prop · H50394 · 2018-02-15 00:00:00 — () anser att skyldigheten att ställa finansiell säkerhet för verksamhet som omfattas av tillstånd enligt lagen om kärntekniska verksamhet bör förtydligas samt att det kan övervägas om undantaget för den som är skyldig att betala avgift eller ställa säkerhet enligt finansier- ingslagen behövs. Skälen för regeringens förslag: Ett tillstånd bör för sin giltighet få göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer en finansiell säkerhet för de kostnader för avfallshantering och återställ- ningsåtgärder som verksamheten kan orsaka. Detta motsvarar i stor ut- sträckning det som gäller enligt 16 kap. 3 § . Förslaget utgår från rådets direktiv /70/Euratom av om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. I direktivets arti- kel 9 anges att medlemsstaterna ska säkerställa att det nationella ramver- ket innehåller krav på att tillräckliga ekonomiska resurser finns tillgäng- liga när det behövs för att genomföra det nationella avfallsprogrammet. Vidare är det angeläget att den som bedriver verksamhet med strålning kan svara för att nödvändiga åtgärder för hantering och slutförvaring av det radioaktiva avfallet faktiskt kommer till stånd. Stor vikt måste läggas vid en verksamhetsutövares förutsättningar att på ett betryggande sätt kunna svara för de åtaganden som följer av verk- samhet med joniserande strålning. Verksamhetsutövaren måste på ett tro- värdigt sätt kunna visa att denne har den finansiella kapacitet som krävs Prop. 2017/18:94 för att på ett uthålligt sätt uppfylla de krav som ställs. godtas om den visas vara betryggande för sitt ändamål. Det är sökanden som ska visa att säkerheten är betryggande. Säkerheten kan ställas efter hand enligt en plan som vid varje tid tillgodoser det aktuella behovet av säkerhet. Säkerheten ska prövas av tillståndsmyndigheten. Enligt strålskyddsdirektivet är det även ett krav att en finansiell säker- het har avsatts för en säker hantering av uttjänta slutna strålkällor med hög aktivitet, s.k. HASS-källor, för att tillstånd ska få ges för en verk- samhet där HASS-källor ingår (se artikel 87.2). Ett generellt undantag från kravet på att ställa finansiell säkerhet för en tillståndspliktig verksamhet införs för staten, kommuner, landsting och kommunförbund. När det gäller HASS-källor ska staten, kommuner och landsting säkerställa en säker hantering av uttjänta strålkällor. Hur detta ska ske får specificeras närmare i föreskrifter. Inte heller den som är skyldig att betala avgift eller ställa säkerhet enligt lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet eller 16 kap. 3 § ska behöva ställa säkerhet för åtgärder som omfattas av sådana avgifter och säkerheter. 6.10 Anmälningsplikt för hantering av tekniska anordningar som kan alstra icke-joniserande strålning Regeringens förslag: En möjlighet för regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer att, utöver tillståndsplikt, föreskriva om an- mälningsplikt för hantering av tekniska anordningar som kan alstra icke-joniserande strålning införs. förslag överensstämmer delvis med re- geringens men har en annan språklig och lagteknisk utformning. Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt om förslaget. Skälen för regeringens förslag: finns det en möjlighet att före- skriva om tillståndsplikt för tekniska anordningar som kan alstra icke- Prövningen och regleringen av tekniska anord- ningar som kan alstra icke-joniserande strålning bör i likhet med att pröv- ningen för verksamhet med joniserande strålning stå i proportion till om- fattningen av och sannolikheten för strålning från verksamheten och den inverkan regleringen och tillsynen kan ha när det gäller att minska strål- ningen eller förbättra strålskyddet. En möjlighet att meddela föreskrifter om anmälningsplikt bör därför införas. anges det i normgivningsbemyndigandet uttryckligen vilka åtgär- der som det kan föreskrivas tillståndsplikt för. bör