prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om vilka bestämmelser som ska anses ha särskild betydelse för konsumentskyddet eller något annat skyddat allmän- intresse. Som nämns ovan ställer försäkringsdistributionsdirektivet upp ett krav på att medlemsstaterna ska se till att den behöriga myndigheten offentliggör de relevanta nationella bestämmelser för att skydda allmän- intresset som är tillämpliga på den som bedriver försäkringsdistribution på medlemsstatens territorium (artikel 11.1). Detta gäller även information om huruvida och hur medlemsstaten har valt att tillämpa strängare bestämmelser än de som anges i direktivet (artikel 29.3). Medlemsstaterna ska inrätta en enda kontaktpunkt som ska ansvara för tillhandahållandet av information om bestämmelser för att skydda allmänintresset. En lämplig behörig myndighet bör utgöra en sådan kontaktpunkt (artikel 11.4). Utifrån direktivets utformning framstår det som lämpligt att dessa krav genomförs genom föreskrifter på förord- ningsnivå. 12.2.15Ingripanden när det finns en överenskommelse om överföring av tillsynsansvar Regeringens förslag: Om enligt en överens- kommelse med en behörig myndighet i ett annat land inom EES har tagit över ansvaret för tillsynen över en EES-försäkringsförmedlare som har sitt huvudsakliga verksamhetsställe i , ska Finans- inspektionen få ingripa mot överträdelser av bestämmelserna om förutsättningar för tillstånd, kunskapskrav och uppförande och före- skrifter som meddelats avseende dessa bestämmelser, om över- trädelserna avser verksamheten som bedrivs i . ska då utfärda ett föreläggande att göra rättelse inom , ett förbud att verkställa beslut eller en anmärkning. Om överträdelsen är allvarlig, ska förbjuda EES- försäkringsförmedlaren att bedriva försäkringsdistribution här i landet eller, om det är tillräckligt, meddela en varning. Om verksamheten i bedrivs i en filial, ska Finansinspek- tionen kunna ingripa mot filialens verkställande direktör för vissa överträdelser som filialen konstaterats ansvarig för. Ingripande ska kunna ske på samma sätt och enligt samma förfarande som för ledningspersoner i en försäkringsdistributör som är en juridisk person. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Som framgår i avsnitt 12.1.3 ska kunna träffa en överenskommelse med en behörig myndighet i ett annat land inom EES som innebär att inspektionen åtar sig ett utökat ansvar för tillsyn och ingripanden mot en EES-försäkrings- förmedlares verksamhet i . får, när en sådan överenskommelse träffas, det huvudsakliga ansvaret för att säkerställa att kraven avseende kunskap och kompetens och lämplighet m.m. uppfylls i den svenska verksamheten. ska även i vissa avseen- den agera som behörig myndighet i hemlandet i förhållande till verksam- heten som bedrivs i . Det innebär bl.a. att kommer att ha huvudansvaret för tillsyn avseende bestämmelser om uppförande i lagen om försäkringsdistribution när det gäller försäk- ringsdistribution som sker från till andra länder inom EES. Om en överenskommelse träffas ska även agera som behörig myndighet i hemlandet i fråga om reglerna i kapitel VII i försäkringsdistributionsdirektivet (artiklarna 31–36), som gäller admini- strativa sanktioner och andra åtgärder (artikel 7.1). Utgångspunkten är alltså att ska ha samma möjligheter att ingripa mot en EES-försäkringsförmedlare som mot försäkringsdistributörer som agerar med stöd av tillstånd eller registrering i . Detta avviker från hur kan ingripa mot övriga EES-försäkringsförmedlare (jfr avsnitt 12.2.14). En bestämmelse som reglerar möjligheterna att in- gripa mot EES-försäkringsförmedlare som omfattas av en överenskomm- else om överföring av tillsyn måste således införas i den nya lagen. Om en överenskommelse om överföring av tillsyn har träffats ska överta ansvaret att agera som behörig myndighet i hemlandet när det gäller kapitlen IV–VII i direktivet (artiklarna 10–36). Det innebär att ansvar för frågor om tillstånd och registrering (regleras i kapitel II, artikel 3) inte omfattas av behörighet. En konsekvens av detta bör vara att inte heller ska kunna återkalla ett tillstånd eller en registrering som beslutats av en behörig myndighet i ett annat land inom EES. kunna förbjuda EES-försäkringsförmedlaren att bedriva verksamhet i Prop. 2017/18:216 . I övrigt bör möjligheterna till ingripande vara desamma som mot svenska försäkringsdistributörer, vilket innebär att Finansinspek- tionen ska kunna utfärda ett föreläggande att göra rättelse , ett förbud att verkställa beslut eller en anmärkning. Vid allvarliga över- trädelser ska kunna besluta om varning i