prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Företaget ska vidare ha infört adekvata organisa- toriska krav och kontroller för att se till att båda typer av rådgivnings- tjänster och rådgivare är klart skilda från varandra och att kunderna inte riskerar att förväxla den rådgivning som de får samt att kunderna ges den typ av rådgivning som är lämplig för dem. Värdepappersföretaget ska vidare inte tillåta en fysisk person att tillhandahålla både oberoende och icke-oberoende rådgivning (artikel 53 i den delegerade förordningen). Kommissionen har inte befogenhet att anta delegerade akter när det gäller reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet om rådgivning grundad på en opartisk och personlig analys. De bestämmelser om sådan rådgivning som föreslås i den nya lagen om försäkringsdistribution bör enligt regeringens uppfattning preciseras ytterligare i föreskrifter på lägre nivå än lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om villkor för rådgivning som lämnas grundad på en opartisk och personlig analys. Vid utformningen av sådana föreskrifter bör ledning kunna hämtas från den delegerade förordning som kompletterar reglerna i MiFID II om investeringsrådgivning på oberoende grund. En sådan lösning motiveras av att det är fråga om 2017/18:216 likartade verksamheter som bör regleras på ett likartat sätt. Det bör dock beaktas att reglerna i den delegerade förordningen avser värdepappers- institut och de särskilda förhållanden som råder på värdepappers- marknaden. Provisionsförbud vid rådgivning om försäkring som lämnas grundad på en opartisk och personlig analys I försäkringsdistributionsdirektivet finns informations- och handlings- regler som är hänförliga till rådgivning grundad på en opartisk och personlig analys (artiklarna 19.1 c, 20.3 och 29.3 [oberoende grund]). Som framgår ovan finns i MiFID II liknande regler i fråga om investe- ringsrådgivning som lämnas på oberoende grund. MiFID II innehåller emellertid även ett förbud mot tredjepartsersättning när ett värdepappers- företag tillhandahåller investeringsrådgivning på oberoende grund eller portföljförvaltning (artikel 24.7 b och 24.8). Något motsvarande förbud mot tredjepartsersättningar vid rådgivning grundad på en opartisk och personlig analys finns inte i försäkringsdistributionsdirektivet. Enligt försäkringsdistributionsdirektivet får dock medlemsstaterna begränsa eller förbjuda godtagande eller mottagande av arvode, provisioner eller andra monetära ersättningar eller icke-monetära ersättningar som utbetalas till eller tillhandahålls försäkringsdistributörerna av någon tredjepart, eller av en person som agerar för tredjeparts räkning, i samband med distribution av försäkringsprodukter (artikel 22.3). Sammanfattningsvis innebär de nu aktuella reglerna i MiFID II att ett värdepappersföretag som har informerat kunden om att rådgivningen sker på oberoende grund, inte får ta emot och behålla ersättning som utbetalas eller tillhandahålls av någon tredjepart eller av en person som agerar för tredjeparts räkning i fråga om tjänsten. Mindre icke-monetära ersättningar som är av en sådan karaktär att de kan höja kvaliteten på tjänsten och är av en sådan storlek och art att de inte kan anses påverka företagets skyldighet att agera i kundens intresse får tas emot, men de måste redovisas för kunden. Samma förbud, att inte få ta emot och behålla ersättningar från tredjepart eller av en person som agerar för tredjeparts räkning i fråga om tjänsten, gäller även vid portfölj- förvaltning. I det delegerade direktivet till MiFID II (artikel 12) finns regler om överföring till kunden av ersättningar eller förmåner som ett värdepappersinstitut inte får behålla i samband med att det tillhandahåller investeringsrådgivning på oberoende grund eller portföljförvaltning samt om sådana mindre icke-monetära förmåner ett institut får ta emot och behålla även vid sådana investeringstjänster (se kommissionens dele- gerade direktiv [EU] 2017/593 av om komplettering av och rådets direktiv /65/EU i fråga om skydd av finansiella instrument och medel som tillhör kunder, produktstyrnings- krav och regler för tillhandahållande eller mottagande av avgifter, provisioner eller andra monetära eller icke-monetära förmåner). Nämnda regler i MiFID II har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden och det delegerade direktivet till MiFID II i myndighetsföreskrifter (prop. 2016/17:162 s. 441 och SFS 2016:679 samt föreskrifter [FFFS 2017:2] om I det sammanhanget konstaterade regeringen bl.a. att det finns betydande utmaningar på marknaden för rådgivning när det Prop. 2017/18:216 gäller intressekonflikter och