prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — lösa djur som t.ex. insekter ska omfattas av djurskyddslagen som den nedre gränsen går vid ryggradsdjur och bläckfiskar när det gäller försöksdjur, vilket skulle innebära att bananflugor som ska använ- das i djurförsök kommer att omfattas av en hårdare lagstiftning än en hund som hålls för sällskapsändamål. Länsstyrelserna i län, och , Sveri- (), , Djurens Rätt, Djur- 2017/18:147 skyddsinspektörernas , Föreningen och anser att det är positivt att övergivna och förvildade djur ska omfattas av djurskydds- Det gör även Katthjälp men föreningen understryker att detta inte får innebära att förvildade katter avlivas utan sådana katter bör i stället tas om hand i TNR-M-kolonier. Flera remissinstanser, bl.a. , på- talar att uttrycket ”övergivna djur” orsakar vissa gränsdragningsproblem. Det bör enligt i och SLU förtydligas om även bortsprungna djur är tänkta att omfattas och hur som ska ha förflutit innan man kan anse att djuret är övergivet. anser att bortsprungna djur bör omfattas av lagen eftersom det inte borde ha någon betydelse om ägaren har låtit överge sitt djur eller om har djuret kommit bort. Ett stort antal remissinstanser, däribland Länsstyrelserna i län, och samt , djurförsöksetiska nämnd, , Djurens Rätt, Djurskydds- inspektörernas , Katthjälp, Svenska Jägareför- bundet och , påpekar att förslaget medför gränsdragningsproblem mellan djurskyddslagstiftningen och jaktlagstift- Bland annat framhålls att uttrycken ”hålls av människan”, ”tam- djursarter”, ”viltlevande djur” och ”förvildade djur” leder till sådana Som exempel nämns förrymda tamdjur som etablerat sig i det vilda, t.ex. kanin. lyser ett klargörande av hur man ska hantera hybrider mellan vilda och tama arter, t.ex. vildsvin/tamsvin och mufflonfår/tamfår. bedömer att med utredningens resonemang kommer vilda djur som fångas i fångstredskap att omfattas av djurskyddslagen, då människan håller dem i fångenskap. Avlivning av sådana djur skulle i så fall ske i enlighet med djurskyddslagstiftningen. nobergs län och anser också att djur som hålls i fångenskap, inklusive vilda djur som fångas in genom fångstanordningar, bör om- fattas av djurskyddslagen men påtalar att detta kan leda till gränsdragningsproblem om det inte på ett tydligt sätt framgår av lagen vilka djurarter som omfattas. det av vilda försöksdjur. Fångst av vilt är jakt enligt 2 § jaktlagen och regleras vidare i jaktlagstiftningen. vilt som har fångats i enlighet med jaktlagstiftningens bestämmelser om jakt med fångstredskap endast bör regleras i jaktlagstiftningen (liksom i dag), vilket bör tydliggöras. Förbundet föreslår att får rätt att föreskriva vilka jaktmedel som får användas vid avlivning av vilt fångade i fångstredskap, eftersom det saknas klara regler om det. Försvarsmakten menar att i de fall vilda djur blir föremål för ett ingri- pande från människans sida ska åtgärden ifråga alltid regleras i djur- skyddslagstiftningen, t.ex. bör infångning, märkning och avlivning av vilda djur omfattas av djurskyddslagen. Myndigheten anser att det är en svaghet att samma åtgärd mot t.ex. en katt, en hjort eller en fisk, bedöms utifrån olika lagstiftningar och av olika myndigheter. påtalar att inte heller dagens gränssnitt mellan djur- skyddslagen och jaktlagstiftningen är helt klart och att detta bör utredas anser att om hjortar anses falla inom djur- skyddslagens tillämpningsområde så är det en förändring i förhållande till dagens lagstiftning och då krävs förändringar både i utredningens förslag och i den nu gällande jaktlagstiftningen. påtalar att vilda djur i vilthägn inte ägs av någon, varför ett ansvar enligt djurskyddslagstiftningen inte kan uppkomma. I annat fall skulle för- rymda hjortar ur ett hägn inte kunna jagas medan vilda hjortar kan jagas i enlighet med jaktlagstiftningen. Det är i praktiken omöjligt att skilja mellan förrymda djur och vilda djur. Djurens Rätt efterlyser ett förtydligande av vad utredningen avser med förvaltningsåtgärder (vilka enligt utredningens förslag ska falla utanför djurskyddslagens tillämpningsområde). Organisationen anser att t.ex. provfiske, förflyttning av vargar och märkning av djur bör omfattas av djurskyddslagen och definieras som djurförsök. Även Katt- hjälp anser att förvaltningsåtgärder som innebär att vilda djur hålls i fångenskap ska omfattas av djurskyddslagen. SLU anser att vilda djur som i förvaltningsåtgärder utsätts för samma behandling som i djurförsök ska inlemmas i djurförsökstolkningen. Djurens Rätt anser att även vilda djurs välfärd ska omfattas av djur- skyddslagen. förespråkar att alla frågor som rör djurhållning, även störningar av människors hälsa och miljö, regleras i samma lag, förslagsvis djurskyddslagen samt att länsstyrelserna ska vara kontrollmyndighet för även sådana störningar. Detta skulle ge en helhets- syn på alla aspekter av djurhållning. i anser att en bättre samordning med andra regelverk skulle underlätta och effektivisera för verksamhetsutövare och kontrollmyndigheter, t.ex. när det gäller vilthägn och djurparker. ombudsmän påtalar att det tydligt bör anges vilka be- stämmelser i djurskyddslagen som ska gälla för övergivna och förvildade djur av tamdjursarter. stöder förslaget att det anges att med djur avses alla stadier efter födsel eller kläckning och för de försöksdjur som är däggdjur även den sista tredjedelen av fosterstadierna. Länsstyrelserna i och samt Jordbruks- verket anser att det behöver utredas vidare och tydliggöras om ”födsel” och ”kläckning” endast syftar på naturlig födsel och kläckning eller om det även omfattar t.ex. kejsarsnitt. Flera remissinstanser, bl.a. i län, Jordbruks- verket, SLU, , Djurskyddet och , menar att man bör överväga att inkludera även andra än däggdjursfoster, t.ex. fågelfoster och reptilfoster, före kläckningen i definitionen av vilka djur som omfattas av lagen, med hänvisning till t.ex. att forskning har visat att även i senare delen av dräktigheten känner smärta. Kemikalieinspektionen noterar att förslaget är längre gå- ende än försöksdjursdirektivet då det omfattar alla stadier efter födsel eller kläckning, vilket innebär att t.ex. fiskar omfattas av utredningens förslag eftersom direktivet utgår från ”yngel som själva intar föda” vilket är ett stadium som inträffar senare än kläckningen. Djurens Rätt anser att lagen ska omfatta fosterstadier hos även andra djur än däggdjur och även inom andra områden än djurförsök samt hän- visar till formuleringar i EU:s försöksdjursdirektiv. Skälen för regeringens förslag Den nuvarande djurskyddslagen avser vård och behandling av husdjur och försöksdjur (1 §). Den avser även andra djur om de hålls i fången- skap. I förarbetena till lagen konstaterades att den, liksom djur- skyddslag, endast gäller för djur som människan på något sätt har i sin vård och att lagen inte är tillämplig på vilda, fritt levande djur. Det för- tydligades dock att husdjur omfattas av lagen även om de inte hålls i fångenskap. Ordet husdjur ansågs innefatta sådana djur som ständigt lever under människans vård och av människan används för bestämda ändamål, så som sällskapsdjur eller produktionsdjur. Det överlämnades till rättstillämpningen att avgöra när kravet på fångenskap är uppfyllt (se prop. 1987/88:93, Djurskyddslag, m.m., s. 49–50). Vid tillämpningen av djurskyddslagen har det ifrågasatts om djur som har placerats i hägn, t.ex. hjortar och älgar, kan anses hållna i fången- skap. I rättsfallet R 1977:110, som rörde älgar i hägn, ansåg Regerings- rätten med hänsyn till det inhägnade områdets storlek, ställd i relation till älgars behov av skogsmark, att älgarna hölls i fångenskap. Djur som hålls av människan Regeringen anser, liksom utredningen, att det bör klargöras vilka djur som omfattas av bestämmelserna i den nya djurskyddslagen. Lagen bör som utredningen anger omfatta alla djur som avsiktligt hålls av männi- skan oavsett art. Ett stort antal remissinstanser påpekar att förslaget inne- bär gränsdragningsproblem mellan