prop · H503243 · 2018-04-12 00:00:00 — kemisk ytvattenstatus, god ekologisk potential, god kemisk grundvatten- status eller god kvantitativ grundvattenstatus. För att bättre förstå innebörden av punkterna sägs här först något om vad som avses med kvaliteten på vattenmiljön och rätt kvalitet på vattenmiljön. Av en miljökvalitetsnorm som meddelas med stöd av 1 § kan det framgå att den vattenförekomst som påverkas av verksamheten eller åtgärden senast ska ha uppnått en viss status, t.ex.”god eko- logisk status”. Vad som kännetecknar den status som ska uppnås framgår i sin tur av miljökvalitetsnormer som meddelats för att tjäna som vägledning för bedömningen av om huruvida vattenförekomsten kan anses ha uppnått rätt status. Dessa miljökvalitetsnormer anger kvalitetsfaktorer som, om de är uppfyllda, kan läggas till grund för antagandet att vattnet har uppnått rätt status. För varje relevant kvalitetsfaktor (t.ex. förekomst 2017/18:243 av vandrande fisk) anges t.ex. ett minsta värde som måste vara uppfyllt för att den kvalitetsfaktorn ska kunna läggas till grund för antagandet att vattnet har den status som kvalitetsfaktorn ska indikera. normer som anger sådana kvalitetsfaktorer är miljökvalitetsnormer som avses i 2 § första stycket 4 men kan dessutom, om kvalitetsfaktorn gäller förekomsten av organismer i vattnet, anses vara miljökvalitetsnormer som avses i 2 § första stycket 3. Avgörande för vilken status som en vattenförekomst ska uppnå är den faktiska kvalitet som vattenförekomsten har eller hade vid en viss given Denna faktiska kvalitet har bestämts utifrån en analys som gjorts inom ramen för vattenförvaltningen. Enligt den praxis som vattenförvalt- ningen har utvecklat kommer resultatet av analysen till uttryck i beslut enligt sådana föreskrifter om karakterisering av vattenområden som avses i 15 § (den paragraf som enligt förslaget i detta lagstiftningsärende byter beteckning från 5 kap. 12 § till 5 kap. 15 §). Av betydelse för vilken status som en vattenförekomst ska uppnå är också om vattenförekomsten upp- fyller förutsättningarna för att kunna klassificeras som kraftigt modifierad (KMV) eller konstgjord (KV) och om vattenförekomsten i så fall har klas- sificerats som KMV eller KV. En sådan klassificering görs också genom beslut enligt sådana föreskrifter om karakterisering av vattenområden som avses i 15 §. Den faktiska kvaliteten, såsom den bestämts enligt beslut om karakterisering enligt föreskrifter som avses i nya 15 §, tillsammans med en eventuell klassificering som KMV eller KV är alltså det som ligger till grund för de miljökvalitetsnormer som anger vilken kvalitet (status) som vattenförekomsten ska uppnå. När en verksamhet eller åtgärd prövas enligt balkens bestämmelser om tillståndsprövning eller omprövning kan det inträffa att den utredning om vattnets kvalitet som görs i prövningsmålet visar att vattnets faktiska kva- litet – eller den kvalitet som ska ligga till grund för bestämmandet av vilken kvalitet som ska uppnås – är en annan än den kvalitet som inom ramen för vattenförvaltningen anges i beslut om karakterisering av vattnet. Fråga uppkommer då vilken betydelse som utredningen i målet har när det gäller dels den karakterisering som vattenförvaltningen har gjort beträffande vattenförekomsten, dels den kvalitet (status) på vattenmiljön som ska uppnås enligt meddelade miljökvalitetsnormer. Kravet att vattenmiljön inte får försämras på ett otillåtet sätt innebär att verksamheten eller åtgärden inte får tillåtas om det skulle innebära att vattenmiljön försämras i strid med ett försämringsförbud. sämringsförbud kommer att framgå av föreskrifter som meddelas med stöd av 1 §. Avgörande för frågan om otillåten försämring är de kvalitetsfakto- rer som anges i bilaga V i ramdirektivet för vatten och som med hänsyn till förhållandena i den enskilda vattenförekomsten preciseras i den karak- terisering av vattenförekomsten som görs inom ramen för vattenförvalt- De kvalitetsfaktorer som följer av bilaga V genomförs i svensk