prop · H503111 · 2018-02-20 00:00:00 — med dataskyddsdirektivet (jämför prop. 2017/18:105 s. 103–109). är alltså om det finns skäl att ompröva det tidigare ställningstagandet. Införande av uppgifter i de register som det är fråga om är ofta förenat med viktiga rättsverkningar. Syftet med registren är i flera fall även att ge offentlighet åt uppgifterna som registreras. Ett stort antal aktörer, t.ex. kreditgivare, rättighetshavare och potentiella affärspartner, kan därför lätt ta del av uppgifterna och de förlitar sig då på dem. Det är därför av mycket stor vikt att uppgifterna är tillförlitliga. En ändring av uppgifterna måste göras på ett sätt som är förenligt med registrens grundläggande Bestämmelserna om rättelse av uppgifter i de aktuella registren kom alltså primärt till för att skydda ekonomiska intressen (jämför prop. 1999/2000:39 s. 120 och 121 och prop. 2000/01:88 s. 51). Begränsningen av rätten till rättelse till sådana fall där oriktigheten är uppenbar bygger på att förändringar i registrens innehåll som avser uppgifter som inte är uppenbart oriktiga ska kunna göras enbart efter en mer ingående rättslig prövning. En sådan ordning har bedömts nödvändig för att skydda enskildas ägarintressen, eller intressen av annat slag, som på ett eller annat sätt utgår från uppgifter i registren. I promemorian görs bedömningen att en rättelse av personuppgifter i enskilda fall kan sakna betydelse för skyddet av enskildas intressen och att en viss utvidgning av möjligheten till rättelse av personuppgifter bör göras för sådana fall (Ds 2017:19 s. 142). framför kritik mot förslaget i denna del och anför att det, särskilt med tanke på upp- gifternas offentlighet, inte är möjligt att dra en gräns mellan fall där rättelse kan göras och fall där rättelse inte kan göras utan att riskera andras intressen. En utökad möjlighet till rättelse av personuppgifter skulle, bl.a. av de skäl som anför, knappast få någon praktisk betydelse. De bestämmelser om rättelse som finns ger av allt att döma utrymme att rätta de uppgifter som inte förutsätter en mer ingående prövning. Det har heller inte framkommit något som tyder på att befintliga regler om rättelse kan leda till att uppgifter förblir oriktiga på ett sätt som kan sägas vara problematiskt av hänsyn till de registrerades integritet. Regeringen anser mot denna bakgrund att de särskilda bestämmelserna om rättelse utgör en nödvändig och proportionell begränsning av rätten till rättelse enligt dataskyddsförordningen. Begränsningarna får vidare anses förenliga med kraven i artikel 23.2 i dataskyddsförordningen då lagarna innehåller relevanta bestämmelser bl.a. om ändamålen med be- handlingen och om kategorier av personuppgifter. Den gällande ordningen för rättelse av uppgifter i vissa viktiga register bör därför gälla även fortsättningsvis. Det bör i de aktuella registerlagarna klargöras att någon rätt till rättelse av personuppgifter enligt dataskyddsförordningen inte finns. I de fall där dataskyddsförordningens bestämmelser om rättelse ska gälla är det, som anges i avsnitt 5.3, inte nödvändigt att hänvisa till förordningens bestämmelser. I 14 § lagen om fastighetsregister bör dock en upplysning om förordningen lämnas. I den nuvarande lydelsen av paragrafen hänvisas till att PUL gäller för vissa delar av registret, medan särskilda rättelseregler gäller för andra delar av registret. Eftersom hänvisningarna till de särskilda rättelsereglerna bör finnas kvar, bör för fullständighetens skull hänvisningen till PUL ersättas med en upplysning om att dataskyddsförordningens bestämmelser om rättelse gäller för de övriga delarna av registret. Det kan slutligen framhållas att begreppet rättelse i registerlagarna får anses innefatta komplettering av ofullständiga uppgifter. Någon särskild reglering om rätten till komplettering (jämför artikel 16 dataskydds- förordningen) behövs därför inte. Den personuppgiftsansvarige bör alltid kunna