prop · H503131 · 2018-03-20 00:00:00 — Även detta motiverar ett slopande av skattefriheten. Regeringen ser inte anledning att, som förordat, göra skillnad mellan olika typer av hälso- och sjukvårdsinsatser med utgångspunkt i deras betydelse för den enskildes funktion som arbetstagare. En sådan uppdelning skulle för övrigt bli svårtillämpad och ge upphov till problematiska gränsdragningsfrågor med en kraftigt ökad administrativ börda som följd. Företagareförbundet Fria Företagare har anfört att om syftet med förslaget är att jämställa kostnaderna för de som innehar sjukvårdsförsäkringar och de som inte har det, skulle det i stället kunna ske genom att alla, helt eller delvis, får dra av utgifter för privata sjukvårdsförsäkringar. har anfört att det skulle vara mer naturligt att införa ett avdrag för personer som tecknat privat sjukvårdsförsäkring via sitt fackförbund. Eftersom för privata sjukvårdsförsäkringar får anses utgöra privata levnadskostnader finns dock enligt regeringen inget skäl att införa någon sådan avdragsrätt. Företagarna har anfört, i likhet med bl.a. Föreningen , Näringslivets Skattedelegation, Svensk Försäkring, TCO, , Vårdföretagarna, att sjukvårdsförsäkringar är ett viktigt redskap för arbetsgivare att uppfylla sitt arbetsmiljöansvar och minska sjukfrånvaron. Regeringen vill framhålla att förslaget inte innebär något förbud för företag att även fortsättningsvis teckna sjukvårdsförsäkringar för sin personal. kan noteras att den absoluta majoriteten av arbetstagarna inte har arbetsgivarbetala sjukvårdsförsäkringar. Till skillnad från remissinstanserna anser regeringen inte att sjukvårdsförsäkringar kan jämställas med andra hälsofrämjande åtgärder som får dras av såsom företagshälsovård, förebyggande behandling, rehabilitering och friskvård, då en sjukvårdsförsäkring inte har samma nära koppling till arbetsplatsen som de övriga insatserna. Insatser i form av företagshälsovård, förebyggande behandling, rehabilitering och friskvård kommer även fortsatt att vara skattefria för arbetstagarna eftersom det inte föreslås någon ändring av de reglerna. Ett flertal remissinstanser, däribland Inspektionen för socialförsäkringen (ISF), Svensk Försäkring och läns landsting har synpunkter på konsekvensanalysen. Dessa behandlas i avsnitt 6. Förmån av hälso- och sjukvård och läkemedel utomlands En särskild fråga gäller förmån av hälso- och sjukvård och läkemedel utomlands. Enligt nu gällande regler är också en sådan förmån skattefri för den enskilde. Skattefriheten avser all vård, oavsett hur den är finansierad. För att arbetsgivaren ska ha rätt till avdrag för utgifter för sådan vård krävs dock att utgiften uppkommit vid insjuknande under tjänstgöring utomlands. Skattefriheten för förmån av utländsk vård motiverades med att skillnaderna när det gällde ersättning från den allmänna försäkringen för vård utomlands inte borde få styra skattereglerna. Om utländsk vård berättigade till ersättning från den allmänna försäkringen skulle den nämligen kunna klassificeras som offentligt finansierad, varför förmån av sådan vård skulle vara skattepliktig. Annan utländsk vård, som inte berättigade till ersättning från den allmänna försäkringen, skulle däremot kunna klassificeras som inte offentligt finansierad, varför förmån av sådan vård skulle vara skattefri. Av förenklingsskäl undantogs därför förmån av vård utomlands i sin helhet från beskattning (prop. 1994/95:182 s. 24). Om det i skattehänseende inte längre görs någon skillnad mellan olika former av finansiering av hälso- och sjukvård har nämnda motiv för en skattefrihet för förmån av vård utomlands förlorat sin betydelse. Det finns dock skäl som ändå talar för ett bibehållande av skattefriheten för vård utomlands. Ett slopande av skattefriheten skulle kunna få stora ekonomiska konsekvenser för anställda som insjuknar på tjänsteresor utomlands eller under utlandsstationering i länder där den svenska sjukförsäkringen