tredjepartsersättningar. att i sin tillsynsverksamhet särskilt uppmärksammat problem hänförliga till försäkringsförmedling i samband med rådgivning kring livförsäkringar med sparandemoment (dvs. försäkringar vars värde baseras på finansiella instrument, t.ex. depå- och fondförsäkringar). Även i promemorian Stärkt konsumentskydd vid försäkringsförmed- ling (Ds 2014:22) noteras att vid upprepade tillfällen uppmärksammat problem på försäkringsrådgivningsmarknaden som är hänförliga till tredjepartsersättningar (se s. 55–58). Det kan med hänsyn till det anförda konstateras att det på försäkrings- området finns ett behov av en reglering avseende tredjepartsersättningar vid rådgivning grundad på en opartisk och personlig analys motsvarande den reglering som med anledning av genomförandet i svensk rätt av MiFID II har införts för värdepappersinstitut vid investeringsrådgivning på oberoende grund. Vid genomförandet av försäkringsdistributions- direktivet bör därför reglerna i det direktivet om rådgivning grundad på en personlig och opartisk analys kompletteras med ett förbud i den nya lagen om försäkringsdistribution mot att ta emot och behålla ersättning från tredjepart vid sådan rådgivning. Förbudet i lagen bör inte omfatta mindre, icke-monetära förmåner som försäkringsdistributören har informerat kunden om och som kan höja kvaliteten på tjänsten till kunden och som är av en sådan omfattning och art att de inte kan anses hindra distributören från att uppfylla sina grundläggande skyldigheter gentemot kunden. Genom det förslaget uppnås även i det nu aktuella hänseendet likartade regler för de aktörer som verkar på försäkrings- området respektive värdepappersmarknadsområdet. Som nämns ovan anser regeringen inte att det finns skäl att undanta någon typ av försäkring från förbudet. Regeringen vill emellertid återigen poängtera att det endast gäller för det fall rådgivningen ska anses ske grundad på en opartisk och personlig analys. Det provisionsförbud som enligt förslaget i denna proposition ska gälla enligt lagen om försäkringsdistribution vid rådgivning som lämnas grundad på en opartisk och personlig analys bör, precis som det provisionsförbud som har införts i lagen om värdepappers- marknaden, preciseras ytterligare i myndighetsföreskrifter. Sådana före- skrifter bör få meddelas inom ramen för det bemyndigande som föreslås när det gäller föreskrifter om villkor för rådgivning som lämnas grundad på en opartisk och personlig analys (se ovan). Sådana föreskrifter kan t.ex. innehålla klargöranden för att hindra kringgåenden i form av att ersättningar slussas vidare, på sådant sätt som anger. Vid utformningen av föreskrifterna bör ledning kunna hämtas från hur reglerna i det delegerade direktivet till MiFID II om tredjepartser- sättningar vid investeringsrådgivning på oberoende grund genomförts i svensk rätt. Det bör dock beaktas att reglerna i det delegerade direktivet till MiFID II avser värdepappersinstitut och de förhållanden som råder på värdepappersmarknaden. 2017/18:216 9.3 Ersättningar till och från tredjepart vid all form Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska inte få ta emot ersättning från någon annan än kunden, om ersättningen kan motverka att distributionen bedrivs enligt god försäkringsdistributionssed eller om den motverkar distributörens möjligheter att uppfylla sina skyldigheter i fråga om omsorgsplikt, anpassning av rådgivning och att avråda samt att handla hederligt, rättvist och professionellt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hur ersättning ska vara utformad för att inte motverka att en försäkringsdistributör uppfyller dessa krav. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot för privatekonomiska förmedlings- och jämförelsetjänster (BPFJ) påpekar dock att kommande föreskrifter på lägre nivå än lag bör lämna stort utrymme åt försäkringsdistributörer inom skadeförsäkring som inte lämnat rådgivning grundad på en personlig och opartisk analys att utforma sina ersättningsmodeller, och att de föreskrifterna inte bör innebära att enskilda provisionsformer eller andra ersättningssystem förbjuds generellt. Skälen för regeringens förslag: I försäkringsdistributionsdirektivet (artikel 17.3) finns generella regler om ersättningar från någon annan än kunden (s.k. tredjepartsersättningar). Reglerna, som gäller vid all form av försäkringsdistribution och omfattar alla typer försäkringsprodukter, innebär bl.a. att en försäkringsdistributör inte får ta emot ersättning som står i strid med skyldigheten att agera i enlighet med kundernas bästa intresse (reglerna om ersättningssystem i artikel 17.3 behandlas i avsnitt 9.5). Direktivet innehåller