prop · H503128 · 2018-04-10 00:00:00 — Ställföreträdaren får ett arvode som betalas av huvudmannen eller, om huvudmannen saknar medel, av kommunen. Storleken på arvodet beslutas av överförmyndaren och varierar beroende på vilka uppgifter som ingår i uppdraget. Vanligen ligger arvodet på 9 000–per år.17 reglerar hur ställföreträdaren ska förvalta huvudmannens tillgångar, när överförmyndarens samtycke krävs liksom hur och när förvaltningen ska redovisas. Ställföreträdaren är ålagd att fortlöpande föra räkenskaper över sin förvaltning och göra anteckningar om sina åtgärder i övrigt.18 17Riksförbundet frivilliga samhällsarbetare (2015), Rollkoll. Vad gör en god man och förvaltare? och frivilliga samhällsarbetare (2016) Rollkoll. Ett material om god man och förvaltare i relation till andra aktörer. 1812 kap. 5 § (1949:381). R I K S R E V I S I O N E N T I L L S Y N A V S T Ä L L F Ö R E T R Ä D A R E O C H Ö V E R F Ö R M Y N D A R E Olika typer av ställföreträdarskap Förvaltar huvudmannens tillgångar, bevakar dennes rätt och sörjer för dennes person. Utför uppgifter för huvudmannens räkning. Huvudmannen ska godkänna beslut, ibland med hjälp av anhöriga eller boendepersonal. Förvaltar huvudmannens tillgångar, bevakar dennes rätt och sörjer för dennes person. Tar över huvudmannens rättshandlingsförmåga och kan ta beslut utan huvudmannens godkännande. God man för ensamkommande Ansvarar för barnets personliga förhållanden och för att sköta dennes angelägenheter eftersom barnet inte har uppehållstillstånd. Företräder en omyndig person i rättsliga sammanhang, om t.ex. vårdnadshavaren är underårig eller har förvaltare. Ska förvalta omyndigas tillgångar och företräda dem i angelägenheter som rör tillgångarna. Företräder fullmaktsgivaren i ekonomiska och personliga angelägenheter. Överförmyndaren har möjlighet att agera till exempel vid misstanke att fullmakthavaren inte sköter sitt uppdrag eller agerar oegentligt gentemot fullmaktsgivaren. Överförmyndaren ska utöva tillsyn över förmyndares, gode mäns och förvaltares hela uppdrag.19 Överförmyndaren ska vidare erbjuda ställföreträdare den utbildning som behövs20 och lämna uppgifter som är nödvändiga för att ska kunna föra statistik över överförmyndarnas verksamhet.21 Överförmyndaren tar också ansvar för att hitta lämpliga ställföreträdare, något som inte är reglerat i lag. Överförmyndare eller överförmyndarnämnd är förtroendevalda och väljs av kommunfullmäktige på fyra år.22 De har oftast professionella tjänstemän som stöd för sin utövning, och antalet tjänstemän har ökat. bestod nästan två tredjedelar () av överförmyndarna av enbart förtroendevalda. var det endast som bestod enbart av förtroendevalda, av de 159 överförmyndarkontor som svarat på enkät. Kommunerna har frihet att organisera överförmyndarverksamheten som de önskar. Historiskt sett har det varit vanligt med en enskild politiskt tillsatt 1916 kap. 1 § 1 st. (1949:381). 2019 kap. 18 § (1949:381). 2119 kap. 19 § (1949:381). 2219 kap. 5 och 7 § (1949:381). 16 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N reform på området blev det möjligt för kommunerna att utse en överförmyndarnämnd, och en gemensam kommuner är också möjlig sedan 2006.23 Denna samverkansform är vanlig, och det finns även andra kombinationer av samverkan kommuner emellan. Vissa kommuner arbetar i gemensamma kanslier där respektive kommun har en egen överförmyndare eller överförmyndarnämnd kopplad till kansliet. Det förekommer också att gemensamma kanslier består av både kommuner med egen överförmyndare och kommuner med gemensam nämnd. Enligt bearbetning av information från länsstyrelserna och överförmyndarkontoren har 54 kommuner en ensam överförmyndare och 56 kommuner har en överförmyndarnämnd. 