djurskyddslagstiftningen och jaktlag- stiftningen, bl.a. genom användningen av uttrycket ”hålls av människan”. har t.ex. gjort bedömningen att med utredningens reso- nemang så kommer vilda djur som fångas i fångstredskap att omfattas av djurskyddslagen, eftersom människan då håller dem i fångenskap. Avliv- ning av sådana djur skulle i så fall ske i enlighet med djurskyddslagstift- ningen. Försvarsmakten menar att i de fall vilda djur blir föremål för ett ingripande från människans sida ska åtgärden ifråga alltid regleras i djur- skyddslagstiftningen, t.ex. bör infångning, märkning och avlivning av vilda djur omfattas av djurskyddslagen. Djurens Rätt anser att även vilda djurs välfärd ska omfattas av djurskyddslagen. Att ett djur hålls av människan bör enligt regeringen normalt förstås som att djuret är i en eller flera människors besittning genom att djurets rörelsefrihet på något sätt fysiskt begränsas. Vissa former av djurhållning bedrivs dock på ett annat sätt och kan innebära att djuren ibland eller alltid går lösa utomhus men regelbundet får viss tillsyn och omsorg av människor. Detta gäller t.ex. katter och renar. Sådana djur bör ändå anses vara hållna av människan. menar att vilda djur i vilthägn inte ägs av någon och att ett ansvar enligt djurskyddslagstiftningen inte kan upp- komma för dessa djur. Frågan om äganderätt till djur regleras inte i djur- skyddslagstiftningen. Detta innebär dock inte, enligt regeringens uppfatt- ning, att det är uteslutet att ett ansvar för djuren ändå kan uppstå enligt djurskyddslagen. Huruvida djur som har placerats i hägn, t.ex. hjortar och älgar, ska anses hållna av människan bör, på samma sätt som tidi- gare, slutligt överlämnas till rättspraxis att avgöra. Liksom i det ovan angivna rättsfallet R 1977:110 bör vid denna bedömning bl.a. beaktas hur stort hägnet är i förhållande till djurets behov av rörelse och tillgången till föda. Om området är så stort att förhållandena för djuren i huvudsak blir likvärdiga med ett icke-inhägnat område bör djuren inte anses hållna. Om hägnet är mindre bör djuren anses hållna. Den som placerat ut djuren eller stängslet måste då också vara ansvarig för att djurskyddslagens bestämmelser följs beträffande djuren (se vidare avsnitt 6.8). I samman- hanget kan även nämnas att utfodring av viltlevande djur också kan ske som en del av viltvården enligt 4 § jaktlagen (1987:259). En sådan utfod- ring medför inte i sig att djuren anses hållna av den som lägger ut foder eller att djuren därigenom skulle omfattas av djurskyddslagens tillämp- ningsområde. Fiskar som hålls i dammar, kassar, tråg eller motsvarande avgränsat område i en fiskodling bör, liksom tidigare, anses hållna och omfattas av djurskyddslagen. Detsamma bör gälla om fisk eller andra vattenlevande djur i andra fall placeras i avgränsade vattenområden där deras utrymme och miljö i övrigt inskränks på ett liknande sätt som vid fiskodling och där djuren fortsättningsvis är beroende av människan för att överleva. Om fisk eller andra vattenlevande djur däremot placeras ut i större vattenområden där utrymmet och miljön i allt väsentligt är densamma som för viltlevande djur bör de inte anses hållna. Det kan dock finnas skäl att se över vilka djurskyddshänsyn som bör tas i samband med sådan utsättning för att tillförsäkra goda levnadsvillkor för de berörda djuren. Regeringen återkommer till detta i avsnitt 7.10. Som har beskrivits i avsnitt 4.4.5 förekommer det att övergivna och förvildade katter tas om hand av enskilda i enlighet med olika varianter av den så kallade TNR-metoden. Med TNR-metoden avses att djuren fångas in, steriliseras eller kastreras och sedan släpps ut igen. vidtas ytterligare åtgärder beträffande de katter som släpps ut, t.ex. att de får mat, kojor att söka skydd i och ges kontinuerlig tillsyn och vid behov vård och behandling. Det kan ifrågasättas om katter i ett TNR-projekt kan anses som hållna enligt djurskyddslagen eftersom syftet med åtgärderna och hanteringen av katterna skiljer sig