prop · H503108 · 2018-02-20 00:00:00 — Bestämmelserna innebär alltså att även en utlänning som har rätt till fri rörlighet enligt avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer är skyldig att enligt bestämmelsen i utlänningslagen lämna biometriska uppgifter till sitt uppehållstillståndskort. Schweiziska medborgare som har rätt till fri rörlighet bör undantas från skyldigheten att lämna fingeravtryck Schweiziska medborgares skyldighet att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck när uppehållstillstånd ska utfärdas kan ytterst anses grunda sig på förordningen (EG) nr 1030/2002, i lydelsen enligt rådets förordning (EG) nr 380/2008 av . Det kan dock diskuteras om förordningen är tillämplig på schweiziska medborgare. Förordningen (EG) nr 1030/2002 gäller i fråga om medborgare i tredjeland. Med medborgare i tredjeland avses enligt förordningen alla som inte är unionsmedborgare enligt artikel 17.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (artikel 1.2 b). Tolkat enbart utifrån definitionens ordalydelse skulle schweiziska medborgare omfattas av uttrycket medborgare i tredjeland och av förordningens tillämpningsområde. Något särskilt undantag för schweiziska medborgare finns inte heller i förordningen (jfr artikel 5). Emellertid måste i detta sammanhang även beaktas att förordningen (EG) nr 1030/2002 är en del av och att har anslutit sig till efter det att förordningen antogs. I andra rättsakter i , t.ex. kodexen om Schengengränserna, anses schweiziska medborgare som har rätt till fri rörlighet inte vara tredjelandsmedborgare (artiklarna 2.5 och 2.6 i kodexen om Schengengränserna). Det kan därför på goda grunder ifrågasättas om medborgare i fortfarande ska anses vara medborgare i ett tredjeland vid tillämpningen av förordningen (EG) nr 1030/2002. Att inte ska anses vara ett tredjeland i detta sammanhang får stöd av att flertalet av EU:s medlemsstater inte kräver att schweiziska medborgare som har rätt till fri rörlighet ska lämna biometriska uppgifter vid vistelse i dessa länder. Sammantaget är det därför numera rimligt att tolka förordningen (EG) nr 1030/2002 på ett sådant sätt att schweiziska medborgare som har rätt till fri rörlighet inte utgör medborgare i tredjeland och att förordningen därför inte gäller för dessa personer. I konsekvens härmed bör förordningen inte heller tillämpas på familjemedlemmar till schweiziska medborgare (jfr artikel 5). Det bör därmed inte finnas något krav enligt på att uppehållstillstånd till schweiziska medborgare och deras familjemedlemmar ska innehålla en ansiktsbild och fingeravtryck. Frågan blir härefter om det på någon annan grund bör finnas en skyldighet för schweiziska medborgare och deras familjemedlemmar att lämna fingeravtryck och fotografi till sina uppehållstillståndskort. Eftersom schweiziska medborgare och deras familjemedlemmar, i likhet med EES-medborgare, kan ha rätt till fri rörlighet inom EU kan behovet av fingeravtryck i deras uppehållstillståndskort ifrågasättas. Som nämns ovan behöver nämligen EES-medborgare inte något uppehållstillstånd i , och deras familjemedlemmar som måste ansöka om uppehållskort behöver inte lämna fingeravtryck. Behovet av fingeravtryck kan även ifrågasättas mot bakgrund av att flertalet av EU:s andra medlemsstater inte kräver fingeravtryck av schweiziska medborgare vid vistelse i dessa länder. Till detta kommer att det enligt artikel 2.3 i bilaga I till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer gäller att de avtalsslutande parterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att i möjligaste mån förenkla formaliteterna och förfarandena för erhållande av uppehållstillstånd. Med hänsyn till att det inte finns några starka skäl som talar för att schweiziska medborgare och deras familjemedlemmar som har rätt till fri rörlighet ska behöva lämna fingeravtryck till sina uppehålltillståndskort, kan det ifrågasättas om ett krav på att lämna fingeravtryck är förenligt med avtalet och dess bestämmelser om att förenkla formaliteterna och förfarandena för erhållande av uppehållstillstånd. Mot denna bakgrund anser regeringen att 9 kap. 8 a § UtlL bör ändras på så sätt att schweiziska medborgare och deras familjemedlemmar som har rätt till fri rörlighet inte längre ska vara skyldiga att lämna fingeravtryck till sina uppehållstillståndskort. 