prop · H503169 · 2018-03-19 00:00:00 — I syfte att stärka tillsyns- myndighetens förutsättningar att följa användningen av de särskilda be- fogenheterna föreslår utredningen att SiS ska rapportera användningen av dessa till . Rapporteringen kan, enligt utredningen utgöra underlag för att bättre kunna följa användningen av åtgärderna och om nödvändigt vidta lämpliga åtgärder i egenskap av tillsynsmyndighet. I lagråds- remissen föreslår regeringen att en bestämmelse ska införas i LVU om att SiS ska rapportera beslut om särskilda befogenheter som har fattats på de särskilda ungdomshemmen. I lagrådsremissen förslås också att mot- svarande bestämmelser om att SiS ska rapportera beslut om särskilda befogenheter/tvångsåtgärder till införs i LSU och LVM. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att bestämmelserna i , LVM och LSU om att SiS ska underrätta bör regleras i förordning och att de föreslagna bestämmelserna i , LVM och LSU därför bör utgå. Regeringen delar Lagrådets bedömning. Regeringen anser att bestämmelser om SiS underrättelseskyldighet till lämpligen kan regleras i socialtjänstförordningen (2001:937), förkortad SoF. 2017/18:169 6.15 Underrättelse vid vård på sjukhus Regeringens förslag: Om den unge är placerad på ett särskilt ung- domshem och vårdas eller har vårdats på sjukhus, ska verksamhets- chefen vid vårdenheten genast underrätta om den unge önskar lämna eller redan har lämnat vårdenheten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att barnet eller den unge ska erbjudas sjukhusvård om han eller hon behöver sådan vård samt att verksam- hetschefen ska besluta att barnet eller den unge ska hindras från att lämna sjukhuset som behövs för att säkerställa att han eller hon kan föras över till ett särskilt ungdomshem. att polismyndigheten på begäran av verksamhetschefen ska vara skyldig att lämna biträde för att föra patienten till ett särskilt ungdomshem. Vidare föreslår utredningen att verksamhetschefen ska underrätta social- nämnden om att den unge önskar lämna eller har lämnat vårdinrättn- Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som tar ställning till för- laget är positiva till den föreslagna bestämmelsen vad gäller klargörandet av barnets eller den unges rätt till sjukhusvård samt att verksamhets- chefen ska se till att socialnämnden eller (SiS) underrättas om barnet eller den unge önskar lämna eller har lämnat Bland de remissinstanser som är positiva återfinns , Förvaltningsrätten i , , , Inspektionen för vård och omsorg (), Myndigheten för delaktighet, kommun, , Även ombudsmän () är positiv i dessa delar men av- styrker förslaget om att verksamhetschefen ska kunna besluta om att barnet eller den unge ska hindras från att lämna vårdenheten, då JO anser att utredningens överväganden i denna del är för knapphändiga. Kommuner och Landsting (SKL) har synpunkter på denna del av förslaget och anser att det är oklart om det är möjligt att kvarhålla barn och unga som vårdas med stöd av 2 § LVU på sjukhus. landsting efterfrågar vägledning för hur verksamhetschefen i praktiken ska efterleva de skyldigheter som denne åläggs i bestämmelsen. tinget anser det även önskvärt att det preciseras vilka tvångsåtgärder som kan bli aktuella för att hindra ungdomen att lämna sjukvårdsinrättningen. SiS föreslår att bestämmelsen, för tydlighetens skull, kompletteras på så sätt att det särskilt anges att om förutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda i samband med intagningen på ett särskilt ungdomshem ska vården inledas på sjukhus. Skälen för regeringens förslag: Enligt 24 § tredje stycket lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) ska verksamhets- chefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vistas se till att social- nämnden eller SiS genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen ska vidare besluta att missbrukaren ska hindras från att lämna sjukhuset som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM- hem. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Det förekommer att vård enligt LVU på ett särskilt ungdomshem på samma sätt som inom missbruksvården behöver inledas på sjukhus för att avgiftning ska kunna ske. Det kan också uppkomma behov av sjukhusvård. Det är av grundläggande betydelse att barn och unga som vårdas vid ett särskilt ungdomshem får den sjukhusvård som de är i behov av. Lika angeläget är det att barnet eller den unge därefter kan genomföra planerad vård och behandling vid det särskilda ungdoms- hemmet. För att undvika att barnet eller den unge lämnar sjukhuset och därmed avbryter eller försenar denna vård, föreslår regeringen att verk- samhetschefen för den vårdenhet där barnet eller