inte ersätter vårdkostnader. Detta skulle sannolikt minska intresset hos anställda för den typen av uppdrag. Mot den bakgrunden bör skattefriheten för vård utomlands bestå. För att undvika ett kringgående av huvudregeln att förmån av hälso- och sjukvård ska tas upp till beskattning bör dock krävas att den anställde insjuknat under tjänstgöring utomlands för att förmånen av vården ska vara skattefri. Motsvarande bör gälla för förmån av läkemedel vid vård utomlands. Om en arbetsgivare ersätter en anställd för vård och läkemedel under den anställdes utlandssemester ska förmånen således tas upp till beskattning. För att arbetsgivaren ska ha rätt till avdrag för utgifter för vård och läkemedel utomlands bör inte längre krävas att utgiften uppkommit vid insjuknande under tjänstgöring utomlands. Regeringen finner inte skäl att, som föreslår, införa motsvarande skattefrihet för utländska personer som stationerats i , utan anser att samma regler ska gälla för utländska arbetstagare som för inhemsk arbetskraft. Undantaget från beskattning vid insjuknande i samband med tjänstgöring utomlands kan enligt regeringens bedömning inte anses strida mot om fri rörlighet, eftersom undantaget gäller oavsett om arbetstagaren är svensk eller utländsk medborgare. har framfört att även planerad vård utomlands och vård före och efter en utlandsstationering bör undantas från beskattning för statligt anställda stationerade utomlands. Som beskrivits i avsnitt 4.6 finns det förutlandsstationerade statligt anställdaobligatoriskaförsäkringar som tecknas via Kammarkollegiet och som ersätter kostnader för både akut och Prop. 2017/18:131 planerad vård för den anställde och medföljande familjemedlemmar. Försäkringarnas obligatorium, liksom det faktum att statligt anställda som sänds utomlands av arbetsgivaren som huvudregel är obegränsat skattskyldiga till både statlig och inkomstskatt för alla inkomster i och i utlandet, talar för att skattefriheten för förmån av sådan vård under utlandsstationeringen som omfattas av försäkringarna bör bestå, även till den del de avser planerad vård. Detta görs lämpligen genom tillägg till de också i avsnitt 4.6 beskrivna bestämmelserna om skattefrihet för vissa kostnadsersättningar och förmåner till statligt anställda som är stationerade utomlands. I avsaknad av sådan reglering skulle den anställde förmånsbeskattas både för egen vård och för vård av medföljande familjemedlemmar (s.k. indirekt förmån). Vad gäller privatanställda som är stationerade utomlands tillämpas i de flesta fall sexmånadersrespektive ettårsregeln i 3 kap. 9 § IL. Det innebär att vare sig kostnadsersättningar, förmåner eller lön ska tas upp till beskattning i . Mot bakgrund av detta och då skattefriheten för förmån av hälso- och sjukvård föreslås bibehållas vid insjuknande i samband med tjänstgöring utomlands finns det enligt regeringens mening inte finns tillräckliga skäl att generellt undanta privat anställda som är stationerade utomlands från förmånsbeskattning av hälso- och sjukvård. Regeringen finner inte heller skäl att undanta sådan förmån av privat hälso- och sjukvård i som statligt anställda erhåller före eller efter en utlandsstationering från beskattning. Hemma i befinner sig statligt anställda normalt i samma skatterättsliga situation som privatanställda. Beskattningen av vårdförmåner bör därför vara enhetlig. Särskilt om förmåner av väsentlig betydelse för den anställdes utförande av arbetsuppgifter I 11 kap. 8 § IL anges att förmån av en vara eller tjänst som en anställd får av arbetsgivaren inte ska tas upp om varan eller tjänsten är av väsentlig betydelse för att den skattskyldige ska kunna utföra sina arbetsuppgifter, förmånen är av begränsat värde för den anställde och förmånen för den anställde inte utan svårighet kan särskiljas från nyttan i anställningen. Förvaltningsrätten i , som framhåller att en knä- eller höftoperation kan vara direkt nödvändig för arbetets