prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — I paragrafen finns undantag för tjänster som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater i vissa fall. delvis nuvarande 6 § 6. I första stycket anges att lagen inte gäller tjänster som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater under vissa förutsätt- ningar. Förutsättningen i punkt 4 är ny i förhållande till nuvarande 6 § 6. Den innebär att vissa bestämmelser i lagen ska tillämpas när tjänsten tillhandahålls. De bestämmelserna rör information om eventuella uttags- avgifter eller växelkurs. I de angivna bestämmelserna regleras informationen i fråga ska lämnas. De tidpunkterna är dock inte i alla delar anpassade efter uttag i uttagsautomater, varför den som till- handahåller en sådan tjänst ska lämna informationen till kunden om eventuella uttagsavgifter innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. kan enligt 8 kap. 24 § förelägga den som inte uppfyller dessa krav att upphöra med verksamheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.6. Paragrafen genomför delvis artikel 3 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen finns undantag för vissa typer av betalningstransaktioner som inte omfattas av lagen. Ändringarna i första stycket 6 innebär att undantaget, som motsvarar artikel 3 b i direktivet, utvidgas dels till att omfatta betalningar genom en handelsagent eller en liknande uppdragstagare för betalaren eller 2017/18:77 betalningsmottagaren, dels till att omfatta även den situationen att upp- draget avser köp eller försäljning av tjänster. För att undantaget ska vara tillämpligt krävs att uppdragstagaren agerar på uppdrag av endast betalaren eller endast betalningsmottagaren. Undantaget är således inte tillämpligt om uppdragstagaren agerar för både betalarens och betal- ningsmottagarens räkning. Punkten har utformats i enlighet med I punkt 8, som är ny, införs ett nytt undantag för sådana betalnings- transaktioner som görs genom en leverantör av elektroniska kommunika- tionsnät eller kommunikationstjänster där leverantören fungerar som mellanhand i transaktionen. Undantaget motsvarar artikel 3 l i direktivet. För att undantaget ska vara tillämpligt ska transaktionerna avse inköp av digitalt innehåll, röstbaserade tjänster eller – om transaktionerna sker via elektronisk utrustning – genomföras för välgörenhet eller inköp av biljetter. Ytterligare förutsättningar är enligt andra stycket, som är nytt, att värdet på varje enskild transaktion inte överstiger ett belopp mot- svarande och transaktionernas sammanlagda värde för en abonnent inte överstiger ett belopp motsvarande . I 4 § finns definitioner av elektroniskt kommunikationsnät och elek- tronisk kommunikationstjänst. Med digitalt innehåll avses varor eller tjänster som framställs och tillhandahålls i digital form, vars användning eller konsumtion är begränsad till en teknisk anordning (jfr artikel 3.43 i direktivet). Det kan noteras att för det fall ett mervärde tillförs i samband med en transaktion – dvs. om leverantören inte endast fungerar som mellanhand – är det över huvud taget inte fråga om en betaltjänst, utan i stället om köp av en produkt eller tjänst. I den situationen blir detta undantag inte tillämpligt. Lagrådet föreslår att första stycket 1 ska ges en lydelse som ligger närmare direktivet. Regeringen, som konstaterar att bestämmelsen infördes vid genomförandet av första betaltjänstdirektivet (se prop. 2009/10:220 s. 117), anser emellertid inte att det framkommit tillräckliga skäl att ändra bestämmelsen. Övervägandena finns i avsnitten 6.3.4 och 6.3.7. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 37.2 och 37.3 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om anmälningsskyldighet för viss verksamhet. Första stycket innehåller krav på den som driver sådan verksamhet som avses i 6 a § 1 att anmäla detta till . Den verk- samhet som avses är tjänster som baseras på betalningsinstrument som enbart kan utnyttjas inom ett begränsat nätverk av leverantörer, hos en leverantör i dennes affärsställe eller i fråga om ett mycket begränsat varu- eller tjänsteutbud. En förutsättning för att anmälningsskyldighet ska gälla är att det sammanlagda värdet av de betalningstransaktioner som genomförts överstiger ett belopp motsvarande . Andra stycket innebär att det gäller anmälningsskyldighet för vissa Prop. 2017/18:77 betalningstransaktioner som genomförs via en leverantör av elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster. Lagrådet anser att uttrycket ”driver” verksamhet bör ändras till ”bedriver” och att samma ändring bör göras på övriga ställen i lagtexten där termen driver används. Regeringen konstaterar emellertid att ut- trycket driva verksamhet används i flertalet lagar på finansmarknads- området (se t.ex. lagen [2004:46] om värdepappersfonder och lagen [2007:528] om värdepappersmarknaden) och anser därför inte att en sådan justering är påkallad. