prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Innan en bestämmelse om utsättning av viltarter införs i djurskydds- lagstiftningen behöver det därför utredas om det finns ett behov av ytter- 2017/18:147 ligare reglering för att tillgodose djurskyddet vid utsättning. Förhållandet till bestämmelserna i övrig lagstiftning behöver vidare analyseras när- mare. Regeringen avser att lämna ett uppdrag till , Na- turvårdsverket och Havs- och vattenmyndigheten att gemensamt utreda dessa frågor och bedöma vilka konsekvenser som tillkommande djur- skyddskrav vid utsättning kan få. 7.11Förbud mot att aga, skada eller överanstränga djur och mot viss utrustning Regeringens förslag: Nuvarande förbud mot att aga och överan- stränga djur förs över till den nya lagen. Det läggs till att djur inte heller får tillfogas skada och att utrustning inte får användas på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller skada. Förbuden mot att tillfoga skada och mot viss användning av utrust- ning gäller inte åtgärder som utförs eller utrustning som används av veterinärmedicinska skäl, som del av ett djurförsök som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd eller av liknande berättigade skäl. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på hur utrustning ska vara utformad och användas för att förebygga lidande eller skada hos djur. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningens förslag skiljer sig från regeringens förslag i följande hänseenden. Utredningen föreslår att förbudet mot utrustning som kan skada djur ska täcka både fysisk och psykisk skada och formuleras något annorlunda. Utredningens förslag saknar uttryckliga undantag från för- budet för vissa särskilt utpekade verksamheter. Utredningen föreslår i stället ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer att föreskriva om undantag från förbudet att använda viss utrustning. Remissinstanserna: , Lantbrukarnas Riksför- bund (LRF) och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen tillstyrker förslaget. Fyra länsstyrelser, Djurens Rätt, Djurskyddet Sve- rige och är överlag positiva till det. Många remissinstanser, bl.a. sex länsstyrelser, lantbruks- universitet, och Djurens Rätt anser att uttrycken aga, skadas eller överansträngas bör ses över och definieras. i län framför att det finns en risk för att ordet aga tolkas alltför snävt om man t.ex. jämställer det med uttrycket barnaga. Skälen för regeringens förslag: I 5 § djurskyddslagen anges att djur inte får överansträngas, agas eller drivas på med redskap som lätt kan såra eller på annat sätt skada djuret. Bestämmelsen utvidgades djurskyddslag till att omfatta all användning av djur och inte, som i den tidigare djurskyddslagen, enbart användning av djur i arbete, som t.ex. användning av hästar i skogsarbete. I förarbetena till bestämmelse betonades att förbudet är vik- tigt, inte minst i tävlingsverksamhet där de ekonomiska intressena ibland har medfört att djur har utnyttjats över sin förmåga. För att betecknas som aga i djurskyddslagens mening ska åtgärden, en- ligt förarbetena, vara förenad med ett visst lidande för djuret och således åsamka djuret obehag av någon intensitet. Ett lättare slag med ett spö eller handen i tillrättavisade syfte, ansågs inte innebära aga även om det medför någon smärta. Däremot bedömdes det kunna vara fråga om aga om tillrättavisningen innebär ett mera varaktigt obehag (prop. 1987/88:93, s. 53). Utredningen föreslår att förbudet mot att överanstränga och aga djur förs över till den nya lagen, men att det också läggs till att djur inte får skadas. Det förs dock i utredningen inte något resonemang om innebör- den av uttrycken eller hur de förhåller sig till varandra. i län framför att det finns en risk för att ordet aga feltolkas eftersom det skulle kunna jämställas med uttrycket barnaga. anser att i hantering och uppfostran av djur kan fysiska tillrättavisningar vara nödvändiga. Fysiska