prop · H503235 · 2018-04-16 00:00:00 — (1979:1152) som reglerar att grundläggande beslut om taxering av fastighet får ske genom automatiserad behandling när skälen för beslutet Enligt 32 § första stycket i den nya förvaltningslagen ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. att en sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för Kravet på att motiveringen ska vara klargörande innebär att skälen bör presenteras på ett sådant sätt att de blir begripliga för den enskilde. I det ligger bland annat att språket i besluten bör vara enkelt, korrekt och anpassat för mottagaren (prop. 193–194). Kravet att en beslutsmotivering ska innehålla uppgifter om vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande innebär en viss utvidgning i förhållande till lag 2016/17:180 s. 194). Regeringen anser att de nuvarande hänvisningarna till undantaget från krav på motivering av beslut som inte går någon part emot lämpligen bör ersättas med en reglering som innebär att en klargörande motivering för beslut som fattas genom automatiserad behandling får utelämnas om en klargörande motivering för beslutet får utelämnas enligt 32 § första stycket Prop. 2017/18:235 i den nya förvaltningslagen. För att tydliggöra i specialförfattningarna att undantagsregeln har fått en annan innebörd bör hänvisningarna justeras något så att det framgår att det framöver är fråga om en klargörande motivering som i vissa fall kan utelämnas. 5.3.2Hänvisningar till bestämmelserna om ändring av myndighetens egna beslut Regeringens förslag: Hänvisningarna i ett antal lagar till den eller de paragrafer i den nuvarande förvaltningslagen som reglerar myndighetens skyldighet att ändra ett beslut som den själv har fattat ersätts med hänvisningar till motsvarande paragrafer i den nya förvaltningslagen. Dessa hänvisningar kompletteras även med en hänvisning till en paragraf i den nya lagen som reglerar när en myndighet får ändra ett sådant beslut. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: I ett antal författningar finns hänvisningar till 27 och 28 §§ i den nuvarande förvaltningslagen som reglerar en myndighets skyldighet att ändra ett beslut som den själv har fattat. I den nya förvaltningslagen finns bestämmelser (38 och 39 §§) som i huvudsak motsvarar innehållet i 27 § första stycket förvaltningslagen och delvis motsvarar innehållet i andra stycket i samma paragraf. Bestämmelsen i 46 § i den nya förvaltningslagen motsvarar delvis innehållet i 28 § i den nuvarande förvaltningslagen. Någon fullständig motsvarighet till 28 § i den nuvarande förvaltningslagen finns inte i den nya lagen. I stället finns en reglering som innebär att en myndighet som ändrar ett beslut som har överklagats ska överlämna även det nya beslutet till överinstansen, oberoende av hur beslutet ändras, dvs. såväl om myndigheten ändrar beslutet endast delvis enligt klagandens begäran som om beslutet ändras helt enligt begäran (se prop. 2016/17:180 s. 336). Regleringen i den nya förvaltningslagen om myndigheternas förutsättningar att ändra egna beslut omfattar såväl de situationer då förvaltningsmyndigheterna har en skyldighet att ändra sina beslut som huvuddragen för de situationer då de har en möjlighet att göra detta (se prop. 2016/17:180 s. 221). Det finns således en bestämmelse, 37 §, i den nya förvaltningslagen om att en myndighet har befogenhet att ändra ett beslut som den själv har fattat. Bestämmelsen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen, ger uttryck för allmänna förvaltningsrättsliga grundsatser som har ansetts vara vägledande vid rättstillämpningen i detta avseende. För att de rättsliga ramarna för när en myndighet, eller i förekommande fall ett privaträttsligt subjekt, får respektive måste ändra ett beslut som den själv har fattat ska vara så lika som möjligt i olika förfaranden hos förvaltningsmyndigheterna anser regeringen att författningar med hänvisningar till de nämnda paragraferna i den nuvarande förvaltningslagen bör ersättas med hänvisningar till samtliga paragrafer i 2017/18:235 den nya lagen som reglerar förutsättningarna för myndigheternas ändring av egna beslut. På så sätt undviks att det i rättstillämpningen uppkommer osäkerhet om huruvida specialförfattningen uttömmande reglerar förutsättningarna för myndigheterna att ändra egna beslut och att den befogenhet som myndigheterna enligt nuvarande praxis har att ändra ett beslut således inte ska gälla på det särreglerade området. Hänvisning bör alltså i enlighet med promemorians förslag i samtliga aktuella lagar göras till bestämmelserna om när en myndighet får ändra ett beslut och om när en