180 kommuner () samverkar i en gemensam nämnd och/eller ett gemensamt kansli.24 Fyra olika sätt som kommuner organiserar överförmyndarverksamheten Kommun med en ensam överförmyndare (54 kommuner) Kommun med en överförmyndarnämnd (56 kommuner) Flera kommuner med en gemensam överförmyndarnämnd } (180 kommuner) Flera kommuner med ett gemensamt överförmyndarkansli Länsstyrelserna har tillsynsansvar för 230 överförmyndarmyndigheter.25 Inspektion ska ske men får avstå från en inspektion om det är uppenbart att den inte behövs. Den ska i så fall genomföras nästkommande år. Inspektionen innehåller granskning av om överförmyndarens handläggning följer reglerna i och förmynderskapsförordningen och i övrigt sker på ett rättssäkert och lämpligt sätt. Länsstyrelserna ska granska överförmyndarens egna register och ett antal stickprovsvis utvalda akter. Om finner anledning att rikta anmärkning mot överförmyndaren ska skälen antecknas i tillsynsprotokollet. får ålägga överförmyndaren att underrätta om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av anmärkningen.26 kan också anmäla behovet av att entlediga en överförmyndare till tingsrätten om det visar sig att denne inte är lämplig.27 2319 kap. 16 § (1949:381). 24För en lista på vilka kommuner som samverkar och i vilka former se ”Underlag b”, som går att ladda ner från . 25Med överförmyndarmyndighet menas en ensam överförmyndare, överförmyndarnämnd eller gemensam nämnd. 2621–24 §§ förmynderskapsförordningen (1995:379). 2719 kap. 9 § (1949:381). R I K S R E V I S I O N E N T I L L S Y N A V S T Ä L L F Ö R E T R Ä D A R E O C H Ö V E R F Ö R M Y N D A R E Länsstyrelserna ska också stödja överförmyndarna med råd för att säkra att rättstillämpningen är enhetlig.28 Den rådgivande funktionen gentemot överförmyndarna handlar bland annat om utbildning och organisation för överförmyndarna.29 ansvarar endast sju av de 21 länsstyrelserna för tillsynen av överförmyndare och överförmyndarnämnder.30 Koncentrationen till sju länsstyrelser skulle enligt den s.k. koncentrationsutredningen31 anpassas till den regionala samhällsorganisation som förutsågs bli resultatet av förslag om regionindelning. Denna förändring genomfördes också för andra av kärnuppgifter efter förslag som lades fram i utredningen . Gemensamt för de verksamheter som föreslogs koncentreras var att det fanns ett behov av likformigt utförande nationellt, att verksamheten hade begränsat samband med övriga kärnverksamhet eller instruktionsenliga uppdrag, att verksamheten var av hög komplexitet, samt kännetecknades av låg besöksfrekvens och externa besök. Den av de sju länsstyrelserna med den mest omfattande verksamheten skulle vidare få ett utpekat ansvar för de respektive koncentrerade verksamheterna.32 I praktiken har det blivit två länsstyrelser som fått särskilda ansvarsområden. Sedan koncentrationen genomfördes har två regeringsuppdrag lämnats till länsstyrelserna. har haft en samordnande roll för det ena uppdraget som handlar om att förbättra och ensa tillsynen. har haft ansvar för det andra uppdraget som handlar om frågor om utbildning av ställföreträdare. Utöver dessa regeringsuppdrag har också tilldelats ett särskilt ansvar för insamling av statistik. Justitiekanslern () är regeringens tillsynsmyndighet. I JK:s uppdrag ingår att kontrollera att de som utövar statlig verksamhet följer gällande författningar samt i övrigt fullgör sina skyldigheter. JK får dessutom som särskild åklagare väcka åtal mot befattningshavare som har begått en brottslig gärning genom att åsidosätta vad de är skyldiga att göra i tjänsten.33 Myndigheten koncentrerar sig därför i huvudsak på frågor om rättssäkerhet, yttrandefrihet, offentlighet och s.k. systemfel 2819 kap. 17 § (1949:381). 2919 kap. 17 § (1949:381). 3020 § förmynderskapsförordningen (1995:379). 31Ds 2007:28, Koncentration av länsstyrelseverksamhet. 