tillrättavisningar är även na- turliga djuren emellan. Regeringen instämmer i att det varken är rimligt eller önskvärt att det ska vara otillåtet att fysiskt tillrättavisa djur, bl.a. av säkerhetsskäl. Detta skulle bli följden om ordet aga skulle ges samma innebörd som förbudet i 6 kap. 1 § att utsätta barn för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Av förarbetsuttalandena till den nuvarande lagen framgår, som har re- dovisats ovan, att förbudet mot aga i djurskyddslagen endast avser åtgär- der som innebär ett obehag av viss intensitet och varaktighet. En sådan hantering av djur bör, enligt regeringens mening, naturligtvis även fort- sättningsvis vara förbjuden. Det kan dock övervägas om det är lämpligt att använda sig av ett annat uttryck än just aga i författningstexten, för att tydliggöra vad som ska vara förbjudet. I sammanhanget kan det t.ex. vara relevant att överväga om man skulle kunna använda uttrycket misshandel i stället. Enligt 3 kap. 5 § döms den som tillfogar en annan person kropps- skada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd för misshandel. Uttrycket misshandel används vidare som ett led i bestämmelsen om djurplågeri i 16 kap. 13 § . Enligt den bestämmelsen ska någon som genom miss- handel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt otillbörligen utsätter ett djur för lidande dömas för djurplågeri. Det är dock inte klar- lagt i vilken utsträckning rekvisiten i 3 kap. 5 § kan tilläm- pas också för att avgöra vad som är misshandel av djur enligt 16 kap. 13 § . Enligt vanligt språkbruk avses med aga vissa åtgärder som utförs i till- rättavisande eller bestraffande syfte. Det kan t.ex. handla om slag med hand, piska eller andra redskap. Med tanke på det sammanhang där ordet aga används i djurskyddslagen, dvs. i en bestämmelse som syftar till att förebygga att djur pressas för hårt, är det rimligt att i uttrycket också inkludera även andra åtgärder som vidtas i syfte att driva på eller styra ett djur. Uttrycket aga kan därför, både med hänsyn till de åtgärder som normalt avses och det syfte som åtgärderna ska ha, uppfattas som mer begränsat än uttrycket misshandel, i vart fall så som det definieras i 3 kap. 5 § . Enligt regeringens bedömning är det därför inte möjligt att ersätta förbudet mot aga med ett förbud mot misshandel utan att utöka tillämpningsområdet för förbudet. Det är även svårt att hitta ett annat passande ord att ersätta ordet aga med, utan att ändra betydelsen av Regeringen bedömer därför sammanfattningsvis att det är lämpligt att, i enlighet med utredningens förslag, föra över förbudet mot aga till den nya djurskyddslagen. Regeringen anser vidare, i likhet med utredningen, att det även fort- sättningsvis bör vara förbjudet att överanstränga djur och att det bör läggas till ett förbud mot att skada djur. Några remissinstanser anser att även uttrycken överansträngning och skada bör ses över och definieras. Med överansträngning bör enligt regeringen rimligen förstås att djuret pressas att utföra aktiviteter på ett sådant sätt eller i en sådan omfattning att det orsakar djuret fysiskt eller psykiskt lidande. När det gäller skada bör det i författningstexten förtydligas att det i detta sammanhang är tillfogandet av skada som förbjuds, inte underlå- tenhet att se till att djuret inte själv kan skada sig. Till skillnad från aga förutsätter inte det föreslagna förbudet mot att tillfoga skada att åtgärden vidtas i ett visst syfte eller att skadan har tillfogats avsiktligt. skada kan också innefatta andra åtgärder än de som normalt avses med aga, t.ex. att tillfoga djuret stick-, skär- eller brännskador. i detta sammanhang avses fysisk skada. Åtgärder som enbart orsakar djuret ett psykiskt lidande kan dock, som angetts ovan, strida mot förbu- det mot överansträngning, mot förbudet att tillfoga djuret lidande genom olämplig utrustning (se vidare nedan) eller mot det grundläggande kravet på att