prop · H503269 · 2018-06-19 00:00:00 — Personuppgiftsbehandlingen vid regleras i både åklagardatalagen och polisdatalagen. Polisdatalagen gäller i den polisiära verksamheten, medan åklagardatalagen gäller i den övriga ope- rativa verksamheten. I avsnitt 7.2.1 anges att uttrycket åklagarverksamhet bör användas för att avgränsa tillämpningsområdet för polisdatalagen. Skälet till det är att det är tydligare vad som ingår i åklagarverksamhet än i polisiär verksamhet. Vidare anges i samma avsnitt att polisens brottsdatalag bör gälla vid personuppgiftsbehandling i syfte att utreda brott, om det inte är fråga om åklagarverksamhet. Åklagarväsendets brottsdatalag bör med hänsyn till det gälla vid personuppgiftsbehandling som utförs i åklagarverksamhet i syfte att utreda och lagföra brott. Behandling av personuppgifter i den underrättelseverksamhet som bed- rivs vid bör inte omfattas av åklagarväsendets brottsdatalag, eftersom den verksamheten leds, styrs och utförs av på uppdrag. Den utgör därmed inte någon åklagarverksamhet utan i stället sådan verksamhet som omfattas av polisens brottsdatalag. Regeringen anser, till skillnad från utredningen, att det inte finns skäl att i åklagarväsendets brottsdatalag upplysa om att det i andra lagar finns specialbestämmelser för . 11.3Grundläggande bestämmelser om behandling 11.3.1Rättsliga grunder och behandling för nya ändamål Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas om det är nödvändigt för att myndigheten ska kunna utföra sin uppgift att 1.förebygga eller förhindra brottslig verksamhet, 2.utreda eller lagföra brott, 3.handlägga frågor om ändring eller verkställighet av straffrättsliga påföljder, 4.handlägga frågor som rör upprätthållande av allmän ordning och säkerhet, eller 5.fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Det ska framgå genom en hänvisning att personuppgifter som be- handlas med stöd av lagen ska få behandlas för nya ändamål enligt de förutsättningar som anges i brottsdatalagen. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utredningen föreslår att regleringen i brottsdatalagen om att en arbetsuppgift ska framgå av lag, förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att utföra uppgiften ska upprepas i den nu föreslagna lagen. Remissinstanserna: Datainspektionen framför att utredningen inte, för respektive myndighet, har analyserat om brottsdatalagen, de aktuella registerförfattningarna och de regelverk som styr myndighetens verk- samhet sammantaget ger en tydlig, precis och förutsägbar rättslig grund för behandlingen av personuppgifter. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag En bestämmelse som ersätter brottsdatalagens bestämmelse om rättsliga grunder för behandling Registerförfattningarna bör innehålla bestämmelser om tillåtna rättsliga grunder för behandling av personuppgifter. Regleringen som den framgår i hittillsvarande 2 kap. 5 § första stycket åklagardatalagen bör alltså behållas, men det bör framgå att det inte är fråga om ändamålsbestämmelser i egentlig mening. Bestämmelserna är på samma sätt som 2 kap. 1 § brottsdatalagen en del av den rättsliga grunden och ger åklagare rättsligt stöd för att behandla personuppgifter automatiserat för att utföra sina arbetsuppgifter. I propositionen anges vad som avses med rättslig grund och att direktivet kräver att grunden ska vara tydlig, precis och förutsägbar (se prop. 2017/18:232 s. 116). Det konstateras där att kravet på att behandlingen ska ha stöd i unionsrätt eller nationell rätt är uppfyllt genom de författningar och regeringsbeslut som reglerar den verksamhet i vilken personuppgifterna behandlas, tillsammans med ramlagen och registerförfattningarna. För åklagarväsendets del kan t.ex. 2 § första stycket förordning (2015:743) med instruktion för nämnas, varav det framgår att ska se till att personer som begår brott blir föremål för brottsutredning och lagföring. Sådana slag av bestämmelser, tillsammans