prop · H503251 · 2018-04-19 00:00:00 — Det anges i punkten 10 i artikeln att medlemsstaterna ska anta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att gas levereras till solidaritetsskyddade kunder i den medlemsstat som begär solidaritet. Senast detta datum ska de medlemsstater som är direkt sammanlänkade även ha gjort tekniska, rättsliga och finansiella överenskommelser för att solidaritetsmekanismen ska fungera. Det är i huvudsak ansvarsfrågor som måste regleras nationellt. Inriktningen är att bestämmelser inte bör införas i lag utan meddelas i förordning. Bestämmelserna kan meddelas i förordning med stöd av ett normgivningsbemyndigande. Regeringen bör därför få bemyndigande att meddela föreskrifter när det gäller ansvaret för att begära solidaritet, ansvaret för att den mängd gas som krävs för att tillgodose behovet hos solidaritetsskyddade kunder tillförs det västsvenska naturgassystemet och fördelas till dessa kunder samt om att skälig ersättning betalas till den medlemsstat som har bidragit med gas. Ansvaret för att begära solidaritet I ett scenario där har tillkännagett kris, krisåtgärderna är uttömda och de solidaritetsskyddade kunderna trots detta inte längre kommer att kunna försörjas med gas kan göra en begäran till kommissionen och till den medllemsstat som ska visa solidaritet om att få gas. Begäran ska vara uttrycklig. Det framgår av artikel 13.3 c. Det mottagande landet är skyldigt att informera om när behovet av solidaritetsåtgärder har minskat eller upphört, vilket regleras i artikel 13.6 i den nya gasförsörjningsförordningen. Där anges också att skyldigheten gäller den behöriga myndigheten. Däremot reglerar den nya gasförsörjningsförordningen inte vem som ska ha ansvaret för att begära solidaritet. Den frågan måste därför regleras nationellt. Inriktningen bör vara att den behöriga myndigheten, som har till uppgift att tillkännage en kris, även ska ha ansvaret för uppgiften att begära solidaritet. Ansvaret för att den mängd solidaritetsgas som behövs tillförs det västsvenska naturgassystemet och hushållskunderna De slutliga mottagarna av solidaritetsgasen kommer att vara hushållskunder som är anslutna till ett distributionsnät. För att solidaritetsgasen ska nå fram till dessa kunder behöver en rad aktörer på båda sidor av gränsen involveras: behöriga myndigheter, transmissionsnätsoperatörer och systembalansansvariga, distributionsnätsoperatörer samt balansansvariga och leverantörer. Det övergripande ansvaret för att tillföra den mängd gas som behövs för att tillgodose de solidaritetsskyddade kundernas behov samt fördela gasen till dem bör dock läggas på en aktör. Mycket talar för att den bäst lämpade för uppgiften är Swedegas. I egenskap av systembalansansvarig och transmissionsnätsoperatör, har företaget redan en central funktion i samband med en kris. Ansvaret för att skälig ersättning betalas för solidaritetsgasen Medlemsstaterna i EU ska säkerställa att skälig ersättning betalas till det land som levererar solidaritetsgas. Den medlemsstat som begär att få gas ska förbinda sig att snabbt betala ut sådan ersättning. Inriktningen är att befintliga system ska kunna utnyttjas även för hantering av ersättning. Swedegas sköter balansavräkningen och bör tilldelas ansvaret för att ta fram ett system för och hantera betalningar för solidaritetsgas. Det är kostnadseffektivt och innebär att det inte kommer att krävas någon särskild författningsreglering om kostnadsfördelning mellan balansansvariga, leverantörer eller de solidaritetsskyddade kunderna. Lagrådet anser att det i den fortsatta beredningen bör uppmärksammas att bemyndigandet inte tillåter föreskrifter som ålägger ett företag ekonomiska förpliktelser i förhållande till ett annat företag eller en annan stat eftersom föreskrifter av det slaget ska meddelas genom lag. Regeringen beaktar denna synpunkt i det kommande förordningsarbetet. Det kan finnas behov av att reglera frågor om tekniska åtgärder som krävs för att solidaritetsgas ska kunna levereras till den svenska marknaden. Det normgivningsbemyndigande som föreslås i lagen om trygg naturgasförsörjning bör därför även omfatta möjlighet för regeringen att meddela sådana föreskrifter. anger i sitt remissyttrande att myndigheten saknar ett ställningstagande till hur sanktioner enligt artikel 14.10 ska hanteras i den nationella lagstiftningen och anser att bestämmelser om sanktioner bör omfattas av myndighetens tillsyn enligt lagen om trygg