prop · H503131 · 2018-03-20 00:00:00 — Sjukvårdsförsäkringen ger tillgång till privat sjukvård vid sidan av den offentligt finansierade sjukvården. Försäkringen kan även ersätta kostnader uppkomna i samband med vård inom den offentligt finansierade vården, t.ex. patientavgifter. Variationerna i försäkringarnas utformning är stor. Försäkringarna har dock en gemensam grundstruktur som enligt propositionen Privata sjukvårdsförsäkringar inom offentligt finansierad hälso- och sjukvård (prop. 2016/17:166) består av tre grundläggande serviceåtaganden: –Tillgång till sjuksköterskebemannad telefonrådgivning och vårdplanering (dygnet runt eller med vissa begränsningar av öppethållandet). –Planerade besök för utredning och behandling samt vissa planerade operationer hos privata vårdgivare. –Rehabilitering, t.ex. genom behandling av fysioterapeut, kiropraktor eller naprapat. Flera sjukdomar, skador och tillstånd samt viss vård och behandling undantas vanligtvis i försäkringarna, t.ex. akutvård, dialysbehandling, graviditet och förlossning samt smärttillstånd i rygg, leder och muskler som saknar objektiva fynd. Detta framgår av Kommuner och Landstings (SKL) rapport sjukvårdsförsäkringar i – omfattning och utveckling, 2012. I samma rapport anges att försäkringarna vanligtvis är begränsade till patienter i vad som brukar betecknas som arbetsför ålder (16–). Vissa bolag erbjuder möjligheter att förlänga försäkringen till , eller utan övre åldersgräns som premien ökar med stigande ålder. Vård inom ramen för sjukvårdsförsäkringarna utförs av privata vårdgivare. Försäkringsgivarna förfogar över ett nätverk av privata vårdgivare som kan utföra den vård som ingår i försäkringen och tecknar samarbetsavtal med privat drivna kliniker, utifrån expertis, kapacitet, pris och kvalitet. Enligt uppgifter från Svensk Försäkring hade 649 000 personer en privat sjukvårdsförsäkring . Detta kan jämföras med drygt 100 000 försäkringstagare . Den genomsnittliga årliga ökningen är därmed . har sjukvårdsförsäkringarna ökat i antal med . , eller 468 000, av sjukvårdsförsäkringarna betalas av arbetsgivarna. Av antalet sysselsatta personer i åldern 15–har därmed ungefär var tionde person en sjukvårdsförsäkring som betalas av arbetsgivaren. Den vård som utförs inom ramen för privata sjukvårdsförsäkringar bedöms motsvara av den offentliga sektorns totala utgifter för hälso- och sjukvård. Av de individer som 2015 hade en arbetsgivarbetald sjukvårdsförsäkring var män och kvinnor. Vanligast förekommande är försäkringarna inom sektorn ”finansiella tjänster, juridisk och ekonomisk konsultation” och genomsnittsinkomsten för de med privat sjukvårdsförsäkring var 2015 högre än för befolkningen som helhet (se M. , Vem har privat sjukvårdsförsäkring i – En deskriptiv analys, 2017). Beskattning av förmån av privat sjukvårdsförsäkring Av 8 kap. 15 § IL framgår att ersättningar vid sjukdom eller olycksfall som betalas ut pågrund av en försäkring sominte tecknats i samband med tjänst som huvudregel är skattefria. 2017/18:131 När det gäller frågan om vad som ska gälla om arbetsgivaren tecknar sådana försäkringar till förmån för anställda är uppfattning i ett ställningstagande (dnr 130 103335-05/111) att det är premien som är underlag för beskattning och arbetsgivaravgifter i den mån försäkringen avser att täcka skattepliktiga förmåner, såsom offentligt finansierad vård, resor till och från sjukvårdsinrättning och förlorad arbetsförtjänst. Arbetsgivaren får avdrag för den del av premien som avser att täcka skattepliktiga förmåner. Om försäkringen omfattar såväl privat som offentlig vård, ska premien proportioneras på en skattefri och en skattepliktig del. Såvitt framkommit motsvarar detta även hur bestämmelserna tillämpas i praktiken. 