pröva frågor om rättelse , de kommunala lantmäterimyndigheterna och kommunerna för in och tar bort uppgifter i fastighetsregistret. dock endast lantmäterimyndigheten som är personuppgiftsansvarig för registret. De andra aktörerna är personuppgiftsbiträden. Enligt 14 § andra stycket lagen om fastighetsregister ska frågor om rättelse enligt 28 § PUL prövas av någon annan än den personuppgifts- ansvarige, om regeringen har föreskrivit det. prövas sådana frågor av den myndighet som har fört in uppgiften (81 § förordning [2000:308] om fastighetsregister). Det saknas emellertid stöd i dataskyddsförord- ningen för att befria den personuppgiftsansvarige från ansvaret för att pröva rättelsefrågor. Det kan dock vara av värde för den enskilde att även fortsättningsvis kunna vända sig till den aktör som behandlar de aktuella personuppgifterna. Regeringen bedömer att det i fråga om fastighets- registret är möjligt enligt dataskyddsförordningen att personuppgifts- biträdena, vid sidan av den personuppgiftsansvarige, får pröva en rättelsefråga. Den aktuella bestämmelsen bör därför utformas så att frågor om rättelse får prövas även av någon annan än den personuppgifts- ansvarige om regeringen har föreskrivit det. Dataskyddsförordningens rätt till begränsning av behandling bör inte gälla i fråga om vissa viktiga register Den registrerade har enligt dataskyddsförordningen rätt att under vissa förutsättningar kräva att behandlingen av personuppgifter begränsas (artikel 18 i dataskyddsförordningen). Med begränsning avses markering av lagrade personuppgifter med syftet att begränsa behandlingen av dessa . Rätten till begränsning ersätter den åtgärd som i dataskydds- direktivet benämns blockering och som i svensk rätt har genomförts genom 28 § PUL, tillsammans med rätten till rättelse och radering. Någon rätt till begränsning (blockering med dataskyddsdirektivets terminologi) finns inte enligt de lagar som har egna bestämmelser om rättelse. Förutsättningarna för att inskränka rätten till begränsning enligt data- skyddsförordningen är desamma som i fråga om rätten till rättelse. De intressen som motiverar att rätten till rättelse begränsas gör sig gällande även i fråga om begränsning av behandling. kritik mot promemorians förslag är också densamma. En faktor som tillkommer är dock att personuppgifter enligt dataskyddsförordningen får behandlas i vissa undantagssituationer även när behandlingen har begränsats (artikel 18.2). Det får exempelvis ske för att skydda någon annan fysisk eller juridisk persons rättigheter eller för skäl som rör ett viktigt allmän- intresse för unionen eller en medlemsstat. Som anförs ovan i fråga om rättelse är ett undantag av den typen inte tillräckligt och inte heller anpassat för register i vilka införande av uppgifter har viktiga rättsverk- ningar eller som har särskild betydelse. Regeringen anser därför att någon rätt till begränsning av behandling inte bör finnas för person- uppgifter i sådana register. Bestämmelser av denna innebörd bör tas in i de aktuella lagarna. Dataskyddsförordningens bestämmelser om rätt till radering medför inte några lagändringar på de berörda rättsområdena Rätten till radering eller, som den också kallas, rätten att bli bortglömd ersätter rätten till utplåning enligt dataskyddsdirektivet (se artikel 17 i Direktivet har i denna del genomförts genom 28 § PUL. Någon rätt till utplåning finns inte i lagar som innehåller egna rättelse- regler. I några fall finns en möjlighet att avregistreras från ett register under vissa förutsättningar, se t.ex. 7 a § lagen (1994:448) om pant- brevsregister, 6 § lagen (2008:1075) om inteckningsbrevsregister och 27 kap. 6 § aktiebolagslagen. Avregistreringen kan närmast liknas vid radering, men grunden för denna är en helt annan än intrång i den personliga integriteten. Rätten till radering enligt dataskyddsförordningen kommer inte att få någon praktisk betydelse för den personuppgiftsbehandling