prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — En kon- sekvens av ett minimistraff är att hemlig övervakning av elektronisk kommunikation alltid kan komma i fråga vid förundersök- ning om grovt brott och inte, som , endast om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning (27 kap. 19 § jämförd med 2 § andra stycket sjätte punkt- en ). Av principen om att grundlag har företräde framför vanlig lag följer att paragrafen inte ska tillämpas om den kommer i konflikt med reglerna om anskaffarfrihet i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Om företagsspioneriet innefattar även annan brottslighet, exempelvis då gärningsmannen berett sig tillgång till informationen genom olaga intrång eller stöld, utgör inte reglerna om anskaffarfrihet något hinder mot att gärningsmannen döms för den andra brottsligheten (bet. 1989/90:LU37 s. 38). 27 § Den som uppsåtligen anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemligheten eller någon före honom eller henne i sin tur har berett sig tillgång till denna genom en gärning som avses i 26 §, ska dömas för olovlig befattning med företagshemlighet till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Det ska inte dömas till ansvar enligt denna paragraf om gärningen är belagd med strängare straff i . Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för olovlig befattning med företagshemlighet. Den motsvarar huvudsakligen 4 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 23 f. och 57 samt bet. 1989/90:LU37 s. 40 f.). Övervägandena finns i avsnitt 13.1. 2017/18:200 Straffansvaret förutsätter liksom att gärningsmannen i subjektivt hänseende har uppsåt. I första stycket anges nu detta uttryckligen. I 26 § tredje stycket om straffansvar för företagsspioneri anges att det inte ska dömas till ansvar för företagsspioneri om gärningen är belagd med strängare straff i . Så kan exempelvis vara fallet om gärningen utgör grovt spioneri (19 kap. 6 § ). Genom att det i förevarande bestämmelse anges att förbrottet ska utgöras av en gärning som avses i 26 § (”genom företagsspioneri” enligt lydelsen i den hittills- varande lagen) klargörs att straffansvaret enligt förevarande paragraf även omfattar fall när förbrottet bedöms enligt . Lagen omfattar bl.a. angrepp på en företagshemlighet som består i att någon bereder sig tillgång till, tillägnar sig eller på något annat sätt anskaffar företagshemligheten (3 §). För att ett anskaffande ska vara straffbart enligt förevarande paragraf krävs att gärningsmannen tar emot företagshemligheten av någon annan som tillhandahåller den. Därmed undantas från det straffbara området sådana anskaffanden som består i att någon tillägnar sig företagshemligheten, eftersom det i dessa fall förut- sätts att personen redan har tillgång till den vid anskaffandet (se författ- ningskommentaren till 3 §). Det straffbara området motsvarar därmed vad som gäller enligt den hittillsvarande lagen, dock omfattar begreppet företagshemlighet något fler uppgifter i den nya lagen (se författningskom- mentaren till 26 §). Det förutsätts att angreppet på företagshemligheten är obehörigt. Detta följer av att lagen endast gäller obehöriga angrepp (4 §). Av principen om att grundlag har företräde framför vanlig lag följer att paragrafen inte ska tillämpas om den kommer i konflikt med reglerna om anskaffarfrihet i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. 28 § Den som har brutit mot en tystnadsplikt som följer av denna lag får inte på grund av den överträdelsen göras ansvarig enligt 20 kap. 3 § . Den som har brutit mot ett vitesförbud enligt denna lag får inte dömas till straff för en gärning som omfattas av förbudet. Paragrafen innehåller bestämmelser om att straffansvar i vissa fall inte får utdömas. Den motsvarar delvis 8 § andra stycket och 11 § fjärde stycket i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 28, 48 f. och 51 samt bet. 1989/90:LU37 s. 49 f.). Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Flera av lagens bestämmelser innebär i praktiken att den som hanterar en företagshemlighet åläggs en tystnadsplikt. Detta eftersom skyldighet- en att inte utnyttja eller röja företagshemligheten följer direkt av lagen. Som exempel kan nämnas skadeståndsansvaret för parter m.fl. som får del av företagshemligheter med anledning av en rättegång (8 §) och för den som angriper en företagshemlighet som har angripits av någon annan (9 §). Av första stycket framgår att den som bryter mot någon av de tystnads- plikter som föreskrivs i lagen inte på grund av den överträdelsen får dömas till straff enligt bestämmelsen i 20 kap. 3 § om brott mot tystnadsplikt. Straffriheten gäller däremot inte om utnyttjandet eller röjandet innebär en överträdelse av en annan lag, exempelvis offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400; prop. 1987/88:155 s. 48 f. och bet. 1989/90:LU37 s. 49). 