utförande, ser vissa tillämpningssvårigheter i denna regel vad gäller kriteriet ”begränsat värde för den anställde”, men framhåller att de är av sådan art som naturligen kan av inom rättstillämpningen. Förmån av hälso- och sjukvård torde enligt regeringens mening normalt anses utgöra sådan ersättning för privata levnadskostnader som inte faller in under bestämmelsen i 11 kap. 8 § IL. Som anges i avsnitt 4.1 beskattas t.ex. anställda för ersättningar från arbetsgivaren för patientavgifter som tagits ut inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. När det gäller speciella insatser, t.ex. en privat knäoperation, så kan sådana förmåner sällan anses vara av begränsat värde för den anställde. Som framgår ovan föreslås att skattefriheten slopas för förmån av hälso- och sjukvård i som inte är offentligt finansierad och, till viss del, för förmån av vård och läkemedel utomlands. Som en följd av detta föreslås även att avdragsförbudet slopas för sådana utgifter för anställda i inkomstslaget näringsverksamhet. Gränsdragning mellan hälso- och sjukvård och arbetsmiljö- och hälsotjänster Några remissinstanser, bl.a. Inspektionen för socialförsäkringen (ISF), Företagarna, , Näringslivets Skattedelegation, Svensk Försäkring, TCO och Vårdföretagarna har anfört att förslaget kommer att medföra gränsdragningsproblem när det gäller att avgöra vad som är hälso- och sjukvård respektive arbetsmiljö och hälsotjänster som företagshälsovård, förebyggande insatser och rehabilitering. Näringslivets Skattedelegation har, i likhet med bl.a. Vårdföretagarna och Byggindustrier, efterlyst en analys av i vilken mån patientsekretessen förhindrar att arbetsgivaren får uppgift från vårdgivaren respektive företagshälsovården om patientens behov och de åtgärder som satts in. Arbetsgivare måste skilja på utgifter för hälso- och sjukvård å ena sidan och företagshälsovård, förebyggande insatser och rehabilitering och å andra sidan, eftersom utgifter för hälso- och sjukvård inte får dras av medan utgifter för de övriga insatserna ska dras av. Det torde inte heller bli någon skillnad i det avseendet när det gäller frågan om patientsekretess. har inte heller anfört något om förekomsten av eventuella gränsdragningsproblem i praktiken. När det särskilt gäller frågan om förmån av sjukvårdsförsäkringar, vilken torde utgöra den klart dominerande delen av arbetsgivarnas utgifter för privat hälso- och sjukvård, avgörs förmånens omfattning med utgångspunkt i vad försäkringen omfattar. Vilka typer av försäkringsfall som sedan inträffar och vad eventuella faktiska utbetalningar därmed kommer att avse saknar helt betydelse. För en försäkring som inte bara omfattar hälso- och sjukvård utan också omfattar andra insatser som fortsatt är skattefria för den anställde ska förmånsvärderingen göras utifrån en proportionering av försäkringens beståndsdelar, inte utifrån bedömningar av varje enskild insats som eventuellt kommit i fråga under beskattningsåret. Om en försäkring t.ex. till hälften omfattar hälso- och sjukvård och till hälften omfattar insatser som är undantagna från beskattning är halva värdet en skattepliktig förmån även om samtliga insatser när försäkringen väl behöver tas i anspråk avser sådant som ligger inom ramen för hälso- och sjukvård. Näringslivets Skattedelegation har efterlyst ett klargörande av om förmånsbeskattningen påverkas av hur arbetsgivaren betalar för hälso- och sjukvården. Det väsentliga för frågan om en skattepliktig förmån av hälso- och sjukvård föreligger är vad arbetsgivarens utgift avser, inte hur utgiften bestridits. Förslaget att slopa skattefriheten för förmån av hälso- och sjukvård aviserades av regeringen i budgetpropositionen . en beräknad ökad skatteintäkt av förslaget tagits upp. 2017/18:131 Näringsliv, Näringslivets Skattedelegation, Vårdföretagarna, Handelskammare och Byggindustrier har mot bakgrund av att regeringen beaktat denna intäkt i budgetpropositionen ifrågasatt