behandla djur väl och skydda dem mot lidande och sjukdom (se Den som tillfogar djur skada gör sig i många fall också skyl- dig till djurplågeri enligt . Det här föreslagna förbudet förut- sätter dock, till skillnad från djurplågeribestämmelsen, inte att det kan visas att skadan har orsakat ett lidande hos djuret. Det är tillräckligt att man kan visa att skadan har tillfogats djuret. föreslås också vara straffbar även vid oaktsamhet och inte, som vid djur- plågeri, enbart vid uppsåt eller grov oaktsamhet (se vidare avsnitt 15.1). Regeringen föreslår också, i likhet med utredningen, att det i den nya lagen ska anges att utrustning inte får användas på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller skada. I motsvarande bestämmelse i den nu gällande djurskyddslagen anges bl.a. att djur inte får drivas på med redskap som lätt kan såra eller på annat sätt skada djuret. Regeringen anser att det inte finns skäl att begränsa bestämmelsens tillämpningsområde till sådan utrustning som används för att driva på djuren. som bör omfattas av bestämmelsen är olika typer av bett, hjälptyglar, koppel, selar eller andra typer av utrustning som fästs på djuren. skillnad från utredningen anser dock regeringen att med skada även i detta sammanhang bör avses fysisk skada. Negativ psykisk påverkan av någon betydelse för djuret omfattas i stället i regel av förbudet mot ut- rustning som kan orsaka lidande. Förbudet mot att använda utrustning på ett sätt som kan skada djuret överlappar i hög utsträckning förbudet mot att tillfoga djur skada (som har föreslagits ovan). Regeringen bedömer dock att det särskilda förbudet mot utrustning understryker vikten av att, i förebyggande syfte, undvika att använda utrustning som medför risker för djurens välfärd. Det tydlig- Prop. 2017/18:147 gör också att det inte bara är aktivt tillfogande av skada som är förbjudet, utan även underlåtenhet att se till att olämplig utrustning inte används. Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkt att förbudet bör formuleras så att det omfattar även utrustning som inte är särskilt avsedd för djur. Förbudet bör omfatta användning av utrustning som är utformad på ett sådant sätt att den inte är lämplig att bruka överhuvudtaget till djur eller till vissa djur eftersom den alltid medför risker för djurets välfärd. Det bör också gälla användning av annan utrustning om den sker på ett sätt som kan orsaka lidande eller skada. Regeringen bedömer dock att det finns vissa verksamheter som bör undantas från förbudet att tillfoga skada och förbudet att använda utrust- ning på ett sätt som kan orsaka lidande eller skada. Det är ibland, av veterinärmedicinska skäl, nödvändigt att tillfoga djur viss skada eller använda utrustning på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller skada, i syfte att behandla en annan skada eller sjukdom, t.ex. vid operativa ingrepp. Även vid djurförsök som har godkänts av en djurför- söksetisk nämnd bör sådana åtgärder få förekomma. Enligt regeringens bedömning bör det framgå redan av lagen att dessa verksamheter är un- dantagna från förbudet att tillfoga djur skada eller att använda utrustning på ett sätt som kan orsaka lidande eller skada. Det kan också finnas andra situationer där det är godtagbart att tillfoga djur skada eller använda utrustning som kan skada djuren, t.ex. vid kastrering eller andra operativa ingrepp som t.ex. identitetsmärkning som får genomföras utan veterinärmedicinska skäl i enlighet med föreskrifter meddelade med stöd av 10 § tredje stycket i den nuvarande djurskyddslagen (se vidare avsnitt 9.2). Regeringen föreslår därför att det av författningstexten till denna bestämmelse bör framgå att förbuden mot att tillfoga skada och mot viss användning av utrustning inte avser åtgärder som utförs eller utrustning som används av veterinärmedicinska skäl, som en del av ett djurförsök som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd eller av