naturgasförsörjning. Artikel 14.10 ålägger medlemsstaterna att införa sanktioner som ska användas om inte naturgasföretagen uppfyller vissa informations- och uppgiftsskyldigheter som framgår av artikel 14.6 och 7 i den nya gasförsörjningsförordningen. Enligt lagen om trygg naturgasförsörjning utövar den behöriga myndigheten tillsyn över att bl.a. gasförsörjningsförordningen följs (5 §). Myndigheten får också meddela de förelägganden, eventuellt vid vite, som behövs för att se till att de föreskrifter som omfattas av tillsynen följs (7 §). Detta innebär att det redan finns nationella bestämmelser om sanktioner som även tillgodoser kraven i artikel 14.10. En överenskommelse med krävs ska tekniska, rättsliga och finansiella arrangemang fastställas i överenskommelser mellan de medlemsstater som är sammanlänkade. Den medlemsstat som begär solidaritet ska förbinda sig att snabbt betala ut skälig ersättning till den medlemsstat som visar solidaritet. De finansiella arrangemang som medlemsstaterna kommit överens om innan solidaritetsåtgärder begärs ska innehålla bestämmelser om beräkningen av skälig ersättning samt ett åtagande att betala sådan ersättning. Enligt artikel 13.12 ska kommissionen bistå medlemsstaterna med en icke rättsligt bindande vägledning för hur de viktigaste aspekterna av de rättsliga, tekniska och finansiella arrangemangen ska tillämpas i praktiken. Kommissionen har tagit fram en sådan vägledning: Kommissionens rekommendation (EU) 2018/177 av om de aspekter som ska inkluderas i de tekniska, rättsliga och finansiella arrangemangen mellan medlemsstaterna för tillämpningen av solidaritetsmekanismen i enlighet med artikel 13 i och rådets förordning (EU) 2017/1938 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas. Eftersom endast är sammanlänkat med är det med som en överenskommelse om solidaritet ska ingås. Som framgått kommer denna överenskommelse för svensk del endast att omfatta arrangemangen för att ta emot solidaritetsgas. Det är lämpligt att representeras av när en överenskommelse ska ingås. finns en bestämmelse i 3 § förordningen (2012:275) om trygg naturgasförsörjning där det framgår att får ingå överenskommelser med behöriga myndigheter i andra medlemsstater inom ramen för samarbeten som avses i artikel 4.3 i förordning (EU) nr 994/2010. anser att myndigheten även bör bemyndigas att ingå överenskommelser enligt artikel 8.6 i den nya gasförsörjningsförordningen och överenskommelser enligt artikel 13, oavsett vilken aktör i som får i uppdrag att ingå dessa överenskommelser. Enligt 10 kap. 2 § regeringsformen finns inga begränsningar när det gäller förvaltningsmyndighetens avtalsparter i internationella överenskommelser. En utländsk stat kan vid ingående av en överenskommelse med en svensk förvaltningsmyndighet representeras på olika sätt beroende på dess nationella organisation. Det ankommer på regeringen att se över bemyndigandet i förordningen så att det får den omfattning och utformning som krävs enligt den nya gasförsörjningsförordningen. Med anledning av att den nya gasförsörjningsförordningen ersätter förordning (EU) nr 994/2010 bör hänvisningarna i lagen om trygg naturgasförsörjning till förordning (EU) nr 994/2010 genomgående ändras. Lagen (2012:273) om trygg naturgasförsörjning innehåller hänvisningar till en EU-förordning. Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. Om en statisk hänvisningsteknik används kan en ändring i EU-förordningen medföra att ändring behöver göras även i den nationella lagstiftningen. En dynamisk hänvisningsteknik innebär däremot att lagstiftningen normalt sett inte behöver ändras. De aktuella lagbestämmelserna reglerar bland annat åtgärder som kan anses vara betungande för enskilda. Mot den bakgrunden bör lagstiftaren vid framtida ändringar av EU-rättsakterna överväga om det finns behov av att ändra lagtexten. Det är därför ändamålsenligt att hänvisningarna görs statiska. Lagrådet delar denna bedömning, men ifrågasätter om det är nödvändigt att tynga lagtexten även i 3, 4 a, 5, 6 och 8 §§ med uppgift om att hänvisningen till förordningen avser den ursprungliga lydelsen. 2017/18:251 Lagrådet anser att detta får anses framgå tillräckligt tydligt av den inle- dande 1 § om tillämpningsområdet. Regeringen delar Lagrådets bedömning och ändrar lagförslaget i enlighet med den. Regeringens förslag: Statens energimyndighets föreskrifter i lagförslag 2.2–2.12 ska upphävas. Promemorian innehåller inget förslag om upphävande av myndighetsföreskrifter. Skälen för regeringens förslag: och Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll har begärt att myndighetsföreskrifterna i lagförslag 2.2 ska upphävas. har begärt att föreskrifterna i lagförslag 2.3–2.12 ska upphävas. De aktuella föreskrifterna har meddelats med stöd av bemyndiganden i lagar som är upphävda. Föreskrifterna i lagförslag 2.2 är meddelade med stöd av bemyndiganden i naturgaslagen (2000:599). Den lagen upphävdes och ersattes av naturgaslagen (2005:403). Föreskrifterna i lagförslag 2.2–2.11 är meddelade med stöd av bemyndiganden i lagen (1992:1232) om märkning av hushållsapparater. Den lagen upphörde att gälla , då den ersattes av lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter. Föreskrifterna i lagförslag 2.12 är meddelade med stöd av bemyndiganden i lagen (1997:867) om energieffektivitetskrav för elektriska kylskåp och frysar. Den lagen upphörde att gälla vid utgången av och har ersatts av regelverket om ekodesign. tillämpas inte längre. De lagar där bemyndigandena fanns har ersatts av annan lagstiftning. Eftersom föreskrifterna grundar sig på bemyndiganden som är upphävda, bör upphävandet av föreskrifterna ske genom lag. Regeringens förslag: Ändringarna i lagen om trygg naturgasförsörjning ska träda i kraft . Statens energimyndighets föreskrifter i lagförslag 2.2–2.12 ska upphöra att gälla vid utgången av . Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Promemorian innehåller inget förslag om upphävande av myndighetsföreskrifter. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. 2017/18:251 Skälen för regeringens förslag: Av bestämmelsen om ikraftträdande i den nya gasförsörjningsförordningen framgår att punkterna 1–6, 8, 14 och 15 i artikel 13 ska tillämpas fr.o.m. . I artikel 13.10 anges att medlemsstaterna ska anta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att gas levereras till solidaritetsskyddade kunder i den medlemsstat som begärt att solidaritetsåtgärden ska vidtas. Detta omfattar även tekniska, rättsliga och finansiella överenskommelser mellan medlemsstaterna. För att solidaritetsmekanismen ska fungera i alla delar bör ändringarna i lagen (2012:273) om trygg naturgasförsörjning träda i kraft före . Statens energimyndighets föreskrifter i lagförslag 2.2–2.12 tillämpas inte längre och bör därför upphöra att gälla vid utgången av . Lagförslaget innehåller nya normgivningsbemyndiganden för att genomföra artikel 13 i gasförsörjningsförordningen om solidaritet. Den solidaritetsmekanism som beskrivs i artikel 13 är helt ny på energiområdet och är ännu oprövad. Den kommer att diskuteras i Samordningsgruppen för gasförsörjning utifrån kommissionens riktlinjer, erfarenhetsutbyten och goda exempel. De närmare detaljerna i solidaritetsmekanismen kommer slutligen att framgå av den överenskommelse som och ska ingå . Därför bedöms det vara lämpligt att komplettera den nuvarande lagen (2012:273) om trygg naturgasförsörjning med normgivningsbemyndiganden. Lagen är också utformad med denna struktur för att justeringar vid behov ska kunna göras snabbt och effektivt. Nya normgivningsbemyndiganden behövs i huvudsak för att fördela ansvaret för de åtgärder som ska vidtas enligt artikel 13 när frågan om solidaritet blir aktuell. Men även regler om tekniska åtgärder bör kunna meddelas. I finns det redan en ansvarsfördelning för en trygg naturgasförsörjning som har utarbetats under den upphävda förordningen (EU) nr 994/2010. Den innebär att är utsedd till behörig myndighet och har ansvarat för genomförandet av de åtgärder som fastställs i den förordningen. Svenska anser att konsekvenserna för bränsle och drivmedelsleveranser i landet bör analyseras som en del av återinförandet av ett totalförsvar i en situation när raffinaderierna inte får den tilldelning de behöver därför att det är ont om tillgänglig energi eller bränsle till på grund av uttagsrestriktioner inom naturgasnätet. Denna fråga behandlas dock inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringen arbetar i andra sammanhang med att utveckla samhällets förmåga att prioritera och ransonera energi, t ex inom ramen för arbetet med en ny inriktning av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret. Utgångspunkten för de föreskrifter som regeringen ska ta fram är att fortfarande ska vara behörig myndighet och ha samma ansvar enligt den nya gasförsörjningsförordningen som myndigheten hade enligt den tidigare. När det gäller faktiska