prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — påpekar att verket med denna reglering inte kan utöva tillsyn över försäkrings- förmedlares skyldighet att vidarebefordra information. Regeringen anser emellertid att det saknas anledning att reglera tillsynsansvaret på annat sätt. Regeringens förslag: Bestämmelsen i lagen om försäkringsför- medling om att en försäkringsförmedlare ska dokumentera vad som förekommit vid distributionstillfället och lämna dokumentationen till kunden ska föras över till lagen om försäkringsdistribution. Bestäm- melsen ska gälla även för försäkringsdistributörer som inte är försäkringsförmedlare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om dokumentation. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstryker förslaget eller har inget att invända mot det. förordar att en försäkringsdistributörs rådgivning ska spelas in. Svensk Försäkring anser att det bör förtydligas att dokumentationsskyldigheten endast gäller den direkte distributören av försäkringen, och inte ett försäkringsföretag som distribuerar sina försäkringar via en annan distributör. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om försäkrings- förmedling ska försäkringsförmedlaren dokumentera vad som före- kommit vid förmedlingstillfället och lämna dokumentationen till kunden (6 kap. 6 §). Ytterligare bestämmelser om dokumentation finns i Finans- inspektionens föreskrifter och allmänna råd om försäkringsförmedling (7 kap.). Bestämmelsen i lagen om försäkringsförmedling är utformad efter förebild av motsvarande bestämmelse i rådgivningslagen (4 §) men den har också sin grund i försäkringsförmedlingsdirektivet (prop. 2004/05:133 s. 105). Enligt det direktivet ska en försäkringsförmedlare, innan ett avtal ingås, särskilt på grundval av de uppgifter som kunden lämnat, åtminstone specificera kundens krav och behov samt ange skälen till varje råd som ges om en viss försäkringsprodukt (artikel 12.3). Redovisningen ska anpassas till det erbjudna försäkringsavtalets komplexitet. Av direktivet följer vidare att redovisningen ska lämnas på papper eller annat varaktigt medium som kunden har tillgång till och kan utnyttja samt vara klar och korrekt på ett sätt som är förståeligt för kunden (artikel 13.1). Vid genomförandet i svensk rätt av försäkringsförmedlingsdirektivet konstaterades bl.a. att en i det närmaste absolut dokumentationsskyldig- het följer av de nu aktuella reglerna i det direktivet och att undantag från denna skyldighet skulle innebära ett direkt brott mot direktivet (samma prop.). Vidare konstaterades att redovisningen till kunden, på samma sätt som annan information till kunden, ska lämnas på papper eller annat varaktigt medium som kunden har tillgång till och kan utnyttja. Den nuvarande dokumentationsskyldighet som gäller för försäkrings- förmedlare enligt lagen om försäkringsförmedling fyller en viktig funk- tion för kundernas säkerhet, men även för förmedlarna. Om en tvist skulle uppstå mellan förmedlare och kund om vad som förevarit vid för- medlingstillfället utgör dokumentationen viktigt bevismaterial. Doku- mentationskravet bör gälla även i fortsättningen. Bestämmelsen i lagen om försäkringsförmedling om att en försäkringsförmedlare ska dokumen- tera vad som förekommit vid distributionstillfället och lämna dokumenta- tionen till kunden bör därför föras över till den nya lagen om försäkrings- distribution. I försäkringsdistributionsdirektivet finns informations- och formkrav för försäkringsdistributörer som i allt väsentligt motsvarar de nämnda kraven i försäkringsförmedlingsdirektivet (jfr artikel 20.1 första och andra styckena och 20.2 samt artikel 23.1). Kravet i den nya lagen bör därför utvidgas i förhållandet till det nuvarande kravet i lagen om försäkringsförmedling så att det gäller även försäkringsdistributörer som inte är försäkringsförmedlare. De ytterligare dokumentationskrav som gäller enligt försäkringsdistributionsdirektivet vid distribution av försäk- ringsbaserade investeringsprodukter behandlas i avsnitt 11. Dokumentationsskyldigheten åvilar distributören. I det fall Svensk Försäkring tar upp när ett försäkringsföretag distribuerar sina försäk- ringar via en annan distributör, är den senare att betrakta som försäk- ringsförmedlare och den distributör som ska fullgöra dokumentations- skyldigheten. Krav på inspelning gäller enligt bestämmelser i lagen om värde- pappersmarknaden alla samtal och annan kommunikation som leder till eller är avsedd att leda till investeringstjänster som rör mottagande och vidarebefordran eller utförande av kundorder (8 kap. 16–20 §§). De bestämmelserna har sin grund i MiFID II (artikel 16.7). I samband med genomförandet av dessa regler i MiFID II ansåg regeringen att det inte fanns tillräckliga skäl för att överväga krav på inspelning av alla rådgiv- ningssamtal, vilket skulle gå utöver kraven i det direktivet (prop. 2016/17:162 s. 399–404). 