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.1. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 37.2 och artikel 37.5 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om registrering av viss verksamhet som omfattas av undantag från tillståndsplikt enligt lagen. Av första stycket följer att ska registrera dem som har gjort en anmälan enligt 9 § om förutsättningarna för undantag är uppfyllda. Det innebär att ska pröva exempelvis om ett nätverk ska anses mycket begränsat. I andra stycket finns en upplysningsbestämmelse om det register som ska föra. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.2. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artiklarna 38.1 och 61.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilken mån avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna i lagen är bindande eller inte bindande för en part. Lagen är tvingande till skydd för en konsument (angående innebörden av begreppet konsument, se 1 kap. 4 §). Det innebär t.ex. att bestämmelserna om en konsuments begränsade ansvar för obehöriga transaktioner i 5 a kap. är tvingande till konsumentens förmån (jfr 3 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument). I övriga fall är det parternas avtal som i första hand bestämmer vad som ska gälla mellan dem. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Paragrafen genomför delvis artikel 5.1 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om tillstånd för att tillhandahålla betaltjänster. Ändringen i andra stycket innebär endast att hänvisningen till 3 kap. 27 § tas bort, vilket sker med anledning av att denna bestämmelse utgår Lagrådet anser att det bör övervägas om det bör införas en bestäm- melse om att den som har beviljats tillstånd att tillhandahålla betaltjänster ska registreras på samma sätt som gäller den som undantagits från tillståndsplikt enligt 3 § (se 4 §) och att ombud ska anmälas för registre- ring (se 3 kap. 17 §). Regeringen konstaterar att det framgår av 8 kap. 5 § att ska föra register över betalningsinstitut, registre- rade betaltjänstleverantörer, deras ombud och filialer samt att registret ska innehålla uppgifter om vilka betaltjänster dessa har rätt att tillhanda- hålla. Någon uttrycklig bestämmelse om att den som har beviljats tillstånd att tillhandahålla betaltjänster ska registreras – motsvarande dem i 4 § och 3 kap. 17 § – behövs inte enligt regeringens bedömning. Paragrafen genomför delvis artikel 11.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller undantag från tillståndsplikt enligt lagen för olika företag och myndigheter som kan tillhandahålla betaltjänster. Punkt 1 ändras med anledning av att det i 1 kap. 4 § införs en defini- tion av kreditinstitut (jfr även 1 kap. 3 § 1). Ipunkt 4 ändras hänvisningen så att den avser andra betaltjänst- direktivet i stället för första betaltjänstdirektivet, se 1 kap. 4 §. Punkt 7 ändras med anledning av att det i 1 kap. 4 § införs definitioner av kreditinstitut och utländskt kreditinstitut (se avsnitten 5.3.13 och 5.3.14). Ipunkt 8 görs ett tillägg att även filialer till pengar från länder utanför EES får tillhandahålla betaltjänster utan tillstånd enligt lagen (i enlighet med artikel 11.1 i direktivet). Övervägandena finns i avsnitt 6.1.2. Paragrafen genomför artiklarna 5.3 och 32.1 och delvis artikel 33.1 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen anges vilka kriterier som ska vara uppfyllda av betaltjänst- leverantörer som driver mindre omfattande verksamhet eller tillhanda- håller kontoinformationstjänster för att ska bevilja ett undantag från tillståndsplikten. I första stycket 2 görs en redaktionell ändring. Tredje stycket, som är nytt, genomför artikel 32.1 i direktivet. Av stycket följer att en leverantör av betalningsinitieringstjänster inte får beviljas undantag från tillståndsplikt. Detta gäller således oavsett omfatt- ningen av verksamheten. Fjärde stycket, som är nytt, genomför artikel 5.3 och delvis artikel 33.1 i direktivet. I stycket anges vilka kriterier en leverantör av kontoinformations- tjänster ska uppfylla för att undantas från tillståndsplikt. En sådan betaltjänst- leverantör ska undantas från tillståndsplikt om vissa krav som anges i första stycket som gäller företagsledningen och verksamheten i övrigt (punkterna 2, 3 och 5) är uppfyllda. Företaget måste dessutom ha en ansvarsförsäkring som täcker det geografiska område inom vilket före- taget driver sin verksamhet eller annan jämförbar garanti som täcker