prop · H503175 · 2018-03-26 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av 51 kap. 22 § socialförsäkringsbalken (SFB) framgår att kommunen ska ersätta Försäk- ringskassans kostnader för den försäkrades 20 första timmar med munen om det belopp som kommunen ska betala till . Om kommunen har betalat ett för högt belopp ska återbetala det (51 kap. 23 § SFB). munen i förskott eller efterskott. Som framgår av avsnitt 5.2 avser regeringen att införa en reglering i förordningen (1993:1091) om assistansersättning som innebär att Försäk- ringskassan i vissa fall ska göra en kompletterande utbetalning av assistansersättning till den försäkrade efter utgången av en tidsperiod för vilken assistansersättning har beviljats med högre belopp än schablon- Kommunens lagstadgade skyldighet att ersätta Försäkrings- kassans kostnader för de 20 första assistanstimmarna avser naturligtvis även den del av den kompletterande utbetalningen som är hänförlig till sådana timmar. måste därför ha möjlig- het att debitera kommunen i samband med den kompletterande utbetal- Till skillnad från kommun anser regeringen inte att kommunerna bör undantas sitt kostnadsansvar i detta sammanhang. Enligt 51 kap. 23 § SFB ska kommunen betala ersättningen till Försäk- Det behövs således en lagändring som gör det möjligt för att debitera kommunen efter utgången av en period med högre ersättning, dvs. på annat sätt än . materiella regleringen om slutdebiteringen bör dock finnas i anslutning till regleringen om den kompletterande utbetalningen, dvs. Regeringen föreslår därför ett bemyndigande i 2017/18:175 51 kap. 23 § SFB som gör det möjligt för regeringen att föreskriva att en del av kommunens betalning till enligt 51 kap. 22 § ska göras på annat sätt än . Ett bemyndigande av aktuellt slag får meddelas enligt 8 kap. 3 § regeringsformen (jfr 8 kap. 2 § första stycket 3 regeringsformen). har uppgivit att det bör övervägas om ordalydelsen i 51 kap. 22 § SFB tillåter att de överskjutande kostnaderna för personlig assistans under en viss månad ska fördelas på hela avstämningsperioden vid den kompletterande debiteringen. påpekar att en sådan ordning skulle innebära att kostnader kan behöva ersättas av en annan kommun än den som var ansvarig när den försäkrades kostnader uppstod. Enligt 51 kap. 22 § SFB ska den kommun som enligt 16, 16 c eller 16 d § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) har ansvar för insatser åt den försäkrade ersätta kostnaderna för de första . I 16 § LSS regleras ansvaret för bosättnings- eller vistelsekommunen. Bestämmelsen i 16 c § LSS reglerar ansvaret när en kommun verkställer vissa insatser enligt samma lag i en annan kommun. I 16 d § LSS regleras kommunens ansvar gentemot en person som till följd av ett beslut av kommunen är bosatt i en annan kommun i vissa former av boenden enligt socialtjänstlagen (2001:453). Av 51 kap. 22 § SFB följer enligt regeringens mening att tidpunkten då den försäkrades kostnader för personlig assistans uppstår är avgörande för vilken kommun som är ansvarig enligt de angivna lagrummen i LSS. Om den försäkrade har flyttat mellan kommuner , blir det således nödvändigt för att hänföra kostnaderna avseende den kompletterande utbetalningen eller veckor för att kunna peka ut den betalningsansvariga kommunen vid debiteringen. Att kommunen ska ersätta kostnaderna för de 20 första assistanstimmarna innebär inte att betalningsansvaret specifikt avser de med personlig assistans som infaller först . Det handlar i stället om att kommunen ska ersätta den genomsnittliga timkostnaden . I likhet med vad som gäller vid den månatliga debiteringen enligt förordningen om assistansersättning bör det finnas en möjlighet för att ta ut dröjsmålsränta, om kommunen inte betalar i rätt tid. Skyldighet att betala dröjsmålsränta är ett åliggande för kommunen och måste därför grundas på en bestämmelse i lag eller på ett bemyndigande i lag. Eftersom den materiella regleringen om räntedebiteringen bör införas på förordningsnivå, föreslår regeringen ett sådant bemyndigande i SFB. 6 Kommunens informationsskyldighet Prop. 2017/18:175 enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade Regeringens förslag: En kommun som har tagit emot ett beslut från som innebär att en enskild saknar rätt till assistansersättning ska utan dröjsmål informera den enskilde om förutsättningarna för insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Detta ska dock inte gälla om det är uppenbart obehövligt att lämna sådan information. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans motsätter sig förslaget. anser emellertid att det bör framgå av den föreslagna bestämmelsen i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) att informationsskyldigheten ska fullgöras genom en personlig kontakt, att informationen även ska avse insatser enligt socialtjänstlagen (2001:453) och att syftet med kontakten är att kommunen ska klarlägga om den enskilde är intresserad av att ansöka om insatser enligt någon av lagarna. anser att informationsskyldigheten bör gälla även när den enskilde inte tillhör personkretsen för LSS. frivilliga samhällsarbetare anför att den föreslagna informationsskyldigheten i LSS också bör gälla till förmån för dem som inte omfattas av personkretsen för LSS, eftersom de kan vara i behov av andra stödinsatser som kommunen har att erbjuda. befarar att det kan bli svårt för kommunen att leva upp till skyndsamhetskravet i bestämmelsen, då det sannolikt kommer att krävas en personlig kontakt för att säkerställa att den enskilde kan ta del av informationen. påpekar att lagförslaget ålägger kommunen att informera om stödinsatser som ansvarar för och att kommunen då endast kan hänvisa till . anför vidare att informationen från till kommunen vid indragning av assistansersättning bör innehålla skälen för beslut. anmärker att kommunen kommer att behöva kontakta överförmyndaren i varje enskilt fall, eftersom informationen från inte regelmässigt innehåller uppgifter om ställföreträdare för den enskilde. Kommuner och Landsting (SKL) anser att förslaget bör kompletteras med en bestämmelse i socialförsäkringsbalken som anger vilken information som ska skicka till kommunerna. SKL uppger att den information som skickar till kommunerna i samband med beslut om assistansersättning som regel inte innehåller skälen för beslutet. Informationen innehåller inte heller några uppgifter om eventuella ställföreträdare för den enskilde. Skälen för regeringens förslag: Ansvaret för personlig assistans är delat mellan kommunen och . Ansvarsfördelningen är beroende av hur omfattande den enskildes grundläggande behov är. En- ligt 51 kap. 12 § socialförsäkringsbalken (SFB) ska rätten till assistans- ersättning omprövas under vissa förutsättningar. innebära att assistansersättningen dras in. personer fått sin assistansersättning indragen. Ett beslut från För- säkringskassan om indragning av assistansersättning eller avslag på en ansökan om assistansersättning innebär att kommunens ansvar enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) träder in, förutsatt att den enskilde omfattas av lagens personkrets och har behov av stöd. Av 51 kap. 21 § andra stycket SFB framgår att ska sända ett beslut om assistansersättning till kommunen. ning till en viss typ av beslut om assistansersättning finns inte i bestäm- Det innebär att skyldigheten omfattar såväl beviljandebeslut som avslagsbeslut och indragningsbeslut. Kommuner och Landsting (SKL) påpekar att kommunen behöver få till- gång till skälen för avslagsbeslut och indragnings- beslut för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt LSS på ett mer SKL anser vidare att det bör införas en bestämmelse i SFB som anger vilken information ska lämna till kom- träder den nya förvaltningslagen (2017:900) i kraft. Enligt 32 § nämnda lag ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. Enligt 20 § i den nuvarande förvalt- ningslagen (1986:223) ska ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av de båda bestämmelserna framgår tydligt att skälen för ett beslut är en del av beslutet. kassans skyldighet att sända ett beslut om assistansersättning till kom- munen avser således även skälen för beslutet. Det finns inget bered- ningsunderlag för att i detta lagstiftningsärende föreslå en bestämmelse i SFB som ytterligare reglerar informationsskyldighet gentemot kommunen i samband med beslut om assistansersättning. Av 15 § 1 LSS framgår att kommunen fortlöpande ska följa upp vilka som omfattas av lagen och vilka deras behov av stöd och service är. Enligt 15 § 2 ingår det vidare i kommunens uppgifter att verka för att personer som omfattas av lagen enligt 1 § får sina behov tillgodosedda. Enligt 15 § 3 ska kommunen informera om mål och medel för verksam- heten enligt lagen. En situation där frågan om kommunens ansvar enligt 15 § LSS aktua- liseras är när personer som omfattas av lagens personkrets får ett beslut från som innebär att de saknar rätt till assistansersätt- ning enligt 51 kap. SFB. Rapporten från och Försäk- ringskassan (se avsnitt 4.2) visar enligt regeringens mening att det finns ett behov av att konkretisera kommunens skyldigheter i den aktuella Enligt rapporten tar kommunen inte alltid kontakt med den enskilde när den får information om indragen assistansersättning