med den 2017/18:269 föreslagna regleringen i 2 kap. 1 § i lagen, uppfyller enligt regeringens mening direktivets krav på att den rättsliga grunden ska vara tydlig, precis och förutsägbar (se även avsnitt 11.2 för en översikt av författningsstödet för åklagarnas verksamhet). får personuppgifter behandlas i åklagarväsendets brottsbekäm- pande verksamhet om det behövs för att förebygga eller förhindra brotts- lig verksamhet, utreda eller beivra brott eller fullgöra de förpliktelser som följer av internationella åtaganden. och Eko- brottsmyndigheten bör givetvis även i fortsättningen få behandla person- uppgifter om det är nödvändigt för att fullgöra sådana arbetsuppgifter, men regleringen bör anpassas till brottsdatalagens terminologi. Det brottsförebyggande arbete som utförs vid är inte något underrättelsearbete, utan ett strategiskt förebyggande arbete där personuppgifter normalt inte förekommer, men det kan inte uteslutas att personuppgifter förekommer (se prop. 2014/15:63 s. 64). Underrättelse- verksamheten regleras i polisens brottsdatalag. Åklagare för talan om ändring av påföljder bl.a. med stöd av 38 kap. 2 och 2 a §§ . Åklagare prövar numera även vissa frågor om straffverkställighet när de utfärdar en nordisk eller europeisk arreste- ringsorder. Åklagare vidtar även åtgärder inom ramen för verkställighet av ett strafföreläggande. Som exempel kan nämnas att information om ett utfärdat strafföreläggande överförs till system för uppbördsverksamhet. Eftersom det ingår i åklagares arbetsuppgifter att handlägga frågor om ändring eller verkställighet av straffrättsliga påfölj- der bör det i lagen anges som en tillåten rättslig grund för åklagares per- sonuppgiftsbehandling. Åklagare prövar även frågor enligt lagen (2005:321) om tillträdesför- bud vid idrottsarrangemang. Sådan verksamhet rör allmän ordning och säkerhet. Att handlägga frågor som rör upprätthållande av allmän ord- ning och säkerhet bör därför också anges i lagen som en tillåten rättslig grund för personuppgiftsbehandling. Åklagarväsendets brottsdatalag föreslås gälla utöver brottsdatalagen. För att det inte ska råda någon osäkerhet om hur bestämmelsen i 2 kap. 1 § första stycket brottsdatalagen förhåller sig till bestämmelsen om tillåtna rättsliga grunder i åklagarväsendets brottsdatalag bör den senare, som utredningen föreslår, helt ersätta bestämmelsen i brottsdatalagen. Det behöver inte, såsom utredningen föreslår, föreskrivas att den uppgift som ska utföras ska framgå av en lag, en förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt åklagare att ansvara för uppgiften. Detta framgår nämligen redan av brottsdatalagen. Med lag jämställs bl.a. EU-förordningar. Till skillnad från Datainspektionen anser regeringen att den analys som gjorts är tillräcklig när det gäller frågan om direktivets krav på en tydlig, precis och förutsägbar rättslig grund för åklagarväsendets behandling av personuppgifter. Behandling för nya ändamål regleras behandling för nya ändamål till viss del i den sekundära ändamålsbestämmelsen i 2 kap. 6 § åklagardatalagen. Regeringen anser i likhet med utredningen att de sekundära ändamålsbestämmelserna inte behövs och således inte bör ingå i åklagarväsendets brottsdatalag. 2017/18:269 Förutsättningarna för behandling för nya ändamål bör i stället regleras i Innan personuppgifter får behandlas för nya ändamål inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska det enligt 2 kap. 4 § brottsdatalagen säkerställas att det är nödvändigt och proportionerligt att personuppgifterna behandlas för det nya ändamålet. Samma prövning ska göras när de brottsbekämpande myndigheterna behandlar personupp- gifter för nya ändamål utanför tillämpningsområdet. Det bör införas en bestämmelse i åklagarväsendets brottsdatalag som tydliggör att förutsättningarna för att behandla personuppgifter för nya ändamål regleras i brottsdatalagen. 