prop · H503123 · 2018-03-06 00:00:00 — Regeringen föreslår mot den bakgrunden att den nya straffbestämmelsen införs som 4 kap. 1 b § . 6.2.5Försök, förberedelse och stämpling samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott Regeringens förslag: Försök, förberedelse och stämpling till män- niskoexploatering eller grov människoexploatering, liksom under- låtenhet att avslöja eller förhindra grov människoexploatering, ska Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna uttalar sig inte i att förslaget potentiellt medför stora överlappningar och konkur- rensfrågor i relation till människohandelsbrottet. Skälen för regeringens förslag: Kriminalisering av försök, förbere- delse och stämpling till brott bör normalt förbehållas brott av visst allvar, där sådana förstadier till brott kan anses utgöra ett reellt hot mot det Av betydelse i det sammanhanget är bl.a. hur allvarlig en gärningstyp anses vara, vilket uttrycks genom den straffskala som föreskrivs för brott av den gärningstypen. De straffskalor som föreslås är ett uttryck för att regeringen bedömer att det är fråga om brott av allvarligt slag. Det står vidare klart att ett fullbordat exploateringsbrott kan få långtgående följder för den Redan dessa förhållanden talar för en kriminalisering av förstadier till brottet. Planeringen av ett sådant brott torde inbegripa handlingar av förberedelsekaraktär. Det kan ibland vara så att en exploatering sker under välorganiserade former och föregås av noggrann planering mellan ett stort antal människor. Att pengar lämnas eller tas emot, t.ex. som ett led i de praktiska förberedelserna, torde också kunna Med hänsyn till det underläge som ett offer redan tidigt kan vara i vid ett exploateringsförfarande, t.ex. på grund av utsatthet, måste även sådana handlingar anses utgöra ett reellt hot mot det skyddade Det kan vidare förutsättas att det i samband med en exploatering förekommer handlingar av stämplingskaraktär. Regeringens samlade bedömning är därmed att det finns skäl att kriminalisera försök, förberedelse och stämpling till människoexploa- tering eller grov människoexploatering, liksom underlåtenhet att avslöja eller förhindra grov människoexploatering. vid universitets betänkligheter i frågan föranleder inte rege- ringen att göra någon annan bedömning. Frågor om konkurrens behand- las i nästa avsnitt. Regeringens förslag: Vid konkurrens ska brotten människorov och människohandel ha företräde framför brottet människoexploatering. Regeringens bedömning: Vid annan överlappning mellan den nya straffbestämmelsen och andra straffbestämmelser bör utgångspunkten vara att sedvanliga principer för konkurrens ska tillämpas. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Frågan om konkurrens mellan det nya brottet och befintliga straffbestämmelser i berörs av flera remissinstanser. anser att förslaget kan ge upphov till tillämp- 2017/18:123 nings- och gränsdragningsproblem i förhållande till människohandelsbestämmelsen. är av uppfattningen att det finns konkurrens- och gränsdragningsproblem mellan den föreslagna bestämmelsen och redan tidigare straffbelagda handlingar samt att dessa problem inte är obetydliga. Synpunkter av liknande slag framförs även av andra remissinstanser, bl.a. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det nya brottet har beröringspunkter med bl.a. människohandel, olaga tvång, bedrägeri och ocker. Att detta kan leda till avgränsningssvårigheter ligger i sakens natur och är inte på något sätt unikt. Svårigheter av detta slag framstår snarare som ofrånkomliga när det som i detta fall behövs ett mer samlat straffrättsligt skydd mot ett fenomen som kan innefatta många skilda förfaranden. Det är angeläget att det nya brottet inte urholkar tillämpningen av människohandelsbestämmelsen. Det nya brottet är endast avsett att träffa exploatering utan samband med ett människohandelsförfarande, eller exploatering som vidtas av någon annan än den som har genomfört människohandeln. Att människohandelsbrottet har företräde framför det nya brottet bör framgå tydligt av lagtexten. Det nya brottet bör därför uttryckligen göras subsidiärt till brottet människohandel (4 kap. 1 a § ). Människohandel är i sin tur subsidiärt till brottet människorov (4 kap. 1 § ). Detsamma bör gälla för det nya brottet, varför även detta bör anges i bestämmelsen. Utgångspunkten bör i övrigt vara att sedvanliga principer för konkurrens ska tillämpas. Det innebär normalt att när det är fråga om konkurrens mellan det nya brottet och ett annat brott med samma skyddsintresse, som har en lindrigare straffskala, ska domstolen döma för människoexploatering eller grov människoexploatering. Om t.ex. ett förfarande uppfyller förutsättningarna för både olaga tvång (4 kap. 4 § ) och för människoexploatering, ska endast den senare bestämmelsen tillämpas. Om ett förfarande leder till konkurrens mellan brott med olika skyddsintressen torde domstolen kunna döma för båda brotten i konkurrens. En sådan situation kan exempelvis föreligga när någon som saknar arbetstillstånd exploateras i tvångsarbete. I det fallet torde domstolen kunna döma både för brott enligt 20 kap. 5 § utlänningslagen och för människoexploatering. Eftersom människoexploatering kan omfatta många skilda förfaranden får dock domstolen göra en prövning i varje enskilt fall enligt gällande konkurrensprinciper. Regeringens förslag: Det ska gälla sekretess hos domstol i mål om ansvar för grov människoexploatering för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inga invänd- ningar mot förslaget. förslaget och anser att utredningen inte har gjort någon proportionalitets- Prop. 2017/18:123 avvägning mellan skyddet för den personliga integriteten och konsekvenserna av förslaget för möjligheten till insyn för allmänheten. Skälen för regeringens förslag: Det är en grundläggande princip att förhandlingar i domstol i största möjliga utsträckning ska vara offentliga. När ytterligare bestämmelser om sekretess övervägs måste alltså de intressen som talar för sekretess vägas mot denna princip. Det krävs då särskilt starka skäl för att införa sekretessregler som innebär att förhandlingsoffentligheten begränsas. Sådana starka skäl har ansetts föreligga när det gäller de brott som räknas upp i 35 kap. 12 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av den bestämmelsen framgår att sekretess ska gälla hos domstol för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Denna sekretess gäller dock endast i vissa särskilt uppräknade måltyper, bl.a. sexualbrott och människohandel. Motsvarande sekretess gäller i mål om ersättning för skada med anledning av sådana brott (andra stycket). Sekretessen omfattar dock inte uppgift om vem som är tilltalad eller svarande. Sekretessen begränsas genom ett s.k. rakt skaderekvisit, vilket innebär att sekretess gäller om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Om sekretess gäller enligt den nämnda paragrafen, får alltså en förhandling vid domstol hållas inom stängda dörrar (5 kap. 1 § ). Enligt regeringens bedömning torde den som har utsatts för grov människoexploatering inte sällan ha ett starkt intresse av att uppgifter om hans eller hennes personliga eller ekonomiska förhållanden inte blir offentliga. Så torde framför allt vara fallet vid exploatering som inneburit ett särskilt hänsynslöst utnyttjande av den drabbade. Vidare kan det förekomma likheter mellan ett brottsoffers situation vid ett sådant brott och människohandelsbrottet, som omfattas av uppräkningen i sekretessbestämmelsen. Att det nya brottet kan komma att omfatta exploatering som förekommer vid tjänster i pornografiska sammanhang är också av viss betydelse. Regeringen anser därför sammantaget att skälen för sekretess är tillräckligt starka för att de – vid en vägning mot principen om förhandlingsoffentlighet – motiverar en särskild sekretessreglering gällande mål om ansvar för grov människoexploatering. Detta bör lämpligen ske genom att uppräkningen av brottstyper i 35 kap. 12 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen kompletteras med detta brott. När det gäller mål om ansvar för människoexploatering, som inte är grov, är skälen för sekretess inte så starka att de motiverar en särskild sekretessreglering. Regeringens förslag: Hemlig rumsavlyssning ska få användas för att utreda grov människoexploatering, om straffvärdet kan antas överstiga fängelse . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna uttalar sig inte i avstyrker förslaget och anser att 2017/18:123 utredningen inte har gjort någon proportionalitetsavvägning mellan behovet av åtgärden och det intrång den innebär i den personliga integriteten. Kvinnofronten resonerar på liknande sätt. Skälen för regeringens förslag: Hemlig rumsavlyssning regleras i 27 kap. 20 d § . Eftersom hemlig rumsavlyssning kan medföra betydande integritetsintrång måste särskild restriktivitet iakttas när tillämpningsområdet bestäms. Brottet grov människoexploatering är avsett att träffa bl.a. fall där exploatering sker i större omfattning. Sådan exploatering torde i praktiken inte sällan förutsätta en väl utvecklad organisation och föregås av noggrann planering mellan ett stort antal människor. Liksom när det gäller annan organiserad brottslighet skulle möjligheten att använda hemlig rumsavlyssning kunna vara av väsentlig betydelse i brottsutredningar om grov människoexploatering. Här kan nämnas de likheter som i angivet avseende kan finnas mellan grov människoexploatering och människohandel, där hemlig rumsavlyssning får användas. Regeringen bedömer därför att skälen för att tillåta hemlig rumsavlyssning vid grov människoexploatering uppväger det integritetsintrång som tvångsmedlet skulle medföra. Hemlig rumsavlyssning bör därmed få användas för att utreda grov människoexploatering, om straffvärdet kan antas överstiga fängelse . Detsamma bör gälla vid försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om straffvärdet kan antas överstiga fängelse . Detta bör lämpligen åstadkommas genom att uppräkningen av brottstyper i 27 kap. 20 d § andra stycket 4 kompletteras med brottet grov människoexploatering. 6.3Annan nykriminalisering av otillbörliga ekonomiska utnyttjanden bör inte ske Regeringens bedömning: Det straffrättsliga skyddet mot otillbörliga ekonomiska utnyttjanden av utsatta personer behöver inte förstärkas ytterligare, utöver förslaget om nykriminalisering av människoexploatering. Någon nykriminalisering i 9 kap. bör därför inte ske. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer inte med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att det i 9 kap. ska införas ett nytt och gradindelat brott, betecknat otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan och grovt otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan. Förslaget träffar den som genom otillbörligt utnyttjande av en persons ekonomiskt svåra förhållanden, okunskap eller beroendeställning förmår någon till handling eller underlåtenhet, som innebär för gärningsmannen och skada för den utsatte eller någon i vars ställe denne är. Utredningen föreslår att straffskalan ska vara böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. , , , , i , , och Unizon, tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Ett stort antal andra remiss- instanser, däribland , , , , och Kvinnofronten, avstyrker förslaget. