prop · H503257 · 2018-09-04 00:00:00 — En liknande situation kan uppkomma för rättelse och tolkning, om besked om detta inte ges förrän i slutet av rättelse- och tolkningsfristen (jfr 32 §). I det fall skiljemännen kompletterar, rättar eller tolkar skiljedomen, löper klanderfristen från delfåendet av domen i dess slutliga lydelse. En skiljedom som innebär att skiljemännen har avslutat förfarandet utan att pröva de frågor som lämnats till avgörande av dem får helt eller delvis ändras på talan av en part. Talan ska väckas från den dag då parten fick del av domen eller, om en rättelse, komplettering eller tolkning enligt 32 § har gjorts, från den dag då parten fick del av skiljedomen i dess slutliga lydelse. Skiljedomen ska innehålla en tydlig hänvisning om vad en part som vill angripa domen ska göra. En talan enligt första stycket som enbart rör en fråga som avses i 42 § är tillåten om skiljedomen innebär att skiljemännen har ansett sig vara obehöriga att pröva tvisten. Om avgörandet innebär något annat, får en part som vill angripa beslutet klandra avgörandet enligt bestämmelserna i 34 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om möjlighet att föra talan mot vissa typer av avgöranden. Övervägandena finns i avsnitt 6.5 och 7.4. Ändringarna i första stycket innebär att fristen för att väcka talan i de fall som regleras i paragrafen, i likhet med klanderfristen i 34 § tredje stycket, förkortas från . I andra stycket görs anpassningar till ändringen av terminologin i 27 § tredje stycket, som innebär att ett avgörande i vilket ett skiljeförfarande avslutas genom avskrivning ska ske genom beslut. 2017/18:257 Skiljedomskostnaderna En part eller en skiljeman får ansöka hos tingsrätten om ändring av skiljedomen när det gäller ersättning till skiljemännen. Ansökan ska ges in av en part från den dag då parten fick del av domen och av en skiljeman från skiljedomens meddelande. Om en rättelse, komplettering eller tolkning enligt 32 § har gjorts, ska ansökan ges in av en part från den dag då parten fick del av skiljedomen i dess slutliga lydelse, och av en skiljeman från den dag då skiljedomen fick sin slutliga lydelse. Skiljedomen ska innehålla en tydlig hänvisning om vad en part som vill angripa domen i denna del ska göra. En ansökan handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Ett beslut som innebär att ersättningen till en skiljeman sätts ned gäller även för den part som inte har ansökt om ändring. Paragrafen reglerar möjligheten att angripa ett avgörande om ersättning till skiljemännen. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. I första stycket läggs det till en bestämmelse om att mål i tingsrätten om ändring av ett avgörande i fråga om ersättningen till skiljemännen ska handläggas enligt lagen om domstolsärenden. Detta innebär bl.a. att ett ärende inleds genom en ansökan, att handläggningen som huvudregel är skriftlig och att avgörandet sker genom ett beslut. Dessutom förkortas fristen för att angripa ett avgörande från , i likhet med ändringarna beträffande möjligheten i 34 och 36 §§ att föra talan mot en skiljedom. I andra stycket görs anpassningar med hänsyn till att handläggningen ska ske enligt lagen om domstolsärenden. Forumfrågor och talefrister m.m. En talan enligt 2 § andra stycket, 33, 34 eller 36 § tas upp av hovrätten inom vars domkrets skiljeförfarandet har eller har haft sitt säte. Om skiljeförfarandets säte inte är bestämt eller inte är angivet i skiljedomen, får talan väckas hos . Hovrättens avgörande får inte överklagas. Hovrätten får dock tillåta att avgörandet överklagas, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av . Prövningstillstånd krävs för att ska pröva hovrättens avgörande. Detta gäller dock inte vid överklagande av ett beslut som innebär att hovrätten har avvisat ett överklagande av ett hovrättsavgörande. En ansökan enligt 41 § tas upp av tingsrätten i den ort där skiljeförfarandet har haft sitt säte. Om sätet för skiljeförfarandet inte är angivet i skiljedomen, får