rätt med Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter (HVMFS 2013:9) om klassificering och miljökvalitetsnormer avseende ytvatten samt geologiska undersöknings föreskrifter (SGU-FS 2013:2) om miljökvali- tetsnormer och statusklassificering för grundvatten. ska enligt innebära att verksamheten eller åtgärden inte får medföra en så stor försämring av vattnets kvalitet att vattnet måste karakteriseras till en lägre status än den status som vattenförekomsten har innan verksamheten eller åtgärden påbörjas. har genom Weserdomen (se avsnitt 4.6) dessutom klarlagt att en otillåten försämring inträffar redan om en av de relevanta kvalitetsfaktorerna försämras så mycket att vattenförekomsten – om statusen bestämdes enbart utifrån den kvalitetsfaktorn – skulle behöva karakteriseras till en lägre status. En otillåten försämring kan alltså inträffa enbart genom att en kvalitetsfaktor försämras till en lägre status, även om vattenförekomsten som helhet med hänsyn till samtliga kvalitetsfaktorer inte behöver karakteriseras till en lägre status. Genom Weserdomen har också klarlagt att om vattenkvaliteten i fråga om en kvalitetsfaktor redan är i den sämsta kvali- tetsklassen, ska varje försämring inom den kvalitetsfaktorn anses som en otillåten försämring. För att inte äventyra möjligheten att uppnå rätt vattenkvalitet ska myn- digheten eller kommunen se till att verksamheten eller åtgärden inte med- för en förorening eller störning som innebär ett sådant äventyr. Till skill- nad från försämringsförbudet, där bedömningen ska göras med utgångs- punkt i den kvalitet som vattenförekomsten redan har, handlar äventyr- andet om hur verksamheten eller åtgärden påverkar förutsättningarna att följa en miljökvalitetsnorm om den kvalitet (status) som den aktuella vat- tenförekomsten ska ha vid en viss angiven tidpunkt. Till skillnad från för- sämringsförbudet, som bedöms på kvalitetsfaktornivå, görs äventyrande- bedömningen i förhållande till den status eller potential som ska uppnås. En tillkommande förorening i ett vatten som redan har god ekologisk status och, om verksamheten tillåts, kommer att fortsätta ha god ekologisk status innebär inget äventyrande. Vidare ska en förändring inom en klass- gräns, t.ex. inom måttlig status, inte i sig anses äventyra möjligheterna att uppnå rätt kvalitet på vattenmiljön, i vart fall så länge inte ny praxis från säger något annat. En bedömning måste göras av den sam- mantagna effekten och hur den inverkar på möjligheten att nå rätt status eller potential. En försämring i den lägsta kvalitetsklassen är dock alltid otillåten. Uttrycket ”äventyra” markerar att det handlar om att se till att verksamheten eller åtgärden inte innebär ett allvarligt hot mot möjlighet- erna att uppnå rätt kvalitet på vattenmiljön. Med ”äventyra” avses att det ska vara fråga om ett risktagande av en sådan dignitet att möjlighet att uppfylla ramdirektivets krav hotas så allvarligt att risken måste betraktas som oacceptabel. Med ”äventyra” avses inte vilket försvårande som helst. Hanterliga risker – dvs. risker som bedöms kunna hanteras på ett sätt som gör att det inom ramen för vatten- förvaltningen eller genom andra åtgärder är möjligt och san- nolikt att rätt kvalitet på vattenmiljön kan uppnås – bör alltså kunna accep- teras och inte betraktas som ett äventyrande. I äventyra ligger ett moment av hasard, högt spel, vågspel eller chanstagande, dvs. att man medvetet tar en så stor risk att den inte kan betraktas som acceptabel när det gäller möj- ligheten att uppnå rätt vattenkvalitet eller tillåter att möjligheten att uppnå rätt vattenkvalitet lämnas åt slumpen. Här finns således ett ganska stort utrymme för att tillåta verksamheter eller åtgärder som i och för sig innebär påfrestningar för arbetet att förbättra vattenmiljön eller gör det svårare att uppnå rätt kvalitet. Det avgörande måste vara att det även om verksam- heten eller åtgärden tillåts – med de villkor om försiktighetsmått som kan behövas och med hänsyn till utrymmet