prop · H503244 · 2018-04-12 00:00:00 — Regeringens bedömning: och andra konventionsstaters skyldigheter att betala ersättning enligt det gemensamma statsansvaret påverkas inte av höjningen av ansvarsbeloppen för reaktorinnehavare. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter i frågan. Skälen för regeringens bedömning: Staten har utöver det subsidiära ansvaret för ersättning i det andra ersättningssteget (se avsnitt 5.4) även ansvar för att betala ersättning enligt atomansvarighetslagens tredje ersättningssteg; det gemensamma statsansvaret för Brysselstater. Som framgår ovan (avsnitt 4.1.3) är ersättningen i tredje steget statsmedel som parterna till tilläggskonventionen gemensamt bidrar med. Ersättningen enligt det gemensamma statsansvaret kan uppgå till totalt 125 miljoner SDR och betalas av konventionsparterna enligt den formel som anges i artikel 12 i konventionen. Den ändring av reaktorinnehavarnas ansvarsbelopp som föreslås påverkar inte åtaganden vid en atomolycka som en anläggningsinnehavare i en annan konventionsstat ansvarar för. Andra konventionsstaters beredvillighet att betala ersättning vid en olycka i en svensk anläggning torde inte heller påverkas av höjningen. 5.6En justering av det särskilda statsansvaret Regeringens förslag: Statens ersättningsskyldighet enligt det särskilda statsansvaret upphävs för atomolyckor vid reaktorer. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har med ett undantag inte yttrat sig i frågan. gälden konstaterar dock att det utökade ansvaret för reaktorinnehavarna borde – allt annat lika – reducera statens kostnader vid en eventuell atomolycka. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts ovan har staten både en subsidiär ersättningsskyldighet i det andra ersättningssteget (se avsnitt 5.4) och en gemensam ersättningsskyldighet med s.k. Brysselstater i det tredje ersättningssteget (se avsnitt 5.5) för s.k. atomskador. Utöver det har staten slutligen även ett ansvar att betala ut ersättning enligt atomansvarighetslagens fjärde ersättningssteg: det s.k. särskilda statsansvaret. Enligt det steget ska staten betala ersättning, i de fall en anläggningsinnehavare här i landet är ansvarig och de ersättningar som utgår enligt första till tredje ersättningssteget inte räcker till för att ersätta uppkomna skador. Ersättningen kan, tillsammans med övriga ersättningar enligt föregående steg, uppgå till totalt . Det belopp om 1 000 miljoner SDR () som reaktorinnehavarna nu föreslås ansvara för kommer dock att överstiga det belopp om totalt som kan betalas ut enligt det särskil- Prop. 2017/18:244 da statsansvaret. Även staten svarar i andra hand för samma höjda belopp Den statliga ersättningen enligt det fjärde ersättningssteget förlorar därmed sin betydelse för de olyckor som reaktorinnehavarna i högre grad ska ansvara för. De olyckor som innehavare av reaktorer ansvarar för upp till 1 000 miljoner SDR bör därmed inte längre ingå i systemet med ersättning enligt det särskilda statsansvaret. Det utökade ansvaret för reaktorinnehavarna minskar således de kostnader som skulle drabba staten vid en atomolycka med omfattande konsekvenser. Det särskilda statsansvaret bör dock vara oförändrat vid andra sorters olyckor, då anläggningsinnehavare även i fortsättningen ansvarar för ersättningsbelopp på en lägre nivå. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag var att lagändringarna skulle träda i kraft . Remissinstanserna är övervägande negativt inställda till den föreslagna tidpunkten för ikraftträdande. , , Energiföretagen och anför att den föreslagna tidpunkten för ikraftträdande, , är alltför tidigt för att bolagen ska kunna uppfylla de föreslagna kraven och förespråkar därför ett ikraftträdande tidigast . for the (), Nordiska kärnförsäkringspoolen samt tillsammans med och har anfört att det är av avgörande betydelse att de nya kraven inte träder i kraft förrän i samband med de årliga förnyelserna av försäkringarna, då det är som den tillgängliga