även regler om strängare krav när det gäller ersättningar till och från tredjepart vid distribution av försäkrings- baserade investeringsprodukter (artikel 29.2). Dessa regler behandlas i avsnitt 11. De generella reglerna om tredjepartsersättningar till försäkrings- distributörer i direktivet bör genomföras i svensk rätt i motsvarande bestämmelser i den nya lagen om försäkringsdistribution. Det framstår som lämpligt att göra en koppling till de allmänna principer som ska gälla enligt direktivet (artikel 17.1) i fråga om att handla hederligt, rättvist och professionellt samt till kraven på god försäkrings- distributionssed, omsorgsplikt, anpassning av rådgivning och skyldighet att avråda (se avsnitt 9.1). En försäkringsdistributör bör därför inte få ta emot ersättning från någon annan än kunden om ersättningen kan motverka distributörens möjligheter att uppfylla dessa grundläggande krav. Genom att på så sätt avvika något i förhållande till ordalydelsen i direktivet (artikel 17.3) förtydligas innebörden av uttrycket kundernas bästa intresse. Det innebär dock inte någon avvikelse i sak, eftersom en ersättning som står i strid med skyldigheten att agera i kundernas bästa intresse måste anses strida mot dessa grundläggande principer. Kommissionen har inte någon befogenhet att anta delegerade akter när Prop. 2017/18:216 det gäller de nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få med- dela föreskrifter om hur ersättning från någon annan än kunden ska vara utformad för att inte motverka att försäkringsdistributören uppfyller sina grundläggande skyldigheter. Vid utformningen av föreskrifterna bör viss ledning kunna hämtas från delegerade akter som kommissionen får anta när det gäller andra regler i direktivet (kommissionen har enligt artikel 38 befogenhet att anta delegerade akter när det gäller reglerna i artikel 29.2 om försäkringsbaserade investeringsprodukter). Det bör dock beaktas att de regler som kommissionen får anta inte är formellt tillämpliga, då de avser den högre nivå på kundskydd som gäller för försäkringsbaserade investeringsprodukter än den nivå som är avsedd att gälla generellt (nivån enligt artikel 17.3). Föreskrifterna bör utformas så att de är väl avvägda i förhållande till de olika slag av försäkringsdistribution som omfattas samt även ta hänsyn till de förhållanden som råder på mark- naden för bl.a. skadeförsäkringsprodukter som inte har samma finansiella koppling som livförsäkringsprodukter. Förbud mot viss marknadsföring Regeringens förslag: En försäkringsförmedlare ska i samband med försäkringsdistribution inte få marknadsföra andra finansiella tjänster eller produkter än sådana som omfattas av förmedlarens tillstånd eller Om försäkringsförmedlaren enligt någon annan författning än lagen om försäkringsdistribution har rätt att tillhandahålla andra finansiella tjänster eller produkter än de som omfattas av förmedlarens tillstånd eller registrering enligt den lagen, ska det inte vara förbjudet för förmedlaren att marknadsföra de tjänsterna. Förbudet mot marknadsföring av andra finansiella tjänster eller produkter än sådana som omfattas av en försäkringsförmedlares tillstånd eller registrering ska inte gälla försäkringsförmedlare som har en annan huvudsaklig verksamhet än försäkringsdistribution. Regeringens bedömning: Det behövs inte några särskilda regler för vilken marknadsföring som ska vara tillåten för försäkringsföretag. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. från regeringens förslag genom att promemorians förslag utgår från att det för marknadsföring av fondandelar ska krävas ett särskilt tillstånd för investeringsrådgivning (se avsnitt 7.3.1). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. instämmer i att det är nödvändigt att komplettera klargörandet i gräns- dragningsfrågan med ett förbud för försäkringsförmedlare att marknads- föra vissa finansiella tjänster. Det finns annars en risk för att marknads- föring av finansiella instrument kan användas för att kringgå konsument- skyddsreglerna vid rådgivning om finansiella instrument. försäkringsmedlares förening (SFM) anser att bestämmelsen bör formu- 2017/18:216 leras på ett sådant sätt att den inte innebär ett förbud mot att hänvisa kunden vidare för att få hjälp med sådant som ligger utanför förmed- Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det har förekommit att försäkringsförmedlare hänvisar kunder till andra finansiella företag som tillhandahåller andra tjänster än försäkringsavtal, och därigenom marknadsför andra finansiella företags finansiella tjänster (se prome- konsumentskydd vid försäkringsförmedling s. 46 f.). marknadsföringen är för kunder svår