prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Enligt försäkringsdistributionsdirektivet ska en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag när de tillhandahåller annan försäkrings- distribution än rådgivning (vid sidan av den krav- och behovsprövning som försäkringsdistributörer alltid ska utföra innan ett försäkringsavtal ingås), begära att kunden eller den presumtiva kunden lämnar upp- lysningar om sin kunskap och erfarenhet på det för den erbjudna eller efterfrågade produkten eller tjänsten relevanta investeringsområdet, så att försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget kan bedöma om den tänkta försäkringstjänsten eller försäkringsprodukten är passande för kunden (artikel 30.2). När det är fråga om en kombination av tjänster eller produkter ska bedömningen gälla huruvida hela det kombinerade paketet är lämpligt. Om försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget mot bakgrund av de upplysningar som erhållits anser att produkten inte är passande för kunden eller den presumtiva kunden, ska försäkrings- förmedlaren eller försäkringsföretaget varna kunden eller den presumtiva kunden om det. Den varningen får lämnas i standardiserad form. Om kunder eller presumtiva kunder inte lämnar de upplysningar, eller om de lämnar otillräckliga upplysningar om sin kunskap och erfarenhet, ska försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget varna dem om att de inte kan avgöra om den tänkta produkten är passande för dem. Den varningen får lämnas i standardiserad form. Försäkringsdistributörer ska avgöra om kunden har nödvändig kunskap och erfarenhet för att förstå riskerna i samband med den föreslagna eller efterfrågade tjänsten eller produkten när de bedömer om en försäkrings- tjänst eller försäkringsprodukt som distribueras är passande för kunden (artikel 15). Förordningen innehåller bestämmelser som anger vilka upp- lysningar som försäkringsdistributörer ska inhämta när det gäller kundens kunskaper och erfarenheter på det relevanta investerings- området. Försäkringsdistributörer ska, i tillämpliga fall, anpassa inhämtandet bl.a. med tanke på kundens art och på vilken art och typ av produkt eller tjänst som erbjuds eller efterfrågas. En försäkrings- distributör får aldrig motverka att en kund eller en presumtiv kund tillhandahåller upplysningarna (artikel 17). En försäkringsdistributör ska emellertid kunna lita på den information som tillhandahålls av dess kunder, såvida den inte borde känna till att informationen är uppenbart föråldrad, felaktig eller ofullständig. I förordningen anges även ett antal kriterier när det gäller försäkrings- baserade investeringsprodukter som ska anses som icke-komplexa (artikel 30.3 a ii i försäkringsdistributionsdirektivet). En försäkrings- baserad investeringsprodukt ska anses som icke-komplex om den uppfyller samtliga angivna kriterier, bl.a. om den innefattar ett garanterat minsta värde på förfallodagen, som minst motsvarar det belopp som betalats av kunden. Genomförande i svensk rätt Även reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet om passandebedöm- ning, i samband med annan försäkringsdistribution än rådgivning, är mycket viktiga för att uppnå ett högt kundskydd. Syftet med reglerna är att endast produkter och tjänster som passar kunden ska kunna distri- bueras, och därmed förhindra förekomsten av olämplig försäkrings- distribution. De reglerna kompletterar den krav- och behovsprövning som försäkringsdistributörer ska utföra innan ingåendet av alla typer av försäkringsavtal, men en passandedömning ska därutöver utföras av distributören vid försäkringsdistribution i anslutning till redan ingångna försäkringsavtal. Vidare innefattar reglerna färre krav än en lämplighetsbedömning, när det gäller beaktande av kundens finansiella situation (se avsnitt 11.6.1). Reglerna om passandebedömning i försäkringsdistributionsdirektivet bör genomföras i svensk rätt i motsvarande bestämmelser i den nya lagen om försäkringsdistribution. När det gäller de synpunkter som Svensk Försäkring framför gör regeringen samma bedömning som när det gäller motsvarande syn- punkter beträffande förslaget i avsnitt 11.6.1. De nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet (artikel 30.2) har utformats efter förebild av regler som finns i MiFID II (artikel 25.3). De reglerna i MiFID II har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 24 §). Med hänsyn till det anförda bör utgångspunkten vara att även bestämmelserna i den nya Prop. 2017/18:216 lagen om försäkringsdistribution och lagen om värdepappersmarknaden ska vara så lika som möjligt (se avsnitt 11.3.1 om enhetliga bestämmelser i de båda lagarna). I övrigt hänvisas till de överväganden som regeringen gjorde med anledning av genomförandet i svensk rätt av MiFID II (prop. 2016/17:162 s. 378–384). 