den unge vistas genast ska underrätta SiS om att barnet eller den unge önskar lämna eller redan har lämnat vårdenheten. Till skillnad från utredningen anser regeringen att det bör vara tillräckligt att verksamhetschefen underrättar SiS och inte socialnämnden. I 25 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, anges bl.a. att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra per- sonliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. En underrättelse om att barnet eller den unge önskar lämna eller redan har lämnat sjuk- huset kan utgöra sådan uppgift om den enskildes personliga förhållanden som omfattas av sekretess. Emellertid föreskrivs i 10 kap. 28 § OSL att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Regeringens förslag innebär att en sådan uppgiftsskyldighet införs i LVU. Med 24 § tredje stycket LVM som förebild föreslår utredningen att verksamhetschefen ska besluta att barnet eller den unge ska hindras från att lämna sjukhuset som behövs för att säkerställa att han eller hon kan föras över till ett särskilt ungdomshem. Remissinstansernas synpunkter är delade vad gäller förslaget om att verksamhetschefen ska besluta om att barnet eller den unge ska hindras från att lämna sjukhuset. SiS, och tillstyrker förslaget medan JO avstyrker. JO anför som skäl att det varken av lag- texten eller författningskommentaren framgår vilka åtgärder som verk- samhetschefen får besluta om. Vidare anser JO att förslag om tvångs- åtgärder kräver särskilda överväganden och att det inte är tillräckligt att enbart utgå från de överväganden som legat till grund för motsvarande bestämmelse om tvångsvård för vuxna missbrukare. JO menar därför att de överväganden som redovisas i betänkandet är för knapphändiga för att ligga till grund för lagstiftning. Regeringen delar JO:s bedömning. Även om det är angeläget att barnet eller den unge inte avviker från sjukhuset, anser regeringen att införande av nya tvångsåtgärder mot barn och unga kräver ytterligare överväganden. Utredningen föreslår att det i klargörande syfte bör framgå av bestäm- melsen att barnet eller den unge ska erbjudas sjukhusvård under vård- tiden om han eller hon behöver sådan vård. Enligt regeringens mening är dock en sådan reglering obehövlig då det får anses vara självklart att barn 2017/18:169 och unga i samhällsvård, oavsett placeringsform, har samma rätt till sjuk- husvård som andra barn och unga. Regeringens bedömning: Det bör inte införas en bestämmelse om att beslut om vård vid låsbar enhet, begräns- ningar i rätten att ta emot besök och rätten att kommunicera med andra samt vård i enskildhet ska få ske först efter samråd med social- nämnden. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att de beslut som (SiS) fattar om vård vid låsbar enhet, begränsningar i rätten att ta emot besök och rätten att kommunicera med andra samt vård i enskildhet ska få ske först efter samråd med socialnämnden. Remissinstanserna: Få remissinstanser yttrar sig om förslaget. Riks- dagens ombudsmän () har ingen invändning mot att beslut ska fattas efter samråd med men anser att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör belysas ytterligare hur ett samråd ska ske, t.ex. hur ett samråd i praktiken ska gå till, vilket ansvar har i den delen samt sekretessreglernas eventuella betydelse vid samrådet. Förvaltningsrätten i anför att det kan ifrågasättas om det före- slagna samrådsförfarandet är en lämplig beslutsgång i alla situationer. I vissa fall kan behov uppstå av att kunna fatta ett beslut om dessa åtgärder omgående för att t.ex. bryta ett pågående destruktivt beteende. Förvalt- ningsrätten föreslår därför att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör övervägas om SiS efter samråd med socialnämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat får hantera dessa frågor, om nämndens uppfattning inte kan avvaktas. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen föreslår att de be- slut som SiS fattar om vård vid låsbar enhet, begränsningar i rätten att ta emot besök och rätten att kommunicera med andra samt vård i enskildhet ska få ske först efter samråd med socialnämnden. gäller att beslut om vistelse utanför hemmet ska fattas efter samråd med social- nämnden. Syftet med det föreslagna samrådsförfarandet är enligt utred- ningen att stärka rättssäkerheten för barnet eller den unge genom att socialnämnden involveras och att beslutet därigenom föregås av en mer omfattande beredning. Enligt 3 kap. 18 § socialtjänstförordningen (2001:937) ska de beslut om särskilda befogenheter som SiS fattar antecknas i journalen. Vid be- slut om särskilda befogenheter ska det, enligt föreskrif- ter