ansökan tas upp av . Paragrafen innehåller bestämmelser om forum, överklagande av hovrättens avgörande och prövningstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 5.1, 6.3, 7.8 och 8.2. I första stycket görs tillägg som reglerar forum för en talan enligt 2 § andra stycket om prövning av ett beslut i vilket skiljemännen har funnit att de är behöriga att avgöra tvisten. En sådan talan får väckas hos hovrätten där skiljeförfarandet har sitt säte. I det fall något säte inte är bestämt vid Prop. 2017/18:257 tiden för talan är reservforum. I andra stycket införs ett krav på prövningstillstånd i . I de fall hovrätten har tillåtit att avgörandet överklagas krävs således prövningstillstånd för att ska pröva överklagandet. Vanliga regler om prövningstillstånd i 54 kap. gäller. Av dessa följer bl.a. att får begränsa prövningstillståndet till att gälla en viss fråga eller en viss del av målet (se 54 kap. 11 § ). Det förtydligas vidare att kravet på prövningstillstånd i enlighet med 54 kap. 9 och 17 §§ inte gäller vid överklagande av beslut där hovrätten har avvisat ett överklagande av ett hovrättsavgörande. Detta gäller främst beslut om att avvisa ett överklagande som har kommit in . I tredje stycket görs anpassningar till 41 § med anledning av att lagen (1996:242) om domstolsärenden blir tillämplig handläggningsform för ärenden om ersättning till en skiljeman. I paragrafen görs även anpassningar till 22 §, där begreppet skiljeförfarandets säte införs. För en kommentar till det begreppet, se författningskommentaren till 22 §. Ansökningsärenden om att utse en skiljeman eller att skilja en skiljeman från uppdraget tas upp av tingsrätten i den ort där någon av parterna har sin hemvist eller av tingsrätten i den ort där skiljeförfarandet har sitt säte. Ansökan får även tas upp av . Motparten ska om möjligt ges tillfälle att yttra sig innan ansökan bifalls. Om ansökan avser en skiljemans skiljande från uppdraget, bör även skiljemannen höras. En ansökan om bevisupptagning enligt 26 § tas upp av den tingsrätt som skiljemännen har bestämt. Om ett sådant beslut saknas tas ansökan upp av . Om tingsrätten har bifallit en ansökan om att utse en skiljeman eller att skilja en skiljeman från uppdraget, får beslutet inte överklagas. Inte heller annars får tingsrättens avgörande enligt 10 § tredje stycket överklagas. Paragrafen innehåller forumregler för ansökningsärenden hos tingsrätt. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I första stycket görs en anpassning till 22 §, där begreppet skiljeförfarandets säte införs. För en kommentar till det begreppet, se författningskommentaren till 22 §. I mål enligt 2 § andra stycket, 33, 34 eller 36 § får hovrätten på begäran av en part ta upp muntlig bevisning på engelska utan tolkning till svenska. Första stycket gäller även för rättegången i . Paragrafen är ny. Den innehåller en bestämmelse om möjligheten att ta upp muntlig bevisning på engelska i mål om ogiltighet, eller ändring enligt 33, 34 och 36 §§. Den är även tillämplig på mål om prövning av skiljemännens behörighet enligt 2 § andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Hovrätten får enligt första stycket på begäran av en part ta upp muntlig bevisning på engelska utan tolkning till svenska (jfr 5 kap. 6 § ). Paragrafen förutsätter att hovrätten gör en bedömning av om bevisupptagning på engelska bör få äga rum. Sådan bevisupptagning bör endast undantagsvis ske om en part motsätter sig det. Det ska dock beaktas om parten motsätter sig detta i något otillbörligt syfte, exempelvis om syftet är att obstruera. Om parten har accepterat engelska under skiljeförfarandet är det också en omständighet som kan vägas in. Att målet är av sådant allmänt intresse att åhörare kommer att närvara vid förhandlingen eller att det annars finns ett särskilt intresse av att tillvarata hänsyn till offentligheten är andra sådana omständigheter. Hovrätten ombesörjer själv att ed och sanningsförsäkran i förekommande fall översätts till engelska. Av andra stycket framgår att bestämmelserna om engelska även gäller för rättegången i . är inte bunden av hovrättens ställningstagande i språkfrågan. Denna lag tillämpas på skiljeförfaranden med säte i , även om tvisten har internationell anknytning. Paragrafen anger att lagen är tillämplig på skiljeförfaranden med säte i , även om tvisten har internationell anknytning. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Genom ändringen ersätts uttrycket ”äga rum” med ”säte”. Ändringen är inte avsedd att ändra rättsläget (jfr NJA 2010 s. 508). Ändringen innebär att bestämmelsen överensstämmer med 22 §, där ordet ”platsen” ersätts med ”säte”. För en kommentar till begreppet säte, se författningskommentaren till 22 §. Ett skiljeförfarande enligt denna lag får inledas i , om skiljeavtalet innebär att förfarandet ska ha sitt säte i eller skiljemännen eller ett skiljedomsinstitut i enlighet med avtalet har bestämt att förfarandet ska ha sitt säte i eller om motparten annars samtycker till det. Ett skiljeförfarande enligt denna lag får också inledas i mot en part som har sin hemvist här eller annars skulle kunna sökas i tvisten vid svensk domstol, om inte skiljeavtalet innebär att förfarandet ska ha sitt säte utomlands. I andra fall får skiljeförfaranden enligt denna lag inte äga rum i . Paragrafen reglerar när ett skiljeförfarande får inledas i . Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I första och andra styckena görs motsvarande ändringar som i 46 § med anledning av införandet av begreppet skiljeförfarandets säte, se författningskommentaren till 46 §. Om ett skiljeavtal har internationell anknytning ska den lag som parterna kommit överens om tillämpas på avtalet. Om parterna inte har träffat någon sådan överenskommelse, tillämpas lagen i det land där förfarandet med stöd av parternas avtal har haft sitt säte eller ska ha sitt säte. Första stycket tillämpas inte på frågan om en part var behörig att ingå skiljeavtalet eller var behörigen företrädd. Paragrafen behandlar tillämplig lag på skiljeavtalet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I första stycket görs anpassningar till bl.a. 22 och 46 §§ där begreppet skiljeförfarandets säte införs. För en kommentar till det begreppet, se författningskommentaren till 22 §. Det som sägs i 26 och 44 §§ om bevisupptagning under skiljeförfarande i gäller även för skiljeförfaranden som har sitt säte utomlands, om förfarandet grundar sig på ett skiljeavtal och den fråga som lämnats till skiljemännen enligt svensk lag får avgöras av skiljemän. Paragrafen innehåller en bestämmelse om bevisupptagning vid domstol. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I paragrafen görs en anpassning till bl.a. 22 och 46 §§, där begreppet skiljeförfarandets säte införs. För en kommentar till det begreppet, se författningskommentaren till 22 §. Erkännande och verkställighet av utländsk skiljedom m.m. En skiljedom som meddelas utomlands anses som utländsk. Vid tillämpning av denna lag anses en skiljedom vara meddelad i det land där förfarandet har sitt säte. Paragrafen reglerar när en skiljedom ska anses vara utländsk. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I andra stycket görs en anpassning till bl.a. 22 och 46 §§, där begreppet skiljeförfarandets säte införs. För en kommentar till det begreppet, se författningskommentaren till 22 §. En utländsk skiljedom erkänns och verkställs inte i , om den part som skiljedomen åberopas mot visar 1. att parterna enligt tillämplig lag saknade behörighet att ingå skiljeavtalet eller inte var behörigen företrädda eller att skiljeavtalet är ogiltigt enligt den lag som enligt parternas överenskommelse ska tillämpas eller, i avsaknad av varje anvisning i sådant hänseende, enligt lagen i det land där skiljedomen har meddelats, 2. att den part som skiljedomen åberopas mot inte i rätt ordning har underrättats om tillsättandet av skiljeman eller om skiljeförfarandet, eller av någon annan orsak inte har kunnat utföra sin talan, 3. att