för att genom andra åtgärder kom- pensera för det försvårande som tillåtandet medför – fortfarande bedöms 2017/18:243 vara möjligt att uppnå rätt kvalitet på vattenmiljön. Om verksamheten eller åtgärden tillåts utan någon analys av förutsättningarna för att uppnå rätt kvalitet på den berörda vattenförekomsten eller utan att det finns grund för antagandet att det är möjligt att uppnå rätt kvalitet, måste myndigheten eller kommunen anses ha lämnat den frågan åt slumpen och därigenom äventyrat att rätt kvalitet uppnås. Att tillåta en verksamhet eller åtgärd som medför en risk i strid med EU- rätten bör också betraktas som oacceptabelt. I den mån inne- börd utvecklas eller förtydligas genom t.ex. ny praxis från bör alltså också det kunna läggas till grund för bedömningen av vad som är ett otillåtet äventyrande. Av inledningen i första stycket framgår att det för bedömningen av för- sämringsförbudet och skyldigheten att inte äventyra ska tas hänsyn till åtgärder som vidtas för att minska förorening eller störning från andra verksamheter. Det kan vara fråga om såväl beslutade som planerade åt- gärder. Om det kan konstateras att ett tillåtande strider mot försämringsförbudet, ska verksamheten eller åtgärden inte tillåtas och det blir då överflödigt att göra någon bedömning i frågan om huruvida tillåtandet äventyrar att rätt kvalitet på vattenmiljön uppnås. Andra stycket innebär en anvisning till prövningsmyndigheten när den prövar en fråga om att ge tillstånd till en verksamhet eller åtgärd som på- verkar vattenmiljön eller omprövar ett sådant tillstånd. Prövningen får inte resultera i ett tillstånd som innebär en försämring av kvaliteten på vatten- miljön i strid med försämringsförbudet i första stycket eller som innebär ett sådant äventyrande som avses i första stycket. Inom ramen för pröv- ningen handlar det om att förse tillståndet med tillräckligt långtgående vill- kor eller att inte ge tillstånd. Inom ramen för handläggningen av ett anmälningsärende eller om verk- samheten eller åtgärden upptäcks vid tillsyn handlar det om att förelägga om tillräckligt långtgående försiktighetsmått, förelägga om att söka till- stånd eller vid behov besluta om nödvändiga begränsningar eller förbud med stöd av 26 kap. 9 §. Kravet gäller även ändringar som kan behöva vidtas till följd av en omprövning enligt 24 kap. Ett exempel: I ett vattendrag planeras en ny damm. Enligt miljökvali- tetsnormen om vattnets status innebär en kvalitetsfaktor att det bl.a. vand- rar ett visst minsta antal fiskarter eller fiskexemplar. För att tillåta dammen måste det kunna konstateras att den inte äventyrar möjligheterna för så många fiskarter eller fiskexemplar att vandra i vattendraget vid den fram- tida tidpunkten. Det faktum att det för beslut redan finns andra dammar som hindrar en fungerande passage inverkar inte på be- dömningen. En ny damm som i sig skulle innebära ett äventyrande får inte tillåtas. Om exemplet i stället avser att vattnets status ska innebära bl.a. att en viss nivå av en förorening inte får överskridas, måste bedömningen avse möjligheterna att uppfylla kravet i rätt tid. Hänsyn ska då tas till vilket föroreningsutrymme som finns till följd av planerade eller tidigare beslu- tade åtgärder för att minska föroreningsnivån. Bestämmelserna innebär att ramdirektivets krav i fråga om icke-för- sämring och om skyldigheten att inte äventyra möjligheterna att uppnå rätt vattenkvalitet får genomslag i de enskilda prövningarna och att verksam- Prop. 2017/18:243 heterna anpassas så att kan uppfylla krav i fråga om Bestämmelsen i 6 § ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från försämringsförbudet och från kravet att en verksamhet eller åtgärd inte får tillåtas äventyra att rätt kvalitet på vattenmiljön uppnås. I 22 kap. 13 § finns bestämmelser om att mark- och miljödomstolen vid prövningen av en verksamhet eller åtgärd under vissa förutsättningar ska inhämta ett yttrande från den länsstyrelse som är vattenmyndighet. Den bestämmelsen avser fall