11.3.2Behandling av biometriska och genetiska uppgifter Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att särskilt föreskriva att och får behandla biomet- riska och genetiska uppgifter. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Hovrätten för anför att det even- tuellt skulle kunna uppkomma behov för åklagare att behandla biomet- riska uppgifter och att det är viktigt att säkerställa att de föreslagna be- gränsningarna i uppgiftsbehandling inte inverkar negativt på den miss- tänktes möjlighet att själv föranstalta genetiska och biometriska under- sökningar. ser ett behov av att behandla biomet- riska uppgifter för att effektivt kunna bekämpa den ekonomiska brotts- ligheten. Övriga remissinstanser yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 7.3.2 redovisas vad som avses med biometriska och genetiska uppgifter och vilken betydelse de har vid brottsbekämpning. Enligt 2 kap. 12 och 13 §§ brottsdatalagen utgör biometriska uppgifter som används för att identifiera en person och genetiska uppgifter käns- liga personuppgifter. Sådana uppgifter får endast behandlas om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Till skillnad från Hovrätten för och Ekobrottsmyndig- heten instämmer regeringen i utredningens bedömning att det är svårt att se att åklagare har något behov av att behandla biometriska och genetiska uppgifter. Det ska i sammanhanget anmärkas att de personuppgifter som förekommer i ett utlåtande som baseras på en teknisk bearbetning av bio- metriska eller genetiska uppgifter inte i sig utgör sådana uppgifter. Åkla- gare kommer alltså att kunna behandla personuppgifter i sådana utlåtan- den i samma utsträckning som . Den behandlingen är för åklagare tillräcklig. Det finns därför inte behov av någon bestämmelse i lagen som medger behandling av biometriska och genetiska uppgifter. Samhälls- och teknikutvecklingen kan dock innebära att det framöver finns anled- ning att överväga denna fråga på nytt. Att åklagare inte medges behandla biometriska och genetiska uppgifter bedöms inte inverka negativt på den misstänktes möjlighet att själv för- 2017/18:269 anstalta om genetiska och biometriska undersökningar. Det finns därför inte skäl att, som Hovrätten för anför, särskilt säkerställa att den misstänkte har möjlighet att själv föranstalta om sådana under- sökningar. 11.3.3Sökning på känsliga personuppgifter Regeringens förslag: Sökförbudet i brottsdatalagen ska inte hindra att brottsrubriceringar eller uppgifter som beskriver en persons utseende används som sökbegrepp. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Undantag från sökförbudet i brottsdatalagen vid sökning i alla slags personuppgifter I 2 kap. 14 § brottsdatalagen finns ett generellt sökförbud, enligt vilket det är förbjudet att utföra sökningar i alla slags personuppgifter i syfte att få fram ett urval av personer grundat på känsliga personuppgifter. Om syftet inte är att få fram ett sådant urval av personer är sökningen tillåten, även om känsliga personuppgifter används vid sökningen. Detta skiljer sig från dagens reglering i 3 kap. 4 § första stycket åklagardatalagen, som förbjuder att känsliga personuppgifter används som sökbegrepp vid sök- ning i personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. Det inne- bär att känsliga personuppgifter enligt nu gällande reglering får användas vid sökning i uppgifter som enbart ett fåtal har tillgång till. Vidare följer av 3 kap. 4 § andra stycket åklagardatalagen att brottsrubriceringar eller uppgifter som beskriver en persons utseende får användas som sökbe- grepp även vid sökning i uppgifter som har gjorts gemensamt tillgäng- liga. Eftersom sökförbudet utformats på ett nytt sätt i brottsdatalagen är det nödvändigt att se över bestämmelserna om sökning för åklagarväsen- dets del. Sökförbudet kommer att gälla i större utsträckning än , eftersom det även träffar uppgifter som inte gjorts gemensamt tillgängliga. De för- ändrade reglerna kring myndigheternas