om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS (SOSFS 2014:5), framgå av dokumentationen vilka fak- tiska omständigheter, händelser av betydelse och bedömningar som ligger till grund för beslutet samt vilka andra mindre ingripande åtgärder som övervägts eller prövats enligt proportionalitetsprincipen (20 a § LVU eller 36 a § LVM). Regeringen är angelägen om att stärka rättssäkerheten för barn och Prop. 2017/18:169 unga som vårdas vid särskilda ungdomshem och lämnar också flera för- slag med detta syfte. Regeringen anser dock inte att behovet av en sam- rådsskyldighet är klarlagt. Därmed är det inte heller klarlagt att en sam- rådsskyldighet verkligen skulle stärka rättssäkerheten för barn och unga. Vidare finns det som JO och Förvaltningsrätten i framhåller vissa oklarheter med utredningens förslag. JO påtalar bl.a. att det finns oklarheter vad gäller hur samrådet ska gå till i praktiken och vilket an- svar har medan Förvaltningsrätten i menar att det behövs närmare överväganden om hur de situationer där nämndens upp- fattning inte kan avvaktas ska hanteras. Mot bakgrund av de skäl som anförts ovan, samt även den omständig- heten att en samrådsskyldighet skulle innebära ökad administration för socialnämnderna och SiS, anser regeringen att det inte är motiverat att införa samrådsskyldighet inför de beslut om särskilda befogenheter som utredningen föreslår. 6.17Rätten att överklaga de särskilda befogenheterna Regeringens förslag: Rätten att överklaga de särskilda befogenheter- na i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga ska utökas så att även beslut om kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning, visitation av bostadsrum, vård vid låsbar enhet, skyldighet att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov samt övervakning av brev och andra försändelser får överklagas till förvaltningsrätten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som tar ställ- ning till förslaget är positiva, däribland , Socialstyrel- sen, Inspektionen för vård och omsorg (), , kommun, , Familjevårdens , Stiftelsen och Saco-S-SiS. Det är huvudsakligen domstolar och som har invänd- ningar mot förslaget, varav Förvaltningsrätten i och Domstols- verket avstyrker utredningens förslag. Förvaltningsrätten i påpekar att överklagbarheten av dessa tvångsåtgärder inte har någon motsvarighet i andra tvångslagstiftningar som exempelvis lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), vilket skapar en omotiverad obalans mellan dessa lagstiftningsområden oaktat att det i aktuell lagstiftning rör tvångsåtgärder mot barn. En invändning som görs av bland andra och Domstols- verket är att flertalet av de åtgärder som utredningen förslår ska kunna överklagas redan kommer att vara genomförda när domstolen ska göra sin prövning, varför lämpligheten av förslaget kan ifrågasättas både prin- cipiellt och i effektivitetshänseende. framhåller att det för att stärka barnets eller den unges rättssäkerhet i dessa fall torde vara vik- 2017/18:169 tigare att säkerställa att tillsynen över regeltillämpningen fungerar på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Förvaltningsrätten i framhåller i sammanhanget att den bedöm- ning rätten gör kommer att vara situationsbunden och därmed i princip sakna prejudicerande verkan. Vidare ifrågasätter förvaltningsrätten lämpligheten av en domstolsprövning av mer integritetsnära åtgärder som blod- och urinprovtagning. ombudsmän () anser att det bör övervägas att införa en möjlighet att överklaga beslut om omhändertagande av ”annat” som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Statens institutions- styrelse (SiS) är av liknande uppfattning men anser att också omprövning av vård på låsbar enhet bör vara möjlig att överklaga. framhåller i sitt remissvar att det är en brist att betänkandet inte avhandlar hur juridiska förslag som dessa ska kunna im- plementeras i en institutionell kontext där ungdomarna å ena sidan bereds möjlighet att överklaga behandlarnas beslut (konflikt) och å andra sidan ska bygga upp en tillitsfull och trygg relation till personalen (behand- ling). Skälen för regeringens förslag: Enligt 42 § första stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) får beslut av SiS överklagas hos förvaltningsrätten, om beslutet –innebär inskränkningar i särskilt fall av rätten för den som vistas i hemmet att föra telefonsamtal eller ta emot besök, –gäller vård i enskildhet eller avskildhet, eller –avser förstörande eller försäljning av viss egendom. De särskilda befogenheterna innebär inskränkningar i barnets eller den unges grundläggande fri- och rättigheter. Rätten att överklaga SiS beslut om att använda sådana befogenheter utgör, tillsammans