2017/18:216 över huvud taget inte några motsvarande krav på inspelning. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att överväga att i lag införa krav på form för dokumentationen som går utöver kraven i det direktivet. De närmare reglerna om dokumentationsplikten bör i stället bestämmas, efter bemyndigande, genom föreskrifter från berörda myndigheter (jfr prop. 2004/05:133 s. 104–106 och prop. 2002/03:133 s. 22 f.). Regeringens förslag: Vid distribution av försäkringar mot stora risker eller förmedling av återförsäkring ska kraven på information till kund och dokumentation av sådan information inte gälla. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att i promemorians förslag omfattar undantaget inte även försäkrings- distributörens dokumentationsskyldighet. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag även på så sätt att i promemorians förslag gäller undantaget för förmedlingsverksamhet med stöd sådant sidotillstånd som enligt regeringens förslag ska tas bort (avsnitt 7.3.1). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Svensk Försäkring anser att undantaget bör utsträckas till att även omfatta försäkringsdistributörers dokumentations- skyldighet. Skälen för regeringens förslag: Som framgår ovan i avsnitt 10 ställer försäkringsdistributionsdirektivet upp specifika krav på vilken informa- tion som ska lämnas till kunden, vem som ska lämna informationen och om hur och när den ska lämnas. I direktivet finns även undantag från dessa informationskrav (artikel 22). Enligt direktivet behöver den allmänna information och den särskilda information om intressekonflikter och om rådgivning som annars ska lämnas inte lämnas när försäkringsdistributören bedriver distributions- verksamhet med anknytning till försäkringar mot stora risker (artikel 22.1 första stycket). Vad som avses med stora risker definieras i direk- tivet (artikel 2.1.16). Medlemsstaterna får även föreskriva att viss information som annars ska lämnas vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter inte behöver lämnas till en professionell kund enligt definitionen i MiFID II (artikel 22.1 andra stycket i försäkringsdistributionsdirektivet och artikel 4.1.10 i MiFID II, se 1 kap. 4 b § och 9 kap. 4–5 §§ lagen om värdepappersmarknaden). Det undantaget från informationsplikt behandlas dock inte i förevarande avsnitt utan i avsnitt 11.6.5. I skälen till försäkringsdistributionsdirektivet (skäl 51) anges att be- hovet av att kräva information är mindre när kunden är ett företag som önskar återförsäkring eller försäkringsskydd för kommersiella och industriella risker, eller när endast försäkringsbaserade investerings- produkter distribueras och kunden är en professionell kund enligt definitionen MiFID II. Reglerna om undantag från informationsplikt i försäkringsdistribu- Prop. 2017/18:216 tionsdirektivet (artikel 22.1 första stycket) motsvaras av regler i försäkringsförmedlingsdirektivet (artikel 12.4). direktiv behöver sådan information som är aktuell inte lämnas när försäkringsförmedlaren förmedlar försäkringar mot stora risker eller när det rör sig om förmedling av återförsäkring. De reglerna i försäkrings- förmedlingsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom ett mot- svarande undantag i lagen om försäkringsförmedling (6 kap. 7 §). Enligt det undantaget ska bestämmelser om information i den lagen inte tillämpas vid förmedling av återförsäkring, förmedling av försäkring mot stora risker eller sidoverksamhet som avser förmedling av fondandelar. I förarbetena anges, beträffande undantaget vid förmedling av fond- andelar, att de särskilda informationskraven för försäkringsförmedlare inte bör vara tillämpliga vid denna typ av sidoverksamhet eftersom förmedlaren då ska uppfylla de krav som gäller för den verksamheten (prop. 2004/05:133 s. 90). Undantagen från informationsskyldigheten vid verksamhet med an- knytning till försäkringar mot stora risker och vid förmedling av åter- försäkring motiveras av att det i de aktuella fallen får antas att kunden kommer att kräva den information från distributören som kunden anser sig behöva (jfr samma prop. och skäl 51 till försäkringsdistributions- direktivet). Som framgår ovan medger försäkringsdistributionsdirektivet mot- svarande undantag från informationsskyldigheten som de som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling vid distribution av försäk- ringar mot stora risker. Det som anges i skälen till direktivet får vidare anses ge