4.3Sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst Allmänt om sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst Inkomstskattelagen innehåller särskilda bestämmelser om sjuk- och olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst. Bestämmelserna infördes , dvs. innan den allmänna försäkringen hade införts i . Om arbetsgivaren inte bidrog till täckande av sjukvårdskostnader eller hade åtagit sig att utbetala sjuklön fick den enskilde skydda sig mot konsekvenserna av sjukdom genom sjuk- och olycksfallsförsäkringar (SOU 1994:98 s. 66). Fysiska personers rätt till avdrag för avgift till sjuk- och olycksfallsförsäkring tagen i samband med tjänst slopades 1988 (prop. 1987/88:52). I samband med slopandet uttalade departementschefen att det inte längre förekom några sådana försäkringar (samma prop. s. 56). Beskattning av sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst Enligt 10 kap. 2 § 3 IL behandlas som tjänst rätt till ersättning på grund av sådana sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst. Av 10 kap. 7 § IL framgår att en sjuk- eller olycksfallsförsäkring anses ha tecknats i samband med tjänst om arbetsgivaren ska betala premierna för försäkringen och anmälan görs till försäkringsbolaget om att försäkringen tecknats i samband med tjänst. Enligt 11 kap. 42 § IL ska ersättning för utgifter för sjukvård utomlands eller inom den icke offentligt finansierade vården i tas upp bara om ersättningen betalas i form av livränta på grund av sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som tecknats i samband med tjänst. har i tidigare nämnda ställningstagande anfört att om en sjuk- eller olycksfallsförsäkring har tagits i samband med tjänst ska utfallande belopp beskattas med undantag för ersättning för inte offentligt finansierad vård. Detta innebär att patientavgiften i den offentliga vården samt resor i samband med sjukvård, ersättning för förlorad arbetsinkomst och andra ersättningar från försäkringen beskattas. i egenskap av utgivare av skattepliktig ersättning betala arbetsgivar- Prop. 2017/18:131 avgifter och lämna kontrolluppgift på ersättningen. avdrag för den del av försäkringspremien som avser offentlig vård och andra skattepliktiga ersättningar från försäkringen. Om försäkringen omfattar såväl privat som offentlig vård ska premien proportioneras. Såvitt framkommit motsvarar detta även hur bestämmelserna tillämpas i praktiken. 4.4Sjukvårdsersättning inom ramen för kollektivavtalade ansvarsförsäkringar Arbetsgivare som är bundna av kollektivavtal är normalt skyldiga att teckna avtal om trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA). TFA kan beskrivas som en av arbetsgivaren tecknad ansvarsförsäkring. Den kan ge den enskilde ersättning utöver socialförsäkringen och lagen (1991:1047) om sjuklön, bl.a. under akut sjukdomstid och vid invaliditet. Dessutom täcker försäkringen normalt kostnader som arbetsskadan medfört i form av t.ex. läkar- och sjukvårdskostnader. Ersättningen för sjukvårdskostnader sker enligt skadeståndsrättsliga principer och beskattas därför inte (SOU 1994:98 s. 67). Av 11 kap. 2 § IL framgår att förmån av fri försäkring som avser reseskydd under tjänsteresa inte ska tas upp. Med reseskydd avses skydd mot skador på person eller egendom som uppkommer vid resa och kan omfatta bl.a. kostnader vid olycksfall eller akut sjukdom men också stöld av och skador på bagage, ansvarsskada, rättsskydd, överfallsskydd, invaliditets- och dödsfallsersättning på grund av olycksfallsskada, hemresa vid t.ex. sjukdom eller dödsfall hemma, strejk och andra förseningar. Ersättningar vid sjukdom och olycksfall som betalas ut på grund av en försäkring är som huvudregel skattefria enligt 8 kap. 15 § IL. 4.6 Statligt anställda stationerade utomlands En svensk medborgare som tillhör svensk beskickning hos utländsk stat, svensk permanent delegation hos mellanstatlig organisation eller svenskt karriärkonsulat eller i övrigt ingår i beskickningens, delegationens eller konsulatets personal och som på grund av sin tjänst vistas utomlands är enligt 3 kap. 4 § IL obegränsat skattskyldig. Detta gäller även en sådan persons make och barn , om maken eller barnet bor hos denne och är svensk medborgare. Den anställde skall därför enligt