möjligheternaatt beakta remissynpunkter avseende förslaget. Även och har invänt mot denna ordning. Som föreskrivs i 3 kap. 3 § budgetlagen (2011:203) ska regeringens förslag till statens budget omfatta alla inkomster och utgifter samt andra betalningar som påverkar statens lånebehov, den s.k. fullständighetsprincipen. Det är således naturligt och även vanligt förekommande att regeringen i en budgetproposition redovisar inkomster av aviserade men ännu inte lämnade förslag med påverkan på statens inkomster. Om en beräknad intäkt för ett visst budgetår för ett aviserat förslag i budgetpropositionen sedermera av någon anledning behöver revideras eller utgår därför att förslaget inte lämnas till , får detta beaktas i en ändringsbudget för det löpande budgetåret (se 9 kap. 6 § riksdagsordningen). Regeringens avisering i budgetpropositionen är således inget hinder för sedvanlig fortsatt beredning av förslaget. Förslaget föranleder ändringar i 11 kap. 18 §, 11 kap. 21 § och 16 kap. 22 § IL. Regeringens förslag: Förmån av sjukvårdsförsäkring ska värderas till ett belopp som motsvarar arbetsgivarens kostnad för förmånen. Om den skattskyldige lämnat ersättning för en sådan förmån, ska förmånsvärdet minskas med vad den skattskyldige betalat. Förmånsvärdet ska justeras uppåt eller nedåt om det finns synnerliga skäl. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. KI framhåller att eftersom arbetsgivaren har ett ekonomiskt intresse av sjukvårdsförsäkringar och ett ansvar för personalens hälsa som det även finns begränsat positiva fiskala effekter av sjukvårdsförsäkringar, som ett ökat antal arbetade timmar i ekonomin och ett minskat behov av offentlig vård, borde endast en del av sjukvårdspremien ligga till grund för förmånsbeskattning. läns landsting anför, i likhet med SKL, att arbetsgivarens kostnad för sjukvårdsförsäkringen beror av olika faktorer, bl.a. företagets storlek, men att förmånen objektivt sett måste anses vara lika för varje förmånstagare. läns landsting och SKL anser därför att förmånen ska värderas enligt en fastställd schablon. Näringslivets Skattedelegation, till vars yttrande Föreningen , , och Byggindustrier ansluter sig anser att det, givet de värderingsproblem som föreligger, är mest korrekt att värdera 2017/18:131 förmån av sjukvårdsförsäkring till patientavgiften, upp till högkostnads- Byggindustrier framhåller att den inbesparing av personliga levnadskostnader som den anställde faktiskt erhåller endast motsvarar patientavgiften, varför förmånsvärdet bör baseras på patient- Näringslivets Skattedelegation anser även att det är oklart hur förmån av vård vid sidan av sjukvårdsförsäkringar ska värderas, men framhåller att marknadsvärdet även i detta avseende borde motsvara Svensk Försäkring, till vars yttrande ansluter sig, anser att det orimligt att hela premien för en sjukvårds- försäkring ska utgöra underlag för beskattning, då delar av innehållet i en sjukvårdsförsäkring sannolikt kan komma att klassas som sådana arbetsmiljö- och hälsotjänster som är skattefria. säkringen kan därför komma att behöva proportioneras. framhåller att stora företag som kan förhandla fram en lägre premie kommer att få en fördel i förhållande till De anser även att det är oklart vad som avses med syn- nerliga skäl för justering av förmånsvärdet. Skälen för regeringens förslag: Skattepliktiga förmåner ska enligt huvudregeln i 61 kap. 2 § IL värderas till marknadsvärdet. värde avses det pris som den skattskyldige skulle ha fått betala på orten om han själv skaffat sig motsvarande varor eller tjänster. skattepliktiga förmåner ska värderas till marknadsvärdet har sin grund i synsättet att olika typer av arbetsersättningar ska bli föremål för en enhetlig och neutral beskattning. I samband med skattereformen lyftes särskilt fram att marknadsvärdet ska gälla utan tillämpning av Man bör alltså sträva efter att förmånen får ett värde som motsvarar det verkliga värdet (prop. 1989/90:110 s. och 655). För beskattning av hälso- och sjukvårdsförmåner bör generellt gängse regler för värdering tillämpas, dvs. dessa förmåner ska värderas till mark- Näringslivets Skattedelegation och Byggindustrier har förespråkat att förmån av hälso- och sjukvård värderas till belopp motsvarande patientavgiften inom den offentliga vården. ring är inte förenlig med principen att förmåner marknadsvärderas, eftersom det arbetstagaren tillgodogör sig genom förmånen inte är en betalning av kostnader för offentliga hälso- och sjukvårdsinsatser utan för När det gäller förmån av en av arbetsgivaren direkt betald kostnad för hälso- och sjukvård torde marknadsvärdet motsvara vad Det kan dock inte uteslutas att det förekommer situationer där arbetsgivaren får betala ett pris som är rabatterat jämfört med vad den enskilde arbetstagaren skulle ha fått betala vårdgivaren för samma insats och i ett sådant fall är marknadsvärdet det pris som arbets- tagaren själv skulle ha fått betala. När det gäller förmån av sjukvårdsförsäkring bör dock, av förenklings- skäl, förmånen värderas till ett belopp som motsvarar arbetsgivarens kost- nad för förmånen, dvs. normalt premien för försäkringen. detta är att premien för en sjukvårdsförsäkring varierar kraftigt beroende på åldern på den försäkrade, omfattningen av försäkringen och nivån på självrisken och att det sannolikt skulle innebära en inte obetydlig administrativ börda för såväl arbetsgivarna som att fastställa det pris den skattskyldige skulle ha fått betala på orten om hon eller han Prop. 2017/18:131 själv hade skaffat sig motsvarande försäkring. Med hänsyn till premie- variationen skulle det också vara svårt att, som läns landsting och SKL föreslår, värdera förmån av sjukvårdsförsäkring enligt en fastställd schablon, eftersom ett schablonvärde så långt som möjligt bör motsvara det faktiska marknadsvärdet. Vad KI har anfört om bl.a. arbetsgivarintresset av sjukvårdsförsäkringar utgör enligt regeringen inte skäl att sätta ner förmånsvärdet. Som Svensk Försäkring anför kommer däremot en proportionering av premien att behöva göras vid beräkning av förmånsvärdet om sjukvårdsförsäkringen – utöver hälso- och sjukvård – även innefattar andra åtgärder som även fortsättningsvis är undantagna från beskattning, t.ex. rehabiliteringsinsatser. Om den skattskyldige lämnar ersättning för förmånen av sjukvårdsförsäkring, ska förmånsvärdet minskas med vad den skattskyldige betalat. Förmånsvärdet ska även justeras uppåt eller nedåt om det finns synnerliga skäl. och anser att det är oklart vad som avses med synnerliga skäl. Om förmånsvärdet avsevärt avviker från vad den anställde i normala fall skulle få betala för en sjukvårdsförsäkring kan det utgöra synnerliga skäl att justera förmånsvärdet. Vad som i övrigt utgör synnerliga skäl får överlämnas till rättstillämpningen att avgöra. Kravet på synnerliga skäl innebär att en justering av förmånsvärdet endast undantagsvis kan komma i fråga. Förslaget föranleder ändringar i 61 kap. 18 § IL och att två nya paragrafer, 61 kap. 17 a och 17 b §§, införs i IL. 5.3Reglerna om sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst utmönstras ur skattelagstiftningen Regeringens förslag: Bestämmelserna om sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst utmönstras ur skattelagstiftningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. FAR anför att reglerna om sjuk- och olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst har blivit Skälen för regeringens förslag: Inkomstskattelagen innehåller ett antal bestämmelser som avser sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst. För att en sådan försäkring ska anses föreligga ska arbetsgivaren enligt 10 kap. 7 § IL betala premierna för försäkringen och anmäla till försäkringsbolaget att försäkringen tecknats i samband med Ersättning som betalas ut på grund av en sjuk- eller olycksfalls- försäkring som tecknats i samband med tjänst är enligt huvudregeln i 10 kap. 2 § 3 IL skattepliktig. 