stöd för ett fortsatt undantag från informationsplikten vid för- medling av återförsäkring (skäl 51). I denna proposition föreslås, till skillnad från i promemorian, att den möjlighet för en försäkringsförmedlare att få ett sådant sidotillstånd för förmedling av fondandelar som finns enligt lagen om försäkrings- förmedling ska tas bort (se avsnitt 7.3.1). Frågan om ett undantag avseende informations- och dokumentationsskyldighet avseende verksamhet enligt ett sådant tillstånd blir därför inte aktuell enligt förslaget i denna proposition. Som Svensk Försäkring påpekar bör undantag även gälla avseende en försäkringsdistributörs dokumentationsskyldighet på motsvarande sätt som gäller för en försäkringsförmedlare (6 kap. 7 § lagen om försäkringsförmedling). Bestämmelserna i den nya lagen bör gälla för alla försäkrings- distributörer. 10.12 Sanktioner vid utebliven information Regeringens förslag: Marknadsföringslagen ska i vissa fall även tillämpas om en försäkringsdistributör inte lämnar information till kunden i enlighet med lagen om försäkringsdistribution. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att 2017/18:216 enligt promemorians förslag ska marknadsföringslagen inte vara tillämp- lig även när det gäller de särskilda informationskraven vid anslutning till obligatorisk tjänstepensionsplan och vid korsförsäljning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte något att invända mot det. påpekar, i likhet med när det gäller förslaget i avsnitt 10.9, att förslaget innebär att verket inte kommer att kunna utöva tillsyn över att försäkringsförmedlare fullgör sin skyldighet att vidare- befordra information till en försäkringstagare. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om försäkrings- förmedling (6 kap. 8 §) ska marknadsföringslagen tillämpas om närings- idkaren inte lämnar information i enlighet med vissa bestämmelser i lagen. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt marknads- föringslagen. Några motsvarande regler finns inte i försäkrings- distributionsdirektivet. Den nämnda bestämmelsen i lagen om försäkringsförmedling utgör ett komplement till de sanktioner som får tillgripa mot en försäkringsförmedlare som åsidosätter sina skyldigheter (8 kap. samma lag). Det förhållandet att marknadsföringslagen är tillämplig i ett visst fall innebär således inte något hinder mot att ingriper mot förmedlaren med stöd av lagen om försäkringsförmedling. Liknande hänvisningar till marknadsföringslagens bestämmelser om information finns i flera andra lagar på finansmarknadsområdet. I sam- band med genomförandet av MiFID II infördes liknande bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 14 §). Liknande bestämmelser finns även i bl.a. lagen om värdepappersfonder (4 kap. 20 § tredje stycket) och lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (10 kap. 3 § tredje stycket). Det är lämpligt att det marknadsrättsliga sanktionssystemet även i fort- sättningen kan tillämpas som ett komplement till de särskilda sanktioner som gäller vid överträdelser av rörelsereglerna (jfr prop. 2004/05:133 s. 88). Den nuvarande bestämmelsen i lagen om försäkringsförmedling (6 kap. 8 §) bör därför föras över till den nya lagen om försäkrings- distribution. Med hänsyn till tillämpningsområdet för den nya lagen bör bestämmelsen gälla samtliga försäkringsdistributörer, och inte bara försäkringsförmedlare. Lydelsen bör dessutom justeras så att det anges att även marknadsföringslagen ska tillämpas (jfr prop. 2016/17:78 s. 20). Därigenom förtydligas att ingripande enligt marknadsföringslagen utgör ett komplement till de sanktioner som ska få tillgripa mot en försäkringsdistributör enligt den nya lagen (se avsnitt 12). Marknadsföringslagen ska enligt den nya lagen, liksom enligt lagen om försäkringsförmedling, inte tillämpas avseende skyldigheten för en försäkringsförmedlare att vidarebefordra information om försäk- ringsavtalet som ett försäkringsföretag är skyldigt att lämna till en försäkringstagare (se avsnitt 10.9). Enligt regeringens uppfattning bör också i fortsättningen ensam ha ansvar för tillsynen över att denna rörelseregel följs. Regeringen anser dock att marknads- föringslagen även bör vara tillämplig avseende de särskilda informations- kraven som enligt förslagen i denna proposition ska gälla vid anslutning till obligatorisk tjänstepensionsplan och vid korsförsäljning (se avsnitten 10.7 och 10.8). 