huvudregeln beskattas i för löner, förmåner och ersättningar som den svenska statliga arbetsgivaren betalar ut. Vissa kostnadsersättningar och förmåner till statligt anställda som är stationerande utomlands är dock skattefria enligt 11 kap. 21 § IL. Det gäller ersättningar och förmåner som beror på 2017/18:131 stationeringen och som avser t.ex. bostad på stationeringsorten, avgift för barns skolgång, egna och familjemedlemmars resor till och från stationeringsorten och vissa medföljande- och merkostnadstillägg (11 kap. 21 § IL). För statligt anställda finns två särskilda kollektivavtal för utlandsstationering – avtal om utlandstjänstgöring (UVA) och avtal om utlandskontrakt och riktlinjer för anställningsvillkor vid tjänstgöring utomlands (URA). UVA gäller för arbetstagare vid och Sida som är utlandsstationerade vid utlandsmyndigheter, och deras medföljande familjemedlemmar medan URA gäller för arbetstagare vid myndigheter under regeringen som enligt arbetsgivarens beslut ska vara utlandsstationerade vid tjänstgöring utomlands. Avtalen är avsedda att garantera svenska arbetstagare som arbetar för en svensk statlig myndighet och som sänds ut till ett annat land, vissa anställnings- och försäkringsvillkor som motsvarar de som arbetstagarna omfattas av i . Till UVA och URA finns kopplat obligatoriska försäkringar, vilka tecknas via Kammarkollegiet. UVA-försäkringen och URA-försäkringen ersätter, såvitt nu är aktuellt, nödvändiga och skäliga kostnader för akut vård i stationeringslandet, medan UVA PLUS-försäkringen ersätter nödvändiga och skäliga kostnader för planerad vård utomlands vid utlandsstationering, såsom mödravård, hälsokontroller för små barn och vård av kroniska sjukdomstillstånd. Med företagshälsovård avses enligt 3 kap. 2 c § arbetsmiljölagen (1977:1160) en oberoende expertresurs inom områdena arbetsmiljö och rehabilitering. Företagshälsovården ska särskilt arbeta för att förebygga och undanröja hälsorisker på arbetsplatser samt ha kompetens att identifiera och beskriva sambanden mellan arbetsmiljö, organisation, produktivitet och hälsa. I 11 kap. 18 § andra stycket IL anges bl.a. att förmån av företagshälsovård inte ska tas upp. Enligt 16 kap. 23 § IL ska utgifter för företagshälsovård dras av. När det gäller frågan om vad som ska gälla om arbetsgivaren tillhandahåller sina anställda hälsoundersökningar är uppfattning i ett ställningstagande (dnr 130 230419- 05/111) att hälsoundersökningar som ingår som en del av ett arbetsmiljöarbete och som är anpassade till de arbetsmiljörisker somde anställda utsätts för i sitt arbete utgör företagshälsovård. När arbetsgivaren bekostar sådan undersökning är förmånen skattefri. Arbetsgivaren medges avdrag för utgiften för hälsoundersökningen. Övriga hälsoundersökningar som arbetsgivaren tillhandahåller sina anställda men som inte är ett led i arbetet med att förebygga och undanröja hälsorisker på arbetsplatsen utgör hälso- och sjukvård. När arbetsgivaren bekostar sådan hälsoundersökning för sina anställda är hälsoundersökningen en skattepliktig förmån om undersökningen sker inom den offentligt finansierade vården. Arbetsgivaren medges i den situationen avdrag för utgiften för hälsoundersökningen. hälsoundersökningen sker inom den inte offentligt finansierade vården är Arbetsgivaren får i den situationen inte dra av utgiften Prop. 2017/18:131 för hälsoundersökningen. 4.8Rehabilitering – förebyggande behandling Definition av rehabilitering och förebyggande behandling Rehabiliteringsåtgärder och förebyggande behandlingsåtgärder är åtgärder som är arbetslivsinriktade och som det antingen åligger arbetsgivaren att stå för eller som arbetsgivaren ändå åtar sig i det enskilda fallet. I 11 kap. 18 § andra stycket IL anges bl.a. att förmån av rehabilitering och förebyggande behandling inte ska tas upp. Enligt 16 kap. 24 § IL ska utgifter för arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder dras av, om arbetsgivaren ska svara för dem enligt 30 kap. socialförsäkringsbalken