32Ibid., s. 10 ff. 33Lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn, förordningen (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern. 18 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N JK har sedan koncentrationen av tillsynen till sju länsstyrelser utfört inspektion av länsstyrelserna vid två tillfällen.34 har ett samordnande ansvar för länsstyrelserna som myndigheter. ansvarar för de sakpolitiska frågor som rör regleringen på området.35 Regeringen kan bland annat styra länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndarna genom förmynderskapsförordningen och regleringsbrev. Regeringen och kan också få information om hur verksamheten fungerar i praktiken om regeringen har krav på återrapportering av tillsynen och dess resultat. De kan också få information genom att beställa utredningar. En ställföreträdare kan i sitt uppdrag ställas inför många olika frågeställningar varför det också är flera statliga myndigheter som berörs av överförmyndarnas verksamhet. Därför arbetar även exempelvis , , och med frågor som rör ställföreträdare och överförmyndare. Den centrala statliga styrningen består framförallt av författningar. Uttalanden från eller domstolar får direkt inverkan på hur praxis tolkas hos överförmyndarna. Ställföreträdarens, överförmyndarens och uppgifter och ansvar regleras i (1949:381), förmynderskapsförordningen (1995:379), lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn, och lagen (2017:310) om framtidsfullmakter. Överförmyndarens handläggning av ärenden regleras också av annan lagstiftning, t.ex. förvaltningslagen (1986:223). 34Justitiekanslern 2017. (hämtad ). 35Förordning (1996:1515) med instruktion för . R I K S R E V I S I O N E N T I L L S Y N A V S T Ä L L F Ö R E T R Ä D A R E O C H Ö V E R F Ö R M Y N D A R E Några centrala ändringar i regelverket och tillsynen •2006 tydliggjordes att kommuner har möjlighet att samverka genom att tillsätta en gemensam överförmyndarnämnd •2008 skärptes länsstyrelsernas tillsynsansvar •2009 gjordes ändringar i syfte att minska risken för missbruk av den enskildes tillgångar och stärka det allmännas tillsyn •2009 infördes en skyldighet för länsstyrelserna att ge råd och stöd till överförmyndare •2012 koncentrerades tillsynen över överförmyndarna till de nu berörda länsstyrelserna (från att tidigare ha varit en uppgift för samtliga 21 länsstyrelser) i syfte att effektivisera och stärka rättssäkerheten i verksamheten. •2015 skärptes kontrollen av att de som förordnas som ställföreträdare är lämpliga för uppdraget och det beslutades att länsstyrelserna ska ta fram statistik över överförmyndarnas verksamhet i syfte att bl.a. förbättra tillsynen. ombudsmän () utövar tillsyn över hur författningar tillämpas i offentlig verksamhet. JO:s granskningsmandat täcker statliga och kommunala myndigheter samt tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa. Inom ställföreträdarområdet kan JO således granska såväl de kommunala överförmyndarna som länsstyrelserna. Granskningarna föranleds ofta av anmälningar från allmänheten, men kan även vara en följd av JO:s egna initiativ. 36 JO hanterar cirka hundra överförmyndarärenden , varav cirka tio resulterar i kritik. Tre handläggare lägger ner sammantaget ungefär en halv årsarbetskraft på frågor som rör överförmyndarverksamheten.37 lämnade ett tillkännagivande i vilket regeringen uppmanades att ta initiativ till en uppföljning av hur lagstiftningen om överförmyndare, gode män och förvaltare fungerar, och att överväga andra förbättringar av systemet med gode män och förvaltare. Förslag som ansåg borde övervägas rörde bl.a. 1) utbildning för gode män och förvaltare, 2) ett offentligt ställföreträdarregister, 3) ett nationellt blankettsystem och 4) ett system för enhetlig redovisning. I tillkännagivandet framhöll att det är ”ett oeftergivligt krav att rättssäkerheten i frågor rörande gode män och förvaltare upprätthålls”.38 3613 kap. 6 § regeringsformen (1974:152), lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. 37Intervju med två tjänstemän vid JO, . 2016/17:CU10, Familjerätt, rskr. 2016/17:189. 