ersättas med uttrycket ”hantering” som inbegriper de åtgärder som i I praktiken avses ingen ändring utan hantering inbegriper samtliga åtgärder och utbytet av uttryck är endast en anpassning till ter- minologin i den nya lagen. Det är lämpligt att i föreskrifter närmare ut- veckla vilken hantering som kan omfattas av tillstånds- eller anmälnings- Föreskrifter för ett ökat strålskydd Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om förbud och andra försiktig- hetsmått till skydd för arbetstagare och andra människor mot risk för skador från joniserande strålning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska även få meddela föreskrifter om uppgiftslämning, dokumentation, krav på särskild kompetens för utförandet av vissa arbetsuppgifter inom verksamhet med joniserande strålning och funktionskrav för tekniska Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska dessutom få meddela föreskrifter om övervakning, radioaktivt avfall, utsläpp av radioaktiva ämnen, avveckling av verksamheter och andra försiktighetsmått till skydd för miljön samt om hur tekniska anord- ningar som kan alstra icke-joniserande strålning ska hanteras och om andra försiktighetsmått i samband med hanteringen av tekniska anord- ningar som kan alstra icke-joniserande strålning. förslag överensstämmer delvis med re- geringens men har en annan språklig och lagteknisk utformning. Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt i dessa delar. Skälen för regeringens förslag ökar kunskaperna om strålningens effekter och nya använd- Syftet med strålskyddslagen är att skapa förut- sättningar för ett fullgott strålskydd i samhället. Kravet på strålskydd kan även skilja sig åt mellan olika verksamheter, utvecklas och ändras över tid och behöva regleras på olika detaljnivåer i olika situationer. ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få möj- lighet att utveckla strålskyddet i föreskrifter på lägre nivå än lag. Den nuvarande strålskyddslagen innehåller möjligheter för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter för ett ökat strålskydd. Dessa normgivningsbemyndiganden bör förtydli- gas och utvidgas så att de gäller även de bestämmelser i den nya strål- skyddslagen som inte finns i den nuvarande strålskyddslagen. ske genom att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges möjligheter att besluta om föreskrifter till skydd för miljön, arbets- tagare och andra människor. Normgivningsbemyndigandena bör även ge möjlighet att meddela föreskrifter om kunskapskrav för utförandet av vissa arbetsuppgifter, uppgiftslämning, dokumentation, funktionskrav för tekniska anordningar och försiktighetsmått i samband med hanteringen av tekniska anordningar som kan alstra icke-joniserande strålning. Arbetstagare ska i sitt arbete vara skyddade mot strålningens skadliga Det innebär att det kan vara nödvändigt att i föreskrifter besluta om ytterligare åtgärder för att säkerställa ett adekvat strålskydd och Det kan exempelvis finnas behov av att i föreskrifter reglera Prop. 2017/18:94 hur arbetet ska planeras och utföras, införa förbud för att ett visst arbete utförs av vissa arbetstagare eller reglera vilka skyddsanordningar som ska vara obligatoriska att använda i vissa exponeringssituationer. Rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela ytterligare föreskrifter om skydd för arbetstagare mot risk för skador från joniserande strålning. Försiktighetsmått till skydd för människor Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör i likhet med den nuvarande strålskyddslagen få meddela föreskrifter om ytterli- gare förbud och andra försiktighetsmått till skydd för människor mot risk för skador från joniserande strålning. För att garantera ett fullgott strål- skydd för människor bör normgivningsbemyndigandet inte begränsas till att gälla enbart verksamheter som inte är tillståndspliktiga. är det mest effektivt att i föreskrifter förbjuda viss