter ska uppfyllas bör motsvar- ande gälla även i fortsättningen (artiklarna 4.4 och 14). Enligt direktivet krävs att även den som anskaffar en företagshemlighet som tidigare olagligen har anskaffats, utnyttjats eller röjts ska vara skade- Lagen behöver därför anpassas till direktivet. lämpligen ske på så vis att alla angrepp på en företagshemlighet som har angripits, inte bara utnyttjande och röjande av hemligheten, ska kunna leda till skadeståndsskyldighet. Ett exempel på en sådan situa- tion är när någon köper information som utgör en företagshemlighet med vetskap om att säljaren i sin tur har kommit över hemligheten genom ett obehörigt angrepp på hemligheten. Det bör i och för sig vara ovanligt att det uppkommer en ekonomisk skada i dessa fall. Det föreslås ovan att det i den nya lagen ska tas in en definition av vad som utgör ett angrepp på en företagshemlighet. Så snart någon har hand- lat på ett sådant sätt att det föreligger ett obehörigt angrepp på en före- tagshemlighet enligt lagen bör skadeståndsskyldighet kunna uppkomma för den som senare angriper företagshemligheten. kravet på att det tidigare angreppet ska ha skett enligt lagen – vilket i praktiken innebär ett krav på att den som utfört det angreppet har handlat på ett sätt som är skadeståndsgrundande enligt samma lag – bör därför inte tas in i den nya lagen. Liksom bör skadeståndsansvaret omfatta endast sådan skada som angriparen har vållat uppsåtligen eller av oaktsamhet. emot med hänsyn till direktivet inte utrymme för att, som tingsrätt förespråkar, från skadeståndsansvaret undanta den som visser- ligen inte insåg men borde ha insett att en företagshemlighet tidigare efterfrågar ett förtydligande av om ansvaret vid ett pågående angrepp på en företagshemlighet förutsätter att angriparen då angreppet påbörjas inser, eller bör inse, att företagshemligheten i ett tidig- are led har angripits av någon annan. Det är i första hand angrepp i form av utnyttjanden som kan pågå . dessa fall då angriparen kan konstateras antingen ha uppsåt i förhållande till det tidigare angreppet eller på grund av oaktsam- het sakna kännedom om det angreppet. Den tidpunkten kan inträffa 2017/18:200 senare än då hans eller hennes angrepp påbörjades. Detta är en nyhet jämfört med den hittillsvarande lagen där förfaranden som har utförts i god tro inte är obehöriga angrepp (se 2 § tredje stycket i den hittillsvaran- de lagen). Skadeståndsansvaret bör liksom endast gälla då det tidigare angreppet på företagshemligheten har utförts av någon annan än den som är ansvarig för det efterföljande angreppet. Ett specialfall av efterföljande angrepp är då någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som har röjts i strid med offentlighets- och sekre- tesslagen. För dessa fall finns i den hittillsvarande lagen ett särskilt skadeståndsansvar. Med hänsyn till definitionen av angrepp i den nya lagen behövs det inte längre någon särskild bestämmelse för de fallen. Regleringen har nära samband med frågor om sekretesskyddet för före- tagshemligheter och behandlas mer utförligt i avsnitt 12.4. 9.4Skadeståndsansvar vid vissa andra angrepp på företagshemligheter Regeringens förslag: Det ska införas ett skadeståndsansvar för den som utan att vara skadeståndsskyldig på grund av brott enligt lagen uppsåtligen eller av oaktsamhet obehörigen anskaffar en företagshem- lighet som inte har angripits i ett tidigare led. Ansvaret ska även omfatta skador som uppkommer senare genom att angriparen uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer företagshemligheten. När det gäller skadeståndsansvaret vid anskaffanden av företags- hemligheter för parter i en affärsförbindelse och för arbetstagare ska samma förutsättningar gälla som vid sådana personers utnyttjanden och röjanden av företagshemligheter. En arbetstagare ska dock vara skadeståndsskyldig för anskaffandet av en tidigare arbetsgivares före- tagshemligheter även om det inte finns synnerliga skäl. Regeringens bedömning: Skadeståndsansvaret i den hittillsvarande lagen för den som begår brott enligt lagen bör överföras oförändrat till den nya lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regering- ens förslag och bedömning (se betänkandet s. 187 och 373). Utredningen föreslår att det införs ett skadeståndsansvar för den som av oaktsamhet gör sig skyldig till ett förfarande som skulle utgöra företagsspioneri, om förfarandet hade varit uppsåtligt. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. och invänder mot att skadeståndsansvaret för oaktsamma anskaffanden regleras i en bestämmelse som avser skade- stånd på grund av brott. Arbetsdomstolen pekar på att eftersom skadeståndsansvaret i förslaget är begränsat till sådana anskaffanden som utgör företagsspioneri är det inte givet att förslaget uppfyller direktivets krav. Bland andra , . 2017/18:200 och () anser att det inte bör införas något skadeståndsansvar för den som av oaktsamhet anskaffar en företagshemlighet. Flera av organisationerna anför att skadeståndsansvar- et i vart fall inte ska gälla för arbetstagare. (Patent- och ), TCO och Arbetsdomstolen påpekar att skadeståndsansvaret på grund av brott i flera fall kommer att överlappa det rent civilrättsliga skadeståndsansvaret. Skälen för regeringens förslag och bedömning Det ska införas ett skadeståndsansvar för alla som olovligen anskaffar en företagshemlighet Den som har gjort sig skyldig till brott enligt den hittillsvarande lagen ska ersätta den skada som uppkommer genom brottet eller genom att företagshemligheten obehörigen utnyttjas eller röjs (5 §). Lagen omfattar dels brottet företagsspioneri, som består i att någon olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet, dels brottet olovlig befattning med företagshemlighet, som består i att någon anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemligheten eller någon före honom eller henne har berett sig tillgång till hemligheten genom före- tagsspioneri. Det är en förutsättning för straffansvar för företagsspioneri att gärnings- mannen inte har lovlig tillgång till den företagshemliga informationen. Om gärningsmannen är en arbetstagare förutsätts därmed att information- en ligger klart utanför ramen för arbetsuppgifterna (se prop. s.38 och rättsfallet NJA 2001 s. 362). Skadeståndsansvaret omfattar den skada som gärningsmannen orsakar genom det brottsliga handlandet, dvs. anskaffandet av företagshemlighet- en. Gärningsmannen är också skadeståndsskyldig för den skada som upp- står till följd av hans eller hennes utnyttjande eller röjande av företags- hemligheten, liksom för efterföljande utnyttjande eller röjande som utförs av en annan person (prop. 1987/88:155 s. 42 f. och 58). Direktivet kräver att det finns ett skadeståndsansvar som omfattar bl.a. den som gör sig skyldig till ett sådant förfarande som i den svenska lagen är straffbelagt som företagsspioneri eller olovlig befattning med företags- hemlighet. Till skillnad från den hittillsvarande lagen gäller enligt direk- tivet ansvaret även vid oaktsamma fall. I fråga om de uppsåtliga fallen hänvisar utredningen i sitt förslag till skadeståndsansvaret vid brott. För det praktiskt sett mindre viktiga fallet att anskaffandet har skett av oaktsamhet föreslår utredningen att den som har handlat på ett sätt som hade utgjort företagsspioneri om handlingen varit uppsåtlig ska vara skadeståndsskyldig. Som framgår av avsnitt 7.1 bedömer regeringen att begreppet anskaff- ande, med en direktivenlig tolkning, omfattar fler förfaranden än den hit- tillsvarande lagen. Det kan t.ex. röra sig om en anställd som visserligen har lov att använda en företagshemlighet inom ramen för sina arbetsupp- gifter men som tillägnar sig företagshemligheten genom att utan arbets- givarens lov ta med sig dokumentation med företagshemligheten till bostaden och göra den till sin. I det fallet anskaffar den anställde före- 2017/18:200 tagshemligheten, utan att för den skull olovligen bereda sig tillgång till Personen har därmed inte gjort sig skyldig till företagsspioneri. Som Arbetsdomstolen framhåller kan det även förekomma andra för- faranden som får anses vara i strid med god affärssed. Även för dessa fall måste det finnas en skadeståndssanktion. Skadeståndet bör omfatta både uppsåtliga och oaktsamma fall. Bland andra och är kritiska mot att det införs ett skadeståndsansvar för anskaffandet av en företagshemlighet utöver vad som redan gäller för den som begår brott. terar dock att direktivet är utformat på ett sådant sätt att varje angrepp ska kunna medföra ett skadeståndsansvar, om det har skett uppsåtligt Som utredningen och även flera remissinstanser lyfter fram är det svårt att se i vilka situationer ett olovligt anskaffande skulle kunna leda till en Regeringens slutsats är att det ändå bör införas ett särskilt skadeståndsansvar som tar sikte på olovligt anskaffande av före- Framför allt torde det röra sig om att innehavaren kan ha rätt till ersättning för ideell