eller rehabiliteringen syftar till att den anställde ska kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Avdrag för sådana utgifter ska också göras av en enskild näringsidkare eller av en delägare i ett svenskt handelsbolag, om rehabiliteringen syftar till att han ska kunna fortsätta sitt förvärvsarbete. Även utgifter för förebyggande behandling ska dras av, om behandlingen har ett sådant syfte. Med förebyggande behandling och rehabilitering avses enligt förarbetena detsamma som i 3 kap. 7 b § och 22 kap. AFL (prop. 1994/95:182 s. 46). Motsvarande bestämmelser finns numera i 27 kap. 6 och 7 §§ samt 30 och 31 kap. socialförsäkringsbalken. Förebyggande behandling är åtgärder som syftar till att den anställde ska kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Vad som här avses är anställda som har en förhöjd sjukdomsrisk. Den sjukdom som kan befaras uppkomma ska vara av sådan art att den kan förväntas leda till nedsättning av arbetsförmågan. Som exempel kan nämnas sjuklig övervikt. Det kan också gälla funktionsträning, t.ex. hörselträning, talträning och rörelseträning i bassäng. I dessa fall har en sjukdom orsakat en bestående funktionsnedsättning. Behandlingen avser inte att bota sjukdomen utan att förbättra eller motverka en försämring av sjukdomen i syfte att förhindra att arbetsoförmåga uppstår eller ökar. Några exempel på vanliga utgifter för rehabiliteringsåtgärder som borde få dras av är enligt förarbetena utgifter för behandling hos sjukgymnast, vård av missbrukare på behandlingshem och ryggträning på rygginstitut. Den privata försäkringsmarknaden erbjuder rehabiliteringsförsäkringar som komplement till en sjukvårdsförsäkring eller sjukförsäkring. Rehabiliteringsförsäkringar är försäkringar som arbetsgivare tecknar för sina anställda inom området för arbetslivsinriktad rehabilitering. Syftet med försäkringarna är att påskynda anställdas återgång i arbete med hjälp av arbetslivsinriktade åtgärder. Rehabiliteringsförsäkringar erbjuds bl.a. av , , och . Enligt uppgifter från Svensk Försäkring har cirka 265 000 anställda tillgång till en rehabiliteringsförsäkring, se promemorian Förstärkt rehabilitering för återgång i arbete (Ds 2017:9). Det är främst företag eller 2017/18:131 arbetsgivare med färre än 100 anställda som tecknar sådana försäkringar. har oftast avtal med företagshälsovårdsföretag. Rehabiliteringsförsäkringarna skiljer sig åt, men huvuddragen är likartade: Arbetsgivaren anmäler den anställdes sjukfrånvaro till försäkringsbolaget, t.ex. senast dag 20 om sjukfrånvaron beräknas bli längre än fyraveckor. En rehabiliteringsledarefrån försäkringsbolagettar dåkontakt med den anställde och dennes chef för en rehabiliteringsutredning. Rehabiliteringsledaren har oftast någon form av sjukvårdskompetens t.ex. i form av sjukgymnastik eller arbetsterapi. Rehabiliteringsledaren tar fram en åtgärdsplan för återgång i arbete som försäkringen ska godkänna. Åtgärder som försäkringen täcker kan vara: –Rådgivning av legitimerad psykolog/legitimerad psykoterapeut. –Åtgärd av legitimerad fysioterapeut/naprapat/kiropraktor. –Insatser från multiprofessionella team. –Rådgivning och psykologiskt stöd till anhöriga. –Yrkesvägledning, som syftar till att den försäkrade ska fortsätta sin anställning hos arbetsgivaren. –Rådgivning gällande arbetsplatsanpassning, byte av arbetsuppgifter och arbetsträning hos arbetsgivaren. –Rådgivning till chef vid behov. Rehabiliteringsledaren följer hela processen till återgång i arbete och har regelbundna avstämningsmöten med chefen och den anställde. Skattefriheten slopas för förmån av hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad Regeringens förslag: Skattefriheten slopas för förmån av hälso- och sjukvård i som inte är offentligt finansierad och för förmån av vård och läkemedel utomlands. Som en följd av detta slopas även avdragsförbudet för sådana utgifter för anställda i inkomstslaget För förmån av vård och läkemedel vid insjuknande i samband med tjänstgöring utomlands består