uppgifter har redan bemyndigats att ingå avtal med andra behöriga myndigheter. har även uppgiften att tillkännage en kris, vilket är förutsättningen för att ska kunna begära solidaritet från en annan medlemsstat. De tillkommande åtgärderna enligt artikel 13 i förordningen handlar om att ingå överenskommelse med om de tekniska, legala och finansiella arrangemangen för att motta solidaritet och begära solidaritet. Regeringen bedömer att inte behöver ytterligare resurser för att kunna begära solidaritet i samband med tillkännagivandet av en kris. Däremot kommer myndigheten att behöva extra resurser i samband med förhandlingar om en överenskommelse med . Detta tillför kompetens på området trygg naturgasförsörjning och är av engångskaraktär. När det gäller vem som ska ansvara för solidaritetsåtgärder och vilka åtgärder ansvaret omfattar, finns en rollfördelning att utgå från, bland annat i den nationella krisplanen. Sammantaget bedöms de kostnader som tillkommer till följd av normgivningsbemyndigandet kunna rymmas inom befintliga anslagsramar. Solidaritetsmekanismen kan komma att beröra cirka sju gasleverantörer, fem distributörer, fem balansansvariga samt den transmissionsnätsoperatör som även är systembalansansvarig och innehavare av det naturgaslager som finns i , dvs. Lagförslaget pekar inte ut någon aktör som ansvarig för solidaritetsåtgärderna, utan bestämmelser om vem som ansvarar för dem kommer att finnas i förordningen (2012:275) om trygg naturgasförsörjning. Lagförslaget omfattar endast normgivningsbemyndiganden till regeringen och medför i sig inte några konsekvenser. En viss inriktning anges i förslaget. Den innebär att Swedegas bör få det övergripande ansvaret dels för att den mängd solidaritetsgas som behövs tillförs det västsvenska naturgassystemet och fördelas ut till hushållskunderna, dels för att den bidragande medlemsstaten får sin betalning. Utgångspunkten är att Swedegas ska ha möjlighet att kompensera sig för de kostnader som följer av detta ansvar. För de övriga aktörer som kan komma att beröras av solidaritetsmekanismen bedöms meradministrationen bli begränsad i förhållande till vad dagens regelverk vid en tillkännagiven kris medför. De kostnader som kan uppkomma kan också föras vidare och i slutändan belasta de solidaritetsskyddade kunderna. Artikel 13 syftar till att göra gas tillgänglig för de kunder som vid en kris i naturgasförsörjningen behöver särskilt skydd. I är det endast hushållskunder, dvs. konsumenter som kan komma i fråga som förbrukare av solidaritetsgas. Hur prissättningen för solidaritetsgasen ska göras är noga reglerat i artikel 13.8 och i den icke rättsligt bindande vägledning 2017/18:251 som kommissionen tagit fram (kommissionens rekommendation (EU) 2018/177). Det är dock sannolikt att konsumenterna får betala ett högre pris för solidaritetsgas än det normalpris som konsumenten har avtalat med sin gasleverantör. Förslaget saknar betydelse för domstolarna, den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män och för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Förslaget till lag om ändring i lagen (2012:273) Hänvisningen till och rådets förordning (EU) nr 994/2010 av om åtgärder för att trygga naturgasför- sörjningen och om upphävande av rådets direktiv /67/EU ändras och ersätts av en hänvisning till och rådets förordning (EU) 2017/1938 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010. ningen till EU-förordningen är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Det innebär att när det hänvisas till EU-förordningen i andra paragrafer är det dess ursprungliga lydelse som avses. Övervägandena finns i avsnitt 5. Hänvisningen till förordning (EU) nr 994/2010 ändras med anledning av att den upphävs och ersätts av förordning (EU) 2017/1938. av 1 § att hänvisningen till förordning (EU) 2017/1938 är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen är ny och innehåller ett bemyndigande för regeringen att med- dela föreskrifter om ansvaret för olika åtgärder i en situation där solida- ritet enligt artikel 13 i förordning (EU) 2017/1938 aktualiseras. digandet omfattar även bestämmelser om tekniska åtgärder för att gas ska kunna levereras enligt artikeln. Bestämmelser om ansvar och tekniska åt- gärder finns i förordningen (2012:275) om trygg naturgasförsörjning. framgår av 1 § att hänvisningen till förordning (EU) 2017/1938 är utfor- Prop. 2017/18:251 