skada (se avsnitt 9.6). När det gäller skadeståndsansvaret för parter i en affärsförbindelse och för arbetstagare vid anskaffanden av företagshemligheter bör, i enlighet med vad Lagrådet förordar, huvudsakligen samma förutsättningar gälla som vid sådana personers utnyttjanden och röjanden av företagshemlig- heter (se avsnitt 9.2 och nedan om arbetstagare). Detta får till följd att, i de fall då den som utför det olovliga anskaffan- det är bemanningsanställd och innehavaren av företagshemligheten är det kundföretag under vars kontroll och ledning den bemanningsanställde arbetar, det som regel är bemanningsföretaget som svarar i förhållande till kundföretaget för skada som uppkommer. Däremot kan ett beslut om vitesförbud eller andra skyddsåtgärder riktas mot en bemanningsanställd som angriper kundföretagets företagshemligheter. Genom att väcka talan om vitesförbud eller andra skyddsåtgärder mot den bemanningsanställde kan innehavaren av företagshemligheten snabbt avbryta en skadegörande För att få ersättning enligt lagen för skada på grund av ett angrepp är innehavaren hänvisad till att vända sig mot bemanningsföre- För fall av anskaffanden som inte sker i samband med affärsförbindel- ser eller i anställningsförhållanden behövs en särskild reglering. Enligt direktivet är även ett senare utnyttjande eller röjande av en före- tagshemlighet som utförs av samma person som olagligen har anskaffat företagshemligheten ett olagligt angrepp på hemligheten (artikel 4.3 a). Även för sådana angrepp måste det finnas en skadeståndssanktion. omfattar skadeståndsansvaret enligt den hittillsvarande lagen dessa angrepp. Inte desto mindre bör skadeståndsansvaret för anskaffandet av en företagshemlighet kompletteras med ett generellt ansvar för de fall av utnyttjanden och röjanden som annars inte täcks Vid denna bedömning bör skadeståndsansvaret på grund av brott Några remissinstanser pekar på att ansvaret för skada på grund av brott överlappar det rent civilrättsliga skadeståndsansvaret. Det kan konstateras att fler former av anskaffanden av företagshemlig- heter kommer att utgöra angrepp i den nya lagen. endast ett begränsat antal former av angrepp straffbara (se avsnitt 13.1). Regeringen bedömer att de överlappande fallen inte bör orsaka några problem i praktiken. I de fall angriparen har begått brott är det tyd- ligt vad som gäller. Bör skadeståndsansvaret för arbetstagare begränsas? Bland andra TCO anser att ett skadeståndsansvar för oaktsamma anskaff- anden av företagshemligheter inte bör gälla för arbetstagare. Skadeståndsansvaret för olovligt anskaffande av företagshemligheter bör visserligen, mot bakgrund av direktivets utformning, gälla var och en som utför ett sådant angrepp. I praktiken rör det sig dock om en reglering som i första hand träffar arbetstagare, som ju är den personkategori som typiskt sett i störst utsträckning kommer i kontakt med företagshemlig- heter. Det är därför av vikt att skadeståndsansvaret utformas med särskild hänsyn till arbetstagarnas intressen. Arbetstagares skadeståndsansvar för utnyttjanden och röjanden av en tidigare arbetsgivares företagshemligheter är begränsat till sådana fall där det finns synnerliga skäl (se avsnitt 9.2). Som Arbetsdomstolen framhåll- er är tumregeln, starkt förenklad, att arbetstagaren fritt får använda sådana företagshemligheter som han eller hon har i huvudet, men att arbetstagar- en inte får ta med sig information som lagras på något medium, t.ex. ett papper eller ett digitalt medium. Kravet på synnerliga skäl ska ses i ljuset av denna tumregel. Synnerliga skäl kan dock föreligga även i de fall då röjandet eller utnyttjandet inte avser information som har lagrats på något medium. Enligt regeringens mening är det i fråga om olovliga anskaffanden mindre relevant att begränsa skadeståndsansvaret för angrepp som sker efter anställningens upphörande. Det bör röra sig om ett fåtal angrepp, praktiskt sett bara då arbetstagaren tillägnar sig material med företags- hemligheter som han eller hon har haft tillgång till under sin anställning, genom att låta bli att lämna tillbaka eller förstöra materialet. Även om arbetstagaren är löst från sin lojalitetsplikt har han eller hon som regel inte rätt att behålla sådant material. Det bör därför inte krävas synnerliga skäl för att en arbetstagare ska bli skadeståndsskyldig då han eller hon efter anställningens upphörande olovligen anskaffar arbetsgivarens företagshemligheter. Enligt direktivet