verksamhet i stället för att avslå ansökningar om tillstånd. Till skillnad från nuvarande lagstiftning bör normgivningsbemyndigandet därför gälla även tillståndspliktiga verksamheter. Bemyndigandet kan t.ex. omfatta lämnandet av uppgifter om radon till den nationella handlingsplanen och föreskrifter om gamma- strålning i byggmaterial. Joniserande strålning kan även ge upphov till skador på miljön. Bemyn- digandena i lagen bör därför inte begränsas till föreskrifter som beslutas till skydd för människors hälsa. Enligt den nuvarande strålskyddslagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om radioaktivt avfall. Normgivningsbemyndigandet rörande skydd för miljön bör inte begränsas till att enbart gälla avfall utan ut- vidgas till att även gälla föreskrifter om övervakning, utsläpp av radio- aktiva ämnen, åtgärder vid avveckling av verksamheter och andra försik- tighetsmått till skydd för miljön mot skadlig verkan av joniserande strål- ning. Kunskapskrav för utförandet av vissa arbetsuppgifter En grundläggande förutsättning för att kunna säkerställa ett adekvat skydd för patienter som genomgår medicinska diagnostiska och radio- terapeutiska förfaranden är en tydlig definition av ansvarsområden och uppgifter för alla de yrkesverksamma som arbetar med medicinsk expo- nering. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om krav på särskild kompetens för utförandet av vissa arbetsuppgifter inom verksamhet med joniserande strålning och krav på en utbildnings innehåll för att ge en särskild kompetens. Som exempel uppställer direktivet ett antal krav på vilka arbetsuppgifter som en sjukhusfysiker ska utföra. 2017/18:94 Uppgiftslämning, dokumentation och funktionskrav för tekniska anordningar Möjligheten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer att meddela föreskrifter bör inte begränsas till att gälla skydd för arbetstagare, allmänheten eller miljön mot riskerna med strålning. om uppgiftslämning, dokumentation och funktionskrav för tekni- ska anordningar bör även kunna beslutas av andra skäl såsom för statis- tik, rapportering eller andra krav i ett EU-direktiv. Tekniska anordningar som kan alstra icke-joniserande strålning Den växelverkan som icke-joniserande strålning har med materia, särskilt med biologisk vävnad, innebär att den absorberade energin från strål- ningen leder till en temperaturhöjning i vävnaden. Hos levande organis- mer blir temperaturhöjningen skadlig om den blir så hög att vävnaden eller cellerna skadas eller dör av ”överhettning”. Detta innebär att strål- ningens skadeeffekt från de flesta typer av icke-joniserande strålning har ett tröskelvärde över vilket det finns risk för skador. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför ges möjlighet att ifråga om tekniska anordningar som kan alstra sådan icke-joniserande strålning som innebär risk för skada på människors hälsa eller miljön meddela föreskrifter om hur anordningarna ska hanteras och andra försiktighets- mått i samband med hanteringen. Normgivningsbemyndigandet kan även användas till att närmare reglera strålskyddet avseende icke-joniserande strålning, t.ex. genom att reglera hur en teknisk anordning bör användas och till vad. Enligt strålskyddsdirektivet ska medlemsstaterna upprätta ett inspek- tionssystem för att kontrollera efterlevnaden av kraven i direktivet, se artikel 24, 104 och 105. Den nuvarande ordningen vad gäller tillsyn bör behållas i den nya lagstiftningen men förtydligas i vissa hänseenden. Att lag och föreskrifter som har beslutats med stöd av lagen tillämpas och följs har avgörande betydelse för möjligheten att skydda människors häl- sa och miljön mot skadlig verkan av strålning. För att säkerställa efter- levnaden av reglerna krävs en väl fungerande och effektiv tillsynsverk- samhet. Även hänsynsreglerna i 2 kap. ska ligga till grund för tillsynen. Tillsynen av vissa av bestämmelserna i strålskyddslagen kommer även att