stället för ett förbud mot att bedriva verksamhet i . I den nya lagen om försäkringsdistribution bör det anges vilka bestäm- melser i den lagen som, om de överträds, ska kunna medföra ingripande mot en EES-försäkringsförmedlare. Även överträdelser av föreskrifter på lägre nivå än lag som har meddelats avseende de bestämmelserna i lagen ska kunna föranleda ett ingripande. Behovet av en sådan begränsning följer av att tar över ansvaret för ingripanden endast när det gäller de skyldigheter för försäkringsdistributörer som avses i kapitlen IV–VI i försäkringsdistributionsdirektivet. Om en EES-försäk- ringsförmedlare överträder andra bestämmelser än de som i enlighet med det som anförs ovan ska anges i lagen, får således ingripa med de begränsningar som gäller för EES-försäkringsförmedlare (jfr avsnitt 12.2.12). Som nämns ovan är utgångspunkten att , för de utpekade överträdelserna, ska kunna ingripa mot en EES-försäkrings- förmedlare som omfattas av en överenskommelse med en behörig myndighet i ett annat land inom EES på samma sätt som mot en svensk försäkringsdistributör. Mot svenska försäkringsdistributörer som är jurid- iska personer ska , vid allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser, ingripa mot en styrelseledamot, den verk- ställande direktören eller andra som på motsvarande sätt företräder distributörer som inte har en styrelse eller verkställande direktör. Det måste förutsättas att en EES-försäkringsförmedlare som bedöms ha sitt huvudsakliga verksamhetsställe i är etablerad i landet här genom en filial. En filial är inte någon egen juridisk person, och saknar en styrelse eller motsvarande funktion. Enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. ska en filial emellertid ha en verkställande direktör (8 §). Den verkställande direktören är enligt samma lag ansvarig för filialens verksamhet (10 §). Den verkställande direktören i en filial bör, mot denna bakgrund, anses vara den person som enligt svensk rätt är ansvarig för filialens överträdelser på det sätt som avses i försäkrings- distributionsdirektivet (artikel 31.4). För att genomföra direktivets krav på att ska agera som en behörig myndighet i hemland i förhållande till EES-försäkringsförmedlare som omfattas av en överens- kommelse med en behörig myndighet i ett annat land inom EES, bör inspektionen få ingripa mot den verkställande direktören i filialen genom beslut om sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud mot att upprätt- hålla funktionen som verkställande direktör i en filial till en EES- försäkringsförmedlare. Ett sådant ingripande bör kunna ske på samma förutsättningar och enligt samma förfarande som ett ingripande mot en person som ingår i ledningen för en svensk försäkringsförmedlare (jfr avsnitt 12.2.9). 12.2.16Ingripande mot försäkringsförmedlare från tredjeland Regeringens förslag: Bestämmelsen i lagen om försäkringsför- medling om ingripande mot försäkringsförmedlare från tredjeland som bedriver försäkringsdistribution i ska föras över oförändrad till lagen om försäkringsdistribution. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Frågan om ingripanden mot försäk- ringsförmedlare från tredjeland regleras inte i försäkringsdistributions- direktivet (se avsnitt 8.2.1 om direktivets territoriella tillämpnings- område). Däremot följer det av direktivet att försäkringsförmedlare från tredjeland och EES-försäkringsförmedlare, i de fall någon av dessa till- handahåller tjänster i utan att vara etablerade här i landet, ska behandlas lika (artikel 1.6 andra stycket). I får en försäkrings- förmedlare från tredjeland endast bedriva försäkringsdistribution från filial (3 kap. 2 § lagen om försäkringsförmedling, se även avsnitt 8). Försäkringsförmedlare från tredjeland som är verksamma i bör emellertid omfattas av kraven i den nya lagen om försäkringsdistribution i samma utsträckning som svenska försäkringsförmedlare och EES- försäkringsförmedlare som är etablerade i . Detta innebär att de ska stå under tillsyn i fråga om den verksamhet som bedrivs i . Om en försäkringsförmedlare från tredjeland gör sig skyldig till en överträdelse av lagen om försäkringsdistribution måste Finansinspek- tionen ha möjlighet att ingripa. I lagen om försäkringsförmedling finns en bestämmelse om ingripande mot försäkringsförmedlare från tredjeland som utövar försäkringsförmedling här i landet från filial (8 kap. 11 §). Ingripande mot en sådan försäkringsförmedlare får ske i samma omfatt- ning och under samma förutsättningar som i fråga om svenska försäkringsförmedlare. Det saknas anledning att göra någon ändring när det gäller möjligheter