2017/18:108 som inte har rätt till fri rörlighet utan ansöker om uppehållstillstånd på någon annan grund, t.ex. anknytning, bör däremot även fortsättningsvis vara skyldiga att lämna fingeravtryck när bevis om uppehållstillstånd ska utfärdas. Det innebär att samma regler ska gälla för dessa personer som för EES-medborgare som saknar uppehållsrätt. Uppehållstillståndskort innehåller även ett fotografi som är synligt på kortet och sparas i form av biometriska uppgifter i kortets chip. Om schweiziska medborgares och deras familjemedlemmars uppehållstillståndskort inte skulle innehålla ett fotografi, skulle kortets utseende avvika markant från hur andra uppehålltillståndskort ser ut. Det skulle kunna leda till problem när dessa personer behöver visa att de har uppehållstillstånd i , t.ex. vid kontakter med myndigheter som och . Samtliga schweiziska medborgare och deras familjemedlemmar bör därför även i fortsättningen vara skyldiga att låta sig fotograferas för utfärdandet av uppehållstillståndskort. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att en utlänning som omfattas av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer inte ska vara skyldig att lämna fingeravtryck vid en ansökan om uppehållstillstånd eller när bevis om uppehållstillstånd ska utfärdas av annan anledning än en ansökan om uppehållstillstånd. Han eller hon ska dock fortfarande vara skyldig att låta sig fotograferas i de angivna situationerna. Ändringar av denna innebörd bör göras i 9 kap. 8 a § UtlL. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att författningsförslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget eller bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artikel 28 anges att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa säsongsanställningsdirektivet . Det är angeläget att lagändringarna kan träda i kraft . Regeringen föreslår därför att författningsförslagen ska träda i kraft . De föreslagna reglerna ska, om inte annat särskilt föreskrivs, tillämpas vid prövning som sker från och med den dag då de nya reglerna träder i kraft. Regeringen bedömer att det inte behövs några övergångsbestämmelser. 20 Kostnader och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen bedöms leda till marginellt ökade kostnader för , utlandsmyndigheterna, migrationsdomstolarna, de allmänna domstolarna och Arbetsdomstolen. Dessa kostnader ska hanteras inom myndigheternas befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: bedömer att antalet ärenden som omfattas av förslagen är begränsat. Verket anser dock att ökade kostnader på grund av bl.a. ny webbansökan, nya mallar, utbildning, informationsmaterial samt längre handläggningstider, inte kan uteslutas. anser att förslagen kommer att påverka handläggningstider och kostnader och i vart fall initialt att förslaget om arbetsgivarens skyldighet att ersätta arbetstagare kommer att påverka arbetsbelastningen och medföra ökade kostnader för tingsrätterna och Arbetsdomstolen. efterfrågar vidare en analys av ökade kostnader och konsekvenser för företagen gällande förslaget om återkallelse och arbetsgivarens skyldigheter till ersättning. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för det allmänna Det finns goda möjligheter för personer i tredjeland att beviljas arbetstillstånd för säsongsarbete i . Förslaget bedöms därför inte leda till en ökad närvaro av utländsk arbetskraft här i landet. Det är inte heller sannolikt att en stor del av de säsongsarbetare som beviljas tillstånd enligt de allmänna reglerna i stället kommer att ansöka om och beviljas tillstånd för säsongsarbete enligt de nya reglerna. beviljades knappt 4 000 arbetstillstånd i för bärplockare och plantörer, som är de vanligaste säsongsarbetena i . Det stora flertalet av dessa utlänningar är anställda av ett bemanningsföretag som är etablerat i tredjeland. Endast ett fåtal av dem har slutit ett anställningsavtal med en arbetsgivare som är etablerad i . Eftersom en förutsättning för att de föreslagna reglerna om tillstånd för säsongsarbete ska bli tillämpliga är att ett avtal om visstidsanställning har slutits med en arbetsgivare i , torde därför de nya reglerna komma att tillämpas i mycket begränsad omfattning. I de fall den nya regleringen ändå blir aktuell att tillämpa bedömer regeringen att införandet av ett särskilt tillstånd för säsongsarbete endast marginellt kommer att påverka de myndigheter, framförallt , som hanterar utlänningsärenden. Den prövning som ska göras enligt de föreslagna reglerna motsvarar nämligen i stort sett den prövning som görs enligt de allmänna reglerna om uppehålls- och arbetstillstånd och enligt reglerna om EU-blåkort. Den föreslagna handläggningstiden för en ansökan om tillstånd för säsongsarbete motsvarar även den handläggningstid som 2017/18:108 redan gäller för EU-blåkort. De kostnader för att ta fram informationsmaterial m.m. som kan uppkomma för och utlandsmyndigheterna bedöms bli marginella. Förslaget innebär att beslut i ärenden om tillstånd för säsongsarbete ska kunna överklagas till migrationsdomstolarna. Regeringen bedömer att antalet överklaganden till domstol kan förväntas bli relativt få. Med hänsyn till att det finns en möjlighet för utlänningar att ansöka om uppehålls- och arbetstillstånd och få sin sak prövad i domstol bör, enligt regeringens bedömning, de nya ärendena inte leda till annat än marginella kostnadsökningar. Den föreslagna lagen om rätt till ersättning när ett tillstånd för säsongsarbete har återkallats bör enligt regeringens mening inte leda till några större kostnader för tingsrätterna och Arbetsdomstolen. Bedömningen grundar sig på att det endast är ett fåtal personer som kommer att beröras av förslaget. Arbetsbelastningen förväntas därmed inte påverkas nämnvärt för dessa domstolar. Förslagen bedöms inte heller leda till ökade kostnader för de allmänna domstolarna i fråga om förenklade klagomålsförfaranden, eftersom antalet sådana ärenden inte förväntas öka. Sammantaget bedöms förslagen inte medföra några kostnader för berörda myndigheter eller rättsväsendet som inte ryms inom befintliga anslag. Säsongsanställningsdirektivet syftar till att bidra till en effektiv hantering av migrationsströmmarna i fråga om säsongsbunden temporär migration och att säkerställa rimliga arbets- och levnadsförhållanden för säsongsarbetare. Genom enhetliga EU-regler inom detta område får företag i olika EU-stater i princip samma möjligheter att anlita säsongsarbetskraft från tredjeland. På så sätt bör förslaget leda till rättvisare villkor för företag inom EU och till att konkurrensen stärks. efterfrågar en analys av ökade kostnader och konsekvenser för företagen gällande förslaget om återkallelse och arbetsgivarens skyldigheter till ersättning. Som anförts ovan i avsnitt 16.2 omfattar ersättningsskyldigheten situationer med sådana brister hos arbetsgivaren att denne t.ex. blivit påförd en sanktion eller inte uppfyllt grundläggande rättsliga skyldigheter. För företag som sköter sina åtaganden gentemot sina arbetstagare och det allmänna kommer bestämmelserna således inte att innebära några ökade kostnader. Betydligt fler män än kvinnor ansöker om arbetstillstånd enligt den nuvarande ordningen för att utföra säsongsarbete i , vilket torde få genomslag även i detta sammanhang. Även om förslaget är könsneutralt utformat, kommer därför fler män än kvinnor att direkt beröras av förslaget. 