ske i form av marknadskontroll. Med marknadskontroll avses enligt 2 § förordningen (2014:1039) om marknadskontroll av varor och närlig- gande tillsyn, den verksamhet som en statlig myndighet eller en kommun bedriver och de åtgärder som den vidtar för att se till att en vara som tillhandahålls på marknaden uppfyller gällande krav. Strålsäkerhetsmyn- digheten ingår med anledning av detta bland de myndigheter som utbyter tillsynserfarenheter i , som skapats i enlighet med 5 § i ovan nämnda förordning.” Regeringens förslag: rätt till tillträde för prov- tagning, undersökningar och andra åtgärder som behövs för tillsynen gäller fastigheter, byggnader, utrymmen och andra anläggningar samt transportmedel där verksamhet enligt denna lag bedrivs. Rätten till tillträde gäller inte bostäder. förslag överensstämmer delvis med re- geringens undantar inte bostäder från rätten till tillträde. Remissinstanserna: anser att bestämmelsen bör ange att tillsynsmyndigheten har rätt till tillträde till utrymmen där verksamhet enligt denna lag bedrivs. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om tillsynsmyndighe- tens rätt att få tillträde till anläggningar och platser där verksamhet be- drivs bör föras in i stort sett oförändrad från gällande lagtext. Tillsyns- myndighetens rätt till tillträde bör dock utvidgas så att den inte längre bara gäller provtagning och undersökningar utan även för andra åtgärder som behövs för tillsynen. Ändringen behövs för att underlätta tillsynen. rätt till tillträde bör inte gälla bostäder. Skyddet mot det allmännas intrång i bostäder är en grundlagsskyddad rättighet enligt regeringsformen. Enligt 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot husrannsakan och lik- nande intrång. Skyddet är inte absolut, utan får begränsas genom lag (2 kap. 20 § första stycket 2 regeringsformen). En sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokra- tiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hän- syn till det ändamål som har föranlett den (2 kap. 21 § regeringsformen). Den nu gällande bestämmelsen undantar inte privatbostäder från rätten till tillträde men i författningskommentaren till den anges att det utan en särskild bestämmelse borde vara givet att tillsynsmyndigheten vid tillsy- nens utövande respekterar en verksamhetsutövares privata bostad och endast när det är påkallat utnyttjar de befogenheter som bestämmelserna om tillträde medger. Vidare anges att tvångsingripanden i bostäder som påkallas från strålskyddssynpunkt i regel bör ske med stöd av rättegångs- balken. ska således tvångsingripanden i bostäder utifrån strålskyddssynpunkt som huvudregel ske med stöd av . Begränsningen att rätten till tillträde för tillsyn enligt strålskyddslagen inte gäller bostäder bör framgå av lagen. Tillträde till bostäder bör alltså bara kunna ske med stöd av . Regeringens förslag: Förutsättningarna för rättelse på den enskildes bekostnad tydliggörs i de fall något föreläggande inte utfärdats. förslag överensstämmer delvis med re- geringens förslag men saknar förutsättningarna för rättelse i de fall något föreläggande inte utfärdats. 2017/18:94 Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: En tillsynsmyndighet bör få besluta om rättelse på verksamhetsutövarens bekostnad om en verksamhetsut- övare underlåter att vidta en åtgärd som denne är skyldig att vidta. Det bör tydliggöras i vilka situationer rättelse kan vidtas utan att det föregåtts av att ett utfärdat föreläggande inte följts. I likhet med det som gäller enligt 26 kap. 18 § bör rättelse i dessa situationer endast ske om åtgärden behöver vidtas genast med hänsyn till risken för allvarliga skador eller om det finns andra särskilda skäl. Särskilda skäl kan vara att det finns anledning att anta att föreläggandet inte kommer att följas, att åtgärden inte kommer att vidtas tillräckligt snabbt eller tillräckligt effek- tivt för att nå det önskade resultatet. Om åtgärden