skiljedomen behandlar en tvist som inte avsetts med eller omfattas av parternas begäran om skiljedom, eller att skiljedomen innehåller beslut i en fråga som faller utanför skiljeavtalet, dock ska, om beslut i en fråga som omfattas av uppdraget kan skiljas från beslut som faller utanför uppdraget, den del av skiljedomen som omfattas av uppdraget erkännas och verkställas, 4.att skiljenämndens tillsättande eller dess sammansättning eller skiljeförfarandet strider mot vad parterna avtalat eller, om avtal om detta saknas, mot lagen i det land där förfarandet har haft sitt säte, eller 5.att skiljedomen ännu inte har blivit bindande för parterna eller att den har undanröjts eller dess verkställighet har skjutits upp av en behörig myndighet i det land där den har meddelats eller enligt vars lag den har meddelats. Paragrafen innehåller bestämmelser om hinder mot erkännande och verkställighet av en utländsk skiljedom. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I fjärde punkten görs en anpassning till bl.a. 22 och 46 §§, där begreppet skiljeförfarandets säte införs. För en kommentar till det begreppet, se författningskommentaren till 22 §. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande om skiljeförfarandet har inletts före ikraftträdandet. Trots det tillämpas de nya bestämmelserna om a) tillämplig processordning i 41 § och möjligheten att ta upp muntlig bevisning på engelska i 45 a § i de mål och ärenden som inleds i domstol efter ikraftträdandet, och b) krav på prövningstillstånd i 43 § andra stycket för överklaganden av avgöranden från hovrätten som meddelas efter ikraftträdandet. Ipunkt 1 och 2 finns ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 9. Lagändringarna träder i kraft , se punkt 1. Av punkt 2 framgår att huvudregeln är att äldre bestämmelser ska fortsätta att gälla om ett skiljeförfarande har inletts före ikraftträdandet av lagändringarna. De nya bestämmelserna tillämpas alltså på skiljeförfaranden som inleds efter ikraftträdandet, om inte annat följer av punkt 2 a och b där undantag görs för vissa processuella bestämmelser. Ett skiljeförfarande inleds när en part tar emot en begäran om skiljedom (se 19 §). Enligt punkt 2 a ska bestämmelsen om tillämplig processordning i 41 § och om möjlighet att ta upp muntlig bevisning på engelska i 45 a § tillämpas för ärenden och mål som har inletts i domstol efter ikraftträdandet. Detta gäller alltså även om skiljeförfarandet inleddes före ikraftträdandet. Ett mål inleds i domstol enligt tillämpliga bestämmelser i och i lagen (1996:242) om domstolsärenden. Möjligheten att begära prövning av ett beslut om skiljemännens behörighet i 2 § och bestämmelsen om rättegångshinder i 4 a § omfattas inte. Ändringen av klandergrunderna i 34 § och förkortandet av tidsfristerna för eller ändring av skiljedom och för angripande av ersättning till skiljemännen omfattas inte heller. För dessa gäller huvudregeln i punkt 2. Av punkt 2 b framgår att kravet på prövningstillstånd i i 43 § andra stycket gäller för avgöranden från hovrätten som meddelas efter ikraftträdandet. Det saknar alltså betydelse om målet i hovrätten, och således även det föregående skiljeförfarandet, inleddes före ikraftträdandet. Om avgörandet från hovrätten har meddelats före ikraftträdandet finns enligt tidigare ordning inte något krav på prövningstillstånd. Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken Verkställighet får under de förutsättningar som anges i detta kapitel äga rum på grund av följande exekutionstitlar: 1. domstols dom, utslag eller beslut, 2. förlikning som är stadfäst av en domstol och medlingsöverenskom- melse som har förklarats verkställbar av en domstol, 3. godkänt strafföreläggande, godkänt föreläggande av ordningsbot eller 4. skiljedom eller beslut om avskrivning av ett skiljeförfarande, 5. förbindelse angående underhållsbidrag, 6. förvaltningsmyndighets beslut som enligt en särskild föreskrift får 7. handling som enligt en särskild föreskrift får läggas till grund för utslag