som sker inom fastighetsrätten, associationsrätten eller transporträtten. Någon rätt till radering finns nämligen inte i den utsträckning som behandlingen av personuppgifterna är nödvändig för att uppfylla en rättslig förpliktelse eller för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i myn- dighetsutövning (artikel 17.3 b i dataskyddsförordningen). Som framgår ovan behandlas personuppgifter enligt fastighetsrättsliga, associations- rättsliga och transporträttsliga lagar enligt dessa grunder (se avsnitt 5.3). På immaterialrättsområdet är situationen densamma. Här behandlas personuppgifter antingen för att fullgöra en rättslig förpliktelse eller för att fastställa, göra gällande eller försvara rättsliga anspråk. Inte heller under sådana förutsättningar gäller rätten till radering (artikel 17.3 b och e). Mot den bakgrunden finns det inget behov av att införa nationella regler som begränsar rätten till radering. Det finns ingen olägenhet med att tillämpa bestämmelserna om avregistrering vid sidan av dataskydds- förordningens bestämmelser om radering. Rätten till radering enligt dataskyddsförordningen medför därför inte några lagändringar. Dataskyddsförordningens bestämmelser om rätt till information medför inte några lagändringar på de berörda rättsområdena Dataskyddsförordningen är mer utförlig än dataskyddsdirektivet i fråga om den personuppgiftsansvariges ansvar att självmant lämna viss infor- mation till den registrerade (se artiklarna 13 och 14 i förordningen). Några särregler i detta avseende finns inte i de fastighetsrättsliga, associationsrättsliga eller transporträttsliga författningarna. Regeringens bedömning är att ett behov av sådana regler inte heller finns när förordningen börjar tillämpas. Några lagändringar behövs således inte i denna del. I de immaterialrättsliga lagarna finns viss särreglering som gäller skyldigheten att informera en registrerad om att uppgifter har lämnats ut enligt ett informationsföreläggande i vissa fall. Enligt bestämmelserna ska den registrerade informeras om utlämnandet, tidigast en månad och senast efter att uppgifterna lämnades ut (se t.ex. 53 f § andra stycket upphovsrättslagen). Enligt dataskyddsförordningen ska information lämnas till den registre- rade senast när personuppgifterna lämnas ut första gången (artikel 14.3 c). Undantag från dessa bestämmelser gäller dock bl.a. när ett utfående eller utlämnande av uppgifterna uttryckligen föreskrivs i den nationella rätten och det fastställs lämpliga åtgärder för att skydda den 2017/18:111 registrerades berättigade intressen (artikel 14.5 c). Mot bakgrund av den domstolsprövning som föregår ett informationsföreläggande (avsnitt 5.3) och då syftet med den förlängda tidsfristen är att undvika undanröjande av bevisning, bedöms den registrerades berättigade intressen vara tillgodosedda på det sätt som krävs enligt förordningen. Det behövs därför inte några lagändringar. Dataskyddsförordningens bestämmelser om rätt till invändningar medför inte några lagändringar på de berörda rättsområdena Den registrerade har enligt PUL små möjligheter att invända mot behandling av personuppgifter. En sådan möjlighet finns i fråga om bl.a. ändamål som rör direkt marknadsföring. Den registrerade kan vidare när som helst återkalla sitt samtycke till personuppgiftsbehandlingen, vilket gör att en annan grund för behandling av ytterligare personuppgifter måste finnas. Övrig behandling av personuppgifter som är tillåten enligt PUL kan den registrerade i princip inte motsätta sig, vilket gäller även på i denna proposition berörda rättsområden eftersom rätten till invändning inte särregleras där. Den registrerades rätt att göra invändningar utökas när dataskydds- förordningen börjar tillämpas (artikel 21). För personuppgifter som behandlas för att utföra en uppgift av allmänt intresse, som ett led i myndighetsutövning eller efter en intresseavvägning (dvs. behandling enligt artikel 