från Insatserna enligt LSS är frivilliga och lämnas endast om den enskilde eller dennes företrädare har begärt det. Det är av stor vikt att enskilda inte går miste om insatser enligt LSS på grund av okun- skap om de möjligheter som lagen erbjuder. Regeringen anser därför att det bör framgå av LSS att kommunen – i fall då den enskilde har förlorat sin rätt till statlig assistansersättning – utan dröjsmål ska informera den enskilde om vilka möjligheter till insatser som finns enligt lagen. Den ovan nämnda rapporten visar att av dem som fick avslag på ansökningar om assistansersättning bedöms tillhöra personkretsen för LSS. En klar majoritet av dessa personer kan därmed förmodas ha rätt till någon insats enligt LSS. Även beslut om avslag på en ansökan om assistansersättning bör därför ligga till grund för kommunens informationsskyldighet. Sammanfattningsvis anser regeringen således att en kommun som har tagit emot ett beslut från som innebär att en enskild saknar rätt till assistansersättning utan dröjsmål ska informera den enskilde om förutsättningarna för insatser enligt LSS. En bestämmelse med denna innebörd föreslås därför i LSS. Syftet med den föreslagna bestämmelsen är att öka förutsättningarna för att personer som omfattas av lagens personkrets får sina behov tillgodosedda. Syftet är däremot inte att kommunen ska styra den enskilde bort från den statliga assistansersättningen. Det är alltså viktigt att kommunen inte utformar informationen på ett sådant sätt att den enskilde påverkas att inte begära omprövning av beslut eller att inte överklaga detsamma. Av 2 § LSS framgår att ansvarar för insatsen enligt 9 § 1 samma lag (rådgivning och annat personligt stöd som ställer krav på särskild kunskap om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga funktionshinder) medan kommunen ansvarar för insatser enligt 9 § 2–9. Denna ansvarsfördelning gäller under förutsättning att ansvaret för insatsen inte har överlåtits enligt 17 § andra stycket LSS. Enligt regeringens mening är det lämpligt att kommunens informationsansvar avser samtliga insatser enligt LSS. Det torde inte vara särskilt betungande för kommunen att skaffa sig grundläggande kunskap om hantering av insatser enligt 9 § 1 LSS. Det finns inget formkrav för informationen i promemorians lagförslag. anser att informationen ska lämnas genom en personlig kontakt. anmärker att det sannolikt kommer att krävas en personlig kontakt för att säkerställa att den enskilde kan ta del av informationen. frivilliga samhällsarbetare förordar att informationen i möjligaste mån ges genom ett personligt möte med den enskilde och dennes ställföreträdare om sådan finns. Regeringen instämmer i att detta är en naturlig utgångspunkt, men anser inte att det finns tillräckliga skäl att införa ett formkrav för informationen i bestämmelsen. Enligt bör bestämmelsen om informationsskyldighet i LSS ange att syftet med informationen är att klarlägga om den enskilde vill ansöka om insatser enligt lagen. Enligt regeringens mening följer detta övergripande syfte av de allmänna bestämmelserna i 15 § 1 och 2 LSS (se ovan) och bör därför inte särskilt anges i informationsbestämmelsen. Kommunens skyldighet att informera bör enligt regeringens mening inte vara ovillkorlig. Om det i det enskilda fallet är uppenbart obehövligt att lämna informationen, bör skyldigheten inte gälla. Så kan exempelvis vara fallet om den enskilde med anledning av beslut har kontaktat kommunen med frågor om insatser enligt LSS och då fått tillräcklig information. Om det står klart att den enskilde inte omfattas av personkretsen för LSS, är det naturligtvis obehövligt att lämna informa- 2017/18:175 tion om insatser enligt LSS. Enbart det faktum att i sitt beslut om assistansersättning har bedömt att den enskilde inte omfattas av personkretsen för LSS, kan dock enligt regeringens mening inte anses innebära att det är uppenbart obehövligt för kommunen att lämna sådan information som avses. bedömning är inte bindande för kommunen. och frivilliga samhällsarbetare anser att kommunens informationsskyldighet enligt LSS även bör avse insatser enligt socialtjänstlagen (2001:453) och att information enligt bestämmelsen i LSS därför också ska lämnas också till enskilda som inte omfattas av personkretsen för LSS. Regeringen delar inte denna uppfattning. Det är inte en lämplig ordning att kommunens skyldigheter med avseende på socialtjänstlagen anges i LSS. En annan sak är emellertid att information som grundas på kommunens ansvar enligt socialtjänstlagen i många fall lämpligen kan lämnas med informationen enligt LSS. Med anledning av remissynpunkterna avseende den