prop · H503110 · 2018-02-22 00:00:00 — FN:s konvention om barnets rättigheter () är en utgångspunkt för diskussioner om barns bästa, även vad gäller den fysiska miljön och gestaltningsfrågor. har ratificerat och har därmed förbundit sig att respektera, skydda och främja barnets rättigheter i enlighet med konventionen. stipulerar bl.a. att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla beslut som rör barn. Regeringen vill understryka att detta gäller även beslut om arkitektur, form, design och gestaltning av livsmiljöer av olika slag. Många kommuner utför barnkonsekvensanalyser inom kommunens ansvarsområden, även av beslut som rör närmiljö och nyrespektive ombyggnation. Barnkonsekvensanalyser är ett verktyg som kan bidra till att barnens och de ungas bästa kan göras tydligt, så att omsätts i handling. Vid bedömning av barnets bästa i ärenden som rör barn är det väsentligt att barn kan komma till tals och att deras åsikter tillmäts betydelse i förhållande till ålder och mognad. Med hjälp av barnkonsekvensanalyser kan beslutsfattare arbeta strategiskt för att försäkra sig om att barnrättsperspektivet beaktas och ges tyngd i arbetet. Regeringen beslutade om att ge i uppdrag att genom ett treårigt kunskapslyft stötta ett urval av statliga myndigheter samt samtliga kommuner och landsting att säkerställa tillämpningen av barnets rättigheter i respektive verksamhet (S2016/07875/FST, S2016/07874/FST). Plats för barn och unga i offentliga utemiljöer anger tydligt att alla barn måste ges goda förutsättningar för utveckling, lek, vila och fritid. I tättbebyggda bostadsområden kan det finnas begränsat med möjligheter till spontana utomhusaktiviteter för barn och unga. Det gör det desto viktigare att i sådana områden eller i städer som helhet planera för och inrätta miljöer som inbjuder till och stimulerar utomhusvistelse, på sätt som är i linje med . Utformningen av ett samhälles offentliga utomhusmiljöer såsom parker och lekplatser är ett övergripande strategiskt ansvar för det allmänna, eftersom gestaltningen påverkar förmågan att bidra till barnens och de ungas livskvalitet och utvecklingsmöjligheter. påverkar sådana miljöer och möjligheter också vuxna i barns och ungas närhet. Tillgång och närhet till lekparker, grönytor och andra offentliga platser som inbjuder alla barn och unga till lek, aktivitet och utevistelse på lika villkor bidrar starkt till ett samhälles attraktivitet, sammanhållning och hållbarhet. Barn och unga påverkas även i hög utsträckning av hur trafikmiljöer planeras, utformas, gestaltas och används. Det handlar såväl om hälsa och tillgänglighet som om trygghet och säkerhet, men också om hur plats för lek och fri rörlighet kan skapas i en helhetsplanering. En faktor att ta hänsyn till är barns och ungas behov av att enkelt kunna få tillträde till de platser de kan behöva ta sig till, exempelvis genom barns och ungas möjligheter att kunna gå eller cykla till och från skola och fritidsaktiviteter. En medveten planering och hög kvalitet i arkitektur, form och design kan vara avgörande för att ge förutsättningar för fler barn och unga att cykla och gå. Hänsyn behöver också tas till barns och ungas möjligheter att resa med kollektivtrafik, ensamma eller i vuxens sällskap, när kollektivtrafik inklusive relaterad infrastruktur – som hållplatser och stationer – utformas. Förskolans och skolans inom- och utomhusmiljö har betydelse för barns utveckling. Regeringens bedömning är att förskolans och skolans miljöer ständigt bör utvecklas och förbättras genom omsorgsfull arkitektur, form och design, för att gynna lärande, hälsa och välbefinnande. I skollagen (2010:800) slås fast att de lokaler och den utrustning som behövs för att syftet med utbildningen ska kunna uppfyllas ska finnas. Vidare fastslås att utbildningen ska utformas på ett sådant sätt att alla elever tillförsäkras en skolmiljö som präglas av trygghet och studiero samt att huvudmannen ska se till att barnen erbjuds en god miljö. Även i