2017/18:200 Så kan vara fallet när en part utnyttjar eller röjer företagshemliga uppgift- er i strid med ett förbehåll som har beslutats av domstolen när uppgifter- na lämnades ut till parten (6 kap. 1 § tredje stycket och 10 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen). Ett sådant förfarande kan leda till skadeståndsansvar enligt 8 § som det är straffbart som brott mot tystnadsplikten enligt . Om domstolen har beslutat om ett s.k. yppandeförbud för uppgiften kan förfarandet vara straffbart enligt 9 kap. 6 § (jfr 5 kap. 4 § ). Även i ett sådant fall kan ett straffansvar utdömas som angriparen är skadeståndsskyldig enligt 8 §. Denna inskränkning i straffansvaret överensstämmer med gällande rätt, även om den hittillsvarande lagen innehåller färre tystnadsplikter. Enligt andra stycket får den som överträder ett vitesförbud som har beslutats enligt lagen inte dömas till straff för en gärning som omfattas av förbudet. Bestämmelsen innebär ingen nyhet i förhållande till den hit- tillsvarande lagen. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att dubbla sanktioner följer på en och samma gärning. Bestämmelsen har begränsad betydelse i fråga om lagens straffbestämmelser eftersom dessa endast omfattar angrepp i form av anskaffande av företagshemligheter. Det bör sällan förekomma att ett vitesförbud beslutas beträffande anskaffande av en företagshemlig- het. Bestämmelsen är dock tillämplig även om förfarandet som vitesförbud- et omfattar är straffbart enligt annan lag. En sådan situation kan uppstå då någon har meddelats ett yppandeförbud avseende viss företagshemlig information, som han eller hon enligt förevarande lag vid vite har förbjudits att röja samma information. Om personen röjer informa- tionen får han eller hon inte straffas enligt 9 kap. 6 § . Det kan också förekomma att ett utnyttjande eller röjande av en före- tagshemlighet är straffbart som brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . Inte heller i det fallet kan ansvar utdömas, om gärningen innebär en överträdelse av ett vitesförbud som har beslutats enligt förevarande lag. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1990:409) om skydd för företagshem- ligheter. 3.Den upphävda lagen gäller fortfarande för angrepp på en företags- hemlighet som har utförts före ikraftträdandet. I fråga om straffansvar finns särskilda bestämmelser i lagen (1964:163) om införande av brotts- balken. Övervägandena finns i avsnitt 14. Av första punkten framgår att lagen träder i kraft . Då upphör enligt andra punkten den hittillsvarande lagen om skydd för före- tagshemligheter att gälla. I tredje punkten anges att den upphävda lagen ska tillämpas när angrepp- et på företagshemligheten har utförts före ikraftträdandet. 2017/18:200 I fråga om straffbestämmelser följer av 5 § lagen (1964:163) om inför- ande av att äldre lag ska tillämpas för gärningar som begåtts före ikraftträdandet av den nya lagen. Detta gäller utan någon särskild övergångsbestämmelse men anges upplysningsvis i förevarande bestäm- melse, som har betydelse i fråga om andra angrepp på företagshemlighet- er än brott enligt lagen. Begreppet angrepp på företagshemligheter får genom den nya lagens definition en något vidare innebörd. Ett förfarande som utgör ett angrepp enligt den nya lagen behöver inte nödvändigtvis omfattas av någon av den hittillsvarande lagens bestämmelser om straff eller skadestånd. Över- gångsbestämmelsen får till följd att den nya lagen aldrig blir tillämplig på sådana förfaranden som sker före ikraftträdandet av den nya lagen. Ett exempel på det är att en arbetstagare före ikraftträdandet tillägnar sig en företagshemlighet (se 3 § första stycket första punkten). Förfaran- det ska bedömas med utgångspunkt i den hittillsvarande lagen och är inte otillåtet enligt den lagen. Arbetstagaren kan därmed inte drabbas av den nya lagens sanktioner på grund av anskaffandet. Om arbetstagaren efter ikraftträdandet röjer företagshemligheten för en annan person svarar arbetstagaren skadeståndsrättsligt enligt 7 § för röjandet medan mottagar- en