godtas det att arbetstagares skadeståndsansvar gent- emot sina arbetsgivare begränsas i de fall där arbetstagarna har handlat utan uppsåt (artikel 14.1 andra stycket). Regeringen bedömer att det finns goda skäl för att lämna utrymme för en mildare bedömning av sådana fall. Vissa arbetstagare hanterar en mycket stor mängd företagshemlig- heter. Det kan i dessa fall, liksom givetvis annars, förekomma att en arbetstagare utan uppsåt men väl av oaktsamhet anskaffar en företags- hemlighet. I sådana fall kan förfarandet som regel anses som så ursäktligt att skadestånd inte bör dömas ut. Sådan hänsyn kan domstolen ta inom ramen för bedömningen av om ett skadestånd ska jämkas. Även i den hittillsvarande lagen är möjligheten till jämkning av ett skadestånd främst avsedd att lindra skadeståndsansvaret för arbetstagare som har angripit arbetsgivarens företagshemligheter (se även avsnitt 9.6; 2017/18:200 jfr bet. 1989/90:LU37 s. 52 f.). Någon särskild bestämmelse om undan- tag från skadeståndsansvaret för de nu aktuella fallen behövs inte. 9.5Skadeståndsansvar för styrelseledamöter och revisorer Regeringens bedömning: Skadeståndsansvaret för styrelseledamöter och revisorer som angriper en företagshemlighet bör inte heller i fort- sättningen regleras i lagen om företagshemligheter. Utredningens bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning (se betänkandet s. 180 f. och 194). Enligt utredningen är det en fråga för rättstillämpningen huruvida en revisor ska omfattas av skadeståndsansvaret i den nya lagen eller av skadeståndsansvaret i aktie- bolagslagen. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna delar utredningens bedömning eller har ingen invändning mot den. , IT&Telekomföretagen , Friskolornas riks- förbund och Teknikföretagen anser att det är tveksamt om styrelseleda- möter bör undantas från lagens skadeståndsansvar och menar att frågan bör utredas ytterligare. Även förordar att styr- elseledamöter i aktiebolag ska omfattas av skadeståndsansvaret enligt lagen. menar att skadeståndsansvaret i aktiebolagslagen i vissa avseenden är otydligt och omfattas av alltför strikta preskriptions- regler. FAR avstyrker att revisorer ska kunna bli skadeståndsskyldiga enligt lagen och menar att det inte bör finnas någon skillnad mellan revisorer och styrelseledamöter i fråga om skadeståndsansvar. Skälen för regeringens bedömning: Skadeståndsansvaret för styrelse- ledamöter i aktiebolag regleras i aktiebolagslagen (29 kap.). En styrelse- ledamot som vid fullgörandet av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oakt- samhet skadar bolaget ska ersätta skadan. Skadeståndet kan jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. Preskriptionstiden är, förenklat, . Lagen ger rätt till ersättning för ren förmögenhetsskada men saknar föreskrifter om skadestånd för ideell skada. En likartad reglering finns i fråga om ekonomiska föreningar och stiftelser. Den hittillsvarande lagen anses inte tillämplig när en styrelseledamot obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon har fått del av genom sitt uppdrag (jfr bet. 1988/89:LU30 s. 30 f. och 39 samt bet. 1989/90:LU37 s. 33 och 43). Frågan är då om det bör finnas ett skadeståndsansvar för styrelseleda- möter i den nya lagen. Om en styrelseledamot uppsåtligen eller av oaktsamhet angriper en företagshemlighet som tillhör bolaget är aktiebolagslagen som regel till- lämplig. Ledamotens skadeståndsansvar kan prövas enligt den lagen. Från bolagsrättsliga utgångspunkter är detta en enkel och ändamålsenlig ordning. Den kan inte heller anses vara i strid med direktivet, som förut- sätter att ideellt skadestånd kan dömas ut enbart i tillämpliga fall. den preskriptionstid som anges i aktiebolagslagen är förenlig med direk- Prop. 2017/18:200 tivet. Skadeståndsansvaret för styrelseledamöter i det bolag vars företags- hemligheter har angripits bör därför inte regleras i lagen om företags- hemligheter, utan som i den associationsrättsliga lagstiftningen. Till skillnad från bl.a. anser regeringen att de aktie- bolagsrättsliga skadeståndsbestämmelserna har en i sammanhanget ända- målsenlig utformning. Om styrelseledamoten inte har utfört angreppet vid fullgörandet av uppdraget, kan dock bestämmelserna om skadestånd i lagen om företagshemligheter bli tillämpliga. Det ovanstående bör även gälla i fråga om styrelseledamöter i ekonom- iska föreningar och stiftelser, där det skadeståndsrättsliga ansvaret är utformat på ett likartat sätt.