liknande berätti- gade skäl. Det kan vid behov klargöras i verkställighetsföreskrifter vad som är undantaget så som liknande berättigade skäl. Regeringen bedömer, i likhet med utredningen, att den nya lagen också bör innehålla ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur utrustning ska vara utformad och användas för att förebygga lidande eller skada hos djur. Anordningar som ger djur en elektrisk stöt Regeringens bedömning: Bestämmelser om anordningar som ger djur en elektrisk stöt bör även fortsättningsvis finnas i förordning eller Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedöm- Utredningen föreslår att det i lagen införs ett förbud mot att an- vända anordningar som ger djur en elektrisk stöt till att styra djurs be- Enligt utredningens förslag ska dock elstängsel få användas runt inhägnade områden utomhus. Utredningen föreslår också att regeringen 2017/18:147 eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om villkor för användning av elstängsel samt om undantag från förbudet mot anord- ningar som ger djur en elektrisk stöt och villkor för sådan användning. Remissinstanserna: Länsstyrelserna i och , och Djurskyddet tillstyrker förslaget. Föreningen tillstyrker att un- dantaget för elstängsel finns kvar, men framhåller att deras bransch an- vänder elstängsel även inomhus och man vill därför att detta beaktas vid utformningen av undantaget. Länsstyrelserna i län, och , avstyrker förslaget med hänvisning till att det föreslagna bemyndigandet medger ytterligare undantag från förbudet, jämfört med . Utöver detta anser i vidare att bestämmelserna om användning av el bör regleras som lägst på förordningsnivå. Även Dju- rens Rätt anser att , i lag och förordning, ges för många möjligheter till undantag från centrala djurskyddsbestämmelser, t.ex. vad det gäller utrustning som kan ge elektriska stötar. Skälen för regeringens bedömning: Enligt nuvarande bestämmelse i 15 § andra stycket djurskyddsförordningen får utrustning eller anordning som ger djur en elektrisk stöt i avsikt att styra deras beteende inte använ- das. Anordningar av det slaget får inte heller finnas monterade i stall, andra förvaringsutrymmen för djur eller hägn. I bestämmelsens tredje stycke anges att förbudet inte gäller användning av elstängsel. Jord- bruksverket bemyndigas, enligt 15 § fjärde stycket, att meddela föreskrif- ter om villkor för användning av elstängsel och undantag från förbudet i andra stycket när det gäller elektriska pådrivare och elavvisare på foder- vagnar samt villkor för sådan användning. Utredningen anser att förbudet mot anordningar som ger elektriska stö- tar är så grundläggande att det bör finnas i den nya lagen och föreslår därför att de nuvarande bestämmelserna om sådana anordningar i 15 § djurskyddsförordningen förs över till lagen. I avsnitt 7.8 har regeringen föreslagit ett allmänt förbud mot inredning och utrustning i stall, andra förvaringsutrymmen för djur och inhägnader utomhus som medför en risk för att djuren skadas eller för att djurens hälsa försämras, otillbörligt inskränker djurens rörelsefrihet eller annars verkar störande på dem. I avsnitt 7.11 har regeringen också föreslagit en bestämmelse om att annan utrustning inte får användas på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller skada. Enligt regeringens bedömning innebär dessa föreslagna bestämmelser en tillräcklig reglering av de principer som ska gälla beträffande utrustning. Det är därför inte nöd- vändigt att på lagnivå reglera användningen av just anordningar som kan ge elektriska stötar. Bestämmelser om sådana anordningar bör meddelas i förordning eller föreskrift med stöd av de bemyndiganden som har före- slagits i avsnitt 7.8 och 7.11. De synpunkter som remissinstanserna har lämnat i sak får beaktas vid beredningen av förordningen. Förbud mot sexuella handlingar med djur Regeringens förslag: Förbudet mot att genomföra sexuella handlingar med djur ska föras