av informationen svarar enligt 9 §. Godtrosförvärv av företagshemligheter kan inte ske enligt den nya lag- en. Enligt den hittillsvarande lagen gäller däremot att det inte är ett obe- hörigt angrepp på en företagshemlighet då någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon eller någon före honom eller henne har fått del av i god tro (2 § tredje stycket i den hittillsvarande lagen). Den som före ikraftträdandet av den nya lagen har gjort ett godtrosför- värv av en företagshemlighet och som efter ikraftträdandet utnyttjar eller röjer informationen bör inte anses ha utfört ett obehörigt angrepp på före- tagshemligheten. Han eller hon bör, om förutsättningarna i övrigt är upp- fyllda, ses som innehavare av företagshemligheten vid sidan av den tidig- are innehavaren. Det kan ibland vara svårt att avgöra när ett angrepp ska anses ha utförts. Ledning för bedömningen bör i dessa fall kunna hämtas från straffrätten (5 § andra stycket lagen om införande av ). Den avgörande tidpunkten för då en gärning ska anses begången är när gärningsmannen avslutade den verksamhet som kan sägas innefatta brottets utförande. Att en från själva handlingen i tiden skild effekt inträffat först efter lag- ändringens ikraftträdande är utan betydelse. Kommer ett brott till stånd genom successivt handlande, får det i princip anses att om någon del av handlandet infaller under den nya lagens tid, så ska denna lag bli tillämp- lig på det hela (m.fl., – En kommentar [, Zeteo], kommentaren till 5 § lagen om införande av brotts- balken med hänvisningar). Övergångsbestämmelsen får till följd att rätten att föra talan på grund- val av ett angrepp på en företagshemlighet som har utförts före ikraftträd- andet aldrig prekluderas enligt 24 § andra stycket. Förslaget till lag om ändring i Prop. 27 kap. Om beslag och hemliga tvångsmedel Beslag m.m. 2 § En skriftlig handling får inte tas i beslag om 1.den kan antas innehålla uppgifter som en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får höras som vittne om, och 2.handlingen innehas av honom eller henne eller av den som tystnads- plikten gäller till förmån för. Ett skriftligt meddelande mellan den misstänkte och en närstående som avses i 36 kap. 3 §, eller mellan sådana närstående inbördes, får tas i beslag hos den misstänkte eller en närstående endast vid en förundersök- ning om 1.ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse 2.sabotage eller grovt sabotage enligt 13 kap. 4 eller 5 § , 3.mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel, 4.uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 1, 3 eller 5 § , 5.högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, obehörig befatt- ning med hemlig uppgift, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller olovlig underrättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person enligt 19 kap. 1, 2, 5, 6, 7, 8, 10, 10 a eller 10 b § , 6.företagsspioneri enligt 26 § lagen (2018:000) om företagshemlighet- er, om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning, 7.terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, brott enligt 3 eller 3 a § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller brott enligt lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, eller 8.försök, förberedelse eller stämpling till brott som avses i 2–7, om en sådan gärning är belagd med straff. Ett beslut enligt andra stycket 2–8 får meddelas endast av rätten eller åklagaren. Om åklagaren har beslutat om beslag enligt tredje stycket, ska han eller hon utan dröjsmål anmäla åtgärden hos rätten. I anmälan ska skälen för åtgärden anges. Rätten ska skyndsamt pröva ärendet. Om rätten finner att det inte finns skäl för åtgärden, ska den upphäva beslutet. Paragrafen innehåller bestämmelser om att en skriftlig handling under vissa förhållanden inte får tas i beslag (det s.k. beslagsförbudet). I andra stycket sjätte punkten tas hänvisningen till 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter bort och ersätts av en hänvisning till 26 § i den nya lagen om företagshemligheter. Det innebär inte någon för- ändring i sak. 16.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott 1 § Tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 18 § första stycket , hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 19 § första och andra styckena eller hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. 