då utredningen i målet visar dels att det vatten som påverkas inte har den kvalitet som lagts till grund för den karakteri- sering av vattnet som gjorts inom ramen för vattenförvaltningen, dels att denna bristande överensstämmelse har betydelse för möjligheterna att be- stämma rimliga och ändamålsenliga villkor. Det rör sig alltså om situatio- ner då domstolen finner att det inte är möjligt att – givet den karakteriser- ing av vattnet som är gjord och de miljökvalitetsnormer om vilken kvalitet som vattenförekomsten ska uppnå – ställa villkor som gör att verksamhe- ten eller åtgärden inte medför en otillåten försämring eller medför ett så- dant äventyr som avses i denna paragraf. Syftet med att inhämta yttrande är att säkerställa att det inom vattenförvaltningen ges möjlighet att ta hänsyn till den utredning om vattnets kvalitet som kommer fram i samband med prövningen av en enskild verksamhet och göra de ändringar i fråga om karakterisering (inklusive eventuell klassificering av vattnet som KMV eller KV) och kvalitetskrav som utredningen tillsammans med andra omständigheter som rör karakteriseringen föranleder. Eftersom innebör- den av äventyra ger utrymme för att tillåta verksamheter eller åtgärder som i och för sig innebär påfrestningar för arbetet att förbättra vattenmiljön eller gör det svårare att uppnå rätt kvalitet, är det troligt att domstolen inte kommer att behöva inhämta yttrande annat att än i undantagsfall. Se även kommentaren till 22 kap. 13 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14. 5 § I fråga om miljökvalitetsnormer som avses i 2 § första stycket 1 för annat än vatten ska myndigheter och kommuner vid prövning och tillsyn ställa de krav som behövs för att följa en sådan norm. Om det finns ett åtgärdsprogram som har fast- ställts för att följa , ska det vara vägledande för bedömningen av behovet. Vid prövning av tillåtlighet, tillstånd, godkännande eller dispens för en verk- samhet eller åtgärd som ger en ökad förorening eller störning och kan antas på ett inte obetydligt sätt bidra till att en miljökvalitetsnorm som avses i 2 § första stycket 1 för annat än vatten inte följs, får verksamheten eller åtgärden tillåtas om den 1.är förenlig med ett åtgärdsprogram som har fastställts för att följa , 2.förenas med villkor om att vidta eller bekosta kompenserande åtgärder som ökar möjligheterna att följa i en utsträckning som inte är obetydlig, eller 3.trots att den försvårar möjligheterna att följa miljökvalitetsnormen på kort sikt eller i ett litet geografiskt område, kan antas ge väsentligt ökade förutsätt- ningar att följa på eller i ett större geografiskt område. Paragrafen är ny (hittillsvarande 5 kap. 5 § byter beteckning till 5 kap. 8 §). Innehållet i den nya paragrafen motsvarar bestämmelserna i hittills- varande 2 kap. 7 § andra stycket andra meningen och tredje stycket. bestämmelserna flyttas alltså till 5 kap. I stället för att ha bestämmelserna 2017/18:243 i 2 kap. 7 § ändras den paragrafen så att det där – i andra stycket – görs en hänvisning med innebörden att rimlighetsavvägningen enligt 2 kap. 7 § första stycket inte får leda till ett resultat som strider mot 5 kap. 4 och 5 §§ (se kommentaren till 2 kap. 7 §). Bestämmelserna i 4 § innebär restriktioner för rimlighetsavvägningen i fråga om miljökvalitetsnormer för vatten (se kommentaren till 4 §). I fråga om miljökvalitetsnormer för annat än vatten innebär detta lag- stiftningsärende ingen ändring i sak. Bestämmelserna i hittillsvarande 2 kap. 7 § andra stycket andra meningen och tredje stycket tas in i nya 5 kap. 5 §, avgränsas till att avse miljökvalitetsnormer för annat än vatten och omarbetas redaktionellt med anledning av den nya placeringen. Författningskommentaren till bestämmelserna när de infördes i 2 kap. 7 § återfinns i prop. 2009/10:184 s. 73 f.) 6 § Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från förbuden i 4 § första stycket. Sådana föreskrifter får endast avse undantag för att tillgodose allmänna intressen av större