möjligheter att använda känsliga personuppgifter vid sökningar bör inte försämra förmågan att bedriva en effektiv verksamhet. Enligt utredningen innebär förändringen dock inte någon försämring i praktiken, eftersom sammanställningar grundande på känsliga personuppgifter normalt inte görs av åklagare. Regeringen delar denna bedömning. I vissa fall kan det dock uppstå behov för en åklagare att utföra sökningar på känsliga personuppgifter. Det ska då framhållas att den föreslagna regleringen medger en sådan sökning så länge inte syftet med den är att få fram ett urval av personer grundat på känsliga personuppgifter (2 kap. 14 § brottsdatalagen). Myndigheterna har även i fortsättningen behov av att kunna använda brottsrubriceringar eller uppgifter som beskriver en persons utseende som sökbegrepp, trots att det kan leda till att man får fram ett urval av personer grundat på känsliga personuppgifter. Det bör alltså även fort- sättningsvis vara tillåtet att söka på t.ex. brottsrubriceringen ”våldtäkt Prop. 2017/18:269 mot barn”, även om det kan avslöja en sexuell preferens hos en gär- Det kan vidare finnas behov av att t.ex. söka efter hur många vittnen som har beskrivit en gärningsmans utseende på ett visst sätt, även om det kan avslöja ras eller uppgifter om hälsa. Det bör därför göras undantag i åklagarväsendets brottsdatalag för sådana sökningar. Eftersom det generella sökförbudet i 2 kap. 14 § brottsdatalagen gäller oavsett om uppgifterna har gjorts gemensamt tillgängliga eller inte bör undantaget omfatta sökning i alla slags personuppgifter. Regeringens förslag: Bestämmelsen som anger vilka uppgifter som får tas fram vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter med hjälp av namn, personnummer, samordningsnummer eller liknande identitetsbeteckningar ska enbart gälla i automatiserade behandlings- system. Vid sådan sökning får även uppgifter som anger att den sökta perso- nen är anmäld för brott tas fram. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Datainspektionen avstyrker förslaget om att be- stämmelsen, som anger vilka uppgifter som får tas fram, enbart ska gälla i automatiserade behandlingssystem och menar att en sådan reglering riskerar att öppna upp möjligheten för de aktuella myndigheterna att söka i vidare omfattning än vad som gäller . Övriga remissinstanser yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens förslag Begränsning endast i automatiserade behandlingssystem Eftersom sökning med hjälp av namn, personnummer och samordnings- nummer är ett viktigt inslag i åklagares verksamhet och sådana identitets- beteckningar är av stor betydelse för att säkerställa identiteten och und- vika personförväxlingar, ansågs det nödvändigt att medge sådan sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter (se prop. 2014/15:63 s. 88 f.). I 3 kap. 5 § åklagardatalagen regleras därför vilka uppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra lik- nande identitetsbeteckningar. I 3 kap. 6 § görs undantag från bestämmel- serna i 3 kap. 5 § vid sökning i en viss handling eller i ett visst ärende. I förarbetena diskuteras ingående vilka typer av sökning som bör vara tillåtna och vilka begränsningar som bör gälla (se prop. 2014/15:63 s. 88 f.). Paragraferna är utformade efter mönster av polisdatalagen. Dessa bestämmelser införs också i åklagarväsendets brottsdatalag. Av de skäl som anges i avsnitt 7.5.2 anser regeringen, till skillnad från Datainspektionen, att begränsningen enbart bör gälla vid sökning i auto- matiserade behandlingssystem. 