skattefriheten. för statligt anställda stationerade utomlands när det gäller förmån av vård och läkemedel för den anställde och för medföljande familje- Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås dock inte att skattefriheten ska bestå för förmån av vård och läkemedel för statligt anställda stationerade utomlands och för Remissinstanserna: , Myndigheten för vård- och omsorgsanalys (Vårdanalys), social utvärdering, (), , Landsorga- nisationen i (LO), SPF Seniorerna och Kommuner och (SKL) tillstyrker förslaget. Flera remissinstanser, däribland Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Statskontoret och utvärdering (IFAU) har inget att invända mot förslaget. Företagareförbundet Fria Företagare, , (), Näringslivets Skattedelegation, till vars yttrande Föreningen , , och Byggindustrier ansluter sig, , Svenska Vård, Svensk Försäkring, till vars yttrande ansluter sig, Akademikers (), (), , , , , , , , , och Trä- och möbelföretagen avstyrker förslaget. Företagarna, tillstyrker dock förslaget att slopa avdragsförbudet för kostnader för privat hälso- och sjukvård för arbetsgivarna. Förvaltningsrätten i ser vissa tillämpningssvårigheter när det gäller bestämmelsen i 11 kap. 8 § IL enligt vilken en förmån av en vara eller tjänst som en anställd får av arbetsgivaren under vissa omständigheter inte ska tas upp, men framhåller att de är av sådan art som naturligen kan av inom rättstillämpningen. ESV framhåller att förslaget kommer att medföra ett mer likformigt skattesystem. framhåller att förslaget kan medföra en negativ särbehandling av de som sänds från ett annat land till för att arbeta här och som omfattas av en arbetsgivarbetald sjukvårdsförsäkring jämfört med de som sänds ut från för att arbeta i ett annat land och föreslår att skattefriheten ska bestå även för utländska arbetstagare som insjuknat i samband med tjänstgöring i . anser att en arbetsgivare bör kunna erbjuda skattefria förmåner om det av medicinska skäl är en förutsättning för attden anställde skakunnautföra sitt arbeteoch därmed främja verksamheten. Däremot bör inte anslagsfinansierad verksamhet använda skattepengar till skattefria hälso- och sjukvårdsförmåner som endast är till gagn för en enskild arbetstagare och som är utan betydelse för förutsättningarna att utföra arbetet eller för myndighetens verksamhet. anser vidare att såväl planerad vård utomlands somvård före och efter en utlandsstationering bör undantas från beskattning för statligt anställda stationerade utomlands. Näringslivets Skattedelegation framhåller att även privatanställda stationerade utomlands bör undantas från beskattning. Företagareförbundet Fria Företagare anför att om syftet med förslaget är att jämställa kostnaderna för de som innehar sjukvårdsförsäkringar och de som inte har det, skulle det i stället kunna ske genom att alla får, helt eller delvis, dra av utgifter för privata sjukvårdsförsäkringar. anför att det skulle vara mer naturligt att införa ett avdrag för personer som tecknat privat sjukvårdsförsäkring via sitt fackförbund. Företagarna framhåller, i likhet med bl.a. Föreningen , Näringslivets Skattedelegation och Svensk Försäkring att sjukvårdsförsäkringar är ett viktigt redskap för arbetsgivare att uppfylla sitt arbetsmiljöansvar och minska sjukfrånvaron. Detta gäller särskilt många mindre företag. Sjukvårdsförsäkringar bör därför jämställas med andra hälsofrämjande åtgärder som får dras av såsom företagshälsovård, förebyggande behandling, rehabilitering och friskvård. Några remissinstanser, däribland Inspektionen för socialförsäkringen (ISF), Företagarna och Föreningen framhåller att förslaget 2017/18:131 kommer att medföra gränsdragningsproblem när det gäller att avgöra vad som är hälso- och sjukvård respektive arbetsmiljö och hälsotjänster som företagshälsovård, förebyggande insatser och rehabilitering. Näringslivets Skattedelegation saknar vidare, i likhet med bl.a. Vårdföretagarna och Byggindustrier, en analys av i vilken mån patientsekretessen förhindrar