21.1Förslaget till lag om rätt till ersättning när ett tillstånd för säsongsarbete återkallas 1 § I denna lag finns bestämmelser om en utlännings rätt till ersättning när ett tillstånd för säsongsarbete enligt 6 c kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) återkallas på grund av brister hos arbetsgivaren. Paragrafen innehåller en bestämmelse om lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Enligt bestämmelserna i lagen kan en utlänning ha rätt till ersättning av arbetsgivaren om ett tillstånd för säsongsarbete enligt 6 c kap. 1 § utlänningslagen återkallas på grund av brister hos arbetsgivaren. I vilka situationer som utlänningen har rätt till ersättning och vilken ersättning som utlänningen har rätt till framgår av 3 §. 2 § Ett avtalsvillkor som i jämförelse med denna lag är till nackdel för utlänningen är utan verkan mot honom eller henne. I paragrafen finns en bestämmelse om att lagen är tvingande till utlänningens förmån. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Genom paragrafen genomförs delvis artikel 17.2 i och rådets direktiv /36/EU av om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för säsongsanställning, kallat säsongsanställningsdirektivet. Att lagen är tvingande hindrar inte att utlänningen själv förfogar över de rättigheter som lagen medför efter det att rätt till ersättning enligt lagen har uppkommit. Exempelvis kan en utlänning som väckt talan om utestående lön i domstol träffa en förlikning med arbetsgivaren. Att lagen är tvingande till skydd för arbetstagare medför dock att avtal som innebär att en arbetstagare på förhand avstår rättigheter är ogiltiga. 3 § En utlänning som har haft ett tillstånd för säsongsarbete enligt 6 c kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) och som genom ett lagakraftvunnet beslut har fått tillståndet återkallat enligt 6 c kap. 13 § 2 utlänningslagen har rätt till ersättning från arbetsgivaren. Ersättningen ska motsvara den lön och annan ersättning från arbetsgivaren som utlänningen skulle ha haft rätt till i anledning av anställningen om tillståndet inte hade återkallats. I paragrafen regleras dels i vilka situationer utlänningen har rätt till ersättning, dels vilken ersättning som utlänningen har rätt till. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Genom paragrafen genomförs delvis artikel 17.2 i säsongsanställningsdirektivet. En förutsättning för att en utlänning ska ha rätt till ersättning är att tillståndet för säsongsarbete har återkallats enligt 6 c kap. 13 § 2 utlänningslagen. Exempelvis kan det handla om att tillståndet har återkallats på grund av att arbetsgivaren har blivit påförd en sanktion för 2017/18:108 att ha haft utlänningen anställd utan nödvändiga tillstånd eller att arbetsgivaren inte har uppfyllt vissa rättsliga skyldigheter när det gäller bl.a. arbetstagares rättigheter, social trygghet och skatter. För en närmare utveckling av återkallelsegrunderna, se kommentaren till 6 c kap. 13 § 2 jämte kommentaren till 6 § samma kapitel utlänningslagen. För att ersättning ska kunna betalas ut ska frågan om återkallelse vara slutligt avgjord. Det innebär att beslutet om återkallelse ska ha vunnit laga kraft. Den ersättning som utlänningen i dessa fall har rätt till ska motsvara den lön och annan ersättning som han eller hon skulle ha haft rätt till från arbetsgivaren i enlighet med vad som avtalats om ersättning mellan arbetsgivaren och arbetstagaren om tillståndet inte hade återkallats. I saknas en lagreglering som definierar begreppet lön. Med lön brukar dock i avses inte bara själva grundlönen, utan även vissa tillägg som den som utför arbetet kan ha rätt till. Exempel på ”annan ersättning”, något som alltså ligger utanför lönebegreppet, är olika kostnadsersättningar. Begreppens närmare innehåll kan variera mellan olika branscher och får därför i det enskilda fallet avgöras med ledning av kollektivavtal eller praxis i den aktuella branschen. Vid tvist kan det ytterst bli en fråga för rättstillämpningen