20 a § första stycket får meddelas om det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva brottslig verksamhet som innefattar 1.sabotage eller grovt sabotage enligt 13 kap. 4 eller 5 § , 2.mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel, 3.uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 1, 3 eller 5 § , 4.högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller grov olovlig underrättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person enligt 19 kap. 1, 2, 5, 6 eller 8 § eller 10 § andra stycket, 10 a § andra stycket eller 10 b § andra stycket , 5.företagsspioneri enligt 26 § lagen (2018:000) om företagshemlighet- er, om det finns anledning att anta att den brottsliga verksamheten kom- mer att utövas på uppdrag av eller understödjas av en främmande makt eller av någon som kommer att agera för en främmande makts räkning, 6.terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller grovt brott enligt 6 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekryter- ing och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, eller 7.mord, dråp, grov misshandel, synnerligen grov misshandel, männ- iskorov eller olaga frihetsberövande enligt 3 kap. 1, 2 eller 6 § eller 4 kap. 1 § eller 2 § första stycket i avsikt att påverka offent- liga organ eller den som yrkesmässigt bedriver nyhetsförmedling eller annan journalistik att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd eller att hämnas en åtgärd. Tillstånd enligt första stycket får också meddelas om det finns en påtaglig risk för att det inom en organisation eller grupp kommer att utövas brottslig verksamhet som avses i första stycket och det kan befar- as att en person som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Paragrafen anger de typer av brottslig verksamhet vid vilka det enligt lagen ska vara tillåtet att använda vissa tvångsmedel enligt 27 kap. rätte- gångsbalken. I första stycket femte punkten tas hänvisningen till 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter bort och ersätts av en hänvisning till 26 § i den nya lagen om företagshemligheter. Det innebär inte någon för- ändring i sak. Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Sekretess till skydd för enskild i vissa mål och ärenden hos domstol, i vissa fall av medling, i ärenden om rättshjälp, m.m. Vissa mål och ärenden hos domstol samt vissa fall av medling Affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat 2 § Sekretess gäller hos domstol i mål eller ärende i domstolens rättskip- ande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om en myndighets eller en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forsknings- resultat, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. I mål eller ärende enligt konkurrenslagen (2008:579), utom i mål om utdömande av vite, och i mål enligt konkurrensskadelagen (2016:964) som handläggs gemensamt med ett mål om konkurrensskade- avgift enligt 3 kap. 5 § konkurrenslagen gäller dock sekretess för uppgift om sådana förhållanden redan om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. Första stycket tillämpas inte, om någon annan sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att sekretess inte ska gälla. För uppgift som avses i första stycket och som lämnas vid ett förhör enligt 26 eller 50 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande gäller sekretess hos domstol, om en part begär det och det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Detta gäller dock inte uppgift i en allmän handling som förekommer i ett mål eller ärende om angrepp, eller nära förestående angrepp, på en företagshemlighet enligt lagen (2018:000) om företagshemligheter. Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess i domstol för uppgifter om en myndighets eller en enskilds affärs- eller driftförhållanden, upp- finningar eller forskningsresultat. Med ändringen genomförs delvis arti- kel 9 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Enligt första stycket gäller ett s.k. rakt skaderekvisit. Huvudregeln är därmed offentlighet. Enligt första stycket första meningen ska sekretessen gälla även i fråga om myndigheters eller enskildas uppfinningar eller forskningsresultat. omfattar bestämmelsen både myndigheter som driver affärs- verksamhet av något slag och enskilda näringsidkare (prop. 1979/80:2 Del A s. 248). Uppfinningar och forskningsresultat är i och för sig i all- mänhet att anse som affärs- eller driftförhållanden. Syftet med tillägget är att göra det möjligt att besluta om sekretess till skydd för andra än före- tag. Tillägget gäller för parter och andra som bedriver forskning utan anknytning till affärsverksamhet. I den mån det förekommer uppgifter om affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat vars röjande kan antas leda till avsevärd skada för den som uppgiften rör inom sådan forskningsverksamhet, så gäller sekretess för dessa uppgifter. Sekretessen omfattar i första hand företagshemligheter enligt lagen om företagshemligheter. Enligt 2 § i den lagen kan företagshemligheter före- komma inte bara i en näringsidkares rörelse utan även i en icke-kommer- siell forskningsinstitutions verksamhet. 