den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av verksamheten. har utfärdat riktlinjer dels för kriterier att fastställa minimibelopp Prop. 2017/18:77 för ansvarsförsäkring eller annan jämförbar garanti, dels för uppgifter som ska lämnas till behöriga myndigheter vid ansökan om tillstånd för betalningsinstitut (se artikel 5.4 och 5.5 i direktivet samt Riktlinjer för kriterierna för att fastställa ett minimibelopp för den ansvarsförsäkring eller annan jämförbar garanti som avses i artikel 5.4 i direktiv [EU] 2015/2366 [/GL/2017/08] och Riktlinjer för de uppgifter som ska lämnas vid ansökan om auktorisation av betalningsinstitut och pengar samt registrering av leverantörer av kontoinformationstjänster enligt artikel 5.5 i direktiv [EU] 2015/2366 [/GL/2017/09]). Baserat på erfarenheter av riktlinjerna kan det även bli aktuellt med tekniska standarder för tillsyn som antas av kommissionen (artikel 5.6). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.1, 7.3.1 och 7.3.2. Paragrafen genomför artiklarna 5.2, 11.2, 11.4 och 11.6 i andra betal- tjänstdirektivet. I paragrafen anges vilka krav som ska vara uppfyllda för att få tillstånd att driva verksamhet som betalningsinstitut. Iförsta stycket 4 görs ett tillägg om att den som ska ingå i företagets styrelse, vara verkställande direktör eller vara ersättare för någon av dem, utöver att vara lämplig för en sådan uppgift, även ska ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av ett sådant företag. Kravet överensstämmer med det som anges i direktivet om vad en ansökan om auktorisation ska innehålla (artikel 5.1 första stycket n). Ändringen i punkt 5 är en anpassning till den nya lydelsen i punkt 4 och innebär inte någon ändring i sak. Ipunkt 6, som är ny, anges ett särskilt krav på en ansvarsförsäkring eller garanti som gäller bara för en leverantör av betalningsinitierings- tjänster eller en leverantör av endast kontoinformationstjänster (artikel 5.2 och 5.3 i direktivet). har utfärdat riktlinjer dels för kriterier att fastställa minimibelopp för ansvarsförsäkring eller annan jämförbar garanti, dels för uppgifter som ska lämnas till behöriga myndigheter vid ansökan om tillstånd för betalningsinstitut (se artikel 5.4 och 5.5 i direktivet samt Riktlinjer för kriterierna för att fastställa ett minimibelopp för den ansvarsförsäkring eller annan jämförbar garanti som avses i artikel 5.4 i direktiv [EU] 2015/2366 [/GL/2017/08] och Riktlinjer för de uppgifter som ska lämnas vid ansökan om auktorisation av betalningsinstitut och pengar samt registrering av leverantörer av konto- informationstjänster enligt artikel 5.5 i direktiv [EU] 2015/2366 [/GL/2017/09]). Baserat på erfarenheter av riktlinjerna kan det även bli aktuellt med tekniska standarder för tillsyn som antas av kommis- sionen (artikel 5.6). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.2, 7.3.1 och 14.1. Paragrafen genomför artikel 7 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om startkapital för betalnings- institut. Ipunkterna 1 och 3 görs följdändringar med anledning av att numre- ringen i 1 kap. 2 § ändras. Ipunkt 2 införs ett krav på att ett betalningsinstitut ska ha ett start- kapital som uppgår till ett belopp som motsvarar om tillståndet omfattar betalningsinitieringstjänster. I nuvarande lydelse gäller punkten startkapital för betalningsinstitut som har ett tillstånd som omfattar sådana betaltjänster som avses i nuvarande lydelse av 1 kap. 2 § 6, som utgår. Tillägget av ”eller” är en redaktionell ändring som görs för att tydliggöra att de kapitalkrav som anges i paragrafen är alternativa. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2. Paragrafen genomför delvis artikel 4.46 och artikel 8.1 och 8.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om kapitalkrav. I första stycket anges vilka kapitalkrav som gäller för betalningsinstitut. I tredje meningen, som är ny, införs ett undantag som innebär att betal- ningsinstitut som endast tillhandahåller betalningsinitieringstjänster bara måste uppfylla kravet på att institutet ska ha en kapital- bas som motsvarar minst startkapitalet (). Av andra stycket följer att tillsynsförordningen gäller vid beräkningen av kapitalbasen. Vidare görs ett tillägg som innebär att kapitalbasens primärkapital ska bestå av kärnprimärkapital och att supplementärkapitalet får uppgå till högst en tredjedel av primärkapitalet. Det är samma krav som i direktivet i stället anges i definitionen av kapitalbas (artikel 4.46). I tillsynsförordningen anges alltså vilka beståndsdelar kapitalbasen kan bestå av (artiklarna 4.1.118 och 72), dvs. att kapital- basen är summan av primärkapital och supplementärkapital, medan det i lagen anges vilken kvalitet innehållet i kapitalbasen minst ska