arbetsmiljölagen (1977:1160) finns generella bestämmelser om en god arbetsmiljö, vilket gäller såväl skolans arbetstagare som elever – däremot omfattas inte barn i förskola och på fritidsverksamhet. Statens skolinspektions uppgift är att med stöd i bl.a. skollagen genom granskning av huvudmän och verksamheter verka för att alla barn och 2017/18:110 elever får tillgång till en likvärdig utbildning och annan verksamhet av god kvalitet i en trygg miljö. Myndigheten ska bidra till goda förutsättningar för barns och elevers utveckling och lärande. (2010:900) föreskriver att det på en skolas tomt eller i närheten av den ska finnas tillräckligt stor friyta som är lämplig för lek och utevistelse (8 kap. 9 §). har på uppdrag av regeringen tagit fram en vägledning för planering, utformning, skötsel och förvaltning av barns och ungas utemiljö med särskilt fokus på förskolegårdar och skolgårdar (N2015/01979/PUB). Gör plats för barn och unga! En vägledning för planering, utformning och förvaltning av skolans och förskolans utemiljö (2015:8) anges att hänsyn bör tas till både friytan per barn och till den totala storleken på Ett rimligt dimensionerande mått utifrån antalet barn kan vara 40 kvadratmeter per barn för förskolegårdar och per barn för och motsvarande skolformer. rapporten till forskning som visar på att den totala storleken på friytan helst bör överstiga . På en gård som är mindre än detta, oavsett antal barn, kan en barngrupp få svårt att utveckla lek och socialt samspel på ett sätt som tillgodoser deras behov. Förskolor och skolor uppförs ibland helt eller delvis utan friytor, eller med endast mycket små ytor för barnen och eleverna att röra sig på under raster och liknande. Detta kan exempelvis bli fallet när förskolor och skolor etableras i byggnader som inte från början var avsedda för Statens centrum för arkitektur och design (ArkDes) påtalar i sin rapport Snabba bostäder till varje pris: Vilket samhälle byggs och för vem? (Ku2017/01347/KL) att barnens plats i tättbebyggda miljöer tenderar att Rapporten pekar exempelvis på att många nybyggda områden har förskolor där barnens utsläppsgårdar ligger långt under rekommenderad vistelseyta, ibland med mindre än per ArkDes framhåller att detta kan hämma barns såväl fysiska som Mycket pekar på att kommuner i olika situationer tolkar plan- och bygglagen (2010:900) och riktlinjer och allmänna råd på olika sätt vad gäller hur en förskole- och skolgård ska fungera eller hur stor den bör vara. påbörjade tillsammans med Statistiska centralbyrån och andra myndigheter en kartläggning av barns och ungas tillgång till utemiljöer vid grundskolor. Regeringen ser positivt på en Regeringen vill lyfta betydelsen av att se samlat på den gestaltade skolmiljön, där även miljöerna inomhus spelar stor roll för barns och ungas förutsättningar att utvecklas och lära. 2015 och 2018 har regeringen avsatt medel och genom fördelat bidrag till skolhuvudmän för att rusta upp skollokaler och utemiljöer vid skolor, förskolor och fritidshem. För att ytterligare förstärka detta arbete bedömer regeringen att bör ges i uppdrag att ta fram en ny vägledning för kommuner och andra huvudmän för kvalitativ, tillgänglig och hållbar gestaltning av skolors och förskolors fysiska miljö, såväl inomhus som utomhus. , , Myndigheten för ungdoms- Prop. 2017/18:110 och civilsamhällesfrågor och andra berörda aktörer inhämtas. 7.5Samhällen som håller ihop samlingslokaler och till icke-statliga kulturlokaler bör även omfatta utomhusmiljöer i anslutning till lokalerna, på samma villkor som inomhusmiljön i lokalen. Utredningens bedömning: Överensstämmer huvudsakligen med När effekterna av en ökande segregation och ohälsa och en minskande attraktivitet i flera av våra städer synliggörs, ökar, enligt utredaren, intresset för arkitektur, form och design och för hur områdets kraft kan utnyttjas. Begreppet stad som en enkärnig, sammanhållen struktur kan återigen behöva prövas i förhållande till regionförstoringen, Ett ensidigt