6.1 e eller f i dataskyddsförordningen), får en invändning göras när som helst. Efter en sådan invändning får den person- uppgiftsansvarige fortsätta att behandla personuppgifterna bara om han eller hon kan påvisa tvingande berättigade skäl som väger tyngre än den registrerades intressen, rättigheter och friheter, eller om behandlingen sker för att fastställa, utöva eller försvara rättsliga anspråk. Någon rätt till invändningar finns dock inte i fråga om behandling av personuppgifter som är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som den person- uppgiftsansvarige har. Det finns ett flertal register eller förteckningar inom de fastighetsrätts- liga, associationsrättsliga och transporträttsliga områdena vars funktion förutsätter att någon rätt till invändning mot en behandling av person- uppgifter inte finns. Det gäller t.ex. aktiebolagsregistret, fastighets- registret, pantbrevsregistret, fartygsregistret och förande av aktiebok i aktiebolag. Eftersom de personuppgiftsansvariga är skyldiga att föra sådana register eller förteckningar utför de en personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse. Av det följer att rätten till invändningar mot denna behandling av personuppgifter inte gäller enligt dataskyddsförordningen. På det immaterialrättsliga området förekommer det att personuppgifts- behandling sker med stöd av artikel 6.1 f i dataskyddsförordningen (jämför avsnitt 5.3). Även om den registrerade därför som utgångspunkt har rätt att invända kan invändningen inte leda till att behandlingen måste avbrytas, eftersom behandlingen i dessa fall sker för att ett rättsligt anspråk ska kunna fastställas, utövas eller försvaras (artikel 21.1). Sammantaget medför den utökade möjligheten till invändning alltså inte några lagändringar. Särskilda bestämmelser om skadestånd kan behållas Enligt 48 § PUL ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med PUL har orsakat. Skadestånd lämnas inte enligt PUL vid överträdelser av sektorsspecifika bestäm- melser om personuppgiftsbehandling. I flera lagar på de fastighets- rättsliga, associationsrättsliga och transporträttsliga områdena finns det därför egna bestämmelser om skadestånd eller hänvisningar till PUL i fråga om skadestånd. Staten är som utgångspunkt skyldig att betala ersättning till den som lider skada på grund av ett tekniskt fel i fastighetsregistrets inskrivnings- del eller allmänna del, i företagsinteckningsregistret, inskrivnings- registret för luftfartyg eller fartygsregistrets skepps- eller skepps- byggnadsdel, eller i en anordning som är ansluten till de nu nämnda registren (19 kap. 37 § jordabalken, 19 kap. 5 § fastighetsbildningslagen, 5 kap. 1 § lagen om företagshypotek, 51 § lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg och 22 kap. 4 § sjölagen). Vidare har staten ett kontrollansvar för skada på grund av en oriktig eller missvisande uppgift i pantbrevsregistret och inteckningsbrevs- registret eller på grund av fel i samband med uppläggning eller förande av dessa register (21 § lagen om pantbrevsregister och 19 § lagen om inteckningsbrevsregister). Staten har också under vissa förutsättningar en skyldighet att ersätta förluster som uppkommit till följd av rättshand- lingar som vidtagits i god tro och i överensstämmelse med en inskrivning (51 § lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg). En liknande bestäm- melse finns också i sjölagen (22 kap. 4 §). Vidare finns det bestämmelser om skadestånd till följd av att en uppgift i register rättats, t.ex. 19 kap. 38 § jordabalken, 19 kap. 5 § fastighetsbildningslagen och 5 kap. 2 § lagen om företagshypotek. Rätten till skadestånd i de ovan angivna fallen avser att skydda ekonomiska intressen och tar således inte sikte på att dataskyddsregler har överträtts. Enligt dataskyddsförordningen har varje person som lidit materiell eller immateriell skada till följd av en överträdelse av dataskyddsförord- ningen