mad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hän- Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5. Hänvisningen till förordning (EU) nr 994/2010 ändras med anledning av att den upphävs och ersätts av förordning (EU) 2017/1938. Det framgår av 1 § att hänvisningen till förordning (EU) 2017/1938 är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5. Hänvisningen till förordning (EU) nr 994/2010 ändras med anledning av att den upphävs och ersätts av förordning (EU) 2017/1938. Det framgår av 1 § att hänvisningen till förordning (EU) 2017/1938 är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5. Hänvisningen till förordning (EU) nr 994/2010 ändras med anledning av att den upphävs och ersätts av förordning (EU) 2017/1938. Det framgår av 1 § att hänvisningen till förordning (EU) 2017/1938 är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5. 9.2Lagförslag 2.2–2.12 Lagförslagen behandlas i avsnitt 6. Europeiska unionens officiella tidning L 280/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2017/1938 av om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 194.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Naturgas (nedan kallad gas) är en väsentlig beståndsdel i unionens energiförsörjning. En stor del av denna gas importeras till unionen från tredjeländer. (2)Ett allvarligt avbrott i gasförsörjning kan påverka alla medlemsstater, unionen och avtalsslutande parter som omfattas av fördraget om upprättande av en energigemenskap som undertecknades i . Det kan också allvarligt skada unionens ekonomi och kan få allvarliga sociala följder, särskilt för utsatta kundgrupper. (3)Denna förordning syftar till att säkerställa att alla erforderliga åtgärder vidtas för att trygga en oavbruten gasförsörjning i hela unionen, särskilt till skyddade kunder i händelse av svåra klimatförhållanden eller avbrott i gasförsörjningen. Dessa mål bör uppnås genom de mest kostnadseffektiva åtgärderna och på ett sådant sätt att gasmarknaderna inte snedvrids. (1) EUT C 487, 28.12.2016, s. 70. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . L 280/2 Europeiska unionens officiella tidning (4)Unionsrätten, i synnerhet och rådets direktiv /72/EG (1), och rådets direktiv /73/EG (2), och rådets förordning (EG) nr 713/2009 (3), och rådets förordning (EG) nr 714/2009 (4), och rådets förordning (EG) nr 715/2009 (5) och och rådets förordning (EU) nr 994/2010 (6), har redan haft en betydande positiv inverkan när det gäller försörjningstryggheten för gas i unionen, för såväl beredskap som mildrande åtgärder. Medlemsstaterna är bättre rustade att möta en försörjningskris eftersom de är skyldiga att upprätta planer för förebyggande åtgärder och krisplaner, och bättre skyddade i och med att de måste fullgöra ett antal skyldigheter som gäller infrastrukturkapacitet och gasförsörjning. I kommissionens rapport om genomförande av förordning (EU) nr 994/2010 lyftes dock områden fram där förbättringar av den förordningen ytterligare skulle kunna främja försörjningstryggheten för gas i unionen. (5)I kommissionens meddelande av om det europeiska gassystemets förmåga att klara försörjningsavbrott på kort sikt analyserades verkningarna av ett partiellt eller totalt avbrott i gasförsörjningen från och det konstaterades att rent nationella strategier inte är särskilt effektiva i händelse av allvarliga störningar med tanke på deras omfattning, som per definition är begränsad. Stresstestet visade hur en mer samarbetsinriktad strategi mellan medlemsstaterna avsevärt kan minska effekterna av mycket allvarliga avbrotts scenarier i de mest utsatta medlemsstaterna. (6)Energitrygghet är ett av målen i strategin för en energiunion i enlighet med kommissionens meddelande av om en ramstrategi för en motståndskraftig energiunion med en framåtblickande klimatpolitik som även betonar principen om att energieffektivitet ska sättas främst och att unionens gällande energirättsakter måste genomföras fullt ut. I kommissionens meddelande belystes det faktum att energiunionen bygger på solidaritet, i enlighet med artikel 194 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), och förtroende, som är nödvändiga komponenter i energitryggheten. Avsikten med denna förordning är att öka solidariteten och förtroendet mellan medlemsstaterna och införa de åtgärder som krävs för att nå dessa mål. När kommissionen bedömer de förebyggande åtgärdsplaner och krisplaner som medlemsstaterna har upprättat bör den också kunna uppmärksamma medlemsstaterna på energiunionens mål.