att arbetsgivaren får uppgift från vårdgivaren respektive företagshälsovården om patientens behov och de åtgärder som satts in. , och framhåller att förslaget riskerar att leda till en situation där medarbetare tackar nej till sjukvård då skatteeffekten gör det mer ekonomiskt lönsamt med en sjukskrivning. SvenskFörsäkring instämmer i att detärettproblem om vissa individer kan undgå beskattning genom ett bruttolöneavdrag och anför, i likhet med TCO, att en regel skulle kunna införas om att hälso- och arbetsmiljötjänster ska omfatta samtliga anställda. TCO anser att det inte ska vara möjligt för en anställd att löneväxla för en specifik insats, t.ex. en ögonlinsoperation. Några remissinstanser, däribland Föreningen , Näringslivets Skattedelegation och Vårdföretagarna har mot bakgrund av att regeringen beaktat en beräknad ökad skatteintäkt av förslaget i budgetpropositionen ifrågasatt möjligheterna att beakta remissynpunkter avseende förslaget. Ett flertal remissinstanser, däribland ISF, Svensk Försäkring och läns landsting har synpunkter på konsekvensanalysen. Skälen för regeringens förslag Slopad skattefrihet för förmån av hälso- och sjukvård För att undvika samhällsekonomiska snedvridningar är det angeläget med en så konsekvent förmånsbeskattning som möjligt. Det ska t.ex. inte vara möjligt att undgå beskattning av arbetsinkomster genom att arbetsgivaren i stället för kontant lön utger naturaförmåner. inkomstbeskattningen är att lön, förmåner och andra inkomster somerhålls på grund av tjänst ska tas upp som intäkt. Om ersättningen för tjänsten betalas ut i en näringsverksamhet ska kostnaden för denna dras av. Beskattningen av förmån av hälso- och sjukvård är emellertid begränsad till att avse sådan vård som är offentligt finansierad. Förmån av hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad – t.ex. i form av en privat sjukvårdsförsäkring som arbetsgivaren betalar – beskattas alltså inte och kostnaden för vården eller premien får inte heller dras av i arbetsgivarens Reglerna om skattefrihet för förmån av sjukvård kom till innan sjuk- försäkringsreformen hade genomförts i . I samband med att bestämmelserna fick sitt nuvarande innehåll 1995 uttalade regeringen att den inte offentligt finansieradevården endastberörde ett fåtal och mot bl.a. den bakgrunden föreslogs att skattefriheten för den anställde och avdragsförbudet för arbetsgivaren för sådan vård skulle behållas (prop. 1994/95:182 s. 23). Skattefriheten för förmån av hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad berör numera inte endast ett fåtal. Som redogjorts för i avsnitt 4.2 har nästan 650 000 personer en privat sjukvårdsförsäkring. övervägande del av sjukvårdsförsäkringarna, , betalas via arbetsgivaren och var tionde person av antalet sysselsatta i åldern 15–har en sjukvårdsförsäkring som betalas av arbetsgivaren. Det finns inget skäl att behandla förmån av hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad skatterättsligt annorlunda än andra typer av löneförmåner som tas upp till beskattning. Att slopa skattefriheten för arbetstagare och avdragsförbudet för arbetsgivare skulle, som bl.a. ESV framhåller, öka likformigheten i skattesystemet och skapa en ökad neutralitet mellan uppbärande av kontant lön och erhållande av förmån, vilket skapar ett enklare och mer transparent skattesystem. Skattefriheten för hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad medför också att det är förmånligt att byta ut en del av lönen mot en sådan förmån. På grund av marginaleffekten blir ett sådant byte mest förmånligt för personer vars inkomst ligger över skiktgränsen för statlig inkomstskatt. Det innebär t.ex. att privata operationer kan genomföras med stora skattesubventioner, något som bl.a. Svensk Försäkring och TCO framhåller som ett problem. Ett skifte från skattepliktig lön till skattefri förmån lönar sig även för arbetsgivaren genom att några arbetsgivaravgifter inte behöver betalas. Dessa konsekvenser var inte avsedda när reglerna infördes.