fokus på urbanisering och stadens företräde kan enligt betänkandet riskera att försvaga det dynamiska perspektiv som relationen mellan stad och land utgör. Utredningen anser vidare att bidrag bör kunna sökas även för utomhusmiljön i anslutning till en Remissinstanserna: kommun konstaterar att trots ansträngningar och insatser nationellt och lokalt för att motverka segregation och ökade skillnader i livsvillkor så ökar klyftorna i samhället. arkitektur behöver därför i högre grad inriktas på att skapa jämlika och goda förhållanden för alla. kommun framhåller att arkitektur-, form- och designmål måste kunna ges möjligheter för att få effekt för utvecklingen i dagens samhälle, där segregation, kortsiktig ekonomi och kortsiktiga resultat präglar samhällsbyggnadsområdet. Föreningen ser vikten av att låta arkitektur, form och design möta de stora samhällsutmaningarna med migration, segregation, hälsa och miljö, bl.a. genom de statliga myndigheternas arbete med Mångkulturellt centrum slår fast att det saknas en självklar central myndighet eller aktör som kan ge kunskapsstöd för arbete med att motverka boendesegregering, exkludering och för att kunna möta utmaningarna i att skapa hållbara livsmiljöer. förespråkar tydliga, genomarbetade program för arkitektur, form och design på nivå. skapa förutsättningar för hållbara investeringar och bidra till att skapa samhällen som håller ihop. mer ingående analys av hur arkitektur, form och design kan bidra till en hållbar samhällsutveckling, präglad av sammanhållning, inkludering och i län efterlyser i sin tur mer forskning om effekter av medborgardialog och metoder för samskapande och inkludering i samhällsbyggnadsprocesser, livsmiljöns påverkan på hälsa och sociala funktioner samt om social och kulturell segregering och betydelsen av kvalitativa egenskaper i livsmiljön. Föreningen påpekar vikten av att skapa goda livsmiljöer även när takten på bostadsbyggandet ökar, med större utrymme för att nå ökad framgång med inkludering och hållbarhet. 2017/18:110 påminner om kulturmiljöns roll som utgångspunkt för arkitektur- och designprocesser kopplat till insatser för inkludering, dialog och delaktighet. Skälen för regeringens bedömning Segregerade samhällen innebär en socioekonomisk separation där välfärden fördelas ojämnt och skapar både inkomstbaserade och rumsliga klyftor. Ojämlika försörjningsmöjligheter är en avgörande faktor, men också bostadsmiljön kan påverka hälsan. Ojämlikhet ger avtryck i människors vardag och i livsförutsättningar för den enskilde. Utredningen lyfter som ett exempel att den förväntade livslängden i varierar med upp till , beroende på i vilken stadsdel man bor. Även i studier från bl.a. (Kommission för ett socialt hållbart [STK-2013-145]) visas hur boendesegregation och människors hälsa hänger samman. Andelen områden där människor med olika inkomster och bakgrund blandas har enligt studierna i minskat markant . Den fysiska miljön inverkar på samhällets förmåga till sammanhållning, vilket är en viktig del av en socialt hållbar utveckling och en central prioritering för regeringen. En medveten arkitektur, form och design kan göra skillnad för kvaliteten i livsmiljön. Stadsplaneringen berör inte enbart det fysiska och praktiska, utan också sociala aspekter. Hur den fysiska miljön är uppbyggd och omhändertas kan förstärka segregation, men också motsatsen gäller – omsorgsfullt gestaltade och väl omhändertagna miljöer kan bidra till sammanhållna städer och till att fler får bättre livsvillkor. Arkitektur, form och design är därför viktiga verktyg att använda i arbetet mot segregation. Som ett led i arbetet för ett samhälle som håller ihop har regeringen presenterat ett långsiktigt reformprogram för minskad segregation 2017– 2025. Inom ramen för reformprogrammet inrättas en ny myndighet – Delegationen mot segregation – som ska verka för genomförandet av reformprogrammet genom ett långsiktigt utvecklingsarbete. Regeringen har också avsatt sammanlagt till