att skilja från den rådgivning som utförs av försäkringsförmedlare inom ramen för deras försäkrings- distribution, exempelvis i form av förslag att ingå ett visst försäkrings- Det finns anledning att dra slutsatsen att möjligheten att marknads- föra finansiella instrument i vissa fall används som ett sätt att kringgå de regler som gäller för investeringstjänster och investeringsverksamhet enligt lagen om värdepappersmarknaden. Regeringen anser därför att det finns skäl att inskränka försäkrings- förmedlares möjlighet att marknadsföra finansiella tjänster eller produkter till sådana som omfattas av deras tillstånd eller registrering. sådan ordning bör därför gälla enligt den nya lagen om försäkrings- Det leder till att försäkringsförmedlares möjligheter att bedriva marknadsföring blir mindre omfattande än rena marknads- Denna begränsning får dock godtas mot bakgrund av det kundskyddsintresse som gör sig gällande. Kundens intresse av att kunna lita på att en försäkringsförmedlare som kunden träffar endast agerar inom ramen för sitt tillstånd eller registrering väger tyngre än försäkringsförmedlarens intresse av att kunna marknadsföra även andra tjänster än de som omfattas av tillståndet. Ett förbud för försäkringsförmedlare att marknadsföra tjänster eller produkter som inte omfattas av förmedlarens tillstånd leder också till att det blir mindre viktigt att i rättstillämpningen dra en gräns mellan råd- givning och marknadsföring. Den gränsen kan ofta vara svår att dra. marknadsföring av tjänster eller produkter som inte får tillhandahållas med stöd av ett tillstånd att bedriva försäkringsdistribution är förbjuden på samma sätt som rådgivning avseende de tjänsterna eller produkterna, uppkommer det emellertid ingen oklarhet i fråga om försäkrings- förmedlaren agerar inom ramen för sitt tillstånd eller inte. Som redogörs för ovan i avsnitt 6.3.2 bedömer regeringen, till skillnad från den bedömning som görs i promemorian, att investeringsrådgivning hänförlig till ett försäkringsavtal ska anses som försäkringsdistribution och inte som investeringsrådgivning enligt lagen om värdepappers- Regeringen föreslår därför inte heller något särskilt tillstånd enligt den nya lagen om försäkringsdistribution för sådan investerings- rådgivning som föreslås i promemorian. Det blir därför inte aktuellt att överväga om det finns behov av att i den nya lagen särskilt reglera marknadsföring av produkter som sker inom ramen för ett sådant Förslaget innebär att en försäkringsförmedlare, med stöd av sitt till- stånd att driva försäkringsdistribution enligt den nya lagen, ska få mark- nadsföra finansiella tjänster och produkter som kan väljas inom ramen för de försäkringar som förmedlarens tillstånd avser. förmedlares rätt att marknadsföra finansiella instrument som inte kan väljas inom de försäkringar som tillståndet avser regleras dock i övrigt i Prop. 2017/18:216 lagen om värdepappersmarknaden. Förslaget inskränker således inte rätten att driva verksamhet med stöd av något annat rörelsetillstånd på finansmarknadsområdet. Den som exempelvis har tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt lagen om värdepappersmarknaden har därför rätt att ägna sig åt marknadsföring inom ramen för den rörelsen i den utsträckning det är tillåtet enligt den lagen. En försäkringsförmedlare som är ett anknutet ombud enligt lagen om värdepappersmarknaden får även i fortsättningen marknadsföra de tjänster som omfattas av ett tillstånd enligt den lagen. Ett förbud mot viss marknadsföring bör inte omfatta de försäkrings- förmedlare som har en annan huvudsaklig verksamhet än försäkrings- distribution. I sådan verksamhet torde det inte sällan förekomma att olika slags finansiella tjänster, t.ex. både krediter och försäkringar, tillhandahålls vid sidan av den huvudsakliga verksamheten. Det kan exempelvis röra sig om kreditköp av hushållsmaskiner och särskilda försäkringar som erbjuds med avseende på dessa. Förslaget innebär inte något generellt förbud mot viss marknadsföring. Avsikten är endast att reglera vad som får marknadsföras inom ramen för ett tillstånd att bedriva försäkringsdistribution enligt den nya lagen. Därför kan det inte anses strida mot tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Förslaget innebär inte heller ett förbud mot att, avseende produkter eller tjänster som inte omfattas av en försäkringsförmedlares tillstånd enligt den nya lagen, hänvisa en kund vidare till t.ex. värdepappersbolag eller bank. Förmedlaren får dock i en sådan situation inte hänvisa en kund till en specifik aktör. Det finns enligt regeringens uppfattning inte skäl för att ett förbud mot viss marknadsföring ska gälla