11Ytterligare krav vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter och vissa pensionsförsäkringar I avsnitt 11 finns förslag till ytterligare krav som ska gälla för försäkringsdistributörer när de distribuerar försäkringsbaserade investeringsprodukter och pensionsförsäkringar vars värde är exponerat mot marknadsvolatilitet. Några motsvarande krav finns varken i försäkringsförmedlingsdirektivet eller i lagen om försäkringsförmedling. Försäkringsdistributionsdirektivets krav i detta avseende gäller inte pensionsförsäkringar. På värdepappersmarknadsområdet har det införts liknande krav med anledning av genomförandet i svensk rätt av MiFID II. I försäkringsdistributionsdirektivet finns motsvarigheter till reglerna i MiFID II på i huvudsak följande områden: –Förebyggande av intressekonflikter (artikel 27 i direktivet och artikel 16.3 i MiFID II). –Hantering av intressekonflikter (artikel 28.1 i direktivet och artikel 23.1 i MiFID II). –Information till kunder om intressekonflikter (artikel 28.2 i direktivet och artikel 23.2 i MiFID II). –Information till kunder (artikel 29.1 i direktivet och artikel 24.4 i MiFID II). –Ersättningar från tredjepart (artikel 29.2 i direktivet och artikel 24.9 i MiFID II). –Bedömning av lämplighet och ändamålsenlighet och rapportering till kunder (artikel 30 i direktivet och artikel 25 i MiFID II). De reglerna i de båda direktiven kompletteras även av en omfattande och mycket detaljerad reglering i delegerade akter som antagits av kommissionen (artiklarna 28.4, 29.4 och 30.6 i direktivet samt artiklarna 23.4, 24.13 och 25.8 i MiFID II). För försäkringsdistributionsdirektivets vidkommande finns de bestäm- melserna i kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/2359 av om komplettering av och rådets direktiv (EU) 2016/97 vad gäller informationskrav och uppföranderegler för distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter, i det följande benämnd den delegerade förordningen. I de följande avsnitten finns dels redogörelser för innehållet i ovan nämnda regler i försäkringsdistributionsdirektivet, MiFID II och den delegerade förordningen, dels förslag på hur de reglerna i försäkrings- distributionsdirektivet ska genomföras i svensk rätt. Reglerna i MiFID II har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om värdepappers- marknaden (se prop. 2016/17:162). Den delegerade förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Det innebär att förordningen varken ska eller får genomföras i nationell rätt. 11.2Krav vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter Regeringens förslag: Högre ställda krav ska gälla för försäkrings- distribution som avser distribution av försäkringsbaserade investe- ringsprodukter. Sidoverksamma försäkringsförmedlare och anknutna sido- verksamma försäkringsförmedlare ska inte få distribuera sådana försäkringar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. vid , Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) och anser att det är svårt att förstå hur bestämmelserna i det särskilda kapitlet om distribution av försäkrings- baserade investeringsprodukter i den nya lagen om försäkrings- distribution förhåller sig till i övriga bestämmelser i den lagen. Skälen för regeringens förslag I försäkringsdistributionsdirektivet finns ytterligare krav som gäller när en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag distribuerar försäk- ringsbaserade investeringsprodukter (kapitel VI, artiklarna 26–30). Reglerna motiveras av den senaste tidens utveckling av produkter och tjänster på finansmarknaderna och betydelsen av att säkerställa ett högt förtroende och effektivt kundskydd på alla finansiella områden (jfr skäl 10 till direktivet). Försäkringsbaserade investeringsprodukter erbjuds ofta till kunder som möjliga alternativ till eller substitut för direkta investe- ringar i finansiella instrument. För att uppnå ett enhetligt investerarskydd och undvika risken för regelarbitrage är det viktigt att försäkrings- baserade investeringsprodukter, utöver de uppförandenormer som gäller för alla försäkringsprodukter, omfattas av regler med särskild inriktning på investeringsinslaget (skäl 56 till direktivet). I den delegerade förordningen till försäkringsdistributionsdirektivet finns bestämmelser som kompletterar direktivet när det gäller informations- krav och uppföranderegler vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter. Bestämmelserna i förordningen gäller tillämpningsområde och defini- tioner (kapitel I), intressekonflikter och incitament (kapitel II) samt bedömning av lämplighet och ändamålsenlighet (kapitel III). Genomförande i svensk rätt Enligt försäkringsdistributionsdirektivet gäller ytterligare krav för försäkringsförmedlare och försäkringsföretag vid distribution av försäk- ringsbaserade investeringsprodukter (artikel 26). De kraven anges i ett särskilt kapitel i direktivet (kapitel VI). Dessa regler i direktivet bör genomföras i svensk rätt på i huvudsak motsvarande sätt