2017/18:269 Bör ytterligare uppgifter få tas fram vid sökning? I 3 kap. 5 § åklagardatalagen regleras alltså vilka uppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra liknande identitetsbeteckningar i uppgifter som har gjorts gemen- samt tillgängliga. Det rör sig bl.a. om uppgifter som anger att den sökta personen är eller har varit misstänkt för brott, är misstänkt för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet eller har anmält ett brott. Motsvarande bestämmelser finns i bl.a. 3 kap. 6 § polisdatalagen, 4 kap. 5 § kustbevakningsdatalagen och 3 kap. 6 § tullbrottsdatalagen. De senare bestämmelserna skiljer sig dock från bestämmelsen i åklagar- datalagen på det sättet att de även anger att uppgift om att någon är an- mäld för brott får tas fram. Frågan är om det bör införas en motsvarande bestämmelse i åklagarväsendets brottsdatalag. Utgångspunkten är att brott normalt ska anmälas till eller någon av de andra myndigheter som har till uppgift att ta upp an- mälningar om brott. I vissa fall görs dock en brottsanmälan direkt till åklagare. Det gäller t.ex. anmälningar enligt 7 kap. 16 § konkurslagen (1987:672) från konkursförvaltare, men det kan även förekomma i andra fall. I likhet med utredningen menar regeringen att det förhållandet att vissa anmälningar görs direkt till åklagare motiverar att även sådana uppgifter bör vara sökbara. 12.1Behovet av en ny ordning Domstolsdatalagen gäller enligt 2 § vid behandling av personuppgifter i de allmänna domstolarnas, de allmänna förvaltningsdomstolarnas och hyres- och arrendenämndernas rättskipande och rättsvårdande verksam- het. Lagen gäller också när personuppgifter vidarebehandlas i den admi- nistrativa verksamheten för att lämnas ut efter begäran. I domstolsdatalagen regleras personuppgiftsbehandling inom både brottsdatalagens och dataskyddsförordningens tillämpningsområde. Genom en lagändring som trädde i kraft har domstols- datalagen anpassats till dataskyddsförordningen (prop. 2017/18:113 Anpassning av domstolsdatalagen till EU:s dataskyddsförordning). Då infördes bl.a. ändrade regler om domstolsdatalagens förhållande till annan reglering, dataskyddsombud, känsliga personuppgifter och över- klagande. 12.1.2En särskild registerlagstiftning inom brottsdatalagens tillämpningsområde Regeringens förslag: En ny lag ska införas som ersätter domstols- datalagen inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Lagen ska be- nämnas lagen om domstolarnas behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att lagen ska benämnas domstolarnas brottsdatalag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, bl.a. och , tillstyrker utredningens förslag eller har ingen invändning mot det. Förvaltningsrätten i anser att det är nödvändigt att särreglera domstolarnas personuppgiftsbehandling inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Ett antal remissinstanser, t.ex. Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i , är negativa till att domstolarnas personuppgiftsreglering delas upp i två olika lagar. , och Domstols- verket anser att en uppdelning i två lagar kan orsaka gränsdragnings- problem och göra regelverket svåröverskådligt. Hovrätten för och Förvaltningsrätten i framför liknande synpunkter. Några remissinstanser, däribland och , fram- håller att domstolarnas personuppgiftsreglering bör vara så enhetlig som möjligt. Hovrätten för anser att domstolsdatalagen och den nya lagen i möjligaste mån bör samordnas vad gäller systematik och terminologi. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag Den nuvarande ordningen bör renodlas När brottsdatalagen och dataskyddsförordningen börjar tillämpas kom- mer domstolsdatalagen att vara tillämplig både vid personuppgiftsbe- handling inom och utanför brottsdatalagens tillämpningsområde, om ingen ändring görs. Ett alternativ är att dela upp regleringen i två separata regelverk – ett för brottsdatalagens tillämpningsområde och ett för data- skyddsförordningens. En sådan lagteknisk lösning förordas av utred- ningen och i promemorian En omarbetad domstolsdatalag – anpassning till EU:s dataskyddsförordning (Ds 2017:41). Som flera remissinstanser påpekar är ett annat alternativ att göra alla nödvändiga ändringar i den befintliga lagen. Förvaltningsrätten i föreslår att detta sker genom ett eller flera kapitel som reglerar