eller beslut i mål om betalningsföre- läggande eller handräckning samt europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart av . Det som i balken sägs om dom gäller, om inte annat föreskrivs, i tillämp- liga delar även domstols utslag eller beslut, ut- slag eller beslut i mål om betalningsföreläggande eller handräckning samt europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart av Vidare gäller det som sägs i balken om skilje- dom även beslut om avskrivning av skiljeförfarande. Paragrafen anger vad som utgör exekutionstitlar. Första stycket fjärde punkten anpassas till den nya bestämmelsen om avskrivning av skiljeförfarande i 27 § tredje stycket lagen (1999:116) om Enligt den bestämmelsen gäller att avgöranden som inne- bär att ett skiljeförfarande skrivs av sker genom beslut i stället för som Sådana avskrivningsbeslut kan innehålla verk- ställbara förpliktelser i form av ersättning för kostnader för skiljeförfaran- Bestämmelsen avser en slutlig avskrivning av skiljeförfarandet och gäller alltså inte partiella avskrivningar (jfr prop. 1998/99:35 s. 230). Genom tillägget i andra stycket andra meningen föreskrivs att för ett beslut om avskrivning av skiljeförfarande gäller vad som är föreskrivet i balken om skiljedom. De bestämmelser som avses är bestämmelserna om verkställighet i 3 kap. 15–18 §§ och bestämmelsen om överklagande i 18 kap. 5 § 5. En skiljedom som grundas på skiljeavtal får verkställas, om 1. skiljeavtalet inte innehåller något förbehåll om rätt för part att föra talan mot domen eller, när ett sådant förbehåll finns, tiden för parts talan har gått ut utan att talan har förts, och 2. domen uppfyller föreskrifterna om skriftlighet och undertecknande i 31 § första stycket lagen (1999:116) om skiljeförfarande. I fråga om ersättning till skiljeman får skiljedomen verkställas, om 1. domen i denna del inte har angripits inom föreskriven tid, och 2. domen uppfyller föreskrifterna om skriftlighet och undertecknande i 31 § första stycket lagen om skiljeförfarande. Svaranden ska alltid ges tillfälle att yttra sig innan verkställighet sker. Om verkställighet av en skiljedom som omfattas av en sådan överenskommelse om inskränkning i parternas rätt att föra talan mot skiljedomen som anges i 51 § lagen om skiljeförfarande, gäller vad som föreskrivs där. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställighet av skiljedomar. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. I andra stycket första punkten görs en anpassning till 41 § lagen om skiljeförfarande. Enligt den paragrafen ska handläggningen följa lagen (1996:242) om domstolsärenden och ärenden inledas genom ansökan. Denna lag träder i kraft . De nya bestämmelserna träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 9. Sammanfattning av betänkandet Översyn av lagen om skiljeförfarande (SOU 2015:37) Lagen (1999:116) om skiljeförfarande (LSF) är nu . Såvitt utredningen har kunnat finna är det en allmän uppfattning att LSF på det hela taget har fungerat väl. I direktiven till utredningen anges emellertid att vissa frågor bör bli föremål för en närmare översyn. Enligt direktiven är utredningen oförhindrad att ta upp även andra frågor. Vid tillkomsten av LSF avvisades tanken på olika lagar för inhemska och för internationella tvister. En annan fråga som upptogs till ingående överväganden var i vilken utsträckning lagstiftningen borde bygga på den inom UNCITRAL utarbetade s.k. modellagen. Slutsatsen av övervägandena innebar att modellagen inte borde läggas direkt till grund för den nya svenska lagstiftningen vare sig dispositions- eller innehållsmässigt. Däremot ansågs det angeläget att i varje delfråga beakta modellagens bestämmelser. Dessa grundläggande ställningstaganden har utredningen, vid den begränsade översyn som är aktuell, inte ansett sig böra ompröva. Utredningen har däremot försökt fånga upp en del problem som bl.a. SCC och praktiskt verksamma skiljemän har pekat på eller som har uppmärksammats i den rättsvetenskapliga