i ett särskilt kapitel i den nya lagen om försäkringsdistribution enligt det som anges i det följande. De krav som ställs i kapitel VI i direktivet ska således gälla vid försäk- ringsdistribution som bedrivs i samband med försäljning av (eng. sale of) försäkringsbaserade investeringsprodukter (artikel 26). Att dessa regler tillämpas i förhållande till alla delar av distributionskedjan är emellertid nödvändigt för att effektivt hantera de intressekonflikter som före- kommer på försäkringsmarknaden. För att det ska gälla bör det i den nya lagen om försäkringsdistribution anges att de ytterligare kraven ska gälla när försäkringsdistribution avser försäkringsbaserade investerings- produkter. Det innebär att kraven gäller vid all distribution av försäk- ringsbaserade investeringsprodukter och att tillämpningsområdet därmed bör vara något vidare än det som enligt ordalydelsen gäller enligt direk- tivet. vid , Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) och anser att det är svårt att förstå hur bestämmelserna i det särskilda kapitlet om distribution av försäkringsbaserade investerings- produkter i den nya lagen om försäkringsdistribution förhåller sig till i övriga bestämmelser i den lagen. tar särskilt tar upp att det enligt promemorians förslag inte ska anses som försäkringsdistribution om sådana investeringstjänster som anges i lagen om värdepappersmarknaden utförs när det gäller försäkringsbaserade investeringsprodukter eller pensionsförsäkringar vars värde är exponerat mot marknadsvolatilitet. Regeringen konstaterar att i denna proposition görs, till skillnad från i promemorian, bedömningen att även distribution som innebär att tjänster som motsvarar investeringstjänster utförs när det gäller försäkringsbaserade investeringsprodukter och vissa pensions- försäkringar ska anses som försäkringsdistribution och därmed omfattas av den nya lagen om försäkringsdistribution (se avsnitt 6.3). Det innebär enligt regeringens uppfattning att det nu aktuella förslaget inte bör föranleda några sådana tillämpningsproblem som de tre remiss- instanserna tar upp. Försäkringsdistributionsdirektivet innehåller vidare vad som får anses vara ett indirekt förbud mot att sidoverksamma försäkringsförmedlare distribuerar försäkringsbaserade investeringsprodukter (artikel 26 och jfr artikel 2.1.3 och 2.1.6 i förhållande till 2.1.4). Ett sådant förbud bör även komma till uttryck i den nya lagen. Motivet till det är, förutom de krav som ställs upp i direktivet, att försäkringsbaserade investeringsprodukter kan vara både komplexa och innebära risker för kunden. är sidoverksamma försäkringsförmedlare föremål för vissa anpassade krav bl.a. avseende kunskap och kompetens. Detsamma gäller anknutna sidoverksamma försäkringsförmedlare. Av detta följer vidare att endast försäkringsdistributörer som uppfyller de högst ställda kraven i regel- verket bör få distribuera försäkringsbaserade investeringsprodukter. I avsnitt 11.8 föreslås vissa bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som ska komplettera bestämmelserna i den nya lagen. 2017/18:216 11.3 Förebyggande, identifiering och hantering av Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska fastställa och tillämpa effektiva organisatoriska och administrativa förfaranden så att alla rimliga åtgärder vidtas för att förhindra att kundernas intressen påverkas negativt av intressekonflikter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Svensk Försäkring påpekar att eftersom kravet på att förebygga intressekonflikter enligt förslaget även ska gälla för en försäkringsdistributör, utan någon inskränkning, innebär det att även försäkringsföretag som inte bedriver direktförsäljning ska vidta alla de åtgärder som krävs för att förebygga intressekonflikter. Skälen för regeringens förslag Enligt försäkringsdistributionsdirektivet ska en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag som utför distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter fastställa och tillämpa effektiva organisatoriska och administrativa förfaranden så att alla rimliga mått och steg vidtas för att förhindra att deras kunders intressen påverkas negativt av intresse- konflikter (artikel 27 första meningen). I den delegerade förordningen finns bestämmelser om att försäkrings- distributörer ska inrätta, genomföra och upprätthålla effektiva riktlinjer för intressekonflikter som fastställts skriftligt. ska vara lämplig med tanke på distributörens storlek och organisation och med tanke på affärsverksamhetens art, omfattning och komplexitet (artikel 4). Riktlinjerna ska innefatta dels en angivelse av vilka omstän- digheter som utgör eller kan ge upphov till en intressekonflikt som med-