från vad som normalt avses med djurhållning. Regeringen anser dock att djur som fångas in och överlämnas till djur- hälsopersonal för att genomgå operativa ingrepp, t.ex. kastreras eller steriliseras eller ges vård och behandling i övrigt, måste anses som hållna. Den som fångar in katten blir då också ansvarig för att se till att också djurskyddslagens övriga regler, t.ex. lagens krav på tillräcklig tillsyn samt tillgång till foder och vatten, fortsättningsvis följs även om katten på nytt släpps ut (se även avsnitt 6.8). Det har, som framgår av avsnitt 4.4.5, ifrågasatts om TNR-metoden är djurskyddsmässigt acceptabel. Det kan också uppstå andra problem om ett stort antal katter hålls på samma plats, t.ex. sanitära olägenheter eller negativa effekter för vilda djur. Att acceptera eller uppmuntra TNR- metoden kan eventuellt medföra en risk för att människor betraktar denna hantering av djur som ett bra sätt att hålla katter och andra tamdjur på. En sådan utveckling vore olycklig och går i en motsatt riktning mot vad regeringen normalt sett menar är en ansvarsfull djurhållning. finns det ett stort antal övergivna och förvildade katter i vårt land. Det är i praktiken mycket svårt att hitta nya hem till alla dessa katter. 2017/18:147 ning enligt TNR-metoden kan se olika ut i praktiken och det har heller inte gjorts några vetenskapliga studier på TNR-hållning i som ger underlag för att närmare bedöma hur metoden i dess olika varianter Att då direkt och generellt förbjuda att TNR-metoden an- vänds för att ta hand om övergivna och förvildade katter, vore att angripa problemet från fel ände. I stället bör kontrollera djurhållning som bedrivs enligt TNR-metoden och i varje enskilt fall bedöma om djurskydds- lagstiftningen uppfylls och att en djurskyddsmässigt acceptabel nivå I annat fall måste besluta om nödvändiga åt- gärder för att komma tillrätta med bristerna. I vissa fall kan det bli nöd- vändigt att i stället omhänderta katterna. Regeringen avser också att fort- satt följa utvecklingen och löpande överväga om det finns behov av änd- ringar i lagstiftningen. Ett djur som har rymt eller på annat sätt oavsiktligt kommit ur männi- skans besittning bör som huvudregel också anses som hållet och därmed omfattas av djurskyddslagen (se vidare nedan). I övrigt bör det dock inte anses att djur hålls av en person som endast tillfälligt lägger ut mat eller vatten till djur eller hanterar ett djur på annat sätt utan att djurets rörelse- frihet varaktigt begränsas, t.ex. när djur vid jakt fångas i en fälla för att avlivas när fällan vittjas eller när någon en kortare stund håller fast ett vilt djur och sedan släpper djuret igen. varig kontakt mellan vilda djur och människor bör falla utanför djur- skyddslagens tillämpningsområde och det behov av djurskydd som kan finnas i sådana situationer får tillgodoses genom annan lagstiftning, t.ex. genom bestämmelse om djurplågeri, jaktlagstiftningen, fiskelagstiftningen och miljölagstiftningen. Det bör särskilt uppmärksammas att djurskydd för vilt, dvs. däggdjur och fåglar, i viss utsträckning regleras i jaktlagen. fredat och får jagas, dvs. fångas, dödas eller i sådant syfte sökas efter, spåras eller förföljas, endast om detta följer av lagen eller av föreskrifter meddelade med stöd av lagen, se 3 §. I lagens 5 § finns en skyldighet för var och en att visa vilt hänsyn och ett förbud mot att ofreda eller på annat sätt förfölja vilt annat än vid jakt. I 27 § anges att jakten ska bedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande. Lagen och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen begränsar också de jaktmetoder som ska På motsvarande sätt regleras omfattningen och formerna för fiske i fiskelagen (1993:787). Enligt 8 kap. får också före- skrifter meddelas enligt vilka olika åtgärder beträffande vilda djur för- bjuds av artskyddsskäl. Sådana bestämmelser finns också i artskyddsför- ordningen (2007:845). För vilda djur gäller således det som följer av miljölagstiftningen och