närliggande socialtjänstlagen finns det anledning att i detta sammanhang redovisa vilket övergripande ansvar kommunen har för att se till att socialtjänstlagen får genomslag. Av 3 kap. 1 § socialtjänstlagen framgår att det hör till kommunens uppgifter att bl.a. informera om i kommunen, att genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden, samt att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det. Enligt 3 kap. 4 § ska socialnämnden i den uppsökande verksamheten upplysa om och erbjuda grupper och enskilda sin hjälp. I 5 kap. 7 och 8 §§ socialtjänstlagen finns särskilda bestämmelser om kommunens skyldigheter för personer med funktionshinder. Enligt 5 kap. 7 § socialtjänstlagen ska socialnämnden verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. ska vidare enligt bestämmelsen medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Enligt 5 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen ska socialnämnden göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för människor med fysiska och psykiska funktionshinder samt i sin uppsökande verksamhet upplysa om verksamhet på dessa områden. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda Regeringens bedömning: Ändringarna i förordningen om assistansersättning bör träda i kraft . Tid före ikraftträdandet bör inte ingå i en avstämningsperiod för assistansersättning med högre belopp än schablonbeloppet. tidsperiod med rätt till högre ersättning än schablonbeloppet pågår vid ikraftträdandet, bör avstämningen avse tiden från ikraftträdandet till utgången av beviljandeperioden. Om tidsperioden med rätt till högre ersättning löper ut före beviljandeperioden, bör avstämningen i stället avse tiden från ikraftträdandet till utgången av perioden med rätt till Promemoriornas förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. I promemorian Vissa förslag om utbetalning av assistansersättning föreslås att förordningsregleringen ska träda i kraft . Vidare föreslås i samma promemoria en övergångsreglering på förordningsnivå som enligt regeringens bedömning inte bör införas. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot den föreslagna ikraftträdandetidpunkten för lagändringarna. anser dock att de förslagna ändringarna i förordningen (1993:1091) om assistansersättning bör träda i kraft tidigast , eftersom it-stöd behöver anpassas till den nya ärendetypen. motsätter sig vidare den föreslagna övergångsbestämmelsen i nämnda förordning. Enligt innebär bestämmelsen att prövningsramen i utbetalningsärenden skulle påverkas redan före ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft , vilket bedöms vara . I promemorian föreslås att de nya bestämmelserna i förordningen (1993:1091) om assistansersättning ska träda i kraft . förordar dock ett senare ikraftträdande med hänvisning till att myndighetens it-stöd behöver anpassas till kraven i det nya regelverket. Regeringen har förståelse för synpunkt men anser att det är angeläget för de assistansberättigade att den avsedda förordningsregleringen inte försenas alltför mycket. Enligt är det möjligt att tillämpa de nya bestämmelserna genom en handläggning. Regeringen anser mot denna bakgrund att den nya förordningsregleringen bör träda i kraft . De nya bestämmelserna om avstämning, beräkning, utbetalning och betalningsskyldighet för kommunen i förordningen om assistansersättning blir utan särskild reglering tillämpliga i fråga om assistansersättning i en tidsperiod med förhöjd ersättning som påbörjas från och med ikraftträdandet. Det finns inte något skäl att tillämpa de nya bestämmelserna 2017/18:175 på tidsperioder med förhöjd ersättning som har löpt ut före ikraftträdandet. I promemorian föreslås en övergångsbestämmelse i förordningen om assistansersättning som innebär att de nya bestämmelserna ska tillämpas på hela avstämningsperioden, om perioden omfattar tid såväl före som efter ikraftträdandet. Som har anmärkt skulle emellertid en sådan ordning i praktiken innebära att och de försäkrade redan före ikraftträdandet behöver agera efter det nya regelverket. har dock ingen rättslig grund för att före ikraftträdandet pröva kostnader för personlig assistans som överstiger av schablonbeloppet. Vid en sådan övergångsreglering som föreslås i promemorian skulle efter ikraftträdandet behöva pröva kostnader som avser tid före ikraftträdandet. Regeringen anser mot angiven bakgrund att den övergångsbestämmelse som föreslås i promemorian är mindre lämplig. Sammanfattningsvis innebär detta att tid före ikraftträdandet inte bör ingå i en avstämningsperiod. Om en period med rätt till högre ersättning än schablonbeloppet pågår vid ikraftträdandet, bör avstämningen avse tiden från ikraftträdandet till utgången av beviljandeperioden. Om perioden med rätt till högre ersättning löper ut före beviljandeperioden, bör avstämningen i stället avse tiden från ikraftträdandet till utgången av den förstnämnda perioden (jfr avsnitten 5.1 och 5.2). Regeringen avser att införa tillämpningsbestämmelser med angiven innebörd i förordningen om assistansersättning. 