myndighet ska ändra ett beslut (37 och 38 §§). Vidare bör hänvisning göras till bestämmelserna om ändring av ett beslut efter överklagande (39 §). Att förutsättningarna för beslutsmyndigheternas prövning av om ett beslut som de har fattat bör eller ska ändras regleras så lika som möjligt för olika förfaranden är av betydelse för att förenkla för myndigheterna och kan även bidra till en ökad förutsebarhet för enskilda. En målsättning för regeringen är att ändringarna ska bidra till att den nya förvaltningslagen får största möjliga genomslag i rättstillämpningen. På den angivna grunden föreslår regeringen att ändringar görs i 19 kap. 26 d § jordabalken, 38 a § lagen (1955:227) om inskrivning av rätt till luftfartyg, 22 § lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, 10 § lagen (1979:377) om registrering av båtar, 30 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 2 kap. 15 a § sjölagen, 12 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, 6 § lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård, 5 kap. 20 § smittskyddslagen (2004:168), 3 a § lagen (2004:629) om trängselskatt, 6 § lagen (2005:340) om överlämnande av vissa förvaltningsuppgifter till den ideella föreningen , 13 kap. 13 § utlänningslagen, 15 kap. 16 § vallagen (2005:837), 4 kap. 1 § vägtrafikskattelagen (2006:227), 7 kap. 10 § lagen (2006:451) om offentliga uppköpserbjudanden på aktiemarknaden, 26 § lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m., 26 § lagen om tillsyn över hundar och katter, 4 kap. 3 § lagen om företagshypotek, 6 § lagen (2009:704) om europeiska grupperingar för territoriellt samarbete, 12 § lagen (2010:566) om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen, 5 § lagen om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser och 27 kap. 24 § lagen (2015:1016) om resolution. 5.3.3Hänvisningar till bestämmelsen om undantag från krav på motivering av normbeslut Regeringens förslag: I de bestämmelser i ett antal lagar på finansmarknadsområdet och miljöområdet som reglerar undantag från överklagbarhet genom hänvisning till undantaget från kravet på motivering av normbeslut tas hänvisningen till förvaltningslagen bort. I lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument, lagen om värdepappersmarknaden, lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning ska det inte länge anges att även beslut enligt vissa EU-förordningar får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringens bedömning: Det finns inget behov av att i de specialförfattningar som berörs av förslaget ta in särskilda bestämmelser om undantag från överklagbarhet när det gäller normbeslut. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås inte att det i lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument, lagen om värdepappersmarknaden, lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning inte länge ska anges att även beslut enligt vissa EU-förordningar får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I den nya förvaltningslagen finns, till skillnad års lag, en bestämmelse (41 §) som reglerar vilka beslut som får överklagas. Bestämmelsen tar enbart sikte på förvaltningsbeslut, dvs. beslut i enskilda fall. Detta följer av att överklagbarheten när det gäller myndighetsbeslut normalt, om inget annat uttryckligen anges i en bestämmelse om överklagande, inte anses omfatta normbeslut – exempelvis beslut om föreskrifter enligt 8 kap. regeringsformen – eftersom sådana beslut är generella till sin karaktär och därför inte kan anses angå någon på ett sådant sätt att han eller hon får överklaga beslutet (jfr prop. 2016/17:180 s. 258). Detta gäller oberoende av om normbeslutet fattas av en statlig myndighet under eller regeringen eller av en myndighet. När det gäller beslut som en statlig förvaltningsmyndighet under regeringen fattar i ett ärende om meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen slås även i myndighetsförordningen (2007:515) fast att dessa, som huvudregel, inte får överklagas (1 och 30 §§ myndighetsförordningen). Undantag från huvudregeln förekommer dock i vissa specialförfattningar (jfr prop. 2016/17:180 s. 332–333). Av 20 § första stycket 5 förvaltningslag följer att en myndighet får utelämna skälen för ett beslut helt eller delvis om ärendet gäller meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen och det inte är fråga om prövning i högre instans efter överklagande. I flera specialförfattningar finns bestämmelser som reglerar besluts överklagbar- het där hänvisning görs till den bestämmelsen med angivande av att sådana 2017/18:235 beslut som anges där inte får överklagas. Sådana