ha. Det kan noteras att supplementärkapital inte måste ingå i kapitalbasen men om det ingår får det uppgå till högst en tredjedel av primärkapitalet. Övervägandena finns i avsnitten 5.3.12 och 7.2.2. Paragrafen genomför artikel 18.2–18.5 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om inlåning och kreditgivning i Andra stycket ändras med anledning av ändringen av strukturen i 1 kap. 2 §, se författningskommentaren till den paragrafen. Det innebär inte någon ändring i sak. Paragrafen genomför artikel 10 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen anges vilka åtgärder som ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör är skyldig att vidta för att skydda medel som tagits emot för att genomföra en betalningstransaktion. I första stycket tas den nuvarande beloppsgränsen på motsvarande bort. Det innebär att kraven i paragrafen gäller oavsett storleken på de medel som tagits emot. Andra stycket ändras med anledning av att det i 1 kap. 4 § införs definitioner av kreditinstitut och utländskt kreditinstitut (se av- snitten 5.3.13 och 5.3.14). Det innebär inte någon ändring i sak. Övervägandena finns i avsnitt 14.2. Paragrafen genomför artikel 17.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om revision. Andra stycket tas bort med anledning av att lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag är tillämplig på betal- ningsinstitut. Övervägandena finns i avsnitt 14.17. Paragrafen genomför artikel 32.6 i andra betaltjänstdirektivet och artik- larna 1.7 och 16.8 i betalkontodirektivet. I paragrafen finns en upplysning om att bestämmelserna i penning- tvättslagen är tillämpliga även vid tillhandahållande av betaltjänster. Ett tillägg görs som upplyser om att det av penningtvättslagen framgår att bestämmelserna i den lagen inte gäller för leverantörer som endast tillhandahåller kontoinformationstjänster (se förslaget i avsnitt 2.6). Med detta avses en betaltjänstleverantör som tillhandahåller kontoinforma- tionstjänster, men ingen annan betaltjänst. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.2. Paragrafen genomför artikel 19.1 och 19.2 och delvis artikel 33.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om den anmälan som ska ges in till av ett betalningsinstitut eller en registrerad betal- tjänstleverantör som vill tillhandahålla betaltjänster genom ombud. I första stycket anges att betaltjänstleverantörer som vill tillhandahålla tjänster genom ombud ska anmäla ombudet till . Ett tillägg görs i andra meningen, som är ny, som innebär att denna skyldig- het inte gäller för kontoinformationstjänster. Undantaget är bara tillämp- ligt på en betaltjänstleverantörs verksamhet med kontoinformations- tjänster. Om leverantören vill tillhandahålla någon annan betaltjänst genom ombud, ska en anmälan om detta göras. 2017/18:77 I andra stycket föreskrivs vilka uppgifter en anmälan enligt första stycket ska innehålla. I punkt 1 görs ett tillägg som innebär att uppgifterna även ska avse ombudets unika identifikationskod eller identifikations- nummer om sådana uppgifter finns (jfr artikel 19.1 e i direktivet). Enligt punkt 5, som är ny, ska anmälan också innehålla uppgift om vilka betal- tjänster som ombudet har i uppdrag att tillhandahålla (jfr artikel 19.1 d). Övriga ändringar är endast språkliga. Enligt tredje stycket ska registrera ombudet om kraven i andra stycket är uppfyllda. I stycket införs en skyldighet för att fatta beslut i fråga om registrering från det att anmälan togs emot. Av fjärde stycket, som är nytt, följer att ombudet inte får tillhandahålla betaltjänster innan det har registrerats. Paragrafen har delvis utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.3.2, 13.1.2 och 13.1.3. Paragrafen genomför artiklarna 19.5 och 28.1 första stycket och delvis artiklarna 11.9, 28.3 och 33.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om de underrättelser som ett betal- ningsinstitut ska ge in till om institutet vill tillhanda- hålla betaltjänster genom ombud i ett annat land inom EES. Iförsta stycket görs ett tillägg som innebär att bestämmelsen även gäller för registrerade betaltjänstleverantörer som tillhandahåller konto- informationstjänster genom ombud. Även en sådan betaltjänstleverantör som undantagits från tillståndsplikt omfattas av rätten enligt direktivet att tillhandahålla tjänster i andra länder inom EES än hemlandet (se skäl 48 och artikel 33.2). Om leverantören också tillhandahåller någon annan betaltjänst, och inte har tillstånd som betalningsinstitut, är bestämmelsen inte tillämplig på den verksamheten (jfr artiklarna 11.9 och 32.2 i direktivet). Iandra stycket anges vilka uppgifter som ska lämnas i en sådan under- rättelse som avses i första stycket. Punkterna