med tillsyn, partsinsyn och insyn genom offentlighetsprincipen, en viktig del av rätts- säkerheten för barnet eller den unge. I syfte att stärka rättssäkerheten för de barn och unga som vårdas på särskilda ungdomshem anser regeringen, i likhet med utredningen, att rätten att överklaga beslut om de särskilda befogenheterna ska utökas till att omfatta också beslut om kroppsvisita- tion, ytlig kroppsbesiktning, rumsvisitation, vård vid låsbar enhet, skyl- dighet att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov samt övervakning av brev och andra försändelser. Det är huvudsakligen domstolar och som har invänd- ningar mot utredningens förslag. Förvaltningsrätten i anser att överklagbarheten av de tvångsåtgärder som utredningen föreslår skapar en omotiverad obalans jämfört med annan tvångslagstiftning som exem- pelvis LVM och LPT. Utredningen har emellertid haft i uppdrag att se över LVU i syfte att ytterligare stärka barnrättsperspektivet och rätts- säkerheten för barn och unga som tvångsvårdas med stöd av lagen. Med hänsyn till att barn och unga som vårdas under tvång är en särskilt utsatt grupp, anser regeringen att vikten av ökad rättssäkerhet för denna grupp väger tyngre än den obalans som kan uppkomma i förhållande till annan tvångslagstiftning. De föreslagna förändringarna innebär att rätten att överklaga de särskilda befogenheterna i LVU kommer mer i överenstäm- melse med de rättigheter den har som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård enligt lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU). En invändning som framförs av flera remissinstanser, däribland och , är att åtgärderna redan är genomförda när domstolen ska göra sin prövning varför förslaget kan ifrågasättas både principiellt och ur ett effektivitetshänseende. Regeringen kan delvis ha förståelse för denna invändning, men anser att barnet eller den unge ändå får anses ha ett berättigat intresse av att få en rättslig prövning av SiS beslut. I sammanhanget kan det nämnas att Lagrådet i ett tidigare lag- stiftningsärende (prop. 2002/03:53) behandlat frågan om möjligheten att få ett beslut om avskildhet prövat av domstol. Lagrådet anförde att av- skildheten, som inte får pågå längre än , regelmässigt har upphört när prövning i domstol kan ske. Detta förhållande uteslöt dock inte, enligt Lagrådet, att den intagne kunde ha ett berättigat intresse av att få ett beslut om avskildhet prövat av domstol efter det att åtgärden upphört. I detta sammanhang kan det även nämnas att de särskilda be- fogenheter som föreslås bli möjliga att överklaga, kan över- klagas för den som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård på särskilda ungdomshem enligt LSU. Förvaltningsrätten i ifrågasätter också lämpligheten av en domstolsprövning av mer integritetsnära åtgärder som blod- och urin- prov. Regeringen utgår från att förvaltningsrätten menar att en sådan prövning är olämplig av hänsyn till barnet eller den unge som överklagat. Det kan visserligen inte uteslutas att prövningen i vissa fall kan innebära olägenhet för den som överklagat men enligt regeringen väger behovet av att stärka rättssäkerheten för barn och unga tyngre. Enligt regeringens mening kan också den omständigheten att tvångsåtgärden kan betraktas som ett integritetsnära ingrepp i barnets eller den unges grundläggande fri- och rättigheter anses tala för att den ska vara möjlig att överklaga. SiS framhåller att beslut om omhändertagande av annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet enligt 16 § LVU och om- prövning av vård vid låsbar enhet enligt 15 b § LVU borde vara möjliga att överklaga. Utredningen har inte föreslagit att beslut om omhänder- tagande av annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet ska vara möjliga att överklaga och regeringen gör bedömningen att det därför inte kan anses klarlagt att även dessa beslut bör gå att över- klaga. Vad gäller beslut om vård vid en låsbar enhet så blir samtliga sådana beslut enligt 15 b § LVU möjliga att överklaga. framhåller i sitt remissvar att det är en brist att utredningen inte avhandlat hur utökade möjligheter att överklaga beslut påverkar förutsättningarna för en tillitsfull och trygg relation mellan ungdomarna och personalen. Även om utredningen inte har gjort någon sådan analys anser regeringen att en rättssäker vård, där barn och unga har rätt att överklaga beslut om inskränkningar i deras grundläggande fri- och rättigheter, är grundläggande för förutsättningarna att skapa en god behandlingsmiljö och en tillitsfull relation mellan barnen, de unga och personalen. 