bestämmelser förekommer i princip uteslutande i författningar på finansmarknads- området och i några få fall på miljöområdet i dels luftfartslagen (2010:500), dels avgasreningslagen (2011:318) och dels drivmedelslagen (2011:319). Mot bakgrund av vad som anförs ovan om överklagbarhet görs bedömningen att det saknas behov av att i de aktuella lagarna ta in särskilda bestämmelser om undantag från överklagbarhet när det gäller normbeslut. I konsekvens med detta och i syfte att förenkla och göra lagstiftningen mer enhetlig, bör hänvisningarna till 20 § första stycket 5 förvaltningslag tas bort i dessa lagar. Regeringen föreslår att sådana ändringar görs i 36 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m., 8 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, 7 kap. 5 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande, 10 kap. 1 § lagen (1995:1560) om års- redovisning i försäkringsföretag, 10 kap. 4 § lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , 10 kap. 1 § lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument, 33 § lagen (1999:158) om investerarskydd, 17 § lagen (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden, 6 kap. 1 § lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer, 14 kap. 1 § lagen (2004:46) om värdepappersfonder, 17 kap. 1 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 10 kap. 1 § lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, 26 kap. 1 § lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden, 12 kap. 5 § luftfartslagen (2010:500), 8 kap. 26 § lagen (2010:751) om betaltjänster, 40 § avgasreningslagen (2011:318), 35 § drivmedelslagen (2011:319), 5 kap. 26 § lagen (2011:755) om elektroniska pengar, 16 kap. 1 § lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder, 35 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter, 11 kap. 1 § lagen (2014:966) om kapitalbuffertar, 11 kap. 1 § lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag, 30 kap. 1 § lagen (2015:1016) om resolution, 8 kap. 1 § lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter och 6 kap. 1 § lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning. I de aktuella bestämmelserna i lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument, lagen om värdepappersmarknaden, lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning anges även att beslut enligt vissa EU-förordningar får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Möjligheten att överklaga beslut enligt EU- bestämmelser till allmän förvaltningsdomstol följer emellertid redan av allmänna förvaltningsrättsliga principer och av den nya förvaltningslagen. Den nuvarande regleringen i de angivna lagarna är i detta avseende således överflödig och kan lämpligen utgå. Regeringen föreslår att bestämmelserna justeras i enlighet med detta. 5.3.4Hänvisningar till nya bestämmelser i den nya förvaltningslagen och bestämmelsen om muntligt uppgiftslämnande Regeringens förslag: Hänvisningar i ett antal lagar till flera särskilt uppräknade bestämmelser i den nuvarande förvaltningslagen ersätts med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i den nya förvaltningslagen. Uppräkningarna kompletteras med hänvisningar till vissa av den nya lagens bestämmelser som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen men som är systematiskt sammanbundna med den befintliga regleringen eller enligt praxis gäller som allmänna principer i rättsordningen. I vissa fall kompletteras uppräkningarna även med en hänvisning till bestämmelsen om muntligt uppgiftslämnande i den nya förvaltningslagen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian föreslår att 13 § lagen (1988:688) om kontaktförbud ska kompletteras med en hänvisning till den nya bestämmelsen om åtgärder om handläggningen försenas i 11 § i den nya förvaltningslagen. Vidare föreslås att bestämmelsen i 23 § andra stycket i den nya förvaltningslagen om att en enskild part ska ge in åberopad utredning ska vara tillämplig på ärenden om kontaktförbud samt på en nämnds handläggning av ärenden om stödpersoner enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård och smittskyddslagen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på promemorians förslag. ställer sig tveksam till att det i lagen om kontaktförbud införs en hänvisning till bestämmelsen om åtgärder vid försenad handläggning (11 § i den nya förvaltningslagen) och avstyrker att 23 § andra stycket i den nya förvaltningslagen ska vara tillämplig på ärenden om kontaktförbud. Vidare avstyrker att 31 § i den nya förvaltningslagen görs tillämplig i nämnda lag liksom i lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang och lagen om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser eftersom det finns regleringar i dessa lagar som tar sikte på besluts innehåll. Sala kommun invänder inte mot förslaget om att komplettera hänvisningen i 11 kap. 8 § socialtjänstlagen (2001:453) med bestämmelserna om åtgärder vid försenad handläggning som finns i 11 och 12 §§ i den nya förvaltningslagen, men befarar att detta kan medföra merarbete för socialtjänsterna. Skälen för regeringens förslag: I den nya förvaltningslagen finns bl.a. bestämmelser som helt saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Som exempel på en sådan bestämmelse kan nämnas bestämmelsen om legalitet, objektivitet och proportionalitet (5 §). Ett annat exempel är bestämmelserna om åtgärder vid försenad handläggning (11 och 12 §§). Ytterligare exempel är bestämmelserna om att en myndighet får begära att ett ombud ska styrka sin behörighet (15 §) och om myndigheternas utredningsansvar (23 §). Flera av de nya bestämmelserna ger uttryck för allmänna förvaltningsrättsliga grundsatser som redan beaktas i rättstillämpningen. Detta gäller till exempel den nya regleringen om myndigheternas utredningsansvar (23 §), om befogenheten att ändra ett beslut (37 §) och om besluts överklagbarhet (41 §). har sin förebild i specialförfattningar, såsom myndighetsförordningen. gäller bestämmelsen om dokumentation av beslut (31 §). I ett antal författningar finns uppräkningar med hänvisningar till en rad olika paragrafer i förvaltningslagen. I vissa fall regleras genom uppräkningarna vilka bestämmelser i förvaltningslagen som ska tillämpas vid ärendehandläggningen hos ett privaträttsligt organ, till exempel ett bolag eller en ideell förening. I andra fall rör det sig om en reglering som avser handläggningen hos en nämnd eller annan myndighet. syfte att stärka rättssäkerheten för enskilda i de specialreglerade fallen och även åstadkomma en så enhetlig reglering av förvaltningsförfarandet som möjligt (jfr avsnitt 5.1) anser regeringen att de hänvisningar till bestämmelser i förvaltningslagen som finns i sådana uppräkningar bör ersättas med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i den nya Det finns dock skäl att även överväga vissa kompletteringar i dessa uppräkningar. Flera av de nya bestämmelserna i den nya förvaltningslagen innebär en kodifiering av rättsläget såsom det har kommit till uttryck i praxis och kan således redan sägas gälla som allmänna principer för myndigheters Som anförs i promemorian finns det goda skäl att komplettera de aktuella uppräkningarna med hänvisningar till några av dessa nya bestämmelser. Det främsta skälet för detta är att regleringen på det sättet blir tydligare för både enskilda parter och myndigheterna. en sådan ordning kan myndigheterna hämta vägledning från en uttrycklig De ges därmed mera lättillgängliga besked om hur en viss handläggningsfråga ska lösas. Man undviker även risken för att särregleringen uppfattas som uttömmande och anses utesluta en tillämpning av de allmänna principer som tillämpats i förfarandet Uttryckliga hänvisningar i en specialförfattning till de bestämmelser i förvaltningslagen som kodifierar praxis inom den allmänna förvaltningsrätten kan skapa goda förutsättningar för både säkrare och snabbare ärendehandläggning och kan bidra till att minska behovet av särregleringen i en specialförfattning. är det viktigt att notera att flera specialförfattningar innehåller avvikande bestämmelser till exempel när det gäller handläggningstider, verkställighet av beslut, utformningen av framställningar och besluts överklagbarhet. tolkningsproblem och minska risken för att särregleringen ger ett missvisande intryck i fråga om vilka bestämmelser i förvaltningslagen som är tillämpliga i det specialreglerade förfarandet, anser regeringen att hänvisningarna till de nya bestämmelserna i förvaltningslagen som regel bör avse bara vissa av de bestämmelser som kodifierar allmänna I några fall framstår det dock som motiverat att också ta in hänvisningar till bestämmelser som av systematiska skäl är nära förknippade med den befintliga regleringen, till exempel när det gäller regleringen om ombud och biträde. Mot denna bakgrund instämmer regeringen i promemorians bedömning att uppräkningarna i författningar som rör ärendehandläggningen hos en myndighet i förekommande fall bör kompletteras med hänvisningar endast till de nya bestämmelserna om legalitet, objektivitet och proportionalitet (5 §), om tolkning och översättning för någon med funktionsnedsättning (13 § andra stycket), om att en myndighet får begära att ett ombud ska styrka