rätt till ersättning från den personuppgiftsansvarige eller person- uppgiftsbiträdet för den uppkomna skadan (artikel 82). Dataskydds- förordningens bestämmelse om skadestånd är direkt tillämplig. Några möjligheter till nationella undantag finns inte. Även behandling av personuppgifter som strider mot medlemsstaternas nationella rätt med närmare specifikation av förordningens bestämmelser omfattas av förord- ningens bestämmelse om skadestånd (skäl 146). Regeringen föreslår vidare i prop. 2017/18:105 att rätten till ersättning enligt dataskydds- förordningen ska gälla även vid överträdelser av bestämmelser i data- skyddslagen och andra föreskrifter som kompletterar dataskyddsförord- ningen (7 kap. 1 § dataskyddslagen). Det finns således en ansvarsgrund för ersättning vid felaktig personuppgiftsbehandling enligt sektors- specifika lagar. Som anges i avsnitt 5.3 ska alla hänvisningar till PUL tas bort. Den fråga som återstår i denna del är om de särskilda bestämmelser- na om skadestånd som finns i vissa lagar är förenliga med dataskydds- förordningen. 2017/18:111 Rätten till skadestånd enligt dataskyddsförordningen avser att ersätta kränkningar av den registrerades integritet. De fastighetsrättsliga, asso- ciationsrättsliga och transporträttsliga bestämmelserna om ersättning på grund av hur uppgifter hanterats i register avser däremot främst att skydda den allmänna omsättningen (jämför prop. 1999/2000:39 s. 120– 122 och prop. 2000/01:88 s. 53). Rätten till ersättning är därför inte begränsad till felaktig behandling av personuppgifter utan avser även felaktigheter i fråga om andra uppgifter. Det kan knappast finnas något hinder mot att ha nationella bestäm- melser om rätt till ersättning på annan grund än intrång i den personliga integriteten. Det framstår även som möjligt att tillämpa sådana bestäm- melser vid sidan av dataskyddsförordningens bestämmelser om skade- stånd. Det bedöms därför vara möjligt att behålla de särskilda skade- ståndsbestämmelserna utan någon saklig ändring. Eftersom de särskilda skadeståndsbestämmelserna avser andra omständigheter än ett intrång i den personliga integriteten finns det inte något behov av en upplysning om att det finns en rätt till skadestånd enligt dataskyddsförordningen. I 13 § lagen om fastighetsregister bör dock en sådan upplysning lämnas för att ge en fullständig bild av bestämmelserna om skadestånd i fastighetsregistrets olika delar. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se prome- s. 171). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller framför inga invändningar. Skälen för regeringens förslag: Dataskyddsförordningen börjar tillämpas . De lagändringar som föreslås bör träda i kraft som dataskyddsförordningen börjar tillämpas. Dataskyddsförordningens bestämmelser om skadestånd kommer att tillämpas i fråga om överträdelser av förordningen och nationell rätt som kompletterar förordningen, dvs. skadefall som inträffar efter det att förordningen börjat tillämpas. För skador som inträffat före denna tid- punkt får hittillsvarande bestämmelser om skadestånd tillämpas. Detta får anses följa av allmänna rättsgrundsatser, varför det inte finns något behov av övergångsbestämmelser i det avseendet (se prop. 1972:5 s. 593). Inte heller i övrigt finns det skäl att införa övergångsbestäm- melser. Regeringens bedömning: Föreslagna anpassningar till dataskydds- förordningen medför inte några särskilda konsekvenser för privata aktörer eller för myndigheter i deras egenskap av personuppgifts- ansvariga. Promemorians bedömning överensstämmer i allt väsentligt med regeringens (se promemorian s. 173). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar promemorians bedöm- ning eller invänder inte mot den. fram- håller dock att alla regeländringar i vart fall initialt medför ökade kostnader för företagen. Skälen för regeringens bedömning: De förändringar i fastighets- rätten, associationsrätten, transporträtten och immaterialrätten som förslagen innebär är i allt väsentligt påkallade av att dataskyddsförord- ningen börjar tillämpas. Något alternativ till att göra anpassningar till dataskyddsförordningen finns inte. Förslagen kan sägas utgöra en liten del av ett stort arbete där tyngd- punkten ligger i de förändringar som dataskyddsförordningen medför. De viktigaste effekterna av det förändrade regelverket om personuppgifter beror på regeländringar som genomförs på ett generellt plan och är således inte en följd av de lämnade förslagen. För en analys av konsek- venserna av anpassningen av svensk rätt till dataskyddsförordningen på en övergripande nivå hänvisas till prop. 2017/18:105 (s. 178–182). Både privata aktörer och myndigheter, främst Lantmäteriet, Bolags- verket och Transportstyrelsen, berörs av förslagen i deras egenskap av personuppgiftsansvariga. I fråga om den registrerades rätt till rättelse och rätt till begränsning av behandling föreslås i fråga om vissa register undantag från rättigheter som den registrerade har enligt dataskyddsförordningen. Det ska säkerställa att viktiga register fyller avsedd funktion. Förslagen i dessa delar innebär i förhållande till gällande rätt inte någon förändring av hur personuppgiftsansvariga kan hantera personuppgifter. Några öka- de administrativa bördor eller kostnader för berörda myndigheter bedöms därför inte uppkomma. Övriga förslag är mycket begränsade och har till stor del karaktär av följdändringar med anledning av att PUL upphävs när dataskydds- förordningen börjar tillämpas. Inte heller i dessa delar bedöms förslagen medföra några kostnader eller administrativa bördor för myndigheter eller privata aktörer. Förslagen bedöms inte påverka den enskildes personliga integritet i förhållande till den nuvarande regleringen. Ändringarna bedöms inte föranleda negativa effekter för företagens arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt. Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen bedöms inte i övrigt ha några sociala eller miljömässiga konsekvenser. 2017/18:111 9 9.1Förslaget till lag om ändring i jordabalken Handläggning av inskrivningsärenden m.m. Bestämmelser om handläggning av ärenden enligt 20–24 kap. 22 § Om fastighetsregistrets inskrivningsdel innehåller någon uppenbar oriktighet som beror på inskrivningsmyndighetens eller någon annans skrivfel, på något liknande förbiseende eller på ett tekniskt fel, ska inskrivningsmyndigheten rätta uppgiften. I fråga om personuppgifter gäller detta i stället för rätten till rättelse enligt artikel 16 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av person- uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning). Om åtgärden kan bli till skada för en ägare eller en innehavare av en panträtt eller en innehavare av en rättighet för vilken inskrivning är be- viljad eller sökt, ska det inbördes företrädet mellan de berörda förvärven bestämmas efter vad som är skäligt. I fall som avses i första stycket ska 26 § förvaltningslagen (1986:223) inte tillämpas. Paragrafen behandlar rättelse i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Över- vägandena finns i avsnitt 6. Enligt första stycket ska inskrivningsmyndigheten rätta uppenbara oriktigheter i fastighetsregistrets inskrivningsdel under vissa förutsätt- ningar. Genom tillägget klargörs att samma förutsättningar gäller även i fråga om rättelse av personuppgifter. Det innebär att rätten till rättelse av personuppgifter enligt artikel 16 i dataskyddsförordningen inskränks (se artikel 23 i förordningen). Tillägget medför inte någon ändring i sak i förhållande till inskrivningsmyndighetens möjlighet att rätta uppgifter enligt hittillsvarande lydelse. Begränsning av behandling av personuppgifter 25 a § Rätten till begränsning av behandling av personuppgifter enligt artikel 18 i och rådets förordning (EU) 2016/679 gäller inte i fråga om personuppgifter i fastighetsregistrets inskriv- ningsdel.