energieffektivisering och renovering och upprustning av hyresbostäder samt utemiljöerna runt dessa. För ett sammanhållet samhälle krävs förutsättningar för fysiska möten mellan människor med olika bakgrund. Det kan ske genom att man bor i samma områden, men kanske främst genom olika typer av mötesplatser och offentliga rum som kan finnas på många ställen i ett samhälle, inte bara inom ett bostadsområde. Regeringen bedömer att det är av största vikt att det både i nya bostadsområden och i omvandlingen av befintliga, ges plats och planeras för olika former av mötesplatser som kan gynna inkludering och sammanhållning. Här har civilsamhället en central roll. Det allmänna har ansvar för att ge goda förutsättningar för människor att mötas, exempelvis genom att upplåta utrymme i stadsplan och liknande för en mångfald av olika offentliga rum. Grönytor, parker, idrottsplatser, öppna fritidsverksamheter och bibliotek och andra kulturinstitutioner är viktiga mötesplatser i ett samhälle. Även vissa trafikmiljöer i såväl urban miljö som på landsbygd kan ses som viktiga gemensamma offentliga rum. Arkitekturen, formen och designen i alla dessa miljöer är av stor betydelse för att skapa hållbara livsmiljöer och kunna ge upphov till möten mellan människor. Såväl olika former av kultur- och föreningsverksamheter som mindre företag, butiker, restauranger och kaféer är också väsentliga forum för möten mellan människor och för ett samhälle som håller ihop. Den typen av verksamheter har ofta behov av lämpliga och lättillgängliga lokaler till rimliga priser för att kunna etablera sig och utvecklas. För exempelvis ideella föreningar, hantverks- och konstnärsverksamhet och butiker med mindre stark kommersiell bas är mindre och billiga lokaler viktigt. Samlingslokaler och icke-statliga kulturlokaler Ur ett socialt hållbarhetsperspektiv och för ett samhälle som håller ihop är det viktigt att det finns möjligheter för kontinuerlig verksamhet i miljöer där människor lever och vistas. Förutom närhet till service och rekreationsytor behövs tillgång till samlingslokaler där människor i alla åldrar ges möjligheter att organisera sin fritid och samlas utifrån gemensamma intressen. I många stadsdelar och bostadsmiljöer, inte minst på mindre orter, kan tidigare affärs- och verksamhetslokaler vara stängda. På andra håll, inte minst i större städer, har gemensamhetsutrymmen byggts bort när efterfrågan på bostäder lockat fastighetsägare och bostadsrättsföreningar att göra om lokaler till lägenheter. Att inrätta, bevara eller rusta upp befintliga samlingslokaler är insatser som har stor betydelse för utvecklingen av hållbara gestaltade livsmiljöer. För samhället som helhet har också offentliga lokaler och publika eller delvis publika rum som är tillgängliga för en bredare allmänhet avgörande betydelse. Statligt stöd kan sökas för allmänna samlingslokaler. Stödet kan ges till lokaler som hålls öppna och tillgängliga för föreningslivets möten, studieverksamhet, kulturell verksamhet, förströelse, fritidssysselsättning eller någon annan liknande verksamhet, vilket anges i förordning (2016:1367) om statsbidrag till allmänna samlingslokaler. Bidrag medges i vissa fall till utomhusmiljöer i nära anslutning till samlingslokalen, när det gäller att anpassa utomhusmiljön till ungdomsverksamhet inom kultur- och fritidsområdet. I det fall någon typ av utomhusmiljö utgör en faktisk samlingslokal och uppfyller alla de krav som ställs i förordningen finns heller inget formellt hinder för att bevilja medel till en sådan lokal. För kulturlokaler kan stöd ges enligt förordning (1990:573) om stöd till vissa icke-statliga kulturlokaler till nybyggnad och ombyggnad samt till standardhöjande reparationer, tillgänglighetsskapande åtgärder och energiåtgärder. Bidraget ges till kulturlokaler som ägs och drivs av någon annan än staten, t.ex. till museer, teater- och konsertlokaler, konsthallar och liknande. Samlingslokaler med deras närmaste omgivning är viktiga som gestaltade offentliga rum och tillgängliga mötesplatser. 