domstolarnas personuppgifts- behandling i samband med brottsbekämpande verksamhet. Dataskyddsreformen innebär att domstolarnas behandling av person- uppgifter i den rättskipande och rättsvårdande verksamheten kommer att omfattas av två olika EU-rättsakter: dataskyddsförordningen och data- skyddsdirektivet. Det innebär att den materiella regleringen kommer att skilja sig åt i vissa avseenden, t.ex. när det gäller känsliga personupp- gifter och behandling för nya ändamål. Dessutom kommer domstolarnas registerlagstiftning att behöva utformas i förhållande till såväl data- skyddsförordningen och dataskyddslagen som brottsdatalagen. 2017/18:269 delvis blir fråga om skilda regelverk talar för att regleringen bör delas upp i två lagar. På direktivets område kommer den grundläggande regleringen om personuppgiftsbehandling i domstol att finnas i brottsdatalagen. Den sektorsspecifika regleringen kommer till skillnad från alltså inte att kunna vara uttömmande. Enligt regeringens uppfattning blir det genom en särskild registerförfattning på brottsdatalagens område tydligare att de grundläggande bestämmelserna om personuppgiftsbehandling finns i ramlagen och att registerförfattningen endast utgör ett komplement till denna. Brottsdatalagen innehåller motsvarigheter till vissa bestämmelser i domstolsdatalagen. Det gäller t.ex. bestämmelser om lagens syfte, dataskyddsombud, tillgången till personuppgifter och information om personuppgiftsincidenter (1 kap. 1 § och 3 kap. 6, 11 och 13 §§ brotts- datalagen och 1, 8, 10 och 11 §§ domstolsdatalagen). För att undvika dubbelreglering bör bestämmelser som finns i brottsdatalagen inte tas in i en kompletterande registerförfattning. Det innebär att vissa typer av bestämmelser som på dataskyddsförordningens område finns i en registerförfattning (domstolsdatalagen) på direktivets område kommer att finnas i en ramlag (brottsdatalagen). Detta förhållande kan leda till att en samlad reglering i vissa avseenden riskerar att bli svårtillgänglig. Vissa remissinstanser, bl.a. och , anser att en uppdelning i två lagar kan orsaka gränsdragningsproblem. Några remissinstanser, t.ex. , anser också att den föreslagna uppdelningen kan leda till att regelverket blir svåröverskåd- ligt. Enligt regeringen är de problem som kan uppstå i huvudsak en konsekvens av den uppdelning i separata regelverk som finns på EU- nivå. Problemen kan således inte undvikas genom att den sektorsspeci- fika regleringen samlas i domstolsdatalagen. För att minimera gränsdrag- ningsproblem och öka överskådligheten bör dock den materiella regleringen göras så likartad som möjligt och de två lagarna ges en likartad lagteknisk utformning. På så sätt blir det lättare för domstolarna att jämföra regelverken och identifiera de skillnader som finns. Att ha separata registerförfattningar för en myndighets olika verksam- heter är inget nytt. har olika regleringar för personupp- giftsbehandlingen beroende på i vilken verksamhet uppgifterna behand- las, där regleringen för den brottsbekämpande verksamheten finns i en särskild lag. Att domstolarna inte på samma sätt som har en organisatorisk uppdelning i olika verksamhetsgrenar hindrar inte en sådan lösning, eftersom syftet med personuppgiftsbehandlingen är avgö- rande för vilket regelverk som ska tillämpas. Regeringen anser sammantaget att övervägande skäl talar för att regle- ringen av domstolarnas personuppgiftsbehandling bör delas upp i två lagar. Det bör därför införas en ny lag som ersätter domstolsdatalagen inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Eftersom endast den del av domstolarnas personuppgiftsbehandling som ligger inom brottsdatalagens tillämpningsområde ska regleras i den nya lagen, bör lagen ha ett namn som tydliggör registerförfattningens anknyt- ning till brottsdatalagen. Namnet bör tydligt ange för vem författningen Prop. 2017/18:269 gäller och vad den rör. Den nya lagens namn bör följa samma systematik