även för försäkringsföretag. Huruvida det är tillåtet för ett försäkringsföretag att marknadsföra även andra finansiella företags tjänster bör även i fort- sättningen avgöras enligt det som allmänt gäller enligt försäkrings- rörelselagen om förbud för ett försäkringsföretag att driva annan verk- samhet än försäkringsrörelse och därmed sammanhängande verksamhet (4 kap. 4 §). Regeringens förslag: En försäkringsdistributörs system för att ersätta personal som arbetar med försäkringsdistribution, inklusive de som direkt leder eller ansvarar för detta arbete, ska vara uppbyggt på ett sätt som inte motverkar försäkringsdistributörens förmåga att uppfylla skyldigheterna om bl.a. god försäkringsdistributionssed och att handla hederligt, rättvist och professionellt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om försäkringsdistributörers ersättningssystem. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. 2017/18:216 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Svensk Försäkring efterlyser ett förtyd- ligande av om kollektivavtalade ersättningssystem omfattas. Skälen för regeringens förslag: Enligt försäkringsdistributions- direktivet ska medlemsstaterna se till att försäkringsdistributörer inte bedömer sina anställdas prestationer på ett sätt som står i strid med skyldigheten att agera i enlighet med kundernas bästa intresse (artikel 17.3). I synnerhet får en försäkringsdistributör inte införa system med ersättningar, försäljningsmål eller annat som skulle kunna ge veder- börande eller dess anställda incitament att rekommendera en kund en viss försäkringsprodukt när försäkringsdistributören skulle kunna erbjuda en annan försäkringsprodukt som bättre skulle motsvara kundens behov. De nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet om för- säkringsdistributörers ersättningar till sina anställda bör i svensk rätt genomföras i motsvarande bestämmelser i den nya lagen om försäkrings- distribution. En försäkringsdistributör bör således utforma sina ersätt- ningssystem så att de inte motverkar distributörens förmåga att uppfylla de grundläggande kraven vid försäkringsdistribution, dvs. att distributören ska driva sin verksamhet enligt god försäkringsdistribu- tionssed, uppfylla kraven i fråga om omsorgsplikt och att avråda och vid rådgivning efter en opartisk och personlig analys samt handla hederligt, rättvist och professionellt. När det gäller frågan om förslaget har någon inverkan på kollektiv- avtalade ersättningssystem, som Svensk Försäkring berör, poängterar regeringen att kravet på att försäkringsdistributörer inte ger incitament till sina anställda att agera i strid med kundernas bästa intresse inte inkräktar på arbetsmarknadens parters rätt att teckna kollektivavtal om ersättningssystem och andra incitamentsstrukturer för anställda. Liksom vid genomförandet i svensk rätt av liknande regler i MiFID II, AIFM- direktivet, kapitaltäckningsdirektivet och UCITS-direktivet, gör regeringen därför bedömningen att arbetsmarknadens parters möjlighet att ingå kollektivavtal om bl.a. lön inte påverkas av de nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet (se prop. 2012/13:155 s. 261, prop. 2013/14:228 s. 183, prop. 2015/16:170 s. 42 och prop. 2016/17:162 s. 419). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om försäkringsdistributörers ersättningssystem. På så sätt kan regelverket anpassas till de skiftande förhållanden och olika ersättningsmodeller som från företag till företag och från tid till annan förekommer på försäkringsmarknaden (jfr 7 kap. 1 § 7 lagen om verk- samhet med bostadskrediter, se prop. 2015/16:197 s. 19 och 142–145). Det förtjänar att påpekas att det inte finns något bemyndigande för kommissionen att anta delegerade akter i anslutning till de nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet. 9.6Rutiner och riktlinjer för intern kontroll av kunskap och kompetens Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska ha rutiner och riktlinjer för intern kontroll av att distributören och dess anställda upp- fyller kraven på kunskap och kompetens, fortbildning och yrkes- utveckling samt god vandel. Försäkringsdistributören ska i register dokumentera de åtgärder som den vidtar för att uppfylla kraven. En försäkringsdistributör ska utse en eller flera personer som an- svarar för att distributören fullgör dessa skyldigheter. På begäran av ska distributören lämna inspektionen uppgift om namnet på den eller de ansvariga personerna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vad en försäkringsdistributör ska iaktta för att uppfylla kraven på rutiner och riktlinjer. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.