över till den nya lagen. Skälen för regeringens förslag: Regeringen behandlade utredningens förslag om förbud mot sexuell användning av djur i propositionen Änd- ringar i djurskyddslagen (prop. 2013/14:41). Regeringen föreslog att det ska vara förbjudet att genomföra sexuella handlingar med djur. Enligt förslaget skulle förbudet inte omfatta handlingar som utförs av veteri- närmedicinska skäl, i samband med avel eller av liknande berättigade skäl. Förslaget antogs av och finns i 9 a § djurskyddslagen. Bestämmelsen om förbud mot sexuella handlingar med djur bör därför föras över till den nya lagen. Förbud mot viss avel Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse i djurskyddsförord- ningen om förbud mot avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande förs över till lagen utan ändring i sak. Det förtydligas att för- budet mot lidande avser både föräldradjur och avkomma. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyn- digas att meddela föreskrifter om förbudet mot avel som kan medföra Nuvarande bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurens naturliga beteenden förs också över till den nya lagen. Bemyndigandet utökas till att också avse avel som kan påverka djurens normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma. Regeringens bedömning: Det bör inte införas något be- myndigande att meddela föreskrifter om rapporteringsplikt för veteri- närer i fråga om defekter eller andra komplikationer orsakade av avel. Nuvarande bestämmelse i djurskyddsförordningen om förbud mot att inneha eller genom avel frambringa aggressiva hundar i vissa fall bör inte föras över till lagen om tillsyn över hundar och katter. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- Utredningen föreslår till skillnad från regeringen att det i lagen införs ett krav på att djur ska avlas på ett sådant sätt att de naturligt kan föda fram sin avkomma samt att avel ska ha sådan inriktning att den ger avkomman normala kroppsfunktioner såsom att kunna andas och röra sig obehindrat och kunna använda sina sinnen utan att det medför lidande. Utredningen föreslår vidare ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för avel i allmänhet och undantag från förbudet mot avel som kan med- föra lidande eller påverka djurens naturliga beteenden. bemyndigande att meddela föreskrifter om rapporteringsplikt för veteri- närer gällande defekter eller andra komplikationer orsakade av avel. Utredningen föreslår också att en regel om förbud mot innehav av och frambringande genom avel av aggressiva hundar i vissa fall flyttas från 2017/18:147 djurskyddsförordningen till lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter (tillsynslagen). Remissinstanserna: , Länsstyrelserna i , , och , , Katthjälp, , och är genomgående positiva. Sju länsstyrelser, , (), , Djurens Rätt, Djurskyddet , (numera Fysiotera- peuterna), och är positiva till grundtanken men vill se mer eller mindre ändringar i försla- get. påpekar att uttrycket ”naturligt kunna föda fram sin avkomma” bara omfattar själva förlossningen, medan parning och digiv- ning är minst lika viktiga. Möjligtvis skulle ”kunna föröka sig naturligt” vara en lämpligare skrivning. Denna formulering får stöd av Djurskyddet . Utöver detta föreslår omformuleringen ”såsom att obehindrat kunna andas, använda sina sinnen och röra sig samt även i övrigt ha fysiska förutsättningar för att leva ett normalt liv”. SLU frågar sig om det ska vara tillåtet att bedriva avel som påverkar djurens natur- liga beteende och efterfrågar ett förtydligande vad gäller ”normala kroppsfunktioner” och dagens produktionsdjur. Samma fråga ställer även Länsstyrelserna i och samt Djur- skyddet anser att bestämmelsen bör vidgas så att även andra normala kroppsfunktioner omfattas. Djurens Rätt menar att uttrycket ska vidgas till ”kan bete sig naturligt”. i län anser att ”otillbörligt” eller ”onödigt” bör läggas till framför lidande. Djurens