8.1Utbetalning av assistansersättning med ett högre belopp än schablonbeloppet Konsekvenser för flickor, pojkar, kvinnor och män med assistansersättning Den förordningsreglering som regeringen avser att införa är positiv för alla försäkrade som har beviljats assistansersättning med högre timbelopp än schablonbeloppet. Eftersom assistanskostnader varierar är en periodberäkning för många nödvändig för att beslut om högre timbelopp ska kunna användas fullt ut. Förordningsregleringen innebär att den tidigare möjligheten att fördela högre belopp över en längre tidsperiod återskapas. Bestämmelserna gynnar fler pojkar och män än flickor och kvinnor då det är fler i förstnämnda grupper som har beviljats assistansersättning med ett högre timbelopp. En förhållandevis låg andel av de assistansberättigade har beviljats ett högre belopp än schablonbeloppet, . De flesta bedöms inte ha så ojämnt fördelade kostnader för personlig assistans att de berörs av den planerade förordningsregleringen. Den nya regleringen bedöms Prop. 2017/18:175 därför ge marginella ekonomiska effekter för staten. Införandet av en slutreglering med eventuell extra utbetalning innebär viss ökad administration för myndigheten, liksom efterföljande slutdebitering av kommunerna. En prövning av kostnader som överstiger taket för det högre beloppet kan innebära en något ökad administration. it-system kommer att behöva anpassas till förändringen. Det medför en mindre kostnad som bedöms rymmas inom ram. Under en kortare övergångsperiod behöver hantera slutavstämningarna manuellt. Sammantaget bedöms den förordningsreglering som regeringen avser att införa inte medföra behov av ökade resurser för . För kommunerna innebär den planerade förordningsregleringen en skyldighet att göra en extra utbetalning till i vissa fall. Regleringen innebär att kommunerna kommer att debiteras vid fler tillfällen än . Det medför viss ökad administration jämfört med dagens hantering, vilket kan innebära en något högre kostnad för kommunen. Denna bedöms dock som ringa. Den nya ordningen kan medföra en något försämrad möjlighet för kommunerna att förutse exakta kostnader. Eftersom de kostnader som kan uppkomma i samband med en extra utbetalning alltid avser de 20 första timmarna och meddelar kommunerna om beslut om rätt till högre timbelopp, bör det dock vara möjligt för kommunen att göra en uppskattning av kommande kostnader. Den planerade förordningsregleringen gynnar fler pojkar och män än flickor och kvinnor då det är fler i förstnämnda grupper som har beviljats assistansersättning med ett högre timbelopp. 8.2Kommunens informationsskyldighet enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade Konsekvenser för kvinnor, män, flickor och pojkar med assistans Förslaget förväntas medföra en ökad trygghet för kvinnor, män, flickor och pojkar som får sin assistansersättning indragen, genom att de garanteras en kontakt med kommunen. Personer som har rätt till insatser från kommunen kommer att uppmärksammas och riskerar inte att bli utan stöd som de har rätt till. 2017/18:175 Konsekvenser för kommunerna var antalet ansökningar om assistansersättning ca 2 350 stycken. Ca 1 850 personer fick avslag på sin ansökan. Enligt en rapport från (se avsnitt 4.2) bedöms av dem som fick avslag på sin ansökan om assistansersättning tillhöra personkretsen för lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Det motsvarar ca 1 300 personer. fick 188 personer sin assistansersättning indragen. En uppskattning är att antalet enskilda individer som kommunerna blir skyldiga att informera enligt den nya bestämmelsen är ca 2 000 för hela landet. För vissa kommuner kommer antalet kontakter som ska tas vara högre än för andra. Syftet med den föreslagna bestämmelsen i LSS är att öka tryggheten för de personer som blir av med sin assistansersättning från genom att garantera kontakt med kommunen. Till kommunens uppgifter hör att fortlöpande följa upp vilka som omfattas av lagen och vilka deras behov av stöd och service är, samt verka för att de får sina behov tillgodosedda. Den föreslagna bestämmelsen innebär endast en precisering av den allmänna skyldigheten. Förslaget bedöms således inte medföra behov av resurstillskott till kommunerna.