2017/18:110 utomhus har betydelse för lokalens och samhällets dynamik och hållbarhet. Utemiljön i anslutning till samlings- och kulturlokaler bidrar till att fånga upp engagemang och skapa delaktighet, som del av en publik mötesplats. Utredningen anser mot den bakgrunden att bidrag bör kunna sökas även för utomhusmiljön i anslutning till en allmän samlingslokal. Regeringen delar bedömningen vad avser bidragsgivningen till allmänna samlingslokaler. Regeringen bedömer även att en motsvarande ordning bör gälla även vad avser bidragsgivningen till icke-statliga kulturlokaler och att den således utformas så att bidrag ska kunna fördelas även till anslutande utomhusmiljöer. Konst och kulturverksamhet i bostadsområden med socioekonomiska utmaningar Regeringen har under namnet Äga rum initierat en satsning på konst- och kulturverksamhet i bostadsområden med socioekonomiska utmaningar som pågår 2016–2018. Projekten som beviljats medel återfinns i hela landet i såväl stad som förort och glesbygd. Syftet är att öka den demokratiska delaktigheten och att fler ska kunna bidra till kulturens återväxt och utveckling i hela landet. och har ansvar för att genomföra satsningen och har gett satsningen underrubrikerna Konst händer respektive Kreativa platser. Regeringen bedömer att konstnärliga processer, med tydliga medborgarperspektiv, som samlar arkitektur, form, design och konst kan skapa kvalitativa mötesplatser och viktiga offentliga rum. Genom att koppla ihop konst med arkitektur, kulturhistoria och stadsplanering kan hållbara och mer jämlika miljöer som är angelägna för fler människor skapas. Resultaten kan bidra till att stärka både sammanhållningen i ett samhälle och den sociala gemenskapen mellan människor. har förutsättningar att vidareutveckla metoder för invånarinflytande med fokus på det lokala civilsamhället, för att på så sätt bidra till nytänkande och helhetsperspektiv kring utformning av nya mötesplatser och offentliga rum. I detta arbete bör samverkan ske med Delegationen mot segregation. Omsorgsfull arkitektur, form och design kan främja ett tillgängligt samhälle med möjlighet till delaktighet för alla. i detta sammanhang främst tillgängliggörande för människor med fysisk, intellektuell eller psykisk funktionsnedsättning. Av befintlig lagstiftning följer att byggnader ska vara tillgängliga och användbara för personer med rörelse- eller orienteringsnedsättningar. Övergripande krav på tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga finns i (2010:900) och plan- och byggförordningen (2011:338). byggregler finns tillämpningsföreskrifter till lagen och förordningen. Genom att ratificera FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning har förbundit sig att genomföra och främja forskning och utveckling inom universell design. Staten ska även främja universell utformning vid utveckling av normer och riktlinjer. Med universell utformning menas att miljöer och produkter ska utformas så att de fungerar för alla människor utan att speciell anpassning behövs. Med universell utformning och universell design avses således arkitektur, form och design som understödjer största möjliga tillgänglighet och användbarhet. Ett samhälle som är inkluderande och tillgängligt skapar förutsättningar för delaktighet, självständighet, jämlikhet och jämställdhet. Resultatet av att utforma universellt ger därmed en mer ändamålsenlig livsmiljö för personer med funktionsnedsättning. Universell utformning och design för alla omfattar dock lösningar för byggnader, produkter och miljö som är användbara och förenklar för alla – inte bara för personer med funktionsnedsättningar. Alla offentliga och privata miljöer, produkter och tjänster bör utformas med tanke på människors olika förutsättningar. är det viktigt med flexibilitet, att kunna variera användningsområden för en och samma byggnad, produkt eller miljö. Regeringen bedömer att det är av stor vikt att byggnader och anläggningar så