prop · H503227 · 2018-04-10 00:00:00 — en ändring i EU-förordningen medföra att ändring behöver göras även i Prop. 2017/18:227 den nationella lagstiftningen. En dynamisk hänvisningsteknik innebär däremot att lagstiftningen normalt sett inte behöver ändras. I de föreslagna lagarna hänvisas till EU:s energimärkningsförordning, EU:s däckmärkningsförordning och EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. De aktuella lagbestämmelserna reglerar huvudsakligen åtgärder som kan anses vara av betungande karaktär för enskilda. Mot den bakgrunden bör lagstiftaren vid framtida ändringar av EU-rättsakterna överväga om det finns behov av att ändra lagtexten. Det är därför ändamålsenligt att hänvisningarna görs statiska. 8Marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer ska vara marknadskontrollmyndighet. Bestämmelser om marknadskontroll finns i artiklarna 16–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag Tillsyn enligt lagen om märkning av energirelaterade produkter Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen om märkning av energirelaterade produkter, de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och föreskrifter i en delegerad akt enligt artikel 10 i energimärkningsdirektivet (13 § lagen om märkning av energirelaterade produkter). är det (). Det framgår av 2 § förordningen (2011:1022) om tillsyn över energirelaterade produkter, som omfattas av bestämmelserna i lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter. Marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning Den nationella myndighet som pekas ut som ansvarig för tillsynen enligt EU:s energimärkningsförordning kallas marknadskontrollmyndighet. Så kallas också den nationella myndighet som utövar tillsyn enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Det är därför lämpligt att ”tillsyn” i den svenska lagstiftningen om energimärkning ersätts av ”marknadskontroll”. När det gäller vilken myndighet som ska utöva marknadskontrollen är inriktningen att , som är tillsynsmyndighet, har relevant kompetens för att även i fortsättningen ansvara för att övervaka att regelverket om märkning av energirelaterade produkter följs. 2017/18:227 myndighet det blir bör bestämmas i en förordning. I den nya lagen bör det därför anges att regeringen bestämmer vem som ska vara marknadskontrollmyndighet. EU:s energimärkningsförordning innehåller uttryckliga hänvisningar till artiklarna 16–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Artiklarna ska tillämpas på produkter som omfattas av EU:s energimärkningsförordning och av relevanta delegerade akter (artikel 8.1 i EU:s energimärkningsförordning). En upplysning om att vissa artiklar i marknadskontrollförordningen ska tillämpas bör därför tas in i den nya lagen. Regeringens förslag: får besluta de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att EU:s energimärkningsförordning ska följas. Ett beslut om ett sådant föreläggande eller förbud får förenas med vite. Detsamma ska gälla beslut enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. får bestämma att ett beslut om föreläggande eller förbud ska gälla . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian anges att ett föreläggande eller förbud ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att det vore värdefullt att ange något exempel på en situation där det är lämpligare att ålägga en återförsäljare i stället för en leverantör att vidta en åtgärd. avstyrker att utformningen av bestämmelsen ändras så att förelägganden och förbud ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Myndigheten anser att ändringen är oproportionell och inte säkert kommer att leda till en effektivare marknadskontroll. Den anser även att marknadskontrollmyndigheten bör kunna ta ut en sanktionsavgift vid vissa avvikelser och hänvisar till betänkandet – befogenheter och sanktionsmöjligheter (SOU 2017:69). Myndigheten föreslår vidare att det bör regleras att teknisk dokumentation och underlag i form av provningsrapporter och liknande ska vara skrivna på svenska, men att även engelska kan accepteras. Swedac konstaterar att resonemanget i den remitterade promemorian om att inget har framkommit om att de sanktionsmöjligheter som getts enligt lagen om märkning av energirelaterade produkter varit otillräckliga skiljer sig väsentligt från betänkandet av marknadskontrollutredningen som i SOU 2017:69 föreslår en sanktionsavgift. Skälen för regeringens förslag Förelägganden och förbud enligt lagen om märkning av energirelaterade produkter får enligt den nu gällande lagen om märkning av energirelaterade produkter besluta de förelägganden och förbud som behövs för att lagen, de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och föreskrifter i en delegerad akt enligt artikel 10 i energimärkningsdirektivet ska följas (15 §). Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite. Ett föreläggande om en leverantörs skyldighet att hålla teknisk dokumentation tillgänglig gäller . Medlemsstaterna ska enligt artikel 7.4 i EU:s energimärkningsförordning fastställa regler om sanktioner och kontrollmekanismer för överträdelse av EU:s energimärkningsförordning och de delegerade akterna och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. När det gäller sanktioner svarar kraven mot artikel 15 i energimärkningsdirektivet, som i genomförs med möjligheten för tillsynsmyndigheten att besluta om ett vitesföreläggande och ett eventuellt utdömande av vitet (prop. 2010/11:106 s. 37–39). Med hänsyn till EU:s energimärkningsförordning krav när det gäller sanktioner och kontrollmekanismer bör det även i fortsättningen vara möjligt för marknadskontrollmyndigheten att besluta de förelägganden och förbud som behövs för att regelverket ska följas och förena sådana beslut med vite. I artikel 9.2 i energimarknadsförordningen anges att om marknadskontrollmyndigheterna vid en utvärdering konstaterar att en produkt inte överensstämmer med kraven i förordningen eller i en delegerad akt, ska de utan dröjsmål ålägga leverantören, eller om lämpligt återförsäljaren, att vidta alla lämpliga korrigerande åtgärder för att bringa produkten i överensstämmelse med kraven. Kammarrätten i efterfrågar exempel på en situation där det är lämpligare att ålägga en återförsäljare i stället för en leverantör att vidta en åtgärd. Skyldigheterna för leverantörer respektive återförsäljare framgår av artiklarna i EU:s energimärkningsförordning och det som åsyftas där torde vara att den aktör som omfattas av ett krav också är den som bör kunna få ett föreläggande eller förbud om inte kraven uppfylls. I lagen om märkning av energirelaterade produkter finns en bestämmelse om att tillsynsmyndigheten får förena ett föreläggande eller förbud med vite. Det bör vara möjligt att förena ett föreläggande eller förbud med vite även enligt den nya lagen, så att de befogenheter som marknadskontrollmyndigheten har enligt EU:s energimärkningsförordning och EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska kunna tillämpas effektivt. I den remitterade promemorian finns ett förslag om att utformningen skulle ändras så att det blir obligatoriskt att förena förelägganden och förbud med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 2017/18:227 Vitesbestämmelser på marknadskontrollområdet kan utformas som i lagen om märkning av energirelaterade produkter dvs. att ett föreläggande eller förbud får förenas med vite, jfr 34 § lagen (2017:425) om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare, och som i den remitterade promemorian, jfr 4 § lagen (2014:534) med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning och 13 § första stycket radioutrustningslagen (2016:392). anser att utformningen av bestämmelsen även i fortsättningen bör utformas som i lagen om energirelaterade produkter. Regeringen delar den bedömningen. Om en marknadskontrollmyndighet har konstaterat att det finns förutsättningar för ett föreläggande eller förbud, behöver ofta beslutet om åtgärden genast bli gällande. Detsamma gäller beslut som innebär att marknadskontrollmyndigheten förelägger t.ex. en leverantör att ge tillträde till lokaler eller att lämna upplysningar, handlingar, varuprover eller liknande. Det kan alltså vara angeläget att handläggningen inte förhalas genom att ett överklagande behandlas. Som nämnts gäller ett föreläggande enligt lagen om märkning av energirelaterade produkter angående en leverantörs skyldighet att hålla teknisk dokumentation tillgänglig . En möjlighet till omedelbar verkställbarhet är också i linje med det som gäller enligt andra lagar med bestämmelser om marknadskontroll, se t.ex. 5 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning och 13 § andra stycket radioutrustningslagen. Mot denna bakgrund bör det enligt den nya lagen vara möjligt för marknadskontrollmyndigheten att bestämma att dess beslut enligt såväl lagen som EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska gälla . Möjligheten att vid överklagande begära inhibition minimerar risken att en aktör drabbas av skada på grund av ett felaktigt beslut. Enligt flera lagar med bestämmelser om marknadskontroll ska en ekonomisk