2017/18:131 Som redogjorts för i avsnitt 4.3 infördes bestämmelserna om sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst , dvs. innan den allmänna försäkringen hade införts i . Inget annat har framkommit än att försäkringsformen har spelat ut sin roll och att sådana försäkringar inte längre erbjuds på marknaden. Mot bakgrund av detta föreslås att bestämmelserna om sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst utmönstras ur inkomstskattelagen och skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. Dessutom görs en rent författningsteknisk ändring i lagen (2017:387) om ändring i skatteförfarandelagen. I propositionen Uppgifter på individnivå i arbetsgivardeklarationen (prop. 2016/17:58) föreslås att 15 kap. 8 och 10 §§ SFL ska ändras samt att en ny paragraf, 26 kap. 19 c §, ska införas i SFL. har antagit regeringens förslag (bet. 2016/17:SkU21, rskr. 2016/17:256). Ändringarna i 15 kap. 8 och 10 §§ SFL träder i kraft , dvs. efter det att de nu föreslagna ändringarna i SFL trätt i kraft. De nya bestämmelserna i 26 kap. 19 c § träder i kraft , dvs. som de nu föreslagna ändringarna i SFL träder i kraft. Förslaget föranleder att 10 kap. 7 § och 11 kap. 42 § IL upphör att gälla och ändringar i 2 kap. 1 §, 8 kap. 15 och 24 §§, 10 kap. 2 § och 11 kap. 37 § IL, i 10 kap. 3 § och 15 kap. 10 § SFL och i 15 kap. 8 och 10 §§ samt 26 kap. 19 c § SFL i deras lydelse enligt lagen (2017:387) om ändring i skatteförfarandelagen. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna träder i kraft . De tillämpas första gången på förmån av hälso- och sjukvård och läkemedel som har tillhandahållits efter . Äldre bestämmelser gäller fortfarande för sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som har tecknats i samband med tjänst före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. anför att ikraftträdande under löpande beskattningsår kan komma att medföra svårigheter för arbetsgivare och anställda som ska avgöra om förmånen varit tillgänglig för lyftning före eller efter ett visst angivet datum under beskattningsåret. För att underlätta för arbetsgivarna och deras anställda att tillämpa de nya reglerna föreslår att de nya reglerna införs . Även och anser att förslaget helst bör träda i kraft vid ett helårsskifte. Det skulle underlätta hanteringen för många arbetsgivare och för små privata sjukvårdsgivare. , Svensk Försäkring, Näringslivets Skattedelegation, och anser att den föreslagna ikraftträdandetidpunkten innebär en för anpassning och omställning för berörda arbetsgivare och arbetstagare. anför att förslaget inledningsvis bör begränsas till större företag och först när effekterna har utvärderats införas för mikroföretag. Svensk Försäkring och anser att det borde ges framförhållning och anför att avtal om sjukvårdsförsäkringar vanligen sluts mellan försäkringsgivare och arbetsgivare på årsbasis. Näringslivets Skattedelegation anför att företag kan ha ingått avtal om köp av hälso- och sjukvårdstjänster som sträcker sig , vilka tecknats utan vetskap om eventuella förändringar i skattereglerna. anför att föreslaget ikraftträdande även påverkar upphandlingar av försäkringar och leder till en osäker prissättning för försäkringskollektivet om ett stort antal personer väljer att avsluta sina försäkringar. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att de nya bestämmelserna träder i kraft , som behöver för att ta fram information till arbetsgivare, arbetstagare och försäkringsgivare om ändringen och dessa aktörer behöver för att anpassa sitt handlande till ändringarna. Ikraftträdandet bör därför bestämmas till med tillämpning av de nya bestämmelserna första gången på förmån av hälso- och sjukvård och läkemedel som har tillhandahållits efter . Regeringen har förståelse för att det i viss utsträckning kan komplicera att de nya reglerna träder i kraft under ett löpande kalenderår.