försäkringskapaciteten kan omfördelas och är förhandlingsbar. och anser att lagändringarna bör träda i kraft först för att bolagen ska ha tillräckliga förutsättningar att uppfylla lagens krav. Skälen för regeringens förslag: Såsom har påpekats av flera remissinstanser är det nödvändigt att de nya kraven på försäkringar inte träder i kraft förrän i samband med de årliga förnyelserna av försäkringarna, eftersom det är som den tillgängliga försäkringskapaciteten kan omfördelas och är förhandlingsbar. Med ett ikraftträdande bedöms dock de berörda bolagen få tillräckliga förutsättningar för förhandling av försäkringsvillkor och övriga nödvändiga åtgärder. Om lagändringarna träder i kraft finns det inget behov av övergångsbestämmelser. Konsekvenser för de bolag som har atomreaktorer Förslaget innebär en skärpning av skadeståndsskyldigheten vid och försäkringskraven för s.k. atomolyckor för innehavare av atomreaktorer för utvinning av energi. I finns tre sådana bolag, nämligen reaktorbolagen för Forsmarks, och . Enligt förslaget blir de skyldiga att teckna en ansvarsförsäkring med ett försäkringsbelopp om 1 000 miljoner SDR, vilket motsvararar ca . Detta är en väsentlig höjning från dagens 300 miljoner SDR (eller 360 miljoner SDR, beroende på hur försäkringen har tagits), vilket motsvarar ca . Med en höjning av försäkringsbeloppen följer en ökad kostnad för försäkringspremier. I det rådande finansiella marknadsläget för försäkringar finns det dock ingen anledning att förvänta sig att de föreslagna ändringarna leder till att premierna ökar mer än proportionellt i förhållande till det ökade försäkringsbeloppet. Bolagens ökade kostnader för försäkringspremier är ett steg i riktning mot principen om att förorenaren betalar. De berörda bolagen ska inte ha några svårigheter att teckna försäkringar. Den erforderliga försäkringskapaciteten finns tillgänglig på den europeiska marknaden. Andra länder, t.ex. och , kräver redan försäkring av motsvarande ansvarsbelopp för reaktorinnehavare. Staten har ett ansvar i andra hand för det skadeståndsansvar som anläggningshavarna har enligt . Ett sådant ansvar gäller även enligt atomansvarighetslagen. Om någon har rätt till ersättning, men inte kan få ersättning av anläggningsinnehavarens försäkringsgivare, har den skadeberättigade alltså i stället rätt till ersättning från staten. Statens andrahandsansvar bör enligt förslaget, liksom tidigare, inte överstiga anläggningsinnehavarens ansvar, oavsett vilken sorts anläggning eller olycka det handlar om. Förslaget utgår från att innehavarna av kärnkraftsreaktorer kommer att täcka sitt skadeståndsansvarmed försäkring. Statens subsidiära ansvar för ersättning bedöms därför inte öka. Att reaktorinnehavare blir skyldiga att ha en försäkring för atomolyckor vid reaktorer med ett avsevärt mycket högre belopp än medför även att statens ersättningsskyldighet enligt det fjärde ersättningssteget kan upphävas för samma olyckor. Skulle det inträffa en olycka som omfattas av reaktorinnehavarnas ansvar och som är av större dignitet leder förslaget således till att statens kostnader för skadeersättningar skulle minska. Konsekvenser för statliga myndigheter och domstolar Förslaget innebär ingen ny verksamhet för , som har till uppgift att granska de försäkringar som tillståndshavarna ska ha enligt Den granskning av sådana försäkringar som myn- Prop. 2017/18:244 digheten genomför finansieras med en avgift enligt förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos . Förslaget innebär inte heller någon förändring för eventuell domstolsprövning enligt atomansvarighetslagen, och kommer därför inte att få några ekonomiska konsekvenser för domstolarna. Det ökade kravet på skadeståndsansvar innebär att tillståndshavarna ges ytterligare drivkrafter att hålla en hög säkerhet vid kärnkraftverken. Förslaget till ändring i atomansvarighetslagen innebär inte att agerar i strid med rådets beslut /294/EG av om bemyndigande för de medlemsstater som är fördragsslutande