aktör i vissa fall åläggas att betala en sanktionsavgift vid överträdelser, se t.ex. 32 § lagen (2011:579) om leksakers säkerhet och 16 § radioutrustningslagen. Det finns därför skäl att behandla frågan om behovet av andra sanktioner än utdömande av vite. Den lagstiftning som har funnits på energimärkningsområdet har inte gett några andra sanktionsmöjligheter än tillsynsmyndighetens möjlighet att besluta om att förena ett föreläggande eller förbud med vite och ett eventuellt utdömande av vitet. I samband med genomförandet av energimärkningsdirektivet bedömde regeringen att det inte borde komma i fråga att använda straff eller sanktionsavgift vid överträdelser (prop. 2010/11:106 s. 38 f.). I den remitterade promemorian är bedömningen att inget annat framkommit än att sanktionsmöjligheten i lagen om märkning av energirelaterade produkter har varit tillräcklig för att säkerställa att regelverket följs och därför föreslås inte några nya sanktioner. Ett par remissinstanser, och Swedac, har synpunkter på uttalandena i promemorian. anser att en sanktionsavgift bör införas. tillsatte regeringen en utredning med uppdrag att bl.a. kart- Prop. 2017/18:227 lägga vilka myndigheter som bedriver marknadskontroll och vilka befo- genheter och sanktionsmöjligheter myndigheterna har i denna verksamhet samt att analysera om befintliga befogenheter och sanktionsmöjligheter är lämpliga för att uppnå en ändamålsenlig och resurseffektiv marknadskontroll i . Uppdraget redovisades i betänkandet Marknadskontrollmyndigheter – befogenheter och sanktionsmöjligheter (SOU 2017:69). Utredningen föreslår att en ny lag om marknadskontroll bör införas och träda i kraft . I betänkandets lagförslag finns bestämmelser om sanktionsavgifter. Dessa ska tillämpas av marknadskontrollmyndigheten om en ekonomisk aktör, genom en bestämmelse i en annan författning, har ålagts en sanktionsavgift vid överträdelse av regler om produktkrav. Utredningens betänkande har remissbehandlats (UD2017/14817/HI) och ärendet bereds i . Det pågår också förhandlingar inom EU om en ny förordning om ackreditering och marknadskontroll. Lagförslaget i denna proposition syftar till att komplettera en EU-för- ordning. Något förslag om att införa en sanktionsavgift har inte remitterats. Ett ställningstagande till en sådan avgift bör därför göras i ett senare skede, lämpligen när en ny EU-förordning om marknadskontroll har kommit på plats och förslagen i SOU 2017:69 har tagits om hand. Då bör även synpunkt om att det bör regleras att teknisk dokumentation och underlag i form av provningsrapporter och liknande ska vara skrivna på svenska eller engelska behandlas. Regeringens förslag: På begäran av marknadskontrollmyndigheten ska ge den hjälp som behövs när marknadskontrollmyndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll, om –det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver användas, eller –det annars finns synnerliga skäl. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om märkning av energirelaterade produkter ska på begäran ge tillsynsmyndigheten den hjälp som behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna använda sin rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som har anknytning till den verksamhet som tillsynen avser (17 § andra stycket lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter). får begära hjälp endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan vidtas utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl (17 § tredje stycket lagen om märkning av energirelaterade produkter). Som förebild för regleringen livsmedelslagen (2006:804) använts (prop. 2010/11:106 s. 36). 2017/18:227 Den rätt till tillträde som framgår av 17 § första stycket lagen om märkning av energirelaterade produkter har delvis en motsvarighet i artikel 19.1 andra stycket i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. –kräva att en ekonomisk aktör tillhandahåller den dokumentation som behövs för marknadskontrollen, –kräva tillträde till de ekonomiska aktörernas lokaler, –ta provexemplar av produkt, och –förstöra eller på annat sätt göra utrustning som utgör en allvarlig risk obrukbar. Även när det gäller befogenheter enligt artikel 19 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll kan marknadskontrollmyndigheten behöva hjälp för att t.ex. få tillträde till utrymmen och få skydd för personal. Bestämmelser om att ska hjälpa en marknadskontrollmyndighet som vidtar åtgärder finns i annan produktlagstiftning som ett komplement till EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll, se t.ex. 25 § lagen (2011:579) om leksakers säkerhet och 14 § radioutrustningslagen (2016:392). En motsvarande reglering bör införas i den nya lagen som kompletterar EU:s energimärkningsförordning. Regeringens förslag: En leverantör ska ersätta marknadskontrollmyn- digheten för kostnader för granskning av handlingar samt för provtag- ning och undersökning av prov, om det vid kontrollen visar sig att pro- dukten inte uppfyller kraven enligt EU:s energimärkningsförordning. ska ersätta en leverantör för varupro- ver och liknande, om det finns särskilda skäl för det. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. memorian är bestämmelsen utformad som ett normgivningsbemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om ekonomisk ersättning. skrifterna ska enligt promemorian rikta sig mot ekonomiska aktörer och Remissinstanserna: och Elektriska hushållsapparatleve- rantörer anser att förslaget om att den som har en produkt ska stå för ersättning till marknadskontrollmyndigheten trots att kriterierna uppfylls De motiverar det med att man inte ska behöva stå för kont- rollkostnader när man har gjort rätt. Svensk ventilation stödjer marknads- kontrollmyndigheternas rätt att återkräva kostnaderna för inspektion från leverantörer vars produkter inte överensstämmer med regelverket. Skälen för regeringens förslag Enligt 18 § första stycket 1 lagen om märkning av energirelaterade pro- dukter får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet för en leverantör att ersätta tillsyns- myndighetens kostnader för provtagning och undersökning av prov av en Föreskrifterna får dock bara avse fall när produk- Prop. 2017/18:227 ten visat sig inte uppfylla de krav som gäller enligt lagen om energi- relaterade produkter, enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller enligt föreskrifter i en delegerad akt enligt artikel 10 i energimärkningsdirektivet. Regeringen har meddelat föreskrifter om avgifter i 4 § förordningen om tillsyn över energirelaterade produkter, som omfattas av bestämmelserna i lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter. I artikel 8.5 i EU:s energimärkningsförordning anges att marknadskontrollmyndigheterna ska ha rätt att återkräva kostnaderna för inspektion av handlingar och provning av fysiska produkter från leverantörerna vid bristande överensstämmelse med förordningen eller relevanta delegerade akter. I den nya lagen bör det därför finnas föreskrifter om att leverantörerna ska ersätta kostnader för granskning av handlingar, för provtagning och för undersökningar av prov, om det vid kontrollen visar sig att de inte har följt EU:s energimärkningsförordning eller en delegerad akt som antagits på grundval av förordningen. Föreskrifterna bör utformas på samma sätt i den nya lagen. Detta är en skillnad mot förslaget i promemorian där skyldigheten att betala ersättning gäller ekonomiska aktörer. Enligt promemorians förslag ska regeringen, på samma sätt som i lagen om märkning av energirelaterade produkter, få meddela föreskrifter om ersättningsskyldighet. En bestämmelse om ersättningsskyldighet kan dock med fördel tas in direkt i den nya lagen. Den föreslagna bestämmelsen innebär att en leverantör bara kan bli ersättningsskyldig om kontrollen visar att EU:s energimärkningsförordning inte har följts. Det överensstämmer med AB:s och Elektriska hushållsapparatleverantörers uppfattning om vad som bör gälla. Leverantörer är normalt skyldiga att kostnadsfritt lämna varuprover och liknande till marknadskontrollmyndigheten. På flera ställen i de nationella regelverken om marknadskontroll finns dock bestämmelser om att marknadskontrollmyndigheten ska betala ersättning för varuprover och liknande om det finns särskilda skäl för det – se t.ex. 19 § andra stycket förordningen (2011:703) om leksakers säkerhet, 6 § lagen (2014:534) med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning och 8 kap. 1 § Post- och föreskrifter (PTSFS 2016:5) om krav m.m. på radioutrustning. Det är rimligt att det införs en möjlighet till sådan ersättning även när det gäller marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning. Enligt promemorians förslag ska regeringen få meddela föreskrifter om ersättningsskyldighet. En bestämmelse om ersättningsskyldighet kan dock med fördel tas in direkt i lagen. Ersättningsskyldigheten bör omfatta leverantörer, eftersom det är dessa som kan behöva lämna varuprover enligt EU:s energimärkningsförordning. Regeringens förslag: Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning och 2017/18:227 lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s energi-märknings- förordning får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon då har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det förekommer att uppgifter som kommer fram vid marknadskontroll av produkter hanteras av en vidare krets av personer än den som omfattas av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Exempelvis kan en marknadskontrollmyndighet behöva konsultera teknisk expertis. Det är inte säkert att alla personer som deltar i verksamheten får en sådan anknytning till myndigheten att 2 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen blir tillämplig. Därför har det på en del ställen i produktlagstiftningen införts särskilda bestämmelser om tystnadsplikt – se t.ex. 7 § lagen (2014:534) med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning och 40 § lagen (2017:425) om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare. Behov av att anlita extern expertis kan tänkas uppkomma även när det gäller marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning. Det är därför rimligt att införa en bestämmelse om tystnadsplikt även i den nya lagen. Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning och den nya lagen ska alltså inte få obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. En upplysning om att offentlighets- och sekretesslagen tillämpas i fråga om den verksamhet som marknadskontrollmyndigheten bedriver. Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer ska Bestämmelser om marknadskontroll finns artiklarna 15–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: , VTI anser att bör vara tillsynsmyndighet för energimärk- ning men att det finns andra aktörer som torde ha bättre kompetens när det gäller egenskaperna våtgrepp och buller. VTI anser vidare att till- synsmyndigheten bör kontrollera att märkningen av däck överensstämmer med faktiska förhållanden i fråga om buller och energi. att det klargörs att marknadskontrollen ska omfatta både administrativa och tekniska krav. Vidare anser VTI att det är önskvärt att databasen inkluderar regummerade däck och att medlemsstaterna i EU informerar varandra om eventuella förelägganden, förbud eller andra åtgärder som de Prop. 2017/18:227 beslutar. anser att bör utreda om slitstyrka kan och bör ingå i energimärkningen av däck eftersom slitage av däck bidrar till utsläpp av mikroplaster till miljön. Kemikalieinspektionen har en liknande synpunkt, och menar att även om EU:s däckmärkningsförordning inte behandlar förslitning av däck och därmed däckens utsläpp av mikroplast i miljön, borde det betraktas som en väsentlig aspekt. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om märkning av energirelaterade produkter ska tillsynsmyndigheten se till att föreskrifterna i EU:s däckmärkningsförordning följs (14 §). Enligt EU:s däckmärkningsförordning ska medlemsstaterna säkerställa att de myndigheter som ansvarar för marknadsövervakning kontrollerar överensstämmelsen med vissa artiklar i enlighet med EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll (artikel 12 i EU:s däckmärkningsförordning). I linje med det förslag som gäller marknadskontrollen enligt EU:s energimärkningsförordning (avsnitt 8.1) bör ordet ”tillsyn” i den svenska lagstiftningen om däckmärkning ersättas av ”marknadskontroll”. Regeringen bör i en förordning bestämma vilken myndighet som ska utöva marknadskontroll enligt EU:s däckmärkningsförordning. Inriktningen är att det även i fortsättningen ska vara uppgift. I den nya lagen som kompletterar EU:s däckmärkningsförordning bör det anges att den myndighet som regeringen bestämmer utövar marknadskontrollen. VTI, och Kemikalieinspektionen har synpunkter på utövandet och omfattningen av marknadskontrollen och informationsutbytet mellan medlemsstaterna i EU. Syftet med detta lagstiftningsärende är dock inte någon översyn av de materiella reglerna om däckkontroll utan att göra marknadskontrollagstiftningen mer lättillgänglig och överblickbar. EU:s däckmärkningsförordning kan komma att ersättas av en ny förordning . Produktdatabasen kommer endast att gälla energimärkning och inte däck. I EU:s däckmärkningsförordning en anges att medlemsstaterna ska säkerställa att de myndigheter som ansvarar för marknadsövervakning kontrollerar överensstämmelsen med vissa uppräknade artiklar i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 dvs. EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. En upplysning om att vissa artiklar om ackreditering och marknadskontroll ska tillämpas bör därför tas in i den nya lagen.