jaktlagstiftningen om natur- och viltvård, vilket ska ge vilda djur så goda förutsättningar som möjligt att leva i naturen. föreslår att alla frågor som rör djurhållning, även störningar av människors hälsa och miljö, regleras i samma lag, för- slagsvis djurskyddslagen, för att ge en helhetssyn på alla aspekter av Även i anser att en bättre samordning med andra regelverk skulle underlätta och effektivi- sera för verksamhetsutövare och kontrollmyndigheter. detta sammanhang påpeka att syftet med djurskyddslagen ska vara att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd. 2017/18:147 skyddsintressen vid djurhållning, såsom smittskydd utan direkt koppling till det individuella djurets välmående, sanitära olägenheter för männi- skor eller ordningsfrågor måste även fortsättningsvis hanteras i sådan lagstiftning som har till syfte att ta till vara dessa skyddsintressen. Om alla skyddsintressen som sammanhänger med djurhållning skulle hante- ras i en och samma lag skulle stora ändringar krävas både i förslaget till djurskyddslag och i annan lagstiftning. Detta bedöms inte vara lämpligt. Vilka djurkategorier bör lagen omfatta? Ett antal remissinstanser, däribland Länsstyrelserna i , och , anser att det bör övervägas om en s.k. taxonomisk undre gräns för vilka djur som ska omfattas av djurskydds- lagens bestämmelser ska införas. Med detta avses att det ska tydliggöras att lagen endast omfattar vissa djurklasser. Remissinstanserna anför att det kan ifrågasättas om djurskyddslagen ska omfatta t.ex. insekter, larver, maskar, vattenloppor, hoppkräftor och infusorier (encelliga djur). Läns- styrelsen i pekar på att detta kan innebära problem från kontrollsynpunkt, t.ex. används nämnda djur inte sällan som levande föda till vissa bur- och terrariedjur. Vid tillkomsten av den nuvarande djurskyddslagen ansågs inte att det fanns anledning att uttryckligen begränsa lagen till vissa högre stående djur eftersom det låg i sakens natur att lagens bestämmelser i allmänhet bara kunde tillämpas på högre stående djur (se prop. 1987/88:93 s. 49). Regeringen anser inte heller att det bör införas en taxonomisk undre gräns som uttryckligen utesluter vissa arter från djurskyddslagens tillämpningsområde. Liksom tidigare bör dock lagens bestämmelser inte tillämpas på alla kategorier av djur. Djurskyddslagens grundläggande syfte är fortfarande, som har angetts i avsnitt 6.1, att förebygga och för- hindra att djur utsätts för lidande. Det är naturligt att kunskapen om djurs förmåga att känna smärta och uppleva lidande får vara vägledande för i vilken grad olika bestämmelser i lagen är tillämpliga. Genom den forsk- ning som bedrivs ökar kontinuerligt kunskapen om olika djurarter. Nya vetenskapliga rön och förändringar av den faktiska djurhållningen kan medföra att det uppstår ett behov av mer detaljerade bestämmelser om hållande och hantering av vissa djur som inte regleras särskilt. Vad gäller djurförsök med olika kategorier av djur, se vidare avsnitt 6.3, 9.2 och 12.2. Ytterligare bedömningar när det gäller bestämmelsers tillämp- lighet på olika kategorier av djur finns i avsnitt 7.14 och 9.3. Utredningen föreslår att lagen, liksom , ska omfatta alla försöksdjur, dvs. även de viltlevande djur som används eller är avsedda att användas i djurförsök. Regeringen anser dock att det bör klargöras att vissa be- stämmelser, t.ex. kraven på tillräcklig tillsyn och foder och vatten, inte ska tillämpas i fråga om viltlevande försöksdjur. Med ”viltlevande” avser regeringen djur som inte hålls av människan, oavsett art. Övergivna och förvildade djur av tamdjursarter Förutom djur som hålls av människan och viltlevande försöksdjur ska enligt utredningens förslag även övergivna och förvildade djur av tam- djursarter omfattas av lagen. Med tamdjursarter avses djur som av tradit- ion hålls av människan och som inte naturligt lever vilt i den svenska naturen. Som angetts ovan omfattas husdjur, dvs. djurarter som ständigt lever under människans vård och som av människan an- vänds för bestämda ändamål, av djurskyddslagen oavsett om de hålls i fångenskap eller inte. Som har beskrivits i avsnitt 4.4 kan övergivna och förvildade tamdjur innebära problem bl.a. från djurskyddssynpunkt. Problemen avser i nu- läget främst katter. Det händer att djur av andra arter överges men det rör sig då om ett begränsat antal djur. Tamdjurens liv i det vilda är ett resultat av åtgärder vidtagna av männi- skor. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att människan även i fortsättningen bör ha ett ansvar för dem. Även ett stort antal av remissinstanserna är i princip positiva till att övergivna och förvildade tamdjur omfattas av djurskyddslagens bestämmelser. Det bör alltså även fortsättningsvis finnas möjlighet att vidta åtgärder enligt djurskyddslagen beträffande dessa djur. Regeringen föreslår att detta nu tydliggörs i lagen. Flera remissinstanser påpekar dock att uttrycket övergivna djur är oklart och anser även att det bör förtydligas att bortsprungna djur om- fattas av lagen. Enligt regeringens mening måste med övergivna djur förstås djur som avsiktligt och permanent har lämnats utan tillsyn av den person som senast har hållit dem. Däremot bör, som tidigare anförts, bortsprungna djur inte anses som övergivna eftersom dessa djur inte avsiktligen har lämnats utan tillsyn. Ett bortsprunget djur bör enligt rege- ringens uppfattning som huvudregel anses vara hållet och bör därmed omfattas av djurskyddslagens bestämmelser. Inte heller djur som släpps lösa av någon annan än djurhållaren bör anses som övergivna. När ett sådant djur påträffas bör i första hand djuret återlämnas till den person som äger eller håller djuret. Om ägaren inte är känd för den som hittar djuret ska djuret i stället enligt 1 och 2 §§ lagen (1938:121) om hittegods anmälas till, överlämnas till eller omhändertas av . Beträffande s.k. hemdjur (lantbrukets djur) ska i stället, enligt 8 § hitte- godslagen, 52–57 §§ lagen (1933:269) om ägofred tillämpas (se vidare avsnitt 14.5 och 14.6 om omhändertagande av djur). Med förvildade djur av tamdjursarter avses i detta sammanhang främst avkommor till övergivna och bortsprungna djur. Även individer som ursprungligen har rymt och där det är möjligt att koppla djuret till en tidigare djurhållare, bör anses vara förvildade. När ett djur påträffas är det givetvis ofta svårt att avgöra om djuret är bortsprunget, övergivet eller förvildat. För att inte den som oavsiktligt blivit av med ett djur ska bli betagen sin rätt bör dock utgångpunkten vara att ett upphittat djur ska betraktas som bortsprunget om inte annat framgår av omständigheterna. ombudsmän påtalar att det tydligt bör anges vilka be- stämmelser i djurskyddslagen som ska gälla för övergivna och förvildade djur av tamdjursarter. Regeringen kan konstatera att flertalet bestämmel- ser i djurskyddslagen av naturliga skäl inte kan tillämpas på djur som inte hålls av människan. Det huvudsakliga skälet till att inkludera övergivna och förvildade djur av tamdjursart i djurskyddslagens tillämpnings- område är att kunna åtgärda djurskyddsproblem som uppkommit på grund av att djuret är av en sådan art som inte normalt lever vilt. För att uppnå detta syfte får det anses tillräckligt att bestämmelserna om omhändertagande och nödavlivning kan tillämpas på dessa djur. När ett djurskyddsproblem uppmärksammas hos ett övergivet eller förvildat djur av tamdjursart ska djuret omhändertas, om det inte är så sjukt eller skadat att det måste avlivas. När djuret omhänder- tas hålls det därefter av människan och då gäller även övriga bestämmel- ser i djurskyddslagen för djuret. Se även avsnitt 14.9 som behandlar vad som ska ske med djur efter ett omhändertagande. Ett antal remissinstanser har också pekat på gränsdragningsproblem när det gäller att avgöra vilka arter som ska ses som tamdjursarter. Som exempel nämns förrymda tamdjur som etablerat sig som vilda djurarter, t.ex. kanin och hybrider mellan vilda och tama arter, t.ex. vildsvin/tamsvin och mufflonfår/tamfår.