vikt eller som det annars finns särskilda skäl för. Med bestämmelserna i 4 § – dvs. försämringsförbudet och skyldigheten att se till att en verksamhet eller åtgärd inte äventyrar att rätt kvalitet på vattenmiljön uppnås – genomförs krav att säkerställa vatten- miljöns kvalitet. ger dock genom artikel 4.7 i ramdirektivet för vatten utrymme för att tillåta en verksamhet eller åtgärd som försämrar vattenkvaliteten eller som äventyrar att rätt kvalitet uppnås. Det är fråga om verksamheter och åtgärder som behövs för att tillgodose ett allmän- intresse av större vikt eller som innebär sådana fördelar för människors hälsa och säkerhet eller för hållbar utveckling att fördelarna uppväger nackdelarna. Det som får tillåtas handlar om att ändra en vattenförekomsts fysiska karaktär (djup, höjdläge, sträckning etc.) eller att sänka en vatten- förekomsts status från hög till god status. Det utrymme för undantag från förbuden som ger avser sådant som trots negativ inverkan på vattenmiljön är förenligt med övergripande syfte att trygga en användning av mark, vatten och fysisk miljö som är hållbar från eko- logisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt. Med stöd av bemyndigandet kan regeringen införa undantagsutrymmet i artikel 4.7 i ramdirektivet för vatten i svensk rätt och göra nödvändiga avgränsningar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14. 8 § Ett åtgärdsprogram som avses i 7 § ska fastställas av regeringen eller den myndighet eller kommun som regeringen bestämmer. Om det behövs får reger- ingen bestämma att ett åtgärdsprogram ska fastställas av flera myndigheter eller kommuner. Ett åtgärdsprogram som ska fastställas av en kommun ska beslutas av kommun- fullmäktige. Åtgärdsprogrammet ska skickas till de myndigheter som regeringen bestämmer. Med kommun avses i denna paragraf även kommunalförbund. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 5 § som alltså byter beteckning till 8 §. I första stycket ändras den hittillsvarande hänvisningen till 5 § till att avse 7 § med anledning av att 5 § byter beteckning till 7 §. endast språkliga moderniseringar. Författningskommentaren till bestäm- Prop. 2017/18:243 melsen såsom den utformades när den senast ändrades i sak finns i prop. 2003/04:02 s. 33. Författningskommentaren till bestämmelsen i dess ut- formning finns i prop. 1997/98:45 s. 49 f. 17 § Statliga myndigheter ska anmäla till regeringen om det uppkommer behov av en redovisning enligt 16 §. Paragrafen motsvarar hittillsvarande14 § som alltså byter beteckning till 17 §. Den hittillsvarande hänvisningen till 13 § ändras till att avse 16 § med anledning av att 13 § byter beteckning till 16 §. En författningskommentar till bestämmelsen finns i prop. 2016/17:200 s. 183. 20 § En specifik miljöbedömning ska göras i fråga om en verksamhet eller åtgärd som ska prövas 1.för ett tillstånd som avses i 7 kap. 28 a §, om det inte rör sig om brådskande åtgärder som är nödvändiga med hänsyn till skyddet mot allvarliga olägenheter för människors hälsa, eller 2.för ett tillstånd som avses i 9 eller 11 kap. eller för en tillåtlighet som avses i 17 kap., om verksamheten eller åtgärden kan antas medföra en betydande miljö- påverkan. En specifik miljöbedömning krävs inte för en sådan prövning som avses i 24 kap. 3, 5, 10, 13 eller 14 §. I andra stycket ändras uppräkningen av de bestämmelser som stycket hän- visar till. Enligt den hittillsvarande lydelsen hänvisas till 24 kap. 3, 5, 8 och 9 §§. Hänvisningen till 24 kap. 8 § ändras till att avse 24 kap. 13 § eftersom 24 kap. 8 § byter beteckning till 24 kap. 13 §. Hänvisningen till 24 kap. 9 § ändras till att avse 24 kap. 14 § eftersom 24 kap. 9 § byter beteckning till 24 kap. 14 §. I uppräkningen tas det in en ny hänvisning till 24 kap. 10 §, som är den nya omprövningsbestämmelsen för moderna miljövillkor. Hänvisningen innebär att en prövning enligt 24 kap. 10 § inte omfattas av kravet på spe- cifik miljöbedömning. Det är tillräckligt att sökanden i enlighet med 22 kap. 2 a § tillhandahåller den utredning om verksamheten och övriga förhållanden som behövs för prövningen. Se i övrigt författningskommentaren till 6 kap. 20 § i prop. 2016/17:200 s. 195 f. 6 § Med vattenverksamhet för produktion av vattenkraftsel avses i detta kapitel en vattenverksamhet som innebär vattenreglering, vattenbortledning, vattenöver- ledning eller annan påverkan på vattnets flöde och 1.