11.6.3Undantag från passandebedömning vid annan försäkringsdistribution än rådgivning Regeringens förslag: Om försäkringsdistributionen tillhandahålls på kundens initiativ och ingen rådgivning lämnas ska försäkrings- distributören inte behöva utföra någon passandebedömning, om kunden informerats om detta och distributionen avser försäkringar som endast ger exponering mot icke-komplexa finansiella instrument eller andra okomplicerade försäkringsbaserade investeringsprodukter. En passandebedömning ska ändå göras om en kredit beviljas i samband med försäkringsdistributionen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag I försäkringsdistributionsdirektivet finns en möjlighet för medlems- staterna att införa regler som innebär att en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag, när de tillhandahåller annan försäkrings- distribution än rådgivning, under vissa förutsättningar, inte behöver göra en passandebedömning (artikel 30.3). Detta gäller under förutsättning att verksamheten avser avtal som endast ger investeringsexponering för finansiella instrument som bedöms som icke-komplexa och som inte innehåller en struktur som gör det svårt för kunden att förstå den därmed förbundna risken, eller icke-komplexa försäkringsbaserade investe- ringsprodukter. Vidare måste försäkringsdistributionen utföras på initia- tiv av kunden eller den presumtiva kunden. Kunden eller den presumtiva kunden måste även klart och tydligt ha informerats om att försäkrings- förmedlaren eller försäkringsföretaget, när de tillhandahåller försäkrings- distributionen, inte behöver bedöma den tillhandahållna eller erbjudna försäkringsbaserade investeringsproduktens eller den tillhandahållna eller erbjudna försäkringsdistributionens ändamålsenlighet och att kunden eller den presumtiva kunden därför inte åtnjuter samma skydd. En sådan varning får lämnas i standardiserad form. Även i sådana fall måste dock försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget fullgöra sina skyldig- heter när det gäller bedömning av bl.a. krav och behov, förebyggande och hantering av intressekonflikter. 2017/18:216 Den delegerade förordningen Den delegerade förordningen innehåller ett antal kriterier när det gäller försäkringsbaserade investeringsprodukter som ska anses som icke- komplexa (artikel 30.3 a ii i försäkringsdistributionsdirektivet). En försäkringsbaserad investeringsprodukt ska anses som icke-komplex om den uppfyller samtliga angivna kriterier, bl.a. om den innefattar ett garanterat minsta värde på förfallodagen, som minst motsvarar det belopp som betalats av kunden (artikel 16). Genomförande i svensk rätt Reglerna om undantag från passandebedömning i försäkringsdistribu- tionsdirektivet (artikel 30.3) har utformats efter förebild av regler som finns i MiFID II (artikel 25.4). De reglerna i MiFID II har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 25 §). Utgångspunkten bör vara att även bestämmelserna avseende undantag från passandebedömning i den nya lagen om försäkrings- distribution och lagen om värdepappersmarknaden ska vara så lika som möjligt (se avsnitt 11.3.1 om enhetliga bestämmelser i de båda lagarna). Detta gäller särskilt som det undantaget i MiFID II inte innebär någon valmöjlighet för medlemsstaterna utan är ett obligatoriskt undantag. Redan de förutsättningar som gäller för undantaget skapar enligt regeringen förutsättningar för ett godtagbart kundskydd. På en punkt anser regeringen dock att det är motiverat att det enligt svensk rätt bör gälla en högre nivå på kundskyddet än den miniminivå som gäller enligt försäkringsdistributionsdirektivet. Det är i det fall där en kredit beviljas i samband med försäkringsdistributionen. Under sådana omständigheter får det, i likhet med det som gäller enligt MiFID II och lagen om värdepappersmarknaden, anses att kunden är i ett sådant läge att försäkringsdistributören åtminstone bör utföra en passandebedöm- ning. I övrigt hänvisas till de överväganden som regeringen gjorde med anledning av genomförandet i svensk rätt av MiFID II (prop. 2016/17:162 s. 378–384). 11.6.4Dokumentation och rapportering till kunder Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska dokumentera vad distributören och kunden kommit överens om och lämna rapporter till kunden om de tjänster som tillhandahållits. En försäkringsdistributör som tillhandahåller rådgivning ska lämna en lämplighetsförklaring till kunden om motiven till de rekommen- dationer som lämnats. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag Enligt försäkringsdistributionsdirektivet ska en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag upprätta en dokumentation som innehåller de mellan försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget och kunden överenskomna handlingarna i vilket eller vilka parternas rättigheter och skyldigheter anges, samt övriga villkor för försäkringsförmedlarens eller försäkringsföretagets tillhandahållande av tjänster till kunden (artikel 30.4). Rättigheter och skyldigheter för överenskommelsens parter får ingå i form av hänvisningar till andra handlingar eller rättsakter. Försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget ska på ett varaktigt medium lämna tillfredsställande rapporter till kunden om de tjänster som tillhandahållits (artikel 30.5). De rapporteringarna ska inkludera regel- bundna meddelanden till kunder, med beaktande av typen av och kom- plexiteten hos de aktuella försäkringsbaserade investeringsprodukterna och arten av den tjänst som tillhandahållits kunden och ska, i före- kommande fall, innehålla uppgifter om kostnaderna för de transaktioner och tjänster som utförts för kundens räkning. När försäkringsförmedlare eller försäkringsföretag tillhandahåller rådgivning om en försäkrings- baserad investeringsprodukt ska de, innan avtalet ingås, lämna ett lämplighetsutlåtande till kunden på ett varaktigt medium som specifi- cerar vilken rådgivning som getts och hur denna rådgivning motsvarar kundens preferenser, mål och andra egenskaper. Om avtalet ingås med hjälp av en teknik för distanskommunikation som hindrar att ett lämplighetsutlåtande tillhandahålls i förväg får försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget lämna ett skriftligt lämplighetsutlåtande på ett varaktigt medium efter det att kunden har bundits av ett avtal, under förutsättning att båda följande vill- kor är uppfyllda: –Kunden har gett sitt samtycke till att erhålla lämplighetsutlåtandet utan oskäligt dröjsmål efter det att avtalet ingåtts. –Försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget har erbjudit kunden möjligheten att senarelägga ingåendet av avtalet så att lämplig- hetsutlåtandet först kan erhållas före sådant ingående. Om en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag har infor- merat kunden om att det kommer att utföra en regelbunden lämplighets- bedömning ska den regelbundna rapporten innehålla en uppdaterad förklaring om hur den försäkringsbaserade investeringsprodukten mot- svarar kundens preferenser, mål och andra egenskaper. En försäkringsdistributör ska enligt förordningen lämna en regelbunden rapport till kunden, på ett varaktigt medium, om de tjänster och de transaktioner som utförts för kundens räkning (artikel 18). Rapporterna ska lämnas minst en gång och ge en rättvisande och välavvägd bild av de tjänster och transaktioner som utförts för kundens räkning och, i förekommande fall, redovisa de totala kostnaderna i samband med dessa tjänster och transaktioner, och värdet för varje underliggande investeringstillgång (artikel 18). 2017/18:216 Försäkringsdistributörer ska dokumentera uppgifter från bedömningar av lämplighet eller ändamålsenlighet (artikel 19). Dokumentationen ska omfatta de upplysningar som har inhämtats från kunden och eventuella handlingar som överenskommits med kunden, inklusive handlingar som anger parternas rättigheter och övriga villkor enligt vilka försäkrings- distributören tillhandahåller sina tjänster till kunden. Uppgifterna ska bevaras under minst hela den tid som förhållandet mellan försäkrings- förmedlaren eller försäkringsföretaget och kunden varar. Uppgifterna ska bevaras på ett medium som gör det möjligt att lagra information på ett sätt så att den behöriga myndigheten kan ha tillgång till den . Den behöriga myndigheten ska lätt kunna komma åt uppgifterna och kunna rekonstruera alla delar på ett klart och tydligt sätt, och lätt kunna identifiera alla korrigeringar och övriga ändringar, samt uppgifternas innehåll före sådana modifieringar (artikel 19.4). I förordningen finns även bestämmelser om det lämplighetsutlåtande som en försäkringsförmedlare eller ett försäkringsföretag ska lämna till kunden vid rådgivning (artikel 14). Lämplighetsutlåtandet ska bl.a. omfatta en sammanfattning av rådgivningen och en förklaring av hur rekommendationen är lämplig för kunden. Försäkringsdistributörer ska vidare ta med information i lämplighetsutlåtandet om huruvida de rekommenderade försäkringsbaserade investeringsprodukterna kan förväntas kräva att kunden söker regelbunden översyn av arrange- . Om en försäkringsdistributör har informerat kunden om att den kommer att göra regelbundna bedömningar av lämpligheten kan det enligt förordningen räcka att de