långt det är möjligt byggs för att redan från början vara tillgängliga, med möjligheten att ytterligare tillgänglighetsanpassa vid behov. Utformning och gestaltning av bostäder och entréer, men också kringmiljöer, bör ha en flexibilitet och universell utformning som kan passa alla människor. I propositionen Kunskap i samverkan – för samhällets utmaningar och stärkt konkurrenskraft (prop. 2016/17:50) presenterade regeringen bl.a. en satsning på social bostadspolitik och tillgänglighetsdesign. Satsningen på tillgänglighetsdesign, som kan stödja forskningsprogrammet för hållbart samhällsbyggande och samverkansprogrammet Smarta städer, genomförs vid Verket för innovationssystem (). Bostäder och mötesplatser för äldre har regeringen tillsatt flera utredningar om boende för äldre. Ett resultat har blivit fler trygghetsboenden, men behoven av äldre- och trygghetsboenden är fortsatt stora. Med en stadigt åldrande befolkning kommer efterfrågan att öka på bra bostäder som är utformade för att även en person med t.ex. rörelsesvårigheter ska kunna bo i dem. Det kan också gälla önskan om bostäder som är attraktiva för personer som vill gardera sig för att slippa flytta den dag ålderdomen kan göra det svårt att bo kvar i en bostad som inte är tillgänglighetsanpassad. Med en medveten arkitektur och design för tillgängliga och hållbara gestaltade livsmiljöer finns goda möjligheter att skapa miljöer och boenden som både är trygga och som uppmuntrar till sociala kontakter och gemenskaper, även över åldersgränser. Miljöer för vård och omsorg bör utformas med de äldres behov i förgrunden. Regeringen delar utredningens mening att en brukarorienterad design kan mana till samskapande mellan professioner, för att åstadkomma goda miljöer inom vården. Därför är det av stor vikt att upphandlingskriterier vid projektering av äldreboenden och 2017/18:110 vårdmiljöer kan bidra till universell utformning och design, liksom ett ökat kvalitetsfokus vad gäller den fysiska miljön. Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att i samarbete med , Statens centrum för arkitektur och design och samla och redovisa kunskap om och goda exempel på hur kulturhistoriska värden kan integreras och tas tillvara i plan- och byggprocesser. Utredningens bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen anger att kulturhistoriska värden ska respekteras och integreras samt lyfter bl.a. fram historisk byggkunskap och kulturarvsforskning som viktigt ur ett hållbarhetsperspektiv, men lämnar inga egentliga förslag på området. Remissinstanserna: I en stor andel av remissvaren påpekas att de historiska perspektiven och kulturmiljöns betydelse inte i tillräcklig omfattning har lyfts fram i utredningen. Det konstateras att utredningens tyngdpunkt ligger på den nytillkomna arkitekturen, formen och designen och inte så mycket på den befintliga miljön och dess värden. remissinstanser har bl.a. lämnat synpunkter på utredningens förslag till mål, där man framhåller att prioriteringen av estetiska och kulturhistoriska värden är viktig och därför bör finnas kvar i målen för den nya politiken. lyfter t.ex. vikten av att arbeta aktivt för bevarande av kulturhistoriska och estetiska värden i befintliga miljöer som en förutsättning i formandet av en attraktiv, gestaltad i anser att ska verka för att fastställda nationella mål för arkitektur, form och design uppnås genom att den gestaltade livsmiljön beaktas inom arbete med hållbar samhällsplanering och boende, men även kulturmiljö och regional i pekar på att det historiska arvet i olika former är en förutsättning för goda livsmiljöer. varnar för att kommunernas kulturmiljöprogram ofta mer än 20 år gamla, vilket även i gör. arbetar några kommuner med nya och uppdaterade kulturmiljöprogram i kulturmiljöprogram varför även i län efterfrågar mer resurser för att arbeta med såväl kulturarvsfrågor som andra kvalitativt inriktade gestaltningsfrågor. i län ser det vidare som angeläget att den övergripande kommunala planeringen