inte brådskar ska dock alltid den vanliga ordningen följas med föreläggande om att vidta en åt- gärd så att den som bedriver verksamheten eller är ansvarig för åtgärden får möjlighet att själv följa föreläggandet. Regeringens förslag: Överträdelser av bestämmelser som är straff- belagda enligt den nuvarande strålskyddslagen ska, med undantag av överträdelser av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, vara straffbelagda också enligt den nya lagen. Även överträdelser av de be- stämmelser som tidigare reglerats i föreskrifter men förs in i strål- skyddslagen ska vara straffbelagda. De straffbestämmelser som innefattar fängelse i straffskalan ska be- gränsas till att endast omfatta överträdelser av föreskrifter meddelade Straffansvaret för överträdelser av föreskrifter bör begränsas och en- dast gälla överträdelser av föreskrifter om dosgränser och föreskrifter om tillstånds- eller anmälningsplikt. förslag överensstämmer i sak med rege- Remissinstanserna: efterfrågar större tydlighet i fråga om påföljder som gäller för verksamhetsutövare som inte följer föreslår att det införs en miljösank- tionsavgift, som är riktad mot verksamheter där 18-årsgränsen för använ- dare av kosmetiskt solarium inte följs, i stället för det föreslagna straffet med böter eller fängelse. Skälen för regeringens förslag Det som är straffbart bör fortsätta att vara straffbart enligt den nya Strålning kan ge upphov till beaktansvärda risker för skador på männi- skors hälsa eller i miljön. Det är därför viktigt att upprätthålla ett väl fun- Överträdelser av centrala bestämmelser för strålskyd- det bör därför vara straffbelagda. De överträdelser som är straffbelagda i den nuvarande strålskyddslagen är sådana bestämmelser och överträdel- ser av deras motsvarigheter i den nya lagen bör vara straffbelagda. Vissa av de bestämmelser som regleras i föreskrifter har sådan grundläggande betydelse för strålskyddet att dessa i stället bör regleras i lagen. Det gäller t.ex. bestämmelser om berättigade metoder för medi- cinsk exponering, åtgärder och verksamheter, optimering av strålskyddet, bestämmelser om gravida och ammande och bestämmelser om radioak- tivt avfall, utsläpp och miljöskydd. Överträdelser av dessa bestämmelser är straffbelagda enligt den nuvarande strålskyddslagen eftersom överträd- elser av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen är straffbelagda. Sådana överträdelser bör fortsätta att vara straffbelagda även efter att be- stämmelserna lyfts till lagnivå. Lagrådet har anfört att de straffsanktionerade bestämmelserna i det re- mitterade förslaget inte endast anges med lagrummets nummer utan med en kort beskrivning, något som kan förenkla läsningen. Enligt Lagrådet kan några av de föreslagna beskrivningarna oriktigt uppfattas som om de avser att inskränka det straffbara området. Lagrådet föreslår att de straff- sanktionerade bestämmelserna anges, på samma sätt som lag, endast med lagrummets nummer med tillägg endast i de fall då en in- skränkning faktiskt avses. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Enligt den nuvarande lydelsen av strålskyddslagen gäller straffansvar för den som t.ex. åsidosätter villkor, förelägganden, förbud eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Påföljden är i vissa fall böter eller fängelse. Av Högsta domstolens avgörande i rättsfallet NJA 2005 s. 33 följer att det inte är möjligt att föreskriva annan rättsverkan för brott än böter för överträdelser av förbud som beslutats på lägre nivå än av rege- ringen (jfr. 2005/06:182 s. 39 f.). De straffbestämmelser i strål- skyddslagen som innefattar fängelse i straffskalan bör därför avgränsas till att endast omfatta åsidosättande av föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av lagen. Begränsning av straffbestämmelserna avseende överträdelser av föreskrifter Straffansvaret för överträdelser av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen bör begränsas och endast gälla överträdelser av föreskrifter om dosgränser och föreskrifter om tillstånds- eller anmälningsplikt. Ändring- en medför att det inte längre finns någon generell straffbestämmelse för överträdelser av föreskrifter som meddelats av regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer. Normgivningsbemyndigandena i för- slaget skiljer sig från den nuvarande strålskyddslagen. Beredningsunder- laget bör kompletteras innan straffbestämmelser för överträdelser av föreskrifter som meddelats av regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer införs. Utredning om ytterligare straffbestämmelser Med hänvisning till de omfattande materiella och strukturella ändringar som genomförandet av strålskyddsdirektivet ger upphov till är det lämp- ligt att även se över om det finns behov av ytterligare straffbestämmelser. Beredningsunderlaget bör kompletteras innan det läggs till grund för lag- stiftning om ytterligare kriminalisering. 2017/18:94 Lagrådet har anfört att det vid en sådan översyn kan övervägas vidare i vilka fall det ska krävas att en oaktsamhet är grov respektive enkel som förutsättning för straffbarhet samt hur hänvisningarna till de straffsank- tionerade bestämmelserna bör vara utformade. 6.14Ändringar i annan lagstiftning 6.14.1Bevis om specialistkompetens för sjukhusfysiker Regeringens förslag: Patientsäkerhetslagen ska uttryckligen omfatta utfärdande av bevis om specialistkompetens för en sjukhusfysiker som genomgått en viss vidareutbildning. förslag överensstämmer med reger- ingens. Remissinstanserna: och Svenska Sjukhusfysikerför- bundet tillstyrker förslaget om att ska ansvara för att ut- färda specialistkompetensbevis för sjukhusfysiker. , Tjäns- temännens centralorganisation och för röntgensjuksköt- erskor anser att röntgensjuksköterskans roll och ansvar ska regleras i den nya strålskyddslagen då dessa genomför de flesta medicinska exponer- ingarna inom sjukvården samt att det bör införas en bestämmelse om specialistkompetens för röntgensköterskor i patientsäkerhetslagen. Skälen för regeringens förslag: I strålskyddsdirektivet understryks betydelsen av en hög kompetensnivå för de som arbetar med medicinska exponeringar. En kompetens som särskilt lyfts fram är ”physics expert” (MPE) som är en person (eller grupp av personer) som godkänts av en behörig myndighet. För att godkännas ska personen ha de kunska- per, den träning eller utbildning och de erfarenheter som gör att personen kan agera och ge tillståndshavaren expertråd inom medicinsk strålnings- fysik applicerad i medicinska exponeringar (artikel 4.49). Medlemsstat- erna ska säkerställa att lämpliga kursplaner utarbetas och ska erkänna motsvarande utbildnings- och examensbevis eller andra behörighetsbevis (artikel 18.1). I den svenska översättningen av strålskyddsdirektivet har MPE över- satts till ”sjukhusfysiker”. En sjukhusfysikerexamen är en yrkes- examen som omfattar 300 högskolepoäng vilket motsvarar hel- tidsstudier. En sjukhusfysikerexamen motsvarar dock inte de krav på kompetens och flerårig klinisk erfarenhet som strålskyddsdirektivet kräver i fråga om en MPE eller sjukhusfysiker. finns det ett system för vidareutbildning för sjukhusfysiker som drivs av professionens fack- liga och vetenskapliga organisationer (och för radiofysik). Det finns inget formellt system i för att godkänna den MPE-kompetens som krävs enligt strål- skyddsdirektivet (artikel 4.49, 14.2 och 79.1 d). Det saknas även ett sys- tem för att godkänna MPE-kompetens hos personer med utländsk utbild- ning. Eftersom strålskyddsdirektivet inte innehåller krav på att några speci- fika arbetsuppgifter ska utföras av röntgensjuksköterskor behöver det i nuläget inte införas någon specialistkompetens för röntgensjuksköter- Prop. 2017/18:94 skor. förslag innehåller endast ett begränsat för- slag avseende hur den kompetens som direktivet kräver av sjukhusfysiker ska erhållas.