ändras så att de motsvarar de uppgifter som anges i artikel 28.1 i direktivet. Nuvarande bestämmelser i tredje stycket överförs till nya 18 a §. I stycket införs i stället en ny bestämmelse om att betaltjänstleverantören ska lämna uppgift till om vilken dag tillhanda- hållandet av betaltjänster genom ombudet påbörjas i det andra landet. Uppgiften avser den dag då verksamheten faktiskt påbörjas. Eftersom en betaltjänstleverantör inte får påbörja verksamhet i det andra landet innan registrering har gjorts (jfr artikel 28.3 andra stycket i direktivet) är denna underrättelse en annan än den som avses i första stycket. Av 18 a § första stycket följer att ska lämna underrättelsen till den behöriga myndigheten i det andra landet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.3.3 och 13.2.2. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artiklarna 11.9, 19.5, 28.2, 28.3 och 33.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar inom vilken tid ska vidare- befordra underrättelser och meddela beslut om registrering av ett ombud som avser att tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES samt på vilka grunder inspektionen får vägra registrering. Iförsta stycket anges att inom en månad från mot- tagandet av en underrättelse om att en betaltjänstleverantör avser att till- handahålla betaltjänster i ett annat land inom EES eller en underrättelse om vilket datum verksamheten genom ombud inleds ska vidarebefordra underrättelsen till den behöriga myndigheten i det land där ombudet ska verka. Den behöriga myndigheten i det andra landet kommer därefter att lämna information om bl.a. eventuella skäl till farhågor när det gäller penningtvätt eller finansiering av terrorism (jfr artikel 18.2 andra stycket i direktivet). Iandra stycket anges att efter att ha tagit emot en underrättelse om att en betaltjänstleverantör avser att tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES genom ombud ska underrätta den behöriga myndigheten i det andra landet och betaltjänst- leverantören om sitt beslut i fråga om registrering. Det innebär således att måste fatta beslut . Om Finans- inspektionen och den behöriga myndigheten i det andra landet inte har samma uppfattning i frågan om registrering, ska underrättelsen även inne- hålla skälen för beslutet. Om den behöriga myndigheten t.ex. har haft farhågor när det gäller risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism men inte har gjort samma bedömning och ändå beslutat om registrering (jfr tredje stycket), ska den behöriga myndigheten alltså få del av bedömning. Itredje stycket anges att ska vägra att registrera ett ombud om det inte är lämpligt att betaltjänstleverantören anlitar ombudet. Situationer när det inte kan anses lämpligt är om har skälig anledning att anta att anlitandet av ombudet kan öka risken för finansiering av terrorism eller penningtvätt eller annan ekonomisk brotts- lighet eller om anlitandet på annat sätt skulle äventyra betaltjänstleveran- törens verksamhet genom att leverantören t.ex. inte skulle kunna upprätthålla tillräckliga styr- och kontrollformer (jfr 2 kap. 6 § första stycket 2 och 3 kap. 27 §). I stycket anges också att vid sin bedömning ska beakta den information som inspektionen tagit emot från den behöriga myndigheten i det andra landet. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitten 13.2.4–13.2.6. Paragrafen genomför delvis artiklarna 11.9, 28.1, 28.3 och 33.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om den underrättelse som ett betalningsinstitut ska ge in till om institutet vill tillhandahålla betaltjänster genom filial i ett annat land inom EES. 2017/18:77 I första stycket görs ett tillägg som innebär att bestämmelsen även gäller för registrerade betaltjänstleverantörer som tillhandahåller konto- informationstjänster genom filial. Även en sådan betaltjänstleverantör som undantagits från tillståndsplikt omfattas av rätten enligt direktivet att tillhandahålla tjänster i andra länder inom EES än hemlandet (se skäl 48 och artikel 33.2). Om leverantören också tillhandahåller någon annan betaltjänst, och inte har tillstånd som betalningsinstitut, är bestämmelsen inte tillämplig på den verksamheten (jfr artiklarna 11.9 och 32.2 i direktivet). Bestämmelsen om vad en underrättelse ska innehålla överförs från första stycket till andra stycket. I förhållande till nuvarande första stycket andra meningen justeras kraven på innehållet i underrättelsen så att de motsvarar de uppgifter som anges i artikel 28.1 i direktivet. Nuvarande bestämmelser i andra stycket överförs till 20 §. Tredje stycket, som är nytt, motsvarar 18 § tredje stycket, som gäller verksamhet som drivs genom ombud, se författningskommentaren till den paragrafen.