sin behörighet (15 §), om utredningsansvaret (23 §) och om dokumentation av beslut (31 §). Regeringen instämmer dock i slutsats att 23 § andra stycket i den nya förvaltningslagen om att en enskild part ska ge in åberopad utredning inte bör vara tillämplig på ärenden om kontaktförbud. Detta eftersom det enligt nuvarande ordning inte ställs något krav på att sökanden i sådana ärenden ska tillhandahålla underlag för beslutet. Något sådant krav på enskilds parts medverkan gäller inte heller vid en nämnds handläggning av ärenden som avser stödpersoner enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård och smittskyddslagen. I enlighet med detta bör promemorians förslag justeras även på så sätt att 23 § andra stycket i den nya förvaltningslagen inte heller ska vara tillämpligt vid handläggning av sådana ärenden. När det gäller promemorians förslag avseende lagen om psykiatrisk tvångsvård, socialtjänstlagen, smittskyddslagen och skollagen konstaterar regeringen att den författningstekniska utformningen av dessa lagar medför att hänvisningen till 5 § i den nya förvaltningslagen är överflödig och även kan riskera att leda till oklarhet om räckvidden av bestämmelsens tillämplighet på dessa områden. I förhållande till promemorians förslag bör en sådan hänvisning därför inte införas i dessa lagar. I promemorian föreslås att lagen om kontaktförbud, lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang och lagen om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser bör innehålla en hänvisning till 31 § i den nya förvaltningslagen. har svårt att se ett behov av en sådan hänvisning och avstyrker därför promemorians förslag i denna del. Enligt regeringens mening utgör bestämmelserna om besluts innehåll i de nämnda lagarna inte avvikande regleringar i förhållande till bestämmelsen om dokumentation av beslut i 31 § i den nya förvaltningslagen. Dessutom motsvarar 31 § i den nya förvaltningslagen helt och hållet bestämmelsen i 21 § myndighetsförordningen som bland andra ska tillämpa. Regeringen anser sammantaget att promemorians förslag i denna del är ändamålsenligt och föreslår att det genomförs. Ett viktigt syfte med den nya förvaltningslagen är att förbättra förutsättningarna att komma till rätta med problemet med långsam handläggning i den offentliga förvaltningen. Detta bör eftersträvas även på det specialreglerade området. Mot den bakgrunden framstår det enligt regeringens uppfattning som lämpligt att i de specialförfattningar som innehåller uppräkningar med hänvisningar till olika paragrafer i förvaltningslagen som ska tillämpas i det specialreglerade förfarandet och som avser ärenden som har inletts av enskilda också hänvisa till den nya 11 § om åtgärder om handläggningen försenas. Den paragrafen innehåller en bestämmelse som ställer krav på myndigheterna att informera enskilda som har inlett ett ärende om väsentliga förseningar i förfarandet. De författningar som avser ärenden som inleds av enskilda och där regeringen, i likhet med promemorian, anser att uppräkningarna bör kompletteras med hänvisningar till bestämmelsen om åtgärder om handläggningen försenas (nya 11 §) är 30 § lagen om psykiatrisk tvångsvård, 5 kap. 20 § smitt- skyddslagen och 11 § lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. När det gäller lagen om kontaktförbud finns det bestämda tidsfrister om 2017/18:235 när beslut i fråga om kontaktförbud senast måste fattas. Som Åklagar- myndigheten påpekar medför det att utrymmet för en utdragen handläggning i dessa fall är mycket begränsat. en hänvisning i den lagen till 11 § i den nya förvaltningslagen bör därför Rent allmänt talar starka skäl för att en hänvisning också bör göras till 12 § i den nya förvaltningslagen. Den paragrafen innehåller bestämmelser som under vissa förutsättningar ger en enskild rätt att begära att en myndighet avgör partens ärende i sak, om ärendet inte har avgjorts inom , liksom en rätt att föra en särskild talan mot ett beslut om avslag på en sådan begäran. Med hänsyn framför allt till hur tillämpningsområdet för den bestämmelsen har avgränsats framstår det emellertid som lämpligt att frågan om en sådan hänvisning bör tas in i en viss specialförfattning övervägs särskilt för varje rättsområde för sig. ramen för denna proposition finns det inte utrymme att göra sådana överväganden samlat för alla de områden som berörs av den aktuella I promemorian konstateras att många ärenden i socialnämnden är av sådan karaktär att det för enskilda parter är av största vikt att handläggningen inte försenas i onödan. föreslås det i promemorian att uppräkningen i 11 kap. 8 § socialtjänstlagen