att avgöra om kraven motsvarar den lön och annan ersättning som utlänningen skulle ha haft rätt till. Ersättningsskyldigheten omfattar tiden från det att utlänningen fick sitt tillstånd återkallat och tvingades avbryta sitt arbete till och med det datum då anställningen skulle ha upphört enligt anställningsavtalet, dock längst till och med det datum då tillståndstiden skulle ha gått ut. 4 § Mål om tillämpningen av denna lag ska handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Paragrafen anger tillämpliga rättegångsbestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Av bestämmelsen framgår att lagen om rättegången i arbetstvister ska tillämpas i ett mål om ersättning enligt lagen. 21.2 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) Lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser 1 § I denna lag finns föreskrifter om – lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser (1 kap.), – villkor för att en utlänning ska få resa in i samt vistas och arbeta i (2 kap.), – visering (3 kap.), – uppehållsrätt (3 a kap.), – flyktingar och andra skyddsbehövande (4 kap.), – uppehållstillstånd (5 kap.), – ställning som varaktigt bosatt i (5 a kap.), – arbetstillstånd (6 kap.), –EU-blåkort (6 a kap.), –tillstånd för företagsintern förflyttning, ICT (6 b kap.), –tillstånd för säsongsarbete (6 c kap.), –återkallelse av tillstånd (7 kap.), –avvisning och utvisning (8 kap.), –utvisning på grund av brott (8 a kap.), –kontroll- och tvångsåtgärder (9 kap.), –förvar och uppsikt avseende utlänningar (10 kap.), –hur en utlänning som hålls i förvar ska behandlas (11 kap.), –verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (12 kap.), –handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. (13 kap.), –överklagande av förvaltningsmyndighets beslut (14 kap.), –nöjdförklaring (15 kap.), –migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen (16 kap.), –skyldighet att lämna uppgifter (17 kap.), –offentligt biträde (18 kap.), –kostnadsansvar (19 kap.), –bestämmelser om straff m.m. (20 kap.), –tillfälligt skydd (21 kap.), –tribunalvittnen (22 kap.), och –särskilda bemyndiganden (23 kap.). I paragrafen finns en innehållsförteckning till lagen. Paragrafen ändras till följd av att ett nytt kapitel, 6 c kap., införs i lagen. 2 kap. Villkor för att en utlänning skall få resa in i samt vistas och arbeta i Kombinerade uppehålls- och arbetstillstånd 7 a § Bestämmelser om kombinerade uppehålls- och arbetstillstånd finns i 6 a–6 c kap. I paragrafen finns en upplysningsbestämmelse om att det i vissa kapitel finns bestämmelser om kombinerade uppehålls- och arbetstillstånd. Paragrafen ändras till följd av att det införs ett nytt kapitel, 6 c kap., som även det innehåller bestämmelser om kombinerade tillstånd. Uppehållstillstånd på grund av arbete, utbildning på forskarnivå eller försörjning på annat sätt 5 § Ett permanent uppehållstillstånd får beviljas en utlänning som i sammanlagt har haft 1.uppehållstillstånd för arbete eller ett av utfärdat EU-blåkort, ICT- tillstånd, ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse eller tillstånd för säsongsarbete, eller 2.uppehållstillstånd för studier som avser utbildning på forskarnivå. Uppehållstillstånd får beviljas en utlänning som har sin försörjning ordnad på annat sätt än genom anställning. Om utlänningen ska bedriva näringsverksamhet ska han eller hon ha förmåga att bedriva den aktuella verksamheten. 2017/18:108 Paragrafen innehåller bestämmelser om permanent uppehållstillstånd på grund av arbete, utbildning på forskarnivå eller försörjning på annat sätt. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av ändringen i första stycket 1 framgår att den tid som en utlänning har haft ett tillstånd för säsongsarbete ska räknas in vid bedömningen av om kravet på en sammanlagd tidsperiod är uppfyllt. Det skapar förutsättningar för en utlänning som har haft ett tillstånd för säsongsarbete och som efter ansökan beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete enligt de allmänna bestämmelserna om arbetskraftsinvandring att tillgodoräkna sig den tidsperiod som han eller hon har haft ett tillstånd för säsongsarbete. Tiden kan också, i förekommande fall, räknas samman med tid som utlänningen har haft ett av utfärdat EU-blåkort, ICT- tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. När ansökan om uppehållstillstånd skall vara gjord 18 a § Det som föreskrivs i 18 § första stycket gäller inte för en utlänning som ansöker om uppehållstillstånd enligt 5 § första stycket eller uppehållstillstånd för arbete enligt 10 § om han eller hon har ett av utfärdat EU-blåkort, ICT- tillstånd, ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse eller tillstånd för säsongsarbete. Detsamma gäller om utlänningen har eller har haft ett EU-blåkort utfärdat av och han eller hon har återtagits enligt 6 a kap. 14 §. En ansökan om uppehållstillstånd efter inresan i får även bifallas för en familjemedlem till en utlänning som avses i första stycket om utlänningen beviljas uppehållstillstånd enligt de bestämmelser som anges där. Paragrafen behandlar vissa situationer när en ansökan om uppehållstillstånd får ges in och beviljas efter inresa i landet. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av ändringen i första stycket framgår att den som har ett av utfärdat tillstånd för säsongsarbete får ansöka om och beviljas ett permanent uppehållstillstånd eller ett uppehållstillstånd för arbete enligt de allmänna bestämmelserna om arbetskraftsinvandring, utan att först behöva lämna landet. Att även arbetstillstånd får beviljas under vistelsen i framgår av 6 kap. 4 §. I övrigt görs endast redaktionella ändringar. Det finns inte några särskilda bestämmelser om uppehållstillstånd för familjemedlemmar till utlänningar som beviljas tillstånd för säsongsarbete. Andra stycket är därför inte tillämpligt på sådana familjemedlemmar. Om säsongsarbetaren, efter det att tillståndstiden för säsongsarbete har löpt ut, beviljas ett uppehålls- och arbetstillstånd enligt 5 kap. 10 § och 6 kap. 2 § blir i stället reglerna i 4 kap. 4 a § utlänningsförordningen (2006:97) om uppehållstillstånd för familjemedlemmar tillämpliga. Familjemedlemmen kan då ansöka om och beviljas ett sådant tillstånd före inresan i landet (5 kap. 18 § första stycket). 2 b § Arbetstillstånd enligt 2 § första stycket får inte ges till en utlänning som är anställd av ett företag som är etablerat utanför EES-staterna och och som ska tjänstgöra som chef, specialist eller praktikant i i ett företag som dels är etablerat i eller i en annan EU-stat, dels är en enhet som tillhör samma företag eller företag inom samma koncern. Första stycket gäller inte om utlänningen tillhör någon av de kategorier som är Prop. 2017/18:108 undantagna i 6 b kap. 3 §. Arbetstillstånd enligt 2 § första stycket får inte heller ges till en utlänning som har erbjudits en tidsbegränsad anställning som säsongsarbetare i av en arbetsgivare som är etablerad här. Tredje stycket gäller inte om utlänningen tillhör någon av de kategorier som är undantagna i 6 c kap. 4 §. Av paragrafen följer att ett arbetstillstånd enligt 2 § första stycket inte ska ges om utlänningen faller under tillämpningsområdet för bestämmelserna om tillstånd för företagsintern förflyttning eller tillstånd för säsongsarbete. Övervägandena finns i avsnitt 6. Genom paragrafen genomförs delvis artikel 2.1 i säsongsanställningsdirektivet. Den som kan få ett tillstånd för säsongarbete är i fortsättningen hänvisad till regelverket i 6 c kap. I tredje stycket, som är nytt, anges att utlänningen ska ha erbjudits en tidsbegränsad anställning som säsongsarbetare i av en arbetsgivare som är etablerad här. Förutsättningarna motsvarar vad som gäller för att kunna beviljas ett tillstånd för säsongsarbete enligt 6 c kap. 1 § första stycket, se vidare kommentaren till den paragrafen.