parter i av om skadeståndsansvar på atomenergins område att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen. Förslaget bedöms även i övrigt vara i överensstämmelse med och bidrar till att harmonisera svenska krav i förhållande till andra jämförbara medlemsstater. Paragrafen grundar sig på artikel 7 och 11 i och inne- håller bestämmelser om begränsning av anläggningsinnehavarens ansvar. Ändringen i första stycket första punkten innebär att ansvarsbeloppet för anläggningsinnehavare höjs från 300 miljoner särskilda dragningsrätter till 1 000 miljoner särskilda dragningsrätter, om innehavet avser en atom- reaktor vars syfte är att utvinna energi. Vilka anläggningar som är atomreaktorer framgår av 1 §. torer som har till syfte att utvinna energi omfattas dock av första stycket första punkten, med ett ansvarsbelopp om 1 000 miljoner särskilda drag- En forskningsreaktor omfattas därmed inte av första stycket En forskningsreaktor kan däremot omfattas av andra punkten, beroende på om den ska anses vara en annan atomanläggning. Enligt första stycket andra punkten är ansvaret för andra anläggningar än de som avses i 1 och för olyckor under transport av atomsubstans allt- jämt begränsat till ett belopp om 300 miljoner särskilda dragningsrätter. Med transport avses inte transport inom en atomanläggning. inträffar under transport av atomsubstans inom en anläggning är ansvars- beloppet beroende av vilken typ av anläggning det är, dvs. om det är en atomreaktor för utvinning av energi eller en annan atomanläggning. en olycka däremot sker under transport av atomsubstans utanför en atom- anläggning är ansvaret alltid begränsat till 300 miljoner särskilda drag- Därutöver görs redaktionella ändringar. Paragrafens första stycke delas upp på tre stycken för att underlätta läsförståelsen. Ordalydelsen i det andra stycket moderniseras något. Bestämmelsen i paragrafens tredje stycke om att de belopp som anges i bestämmelsens första stycke inte innefattar ränta eller ersättning för rättegångskostnader förs in i den inledande satsen i första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. I första stycket ändras hänvisningen till 17 § första stycket till att avse 17 § första–tredje styckena, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Vidare moderniseras paragrafens ordalydelse något, utan någon ändring i sak. I första stycket ändras även hänvisningen till 17 § första stycket till att avse 17 § första–tredje styckena, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Paragrafens ordalydelse moderniseras något, utan att någon ändring i sak är avsedd. I första stycket ändras hänvisningen till 17 § första stycket till att avse 17 § första och andra styckena, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Med hänsyn till att bestämmelsen endast rör innehavare av atomanläggningar i behöver hänvisningen inte avse 17 § tredje stycket. Även andra stycket ändras redaktionellt, genom att de försäkringsalternativ som benämns a) och b) istället benämns 1 och 2. I paragrafen moderniseras ordalydelsen något, utan någon ändring i sak. I paragrafens första stycke görs ett tillägg för att reglera försäkringskravet för innehavare av atomreaktorer för utvinning av energi som väljer att ta en försäkring per anläggning enligt 22 § andra stycket andra punkten. Genom tillägget klargörs att försäkringsbeloppet i så fall ska motsvara av det ansvarsbelopp som anges i 17 § första stycket första punkten. Därutöver ändras hänvisningarna till 17 § första stycket och till 22 § andra stycket, till följd av de redaktionella ändringarna i de bestämmelserna. Även i paragrafens andra stycke ändras hänvisningen till 22 § andra stycket, till följd av de redaktionella ändringarna i den bestämmelsen. I övrigt moderniseras språket något i paragrafen, utan ändring av sakinnehållet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. I andra stycket ändras hänvisningen till 17 § första stycket till att avse 17 § första och andra