Rätt anser att avelsarbete för att få bort beteendestörningar inte bör bedrivas. I stället bör man försöka få bort orsakerna till beteendestörningarna. Ett antal remissinstanser anser att det är viktigt med riktlinjer och de- taljerade föreskrifter för att säkerställa enhetliga bedömningar i landet liksom att det är viktigt att uttryck som ”lidande” tydligt definieras. Av de remissinstanser som kommenterar förslaget om rapporterings- plikt för veterinärer avseende avelsdefekter ser bl.a. flera länsstyrelser, SLU, ett antal företrädare för hästnäringen, Djurens Rätt och positivt på förslaget. Två länsstyrelser, , Föreningen och framför synpunkter och efterfrågar förtydliganden när det gäller omfattningen och utformningen av rapporteringsplikten. i bedömer att en eventuell rapporteringsplikt kommer att kräva ett ökat utbildnings- och resursbehov hos kontrollmyndigheter- na. i vill peka på möjligheterna att i stället för rapporteringsplikt tillvarata önskad information från veterinärerna genom en förbättrad rapportering till befintliga sjukjournalföringssystem. Även , som ser positivt på rapporteringsplikten, anser att ut- byggnad av rapportering av djursjukdata skulle vara mer effektivt och ändamålsenligt och innebära en mindre administrativ börda för kliniskt verksamma veterinärer. Länsstyrelserna i , och län påpekar . 2017/18:147 att förslaget kan vara svårt att genomföra eftersom de flesta ärftliga de- fekter eller svåra förlossningar inte kommer till veterinärs kännedom. Den sistnämnda menar i stället att rasföreningarnas egna avelsprogram för uppfödare torde göra mer nytta för djurskyddet. i Jön- län avstyrker förslaget. Åtta organisationer inom lantbruksnäringen, bl.a. (), anser att konsekvensanalysen beträffande avelsparagra- fen inte ger någon ledning i vad den kommer att få för praktisk betydelse. Detta måste tydliggöras innan beslut kan fattas. Länsstyrelserna i , län och län samt SLU tillstyrker att bestämmelsen om aggressiva hundar flyttas till lagen om tillsyn över hundar och katter. Skälen för regeringens förslag och bedömning I 12 § första stycket andra punkten djurskyddslagen föreskrivs att rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om villkor för eller förbud mot avel med sådan inriktning som kan medföra lidande för djuren eller påverka djurens naturliga beteenden. När bemyndigandet infördes djurskyddslag anfördes att vissa avelsprogram utomlands kunde ifrågasättas eftersom de kunde medföra lidande för djuren. Som exempel nämndes nötkreatursraser där fostren är så stora att en normal förlossning i stor utsträckning omöjliggörs samt svin och slaktkycklingar där aveln medfört skelettförändringar med spon- tana benbrott som följd. Departementschefen ansåg att avel som får såd- ana konsekvenser för djuren att det innebär lidande för dem borde för- bjudas. Inte heller avel som avser att förändra djurens naturliga beteende borde få förekomma (se prop. 1987/88:93, s. 26). I 29 § första stycket djurskyddsförordningen anges att får meddela föreskrifter om förbud mot eller villkor för avel med sådan inriktning att den kan påverka djurens naturliga beteenden. I andra styck- et anges att avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för djuren är förbjuden samt att meddelar närmare föreskrif- ter om förbudet. har också i ett antal föreskrifter medde- lat djurslagsspecifika bestämmelser om avel. Förbud mot avel som medför lidande och allmänna krav på avel i övrigt Regeringen anser att det är angeläget att komma tillrätta med de djur- skyddsproblem som är kopplade till avel. I direktiven till utredningen (dir. 2009:57) påpekade regeringen att det inom vissa områden, inte minst när det gäller avel med vissa hund- och kattraser, finns en inrikt- ning på aveln som innebär ett stort fokus på vissa egenskaper. Detta stora fokus på vissa egenskaper kan i vissa fall leda till att djuren utsätts för en ökad risk för skada, sjukdom eller inavel.