2017/18:169 6.18 Rätt till offentligt biträde Regeringens förslag: Offentligt biträde ska förordnas för barn under vid överklagande av beslut om särskilda befogenheter enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, om det inte måste antas att behov av offentligt biträde saknas. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår ingen begränsning i ålder för att ett offentligt biträde ska Remissinstanserna: En klar majoritet av de remissinstanser som tar ställning till förslaget är positiva, däribland: , Förvalt- ningsrätten i , , Inspektionen för vård och omsorg (), , , kom- mun, , Barnens rätt i samhället, Familje- vårdens , och Saco-S-SiS. Förvaltningsrätten i framhåller att barn inte är processbehöriga och därmed inte själva behöriga att överklaga. ningsrätten anser att det bör tydliggöras i lagtexten att offentligt biträde ska förordnas för barnet även i de fall där ett icke processbehörigt barn har överklagat en skyddsåtgärd. Även (SiS) framför en liknande synpunkt och framhåller att barnet eller den unge även kan behöva hjälp med upprättandet av överklagande- skriften varför det borde finnas ett offentligt biträde förordnat redan vid SiS föreslår därför att ”vid överklagande” byts ut mot ”i samband med överklagande”. SiS anser vidare att motsvarande bestäm- melse bör gälla även för LSU. för regeringens förslag: Av 36 § andra stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) framgår att den unge, om han eller hon har fyllt , har rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt LVU. Barn är således inte be- höriga att själva överklaga beslut om bl.a. de särskilda befogenheterna. Om barnet är , så är det den unges vårdnadshavare som har talerätt i dessa mål. SiS har uppgett till utredningen att deras erfarenhet är att vårdnads- havaren inte alltid finns tillgänglig för de barn som vårdas vid de sär- skilda ungdomshemmen och därför saknar den insyn som krävs för att kunna tillvarata barnets intressen. Enligt SiS bedömning är därför möjligheten för barn att få ett beslut om de särskilda befogenheterna prövat av domstol mycket begränsad. att en rätt till offentligt biträde för barn ger bättre förutsätt- ningar att överklaga beslut om de särskilda befogenheterna. instämmer i denna bedömning. Enligt regeringens mening är det ur ett rättssäkerhetsperspektiv viktigt att barn har en reell möjlighet att överklaga beslut om de särskilda befogenheterna och inte är beroende av i vilken utsträckning deras vårdnadshavare kan tillvarata deras in- Därför föreslår regeringen att barn ska ha rätt till offentligt biträde i samband med överklagande av beslut om de särskilda I och med förslaget blir, enligt 36 § tredje stycket LVU, den som är förordnad som offentligt biträde för barnet också barnets ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Barnet kan Prop. 2017/18:169 således genom sin ställföreträdare överklaga beslut om de särskilda be- För att barn ska kunna överklaga beslut är det givetvis av grundläggande betydelse att SiS informerar dem om möjlig- heten att överklaga och att få ett offentligt biträde förordnat. Det bör ankomma på SiS att uppmärksamma domstol på ett behov av offentligt biträde för sådant ändamål. I det lagförslag som utredningen lämnar finns ingen åldersbegränsning av rätten till offentligt biträde. I skälen till förslaget redovisas dock endast varför barn och unga ska ha rätt till ett offentligt bi- träde. Det är således inte helt klart vad utredningens avsikt har varit i frågan. Med hänsyn till detta samt till att barn och unga är pro- cessbehöriga, anser regeringen att den utökade rätten till offentligt biträde ska begränsas till barn . Regeringen vill dock betona vikten av att även barn och unga får information om rätten att överklaga beslut om de särskilda be- fogenheterna samt information om hur man går till väga. Av den information som ges till alla barn och unga som skrivs in på de särskilda ungdomshemmen finns det också exempel på hur man kan formulera ett överklagande. Där framgår också att personalen ska vara behjälplig om barnet eller den unge tycker att det är svårt att skriva. 6.19Systematiskt kvalitetsarbete för att minska behovet av tvångsåtgärder Regeringens bedömning: Det bör inte införas en bestämmelse i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga som innebär att Statens institutionsstyrelses kvalitetssäkringsarbete särskilt ska omfatta åt- gärder som syftar till att minska behovet av tvångsåtgärder. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att det ska införas en ny bestämmelse i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) som innebär att Statens institutionsstyrelses (SiS) kvalitetssäkringsarbete sär- skilt ska omfatta åtgärder som syftar till att minska behovet av tvångs- åtgärder.