2017/18:200 Ändringen som görs i första stycket andra meningen innebär att kravet på att det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs inte gäller i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, med undantag för mål om utdömande av vite, liksom inte heller i mål enligt konkurrensskadelagen som handläggs gemensamt med ett mål om kon- kurrensskadeavgift enligt 3 kap. 5 § konkurrenslagen. I dessa mål och ärenden gäller i stället sekretess för i paragrafen angivna uppgifter redan om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. Genom ändringen återställs i sak den ordning som gällde fram till . I fjärde stycket tas tidsbegränsningen för sekretess för uppgifter i all- männa handlingar bort i fråga om uppgifter i mål eller ärenden som gäller tillämpningen av lagen om företagshemligheter. När det gäller uppgifter i andra allmänna handlingar som omfattas av paragrafen gäller fortfarande sekretessen i högst . För att sekretessen ska gälla utan tidsbegränsning krävs att uppgiften finns i en allmän handling som förekommer i ett tvistemål eller brottmål där talan förs om angrepp eller nära förestående angrepp på en företags- hemlighet enligt lagen om företagshemligheter. Sekretessen för dessa uppgifter gäller så länge förutsättningarna i para- grafen i övrigt är uppfyllda. I fråga om företagshemligheter som före- kommer i mål eller ärenden om tillämpningen av lagen om företagshem- ligheter innebär detta att sekretessen består så länge informationen är företagshemlig, eftersom skaderekvisitet i första stycket första meningen i förevarande paragraf då regelmässigt bör anses vara uppfyllt. Det är knappast vanligt att det av domslutet eller slutet i ett beslut framgår att viss information inte ska anses vara företagshemlig. När så är fallet bör det förstås inte råda någon tvekan om att uppgiften inte omfatt- as av sekretess. Utan att det uttryckligen framgår av slutet i avgörandet kan det ibland utläsas av skälen för domen eller beslutet att domstolen bedömt att den påstått företagshemliga informationen inte uppfyller krav- en enligt lagen om företagshemligheter. Även i dessa fall bör det stå klart att sekretessen för uppgiften har upphört. Detta bör dock endast gälla om avgörandet har fått laga kraft. Fram till den tidpunkten kan det som regel antas att innehavaren av informationen lider avsevärd skada om informa- tionen röjs, eftersom frågan om informationens status som företagshem- lighet inte slutligt avgjorts. Om uppgiften om företagshemligheten förekommer i en ännu inte avgjord tvist, har domstolen knappast något underlag för bedömningen att informationen inte längre utgör en företagshemlighet. I dessa fall bör bedömningen göras med utgångspunkt i det som innehavaren påstår om den hemliga informationen. Europeiska unionens officiella tidning L 157/1 OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2016/943 om skydd mot att icke röjd know-how och företagsinformation (företagshemligheter) olagligen anskaffas, utnyttjas och röjs (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Företag och icke-kommersiella forskningsinstitutioner investerar i anskaffning, utveckling och tillämpning av know-how och information som är kunskapsekonomins valuta och som ger en konkurrensfördel. Dessa investeringar i att generera och utnyttja intellektuellt kapital är av avgörande betydelse för deras konkurrenskraft och innovationsrelaterade resultat på marknaden och följaktligen deras investeringsavkastning, som är den underliggande drivkraften till forskning och utveckling i företag. Företag har olika sätt att tillägna sig resultaten av sin innovationsrelaterade verksamhet när öppenhet inte medger att deras investering i forskning och innovation utnyttjas till fullo. Ett sådant sätt är att utnyttja immateriella rättigheter som patent, mönsterskydd eller upphovsrätt.