utlåtanden som följer efter det att den första tjänsten endast omfattar förändringar i tjänsterna eller i de underliggande investeringstillgångarna eller kundens omständigheter. För försäkringsdistributörer som gör regelbundna bedömningar av lämp- ligheten gäller att de ska se över lämpligheten av de rekommenderade försäkringsbaserade investeringsprodukterna minst en gång . Vid en lämplighetsbedömning som görs vid rådgivning ska de dokument- erade uppgifterna bl.a. omfatta resultatet av bedömningen och rekommendationen (artikel 19.2). Vid en bedömning av ändamålsenlighet ska de dokumenterade upp- gifterna omfatta bl.a. resultatet av bedömningen och varningar till kunden i de fall bedömningen kom fram till att den försäkringsbaserade investeringsprodukten potentiellt inte skulle vara passande för kunden (artikel 19.3). Genomförande i svensk rätt Reglerna om dokumentation och rapportering till kund i försäkrings- distributionsdirektivet (artikel 30.4 och 30.5) bör genomföras i svensk rätt i motsvarande bestämmelser i lagen om försäkringsdistribution. Dessa regler i försäkringsdistributionsdirektivet har utformats efter förebild av regler som finns i MiFID II (artikel 25.5 och 25.6). De reglerna i MiFID II har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 26–29 §§). Utgångspunkten bör vara att även bestämmelserna avseende dokumentation och rapportering i den nya lagen om försäkringsdistribution och lagen om värdepappers- marknaden ska vara så lika som möjligt (se avsnitt 11.3.1 om enhetliga Prop. 2017/18:216 bestämmelser i de båda lagarna). I övrigt hänvisas till de överväganden som regeringen gjorde med anledning av genomförandet i svensk rätt av MiFID II (prop. 2016/17:162 s. 373–376). 11.6.5Regler som är dispositiva vid försäkringsdistribution till professionella kunder Regeringens förslag: De krav som avser information, passande- bedömning och lämplighetsbedömning samt dokumentation och rapportering ska vara dispositiva när försäkringsdistributionen sker i förhållande till en professionell kund. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag Enligt försäkringsdistributionsdirektivet (artikel 22.1) får medlems- staterna föreskriva att den särskilda information som ska lämnas om försäkringsbaserade investeringsprodukter (artiklarna 29 och 30) inte behöver lämnas till en professionell kund enligt definitionen i MiFID II (artikel 4.1.10 i MiFID II). Genomförande i svensk rätt Frågan är om den möjlighet som medlemsstaterna har enligt försäk- ringsdistributionsdirektivet (artikel 22.1) att införa undantag från de nu aktuella informationskraven bör utnyttjas i svensk rätt och, i så fall, i Utan att i detalj gå in på rekvisiten för att en kund ska anses som professionell kund enligt MiFID II, kan det inledningsvis konstateras att den frågan i huvudsak grundar sig på om kunden antingen är en finansiell aktör, ett företag med en betydande verksamhet, eller har begärt att behandlas som en sådan kund (se 9 kap. 4 och 5 §§ lagen om Det finns mycket som talar för att professionella kunder bör kunna till- varata sina egna intressen, antingen själva eller genom att anlita råd- givare, och efterfråga den information som de anser sig behöva. framstår därför som att det finns ett begränsat behov av tvingande kundskyddsregler i det avseendet. Professionella kunder kan i och för sig även vara företag som inte be- driver någon finansiell verksamhet. Det är bl.a. med hänsyn till det inte motiverat att helt undanta informationskraven vid försäkringsdistribution som sker i förhållande till professionella kunder. Det bör även nämnas att motsvarande informationskrav i MiFID II, som utgör förebilden för informationskraven i försäkringsdistributionsdirektivet, tillämpas till viss del även i förhållande till professionella kunder. Det är enligt regeringens uppfattning lämpligare att endast delvis införa det frivilliga undantaget i 2017/18:216 försäkringsdistributionsdirektivet i svensk rätt. Det bör ske på så sätt att informationskraven görs dispositiva i förhållande till sådan försäkrings- distribution. På så sätt kan försäkringsföretaget eller försäkringsförmed- laren och den professionella kunden beröra frågan innan försäkrings- distributionen inleds och då komma överens om vad som ska gälla dem emellan. De krav i den nya lagen om försäkringsdistribution som avser information, passandebedömning och lämplighetsbedömning samt dokumentation och rapportering bör således vara dispositiva när försäkringsdistributionen sker i förhållande till en professionell kund. 11.7Krav vid distribution av pensionsförsäkringar som är exponerade mot marknadsvolatilitet Regeringens förslag: En försäkringsdistributör som distribuerar pensionsförsäkringar som är exponerade mot marknadsvolatilitet ska tillämpa bestämmelserna avseende försäkringsbaserade investerings- produkter när det gäller effektiva organisatoriska och administrativa förfaranden, identifiering och hantering av intressekonflikter, tredje- partsersättningar, lämplighetsbedömning samt dokumentation och rapportering. De krav som avser lämplighetsbedömning samt dokumentation och rapportering ska vara dispositiva när försäkringsdistributionen sker i förhållande till en professionell kund. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Några remissinstanser anser att eventuella ytterligare krav när det gäller tjänstepensionsförsäkringar inte bör över- vägas i detta sammanhang utan i stället i samband med genomförandet i svensk rätt av IORP II-direktivet. De synpunkterna behandlas i avsnitt 14.1. anser att förslaget är centralt för konsument- skyddet. Enligt bör dock även bestämmelserna om information till kund samt om passandebedömning, med undantag för kollektivavtalad tjänstepension, gälla för de nu aktuella pensions- försäkringarna. Svensk Försäkring och Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) avstyrker förslaget. Enligt Svensk Försäkring går förslaget utöver direktivets krav utan att motiveras av några bärande kundskyddsargument och det riskerar tvärtom att fördyra svenska tjänstepensioner utan motsvarande kundnytta. SFM och anser inte att det finns sådana starka skäl eller behov som bör krävas för att i svensk rätt införa regler som går utöver försäkrings- distributionsdirektivet. De hänvisar till att det på flera ställen i prome- anges att den svenska tjänstepensionsmarknaden fungerar väl. Svensk Försäkring och SFM anför att syftet med de utökade kraven vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter är att dessa ofta erbjuds till kunder som möjliga alternativ till eller substitut för direkta investeringar i finansiella instrument. Dessa skäl gör sig inte gällande i fråga om tjänstepensionsförsäkringar utan en tjänstepensions- försäkring har enligt de båda remissinstanserna snarare karaktären av uppskjuten lön än en finansiell investering. Dessutom bygger en tjänste- pensionsförsäkring på en överenskommelse mellan företrädare för de centrala arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna alternativt ett försäkringsföretag och en arbetsgivare. Likheterna mellan tjänste- pensioner och försäkringsbaserade investeringsprodukter är enligt de båda remissinstanserna inte så stora som görs gällande i promemorian och problemen motiverar inte förslaget. Även om intressekonflikter kan uppkomma vid distribution av tjänstepensionsförsäkring, anser de att det i promemorian inte anförs några särskilda omständigheter på den svenska tjänstepensionsmarknaden som motiverar förslaget. SFM anser att förslaget med stor sannolikhet kommer att byråkratisera och komplicera för det svenska näringslivet att ordna effektiva tjänstepensionslösningar anpassade till företagens olika behov. Osäkerheten påverkar den mycket väl fungerande tjänstepensionsmarknaden negativt. Förslaget kan inte heller motiveras av kundskyddsintresset. Enligt SFM är den svenska tjänstepensionsmarknaden starkt konkurrensutsatt och präglas av låga avgifter och ett kvalitetssäkrat utbud. Enligt PTK överensstämmer inte beskrivningen i promemorian med hur den kollektivavtalade tjänste- pensionsmarknaden fungerar i praktiken. Inom ramen för kollektiv- avtalad tjänstepension finns det enligt PTK ett väl etablerat skydd för både arbetsgivare (försäkringstagare) och arbetstagare (försäkrade/för- månstagare) som förhandlats fram mellan huvudorganisationer på arbets- marknaden som garanter för bra villkor och långsiktighet. Den kollektiv- avtalade tjänstepensionsmarknaden skiljer sig i vissa fall väsentligt från den övriga pensionsmarknaden. PTK framhåller att förhållandet mellan aktörerna på tjänstepensionsmarknaden gör det svårt att tillämpa de bestämmelser som föreslås. PTK anser att det finns flera goda skäl att ta tillvara det utrymme som försäkringsdistributionsdirektivet och MiFID II ger för att ta hänsyn till de förhållanden som råder på tjänstepensions- marknaden i . Därigenom kan det svenska tjänstepensions- systemet utvecklas och också stärkas i ett längre perspektiv. Ett alternativ till förslaget är enligt PTK att göra undantag för kollektivavtalsgrundad försäkring som följer en överenskommelse mellan huvudorganisa- tionerna på arbetsmarknaden, i likhet med den lagstiftningsteknik som används i försäkringsavtalslagen. instämmer i sak prome- bedömning att kundskyddet ska vara lika högt när det gäller kollektivavtalad försäkring som när det gäller annan försäkring.