litteraturen. Direktiven får uppfattas så att ett ledande intresse är att göra svenska skiljeförfaranden ännu mer attraktiva än vad de är, inte bara för svenska aktörer utan även för utländska parter och skiljemän. Utredningen har i linje härmed lagt särskild vikt vid frågor med denna inriktning. I betänkandet diskuteras en del frågor beträffande vilka utredningen inte lägger fram förslag. De förslag som utredningen lämnar framgår huvudsakligen av följande. Begreppet ”platsen” ersätts av ”säte”. Begreppet ”platsen” för skiljeförfarandet förekommer i flera bestämmelser i lagen. Begreppet är inte avsett att begränsa ett skiljeförfarande geografiskt utan har en närmast juridisk-teknisk karaktär som har betydelse för om svensk eller utländsk rätt ska tillämpas på proceduren. Begreppet har orsakat missuppfattning i flera fall och förarbetena till de nuvarande reglerna är inte helt klargörande. Utredningen föreslår att LSF anpassas till den terminologi som internationellt sett är det vanligaste på området och som innebär att ”platsen” för förfarandet ersätts med begreppet ”sätet” för förfarandet. Därmed blir innebörden tydligare inte minst för utländska skiljemän och parter. Det är nödvändigt men också tillräckligt att skiljeförfarandets anknytning till består i att dess säte är bestämt till en svensk ort för att LSF ska vara tillämplig på förfarandet. åläggs att följa parternas val av tillämplig materiell rätt. I brist på partsöverenskommelse ska skiljenämnden bestämma materiell rätt med beaktande av de rättsregler som tvisten har närmast anknytning till. Skiljedom får grundas på skälighet och billighet endast om parterna uttryckligen har bestämt det. I LSF finns det inte nu några bestämmelser om hur skiljemän ska fastställa den materiella rätt som ska tillämpas på tvisten. Detta är otvivelaktigt en viss brist. Efter mönster av regleringen i andra länders lagar om skiljeförfarande föreslår utredningen en bestämmelse om att tvisten ska avgöras med tillämpning av den eller de lagar eller de rättsregler som parterna har kommit överens om. Har parterna kommit överens om att ett visst lands lag ska tillämpas, ska detta enligt förslaget tolkas som en hänvisning till det landets materiella rätt och inte till dess lagvalsregler, om annat inte uttryckligen har avtalats. För det fall att parterna inte har träffat någon överenskommelse om tillämplig lag innebär utredningens förslag att skiljemännen bestämmer vilken lag eller vilka rättsregler som ska tillämpas, varvid särskilt ska beaktas till vilka rättsregler tvistefrågorna har närmast anknytning. Vidare föreslås en regel om att skiljenämnden får grunda skiljedomen på skälighet och billighet endast om parterna uttryckligen har bestämt det. Någon sådan regel finns inte i LSF , men en regel av denna innebörd rekommenderas i modellagen och är standard i andra länders lagar om skiljeförfaranden. Tingsrätten ska utse alla skiljemän om motparterna till den påkallande parten inte kan enas om skiljeman. Sammanläggning av flera skiljeförfaranden möjliggörs på vissa villkor. LSF bygger på grundtanken att det är två parter som deltar i ett skiljeförfarande och lagen saknar i princip bestämmelser för flerpartsförhållanden. Problem kan emellertid uppkomma när det är fråga om flera tvister eller när det är fråga om tre eller flera parter som sinsemellan har motstridiga intressen. Frågorna kan då avse hur skiljenämnden ska utses och förutsättningarna för att sammanlägga flera förfaranden till ett. En grundläggande princip inom såväl den svenska som den internationella skiljemannarätten är att parterna ska behandlas lika (likabehandlingsprincipen). Ett uttryck för denna princip är att varje part anses ha rätt att utse sin egen skiljeman samt att motstående parter eller intressen ska ha möjliget att påverka skiljenämndens sammansättning. Den nuvarande regleringen i LSF tillgodoser enligt utredningens mening inte likabehandlingsprincipen, såsom den har kommit till uttryck internationellt, i alla flerpartsförhållanden.