att ingripa mot försäkrings- förmedlare från tredjeland (se liknande bedömning avseende tillstånd för försäkringsförmedlare från tredjeland i avsnitt 8.2.2). ska således kunna ingripa mot filialen genom att inspektionen utfärdar ett föreläggande att vidta åtgärd , ett förbud att verkställa beslut eller en anmärkning. Om överträdelsen är allvarlig, ska tillståndet åter- kallas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. Tillståndet för en försäkringsförmedlare från tredjeland bör även enligt den nya lagen om försäkringsdistribution, i likhet med det som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling, återkallas om förmedlaren inte från det att tillstånd beviljades har börjat bedriva sådan verksamhet som till- ståndet avser, har förklarat sig avstå från tillståndet eller av inte har bedrivit sådan verksamhet som tillståndet avser. I likhet med det som enligt förslaget i avsnitt 12.2.3 ska gälla beträffande svenska försäkringsförmedlare bör Finansinspek- tionen, vid återkallelse på någon av de grunderna, först pröva om det finns skäl att ingripa mot försäkringsförmedlaren på annat sätt och, om det finns sådana skäl, besluta om ett ingripande. Det bör även fortsätt- Prop. 2017/18:216 ningsvis vara möjligt att besluta om sanktionsavgift mot förmedlare från När det är fråga om en filial bör beräkningen av den högsta sanktionsavgiften ske utifrån omsättningen för den juridiska personen som filialen utgör del av (se avsnitt 12.2.7). I avsnitt 12.2.15 föreslås att , i vissa fall, ska kunna ingripa mot den verkställande direktören i en filial till en EES-försäk- ringsförmedlare, om filialen befunnits ansvarig för en överträdelse av lagen om försäkringsdistribution. Samma ingripandemöjlighet bör finnas även gentemot den verkställande direktören i en filial till en försäkrings- förmedlare från tredjeland, eftersom sådana förmedlare enligt försäk- ringsdistributionsdirektivet ska behandlas på samma sätt som EES- försäkringsförmedlare (artikel 1.6 andra stycket). bör få ingripa mot den verkställande direktören i filialen genom beslut om sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud mot att upprätthålla funk- tionen som verkställande direktör i en filial till en försäkringsförmedlare. Ett sådant ingripande bör kunna ske på samma förutsättningar och enligt samma förfarande som ett ingripande mot någon som ingår i ledningen för i en svensk försäkringsförmedlare (jfr avsnitt 12.2.9). På samma sätt som bör vara skyldig att underrätta den behöriga myndigheten i det tredjelandet om åtgärder som har vidtagits mot förmedlaren. 12.2.17 Ingripande mot den som saknar tillstånd eller registrering samt förbud mot att bedriva sidoverksamhet Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om försäkrings- förmedling om ingripande mot den som bedriver verksamhet utan att vara berättigad till det eller den som agerar utöver sitt tillstånd eller sin registrering ska föras över i huvudsak oförändrade till lagen om försäkringsdistribution. Detsamma ska gälla bestämmelserna om möjligheter att utreda om lagen är tillämplig på verksamheten samt att förbjuda försäkringsförmedlare att utöva sido- verksamhet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Lagen om försäkringsförmedling innehåller bestämmelser om att ska förelägga den som utövar försäkringsförmedling i utan att ha tillstånd till det att upphöra med det. Detsamma gäller om en förmedlare förmedlar försäkringar av ett slag som denne inte är berättigad att förmedla eller utövar sidoverksamhet avseende fondandelar utan att vara registrerad för det (8 kap. 19 § första stycket). Den lagen innehåller även bestämmelser om möjligheter att utreda om lagen är tillämplig (8 kap. 19 § andra stycket) samt en bestämmelse som ger Finansinspek- tionen möjlighet att förbjuda försäkringsförmedlare att utöva annan sido- verksamhet än mottagande och vidarebefordran av order samt investe- 2017/18:216 ringsrådgivning med avseende på vissa fondandelar (5 kap. 3 §). Försäk- ringsdistributionsdirektivet innehåller ett krav på att medlemsstaterna ska göra det möjligt att ingripa mot dem som inte registrerar sin verksamhet med försäkringsdistribution (artikel 33.1 a). Genom att föra över de nu aktuella bestämmelserna i lagen om försäkringsförmedling till den nya lagen om försäkringsdistribution tillgodoses försäkringsdistributions- direktivets krav. Med hänsyn till förslaget i denna proposition att det i fortsättningen inte ska finnas någon möjlighet för försäkringsförmedlare att utföra investeringsrådgivning med stöd av ett särskilt tillstånd för sådan verksamhet (se avsnitt 7.3), bör bestämmelserna om föreläggande samt om förbud mot att bedriva sidoverksamhet anpassas i enlighet med detta. Beträffande de övriga bestämmelserna finns det inte några skäl att i sak ändra det som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling och även de bör därför föras över till den nya lagen. Regeringens förslag: Föreläggande och förbud som Finansinspek- tionen beslutar om ska kunna förenas med vite. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om försäkrings- förmedling får förena föreläggande och förbud som enligt den lagen med vite (8 kap. 20 §). avsnitt 12.2.3 ska även enligt den nya lagen om försäkringsdistribution kunna besluta om förelägganden och förbud mot I syfte att säkerställa att dessa förelägganden och förbud följs, bör ha möjlighet att besluta om vite också enligt den nya lagen. Regeringens bedömning: Skyldigheten att offentliggöra beslut om sanktioner och andra åtgärder i enlighet med försäkringsdistributions- direktivet bör genomföras genom föreskrifter på förordningsnivå. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens bedömning: Försäkringsdistributions- direktivet innehåller krav på att sanktioner eller åtgärder till följd av överträdelser av de nationella bestämmelser som införlivat direktivet ska offentliggöras på de behöriga myndigheternas officiella webbplats (artikel 32.1–32.3). Direktivet har som utgångspunkt att offentliggörande ska ske, men tillåter under vissa förutsättningar att besluten offentliggörs anonymiserat, att offentliggörandet skjuts upp eller att offentliggörandet För att i svensk rätt genomföra direktivet fullt ut krävs således att det införs tvingande bestämmelser om offentliggörande som riktar sig Prop. 2017/18:216 till de behöriga myndigheterna. Vid genomförandet i svensk rätt av kapitaltäckningsdirektivet hade regeringen att förhålla sig till motsvarande regler om offentliggörande i det direktivet (artikel 68). Regeringen konstaterade då att det föreligger en presumtion för att uppgifter om åtgärder eller sanktioner får offentlig- göras, men sekretess råder om det kan antas att den berörde lider skada om uppgiften röjs (prop. 2013/14:228 s. 233 f.). Kapitaltäcknings- direktivet förutsätter offentliggörande, men tillåter att beslut offentlig- görs anonymiserat, bl.a. om ett offentliggörande skulle utgöra en oproportionerlig åtgärd eller bedömas orsaka en oproportionell skada för berörda institut. Regeringen gjorde därför bedömningen att bestäm- melserna om sekretess i verksamhet, som finns i 30 kap. 4 § OSL, inte utgör hinder mot att publicera besluten på det sätt som föreskrivs i det direktivet. Samma bedömning bör göras i fråga om offentlig- görande av beslut om ingripanden och sanktioner som meddelas med stöd av den nya lagen om försäkringsdistribution. Detta följer av att försäkringsdistributionsdirektivet gör det möjligt för de behöriga myn- digheterna att bedöma om ett offentliggörande är proportionerligt och vid behov göra sådana offentliggöranden på anonym grund (artikel 32.1). Det finns därför inte någon konflikt mellan bestämmelser om sekretess i OSL och försäkringsdistributionsdirektivets krav på offentliggörande av beslut. Kravet på offentliggörande av beslut om ingripanden och sanktioner som beslutas för enskilda och ett offentliggörande av besluten på Finans- inspektionens webbplats kommer vidare att utgöra en behandling av personuppgifter enligt EU:s dataskyddsförordning. Försäkringsdistribu- tionsdirektivet innehåller dock, genom möjligheten att i vissa fall publicera besluten anonymt (artikel 32.1), mekanismer för att tillgodose skyddet för personuppgifter. I tidigare lagstiftningsärenden har regeringen gjort bedömningen att bestämmelser om publicering av beslut bör anges i förordning (jfr samma prop. s. 233 f.). Det saknas skäl att göra någon annan bedömning i före- varande lagstiftningsärende. 12.2.20 Utökad underrättelseskyldighet till Eiopa Regeringens bedömning: Den utökade skyldigheten för Finans- inspektionen att underrätta Europeiska försäkrings- och tjänste- pensionsmyndigheten som följer av försäkringsdistributionsdirektivet bör regleras genom föreskrifter på förordningsnivå. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Enligt försäkringsdistributions- direktivet ska medlemsstaterna se till att deras behöriga myndigheter 2017/18:216 informerar Eiopa om alla administrativa sanktioner och åtgärder som påförts men inte offentliggjorts (artikel 36.1). De behöriga myndigheterna ska därutöver ge Eiopa information i aggregerad form om alla administrativa sanktioner och andra åtgärder som påförts i enlighet med direktivet (artikel 36.2). Eiopa ska offentlig- göra den informationen i en årlig rapport. Om den behöriga myndigheten har offentliggjort en administrativ sanktion eller annan åtgärd ska myndigheten informera Eiopa om denna (artikel 36.3). De återgivna reglerna i direktivet omfattar för del endast . Den utökade underrättelseskyldighet för Finans- inspektionen som de reglerna innebär bör regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen. Regeringens förslag: beslut om sanktions- föreläggande eller att förelägga någon att lämna upplysningar för att kunna bedöma om en viss verksamhet är tillståndspliktig ska inte få överklagas. Andra beslut av i enskilda fall enligt lagen om försäkringsdistribution ska få överklagas till allmän förvaltnings- domstol. ska få bestämma att ett beslut om förbud, före- läggande eller återkallelse ska gälla . beslut att avskriva en anmälan eller att vägra en registrering ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol från den dag då klaganden fick del av beslutet. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Lagen om försäkringsförmedling innehåller bestämmelser om överklagande av res- pektive beslut. Regeringen anser att den ordningen bör gälla även enligt den nya lagen om försäkringsdistribution. beslut enligt den nya lagen om försäkringsdistri- bution om att förelägga någon att lämna upplysningar för att kunna be- döma om en viss verksamhet är tillståndspliktig bör således, i enlighet med vad som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling, inte få överklagas. Inte heller ett sanktionsföreläggande bör få överklagas (jfr prop. 2014/15:57 s. 65). Andra beslut av enligt den nya lagen bör få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. bör på samma sätt som enligt lagen om försäk- ringsförmedling få bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse enligt den nya lagen ska gälla . beslut att avskriva en anmälan eller att vägra en registre- Prop. 2017/18:216 ring enligt den nya lagen bör i likhet med det som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling få överklagas till allmän förvaltningsdomstol från den dag då klaganden fick del av beslutet. Prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten. Genom förslaget tillgodoses försäkringsdistributionsdirektivets krav på rätt till domstolsprövning (artiklarna 6.3 andra stycket och 31.5). Regeringens förslag: Lagen om försäkringsdistribution ska träda i kraft . De bestämmelser som avser distribution av tjänstepensionsförsäkring som är exponerad mot marknadsvolatilitet ska dock tillämpas för tid . Lagen om försäkringsförmedling ska upphävas . Även övriga lagändringar ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft den 23 febru- ari 2018. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. , Svensk För- säkring, och Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) anför att tiden är alltför kort, att det blir svårt att genomföra nödvändiga anpassningar inom denna korta tidsrymd och att ikraftträdandet bör senareläggas med . Svensk Försäkring, SFM, PTK, AMF och anser att förslaget om att ställa upp ytterligare krav för vissa pensionsförsäkringar inte bör genomföras mot bakgrund av att det riskerar att indirekt få effekt även på den kommande regleringen av tjänstepensionsföretag (IORP II-direk- tivet). De anser att det framgår av försäkringsdistributionsdirektivet att avsikten varit att avvakta regleringen av tjänstepensionsverksamhet innan distributionskrav görs tillämpliga på sådan verksamhet (skäl 73 och artikel 41.2). Frågan om huruvida de strängare kraven för försäkrings- baserade investeringsprodukter ska tillämpas även på pensions- försäkringar bör enligt dem i stället hanteras inom ramen för genom- förandet i svensk rätt av IORP II-direktivet. anser att det saknas skäl att i detta lagstiftnings- ärende införa mer omfattande reglering för tjänstepensionsföretag än vad som följer av minimikraven i försäkringsdistributionsdirektivet. påpekar att dagens försäkringsföretag, efter genomförandet i svensk rätt av IORP II-direktivet, kommer att ha en möjlighet att välja att ombildas till tjänstepensionsföretag, när det gäller den verksamhet som De företag som väljer att göra det 2017/18:216 kommer först då att behöva anpassa sin verksamhet till den nya lagen om försäkringsdistribution och sedan till det nya regelverket för tjänste- pensionsrörelse när det träder i kraft. anpassningar till två olika regelverk är resurs- krävande och innebär stora kostnader. Skälen för regeringens förslag: Enligt försäkringsdistributions- direktivet ska medlemsstaterna sätta i kraft