styckena, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Med hänsyn till att bestämmelsen endast rör innehavare av atomanläggningar i behöver hänvisningen inte avse 17 § tredje stycket. Paragrafen ändras språkligen genom ett modernare uttryckssätt, men utan att paragrafens innehåll ändras i sak. I paragrafens första stycke ändras hänvisningen till 17 § första stycket till att avse 17 § första–tredje styckena, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Stycket ändras också dels redaktionellt, dels språkligen genom ett modernare uttryckssätt, men utan att paragrafens innehåll ändras i sak. Även i andra stycket moderniseras ordvalet utan någon ändring av sakinnehållet. I paragrafens första stycke ändras hänvisningen till 17 § andra stycket till att avse 17 § fjärde stycket, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Vidare moderniseras paragrafens ordalydelse, utan att innehållet ändras i sak. Paragrafen grundar sig på artiklarna 3 och 15 i tilläggskonventionen och innehåller bestämmelser om maximibeloppet för den ersättning som kan betalas med anledning av en olycka. Av de angivna sammanlagda beloppen utgör 125 miljoner särskilda dragningsrätter det gemensamma statsansvaret enligt tilläggskonventionens tredje ersättningssteg. Den svenska staten ansvarar gentemot de skadelidande för hela detta belopp så snart behörighet att pröva ersättningsanspråk med anledning av en atomolycka tillkommer svenska domstolar enligt (jfr prop. I paragrafens första stycke första punkten anges ett nytt sammanlagt belopp för sådana olyckor som en anläggningsinnehavare ansvarar för med ett belopp enligt 17 § första stycket 1. Anläggningsinnehavarens ansvar enligt denna bestämmelse är 1 000 miljoner särskilda dragningsrätter, vilket tillsammans med ersättning enligt det gemensamma statsansvaret ger ett totalt belopp om 1 125 miljoner särskilda dragningsrätter. Att ersättning i första hand ska utgå från anläggningsinnehavaren framgår av 29 §. Att staten subsidiärt svarar för samma belopp som anläggningsinnehavaren, i de fall skadelidande inte har kunnat få ersättning av försäkringsgivaren, framgår av 28 §. Hur stor andel varje stat ska bidra med till det sammanlagda beloppet om 125 miljoner särskilda dragningsrätter enligt det tredje ersättningssteget beräknas utifrån en formel som anges i artikel 12 i tilläggskonventionen. I tredje stycket ersätts hänvisningen till 19 § andra stycket med en text som uttryckligen anger att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan förordna att ersättning tills vidare ska betalas med endast en viss kvotdel. Ett sådant förordnande kan beslutas om det kan befaras att det behövs nedsättning på grund av att medlen inte kommer att räcka till. Ändringen tydliggör innebörden av hänvisningen till 19 §. Därutöver moderniseras paragrafens ordalydelse. Paragrafens första och tredje stycke ändras, så att ersättning för skador till följd av en atomolycka som en innehavare av en atomreaktor för att utvinna energi ansvarar för med det ansvarsbelopp som anges i 17 § första stycket 1 undantas från det särskilda statsansvar som regleras i paragrafen. Övriga olyckor, som anläggningsinnehavarna ansvarar för med de belopp som anges i 17 § första stycket 2 och andra stycket, omfattas dock fortfarande av paragrafen. I de fallen har staten med andra ord fortfarande en ersättningsskyldighet för skador upp till sex miljarder. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6. Ifemte stycket ersätts hänvisningen till 19 § andra stycket med en text som uttryckligen anger att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan förordna att ersättning tills vidare ska betalas med endast en viss kvotdel. Ett sådant förordnande kan beslutas om det kan befaras att det behövs nedsättning på grund av att medlen inte kommer att räcka till. Ändringen tydliggör innebörden av hänvisningen till 19 §. Iövrigt görs redaktionella ändringar i första stycket samt en viss språklig modernisering av paragrafen. Paragrafens ordalydelse moderniseras något, utan någon ändring i sak. Vidare ändras hänvisningen till 17 § första stycket till att avse 17 § första och andra styckena, till följd av de redaktionella ändringarna i 17 §. Slutligen formuleras hänvisningarna till 31 § om genom att ”punkten” ersätts med ”meningen”. Hänvisningarna i sig ändras med andra ord inte, utan avser samma text i 31 §. Sammanfattning av promemorian Ett ökat skadeståndsansvar och skärpta försäkringskrav för reaktorinnehavare I promemorian föreslås ändringar i atomansvarighetslagen (1968:45) med innebörd att ansvarsbeloppen för reaktorinnehavare vid atomolyckor höjs. Innehavare av reaktorer i blir ansvariga för ett belopp om 1 000 miljoner särskilda dragningsrätter (vilket motsvarar ca eller ) om det inträffar en atomolycka, dvs. en händelse eller serie händelse som leder till atomskador, vid reaktorn. Som atomskador räknas dels skador som orsakas av radioaktiva egenskaper hos atombränsle och radioaktiva produkter (inklusive sådana egenskaper i förening med andra farliga egenskaper hos bränslet eller produkten), dels skador som orsakas av joniserande strålning från andra strålningskällor än atombränsle eller radioaktiva produkter i en atomanläggning. Vad som räknas som atomskada är oförändrat, liksom regeln om att reaktorinnehavarnas skadeståndsansvar är strikt. Reaktorinnehavarna blir även skyldiga att ha en ansvarsförsäkring för motsvarande belopp. Ett ökat skadestånds- och försäkringsansvar innebär att reaktorinnehavarna i större utsträckning än vad som är fallet får ta ansvar för kostnaderna för kärnkraftens risker. Ett sådant ökat ansvar för reaktorinnehavarna medför att det s.k. särskilda statsansvaret, som innebär att staten i sista hand ansvarar för ersättning , kan upphävas för olyckor som den gruppen av anläggningsinnehavare ska ansvara för i första hand. Förslag till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45) Härigenom föreskrivs i fråga om atomansvarighetslagen (1968:45) att 17– 19, 22–23, 28–31 a och 33 §§ ska ha följande lydelse. För innehavare av en atomanlägg- För innehavare av en atomanlägg- ning i är ansvaret enligt ning i är ansvaret enligt denna lag begränsat till ett belopp denna lag begränsat till ett belopp motsvarande 300 miljoner särskil- som exklusive ränta och ersättning da dragningsrätter för varje olycka. Såvitt gäller en anläggning för en- 1. motsvarar 1 000 miljoner sär- bart framställning, behandling eller förvaring av obestrålat uran är an- olycka, om innehavet avser en svaret dock begränsat till ett belopp atomreaktor för att utvinna energi, motsvarande 10 miljoner särskilda Detsamma gäller i fråga om atom- olycka, om innehavet avser annan transport av sådant uran. anläggning än en sådan som avses i 1 eller olyckan inträffar under transport av atomsubstans. Ansvaret är dock begränsat till ett I fråga om en atomolycka som inträffar under transport av atom- olycka i fråga om en anläggning för rens ansvar enligt denna lag för andra skador än skador på trans- eller förvaring av obestrålat uran portmedlet inte i något fall ett lägre och i fråga om atomolyckor som sammanlagt belopp än motsvaran- inträffar under transport av sådant de 10 miljoner särskilda dragnings- I fråga om en atomolycka som inträffar under transport av atom- rens ansvar enligt denna lag för andra skador än skador på trans- portmedlet inte i något fall ett lägre sammanlagt belopp än 10 miljoner 1 Senaste lydelse 2001:93. Med uttrycket ”särskilda dragningsrätter” avses de av använda särskilda dragningsrätterna. Omräkning från särskilda dragningsrätter till svenska kronor görs efter kursen den dag då atomolyckan inträffade. Vid omräkningen till kronor skall kronans värde beräknas i enlighet med den beräkningsmetod som den dagen tillämpar för sin verksamhet och sina transaktioner. De belopp som anges i första stycket innefattar inte ränta eller ersättning för rättegångskostnader. Är två eller flera anläggningsinnehavare ansvariga för samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet med begränsning för var och en av dem till belopp som gäller för honom enligt 17 § första stycket. Har skadan uppkommit under transport av flera partier atomsubstans på ett och samma transportmedel eller under tillfällig uppläggning i en och samma atomanläggning av flera partier atomsubstans under transport, är dock anläggningsinnehavarnas sammanlagda ansvarighet begränsad till det högsta belopp som gäller för någon av dem. Mellan anläggningsinnehavarna inbördes fördelas ansvarigheten efter vad som är skäligt med hänsyn till varje anläggnings andel i skadans uppkomst och övriga omständigheter. För innehavaren av en atoman- Med uttrycket ”särskilda drag- ningsrätter” avses de av Interna- ning från särskilda dragningsrätter till svenska kronor görs efter kursen den dag då atomolyckan inträffade. Vid omräkningen till kronor ska kronans värde beräknas i enlighet med den beräkningsmetod som den dagen tillämpar för sin verksamhet och sina transaktioner. Är två eller flera anläggningsinnehavare ansvariga för samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet med begränsning för var och en av dem till belopp som gäller för honom enligt 17 § första–tredje styckena. Har skadan uppkommit under transport av flera partier atomsubstans på ett och samma transportmedel eller under tillfällig uppläggning i en och samma atomanläggning av flera partier atomsubstans under transport, är dock anläggningsinnehavarnas sammanlagda ansvarighet begränsad till det högsta belopp som gäller för någon av dem. Mellan anläggningsinnehavarna inbördes fördelas ansvarigheten efter vad som är skäligt med hänsyn till varje anläggnings andel i skadans uppkomst och övriga omständigheter. Om ansvarighetsbelopp som gäller enligt 17 § första stycket eller 18 § första stycket ej förslår till gottgörelse åt dem som är berättigade till ersättning, nedsättes deras ersättningar och därpå belöpande ränta med samma kvotdel. Kan det efter inträffat skadefall befaras att nedsättning enligt första stycket fordras, kan regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer förordna, att ersättning tills vidare skall utgå med endast viss kvotdel. Om ansvarighetsbelopp som gäller enligt 17 § första–tredje styckena eller 18 § första stycket inte räcker till gottgörelse åt dem som är berättigade till ersättning, nedsätts deras ersättningar och därpå belöpande ränta med samma kvotdel. Kan det efter inträffat skadefall befaras att nedsättning enligt första stycket fordras, kan regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer förordna, att ersättning tills vidare ska utgå med endast viss kvotdel. skall taga och vidmakthålla ska ha försäkring för att försäkring för att täcka sin an- täcka sin ansvarighet för atomskada enligt denna lag eller motsvarande denna lag eller motsvarande lag- lagstiftning i annan konventionsstat stiftning i annan konventionsstat in- intill det ansvarighetsbelopp som gäller för denne enligt 17 § första gäller för honom enligt 17 § första och andra styckena. ska godkännas av regeringen eller nas av regeringen eller myndighet myndighet som regeringen bestäm- som regeringen bestämmer. Försäkringen får tagas antingen Försäkringen får tas antingen täcker ansvarigheten för varje in- täcker ansvarigheten för varje in- träffande atomolycka; eller träffande atomolycka, eller b) så att försäkringen vid varje 2. så att försäkringen vid varje med avtalat försäkringsbelopp efter med avtalat försäkringsbelopp efter avdrag för ersättning som försäk- avdrag för ersättning som försäk- ringsgivaren har att utge på grund ringsgivaren har att utge på grund Ansvarighet för skada under transport får täckas av särskild försäkring. I fall som anges i 22 § andra stycket I fall som anges i 22 § andra stycket a) skall försäkringsbeloppet mot- 1 ska försäkringsbeloppet motsvara svara minst det ansvarighetsbelopp minst det ansvarighetsbelopp som Senaste lydelse 1982:1275. Senaste lydelse 1982:1275.