är avsedd för produktion av el genom omvandling av energin i strömmande vatten, eller 2.när verksamheten påbörjades, var avsedd för sådan produktion. 2017/18:243 Verksamheter enligt första stycket ska anses utgöra en och samma verksamhet om de bedrivs med vattenanläggningar som direkt eller genom andra vattenanlägg- ningar är tekniskt sammankopplade med varandra och har ett miljö- och verk- samhetsmässigt samband. Paragrafen är ny och innebär att en ny definition förs in i 11 kap. (hittills- varande 6 § upphör att gälla och rubriken närmast före hittillsvarande 6 § placeras närmast före 7 §). I paragrafen definieras innebörden av uttrycket ”vattenverksamhet för produktion av vattenkraftsel”. Uttrycket förekommer i 27 § och i 22 kap. 29 §. Första stycket avgränsar vilka vattenverksamheter som omfattas av ut- trycket ”vattenverksamhet för produktion av vattenkraftsel”. För att vara en vattenverksamhet för produktion av vattenkraftsel krävs att verksamhe- ten är en vattenverksamhet. Vad som avses med ”vattenverksamhet” fram- går av definitionen i 3 §. Av 3 § 5 framgår att varje åtgärd i ett vatten- område som syftar till att förändra vattnets djup eller läge är en vatten- verksamhet. ”Bortledande av vatten” kan vara ett sådant bortledande av vatten som avses i 3 § 3 eller bortledande av grundvatten som avses i 3 § 6. Orden ”vattenreglering” och ”vattenöverledning” definieras i 5 §. Att på annat sätt påverka vattnets flöde kan handla om att ha ett hinder (t.ex. ett strömkraftverk) placerat i ett strömmande vatten, även om hindret är konstruerat så att hindret till stor del tillfälligt ger vika när kraften i vattnet blir tillräckligt stark för att flytta hindret eller en del av det (t.ex. ett turbinblad). Även ett sådant hinder syftar till att förändra vattnets läge så att kraften eller den energi i det strömmande vattnet som krävs för att flytta hindret kan tas tillvara. Att förändra vattnets läge – dvs. att bedriva en vat- tenverksamhet – görs med en anläggning av något slag (t.ex. en damm- anläggning, en pump, ett rör eller en turbin). För att verksamheten ska an- ses vara en vattenverksamhet för produktion av vattenkraftsel förutsätts att verksamheten överensstämmer med beskrivningen i någon av punkterna 1 och 2. Enligt första punkten ska vattenverksamheten anses vara en vattenverk- samhet för produktion av vattenkraftsel, om verksamheten innebär vatten- reglering, vattenbortledning eller vattenöverledning eller på annat sätt på- verkar vattnets flöde och denna påverkan sker för produktion av vatten- kraftsel, dvs. för att producera el genom omvandling av energin i det strömmande vattnet. Verksamheten ska alltså ha detta syfte, dvs. bedrivas som ett led i en produktion av vattenkraftsel, t.ex. genom att dämma upp vatten i syfte att samla vattnet så att det kan ledas till en anläggning som tar vara på kraften i det strömmande vattnet. Även dammar som används som årsregleringsmagasin för produktion av vattenkraftsel omfattas av begreppet. Enligt andra punkten ska en vattenverksamhet som innebär vattenreg- lering, vattenbortledning, vattenöverledning eller annan påverkan på vatt- nets flöde anses vara en vattenverksamhet för produktion av vattenkraftsel om verksamheten, när den påbörjades, var avsedd att utgöra ett led i en produktion av vattenkraftsel, t.ex. genom att dämma upp vatten i syfte att samla vattnet så att det kan ledas till en anläggning som tar vara på kraften i det strömmande vattnet. Andra punkten handlar om verksamheter som är avsedda att Prop. 2017/18:243 vara ett led i produktion av vattenkraftsel. Verksamheter som är avsedda