20 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 2.7 Jämförelse med andra tillsynsområden Statliga utredningar och rapporter som har handlat om tillsyn har endast marginellt behandlat ställföreträdar- eller överförmyndartillsynen. Inom ramen för delbetänkande gjordes en kartläggning av lagar som reglerar tillsyn, i vilken klassificerades som en tillsynslag.39 män och förvaltare nämns endast svepande, i ett stycke om medborgarnas roll i tillsynen, ”som en förlängning av den statliga tillsynsorganisationen”40. Överförmyndarnas tillsyn av dessa ställföreträdare förekommer inte alls, och tillsyn av överförmyndarna beskrivs som ett av länsstyrelsernas ”mindre omfattande uppgifter”.41 I slutbetänkandet som kom 2004 nämns varken ställföreträdare, överförmyndare eller , eller tillsynen som utförs på området.42 gjorde en skattning av den samlade tillsynens volymer. I skattningen var det tydligt att den kommunala tillsynen utifrån och anslutande författningar var resursmässigt störst. Den uppskattades vara minst lika omfattande som alla de andra kommunala tillsynsverksamheterna tillsammans. Antalet anställda inom miljötillsynen uppskattade utredningen till cirka 2 000 personer. Inom de tre i storleksordning närmaste följande områdena uppskattade utredningen de samlade personella resurserna till mellan drygt 100 och 300 årsarbetskrafter.43 Enligt granskning framgår dock att årsarbetskrafter inom ställföreträdar- och överförmyndarområdet uppgick till 200444, och var alltså sannolikt det näst största tillsynsområdet efter miljötillsynen. En grov skattning av årsarbetskrafterna är att de uppgick till minst cirka 690.45 Att ett så stort och viktigt tillsynsområde blir en blind fläck i en central statlig utredning om tillsyn är signifikativt för ställföreträdar- och överförmyndarområdet. Att området saknar tydliga företrädare inom staten är en möjlig förklaring. Ytterligare en möjlig förklaring är att bilden av gode män, förvaltare och överförmyndare inte stämmer överens med de senaste decenniernas förändringar på området. Bilden att det handlar om att ”värna särskilt svaga individers (huvudsakligen ekonomiska) intressen”46 är förlegad och hör till före ädel- och psykiatrireformerna , och innan det kom många 39SOU 2002:14, Granskning på medborgarnas uppdrag, bilaga 2. 42SOU 2004:100, Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn. 43SOU 2004:100, Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn. 44Riksrevisionen (2006), Länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndare, RiR 2006:5. 45Länsstyrelsen i (2017), Överförmyndarstatistik 2016. (hämtad ). 46SOU 2002:14, Granskning på medborgarnas uppdrag, s. 115. R I K S R E V I S I O N E N T I L L S Y N A V S T Ä L L F Ö R E T R Ä D A R E O C H Ö V E R F Ö R M Y N D A R E En allt större del av huvudmännen har komplexa behov, och då handlar det inte huvudsakligen om att ta hand om deras ekonomi, utan framförallt att värna deras personliga och rättsliga intressen. Inom de flesta andra tillsynsområden finns det en myndighet med centralt ansvar som ger tillsynsvägledning, utfärdar föreskrifter och i vissa fall även bedriver egen tillsynsverksamhet. Det kan också finnas flera tillsynsvägledande myndigheter på central nivå, som utövar vägledning inom samma område, men avseende olika delar av området. Rollfördelningen mellan den centrala myndigheten, och kommunen varierar emellertid.47 Länsstyrelserna har ansvar för tillsyn och tillsynsvägledning inom flera olika områden. Livsmedelskontroll, kameraövervakning, djurskydd, näringsliv och kulturmiljövård är, utöver överförmyndare, några exempel där länsstyrelserna har tillsynsansvar. Ett annat område, utöver ställföreträdar- och överförmyndartillsyn, som saknar centralt ansvarig förvaltningsmyndighet är tillsyn av stiftelser. På några av länsstyrelsernas större tillsynsområden har den centralt ansvariga förvaltningsmyndigheten omfattande ansvar för tillsyn och tillsynsvägledning på nationell nivå. På miljöområdet ligger till exempel det nationella ansvaret för tillsyn och tillsynsvägledning hos bland annat och Havs- och vattenmyndigheten. Även inom den betydligt mindre alkoholtillsynen har en central myndighet ett nationellt ansvar. Där utövar tillsyn för att garantera att försäljning av alkohol sker ansvarfullt och att lagar och bestämmelser på alkoholområdet efterlevs. Myndigheten för också två register. är ett nationellt register för tillsyn och uppföljning som t.ex. innehåller uppgifter om serveringstillstånd, tillverkning av alkoholdrycker samt försäljning på restauranger. Registret Kunskapsprov används för att visa att en person som ansöker om serveringstillstånd har kunskaper i alkohollagen. Även på andra avsevärt mindre tillsynsområden finns en ansvarig central myndighet med föreskriftsrätt. har t.ex. gett ut en föreskrift om skydd mot flyghavre och föreskrifter på bevakningsföretagsområdet. På ställföreträdar- och överförmyndarområdet finns det ingen myndighet som har föreskriftsrätt eller ger allmänna råd, för något nationellt register, eller som länsstyrelserna kan rapportera in uppgifter eller iakttagelser till. 47 Statskontoret (2012), Tänk till om tillsynen. Om utformningen av statlig tillsyn, s. 30. 22 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 2.8Jämförelse med ställföreträdar- och överförmyndarsystem i nordiska länder Flera nordiska länder har de senaste cirka 15 åren genomfört reformer inom ställföreträdarområdet. , och har professionaliserat delar av eller hela ställföreträdarens uppdrag. I finns en uppdelning mellan lekmän och professionella ställföreträdare (s.k. fasta verger). De professionella ställföreträdarna utses av motsvarigheten till (fylkesmannsembetet). Den finska motsvarigheten kallas intressebevakare, och det är statens ansvar att se till att det finns intressebevakare för uppdragen. Centraliseringen motiverades av framför allt rättssäkerhetsskäl. Intressebevakningstjänsterna ges främst av myndigheter men efter samråd med justitieministeriet är det möjligt att köpa in tjänsterna från företag. Även i finns professionella ställföreträdare som anställs av statsamtet, som motsvarar . I , och utövas tillsynen av ställföreträdare av motsvarande . En sådan ordning diskuterades också i i samband med en reform på ställföreträdarområdet 1975. Argumentet mot att lägga tillsynen av ställföreträdare på länsstyrelserna var att den skulle innehålla både operativ tillsyn och tillsynsvägledning. Utredningen ansåg att den vägledande funktionen inte skulle kunna tillgodoses lika väl på regional nivå eftersom personlig kontakt skulle försvåras. Därför vore det önskvärt att överförmyndaruppdraget utövades av förtroendevalda med god förankring, menade såväl utredaren som dåvarande departementschef.48 Av de nordiska länderna är det land som senast initierade en genomgripande översyn av organisering av ställföreträdarområdet (om man bortser från införandet av framtidsfullmakter i ). Den norska utredningen som låg till grund för reformen presenterades 2004, och den nya lagen, Vergemålsloven, trädde i kraft . En granskning av om den nya organiseringen och lagen ökat rättssäkerhet och rättslikhet för den enskilde planeras att publiceras av den norska Riksrevisjonen vid årsskiftet.49 Granskningen ska också identifiera brister inom ställföreträdarområdet. Initiativet till en utredning av vergemålområdet togs med utgångspunkt i en bedömning att det var nödvändigt med en genomgång och modernisering av lagarna respektive 1927, för att öka rättssäkerheten för de som lagarna omfattar. Utredningen omfattade både lagen om omyndigförklarande och 1974:142, Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i , m.m., s. 152. 49Telefonsamtal med Riksrevisjonen, och Riksrevisjonen (2017), (hämtad ) R I K S R E V I S I O N E N T I L L S Y N A V S T Ä L L F Ö R E T R Ä D A R E O C H Ö V E R F Ö R M Y N D A R E vergemålsloven, motsvarande lagstiftningen som reglerar ställföreträdarområdet. Utredningen pågick och arbetet presenterades i NOU 2004:16 Vergemål.50 Överförmynderiet var ett kommunalt ansvar, på motsvarande sätt som i med överförmyndarkontor. Det fanns stora skillnader i rättssäkerhet för den enskilde, beroende på vilken kommun som denne tillhörde. Stora kommuners överförmyndare uppvisade bättre kvalitet på verksamheten än vad mindre kommuner gjorde, på grund av olika prioriteringsmöjligheter. Kritiken omfattade därtill begränsad kompetens hos överförmyndare, såsom avsaknad av kännedom om offentlig förvaltning och sakfrågor, och att överförmyndare var förtroendevalda utan några speciella formella krav. Eftersom uppdraget kräver kunskap om flera olika sakområden samarbetade vissa överförmyndare med advokater eller andra personer som hade inblick i sakfrågan. Fylkesmannens inspektioner visade dock att flera inte sökte eller fick det stöd som de hade behov av. Därutöver fanns rekryteringssvårigheter och ett ökande behov av ställföreträdare, en utveckling som man inte ansåg skulle avstanna, snarare tvärtom. Mot bakgrund av denna problembild, som är tämligen lik de svenska förhållandena, tillsattes en utredning med ett omfattande mandat. Den överordnade målsättningen var att bidra till att öka rättssäkerheten för huvudmannen (vergetrengende). En omorganisering av överförmynderiet mot en ökad professionalisering av arbetet var centralt. Utredningen gjorde även en värdering av behovet av ändringar eller upphävandet av andra bestämmelser i olika lagar. Utredningen arbetade även fram en lag för de ensamkommande minderåriga. Som underlag för utredningens förslag studerade man bland annat lagstiftningen i , och Sverige.51 Mot bakgrund av utredningen flyttades tillsynen från de 420 kommunala överförmyndarna till fylkesmannen (17 stycken) och ordningen med politiskt valda överförmyndare upphörde. Det finns en central vergemålsmyndighet, som har en samlande funktion och behandlar klagomål gällande fylkesmannens verksamhet samt utför tillsyn över densamma.52 Inför en ny indelning av överförmynderiets organisation föreslog utredningen att man skulle ta hänsyn till befolkningsunderlag, geografiska förhållanden och tillgången till kommunikationsmöjligheter för att möta den kompetens som behövs för att utföra uppdraget.53 110 (2008–2009), Om lov om vergemål (vergemålsloven). 51NOU 2004:16, Vergemål. 110(2008–2009), Om lov om vergemål (vergemålsloven). 53NOU 2004:16, Vergemål. 24 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 3Överförmyndarens tillsyn av ställföreträdare Överförmyndaren ska utöva tillsyn över ställföreträdarens hela uppdrag, erbjuda ställföreträdare den utbildning som behövs och lämna uppgifter som är nödvändiga för att ska kunna föra statistik över överförmyndarnas verksamhet. Överförmyndaren tar också ansvar för att hitta lämpliga ställföreträdare. I detta kapitel beskrivs det arbete som utförs inom överförmyndarverksamheten i . Texten är huvudsakligen baserad på enkät till överförmyndarkontoren. iakttagelser från fallstudien i överförmyndarförvaltning finns i faktarutorna. Överförmyndaren i är en av de större i , med nio anställda och en nämnd med fem ledamöter. hade överförmyndaren fått ett stort antal JO-anmälningar, som all personal var sjukskriven. Efter denna krissituation har kommunen satsat på överförmyndaren, som uppfattas som väl fungerande bland andra överförmyndare. Kommunrevisionen bedömde t.ex. 2014 att det finns förutsättningar för en rättssäker och effektiv ärendehantering. En handläggare säger att det upplevs som att det skett en förskjutning av ärenden från socialtjänstnämnden till "slasktratten" överförmyndarnämnden. ”vet inte vart de ska göra av klienterna – de kanske inte kan språket, inte räkna, har skulder etc.” En person i godmansföreningen säger att ”de är duktiga och snabba på att granska i . Jag känner mig granskad också. Det är bra. Jag tror inte att det som har hänt på andra ställen kan hända här.” ”Överförmyndare är som arbetsgivare åt gode män, som man inte vet vad de gode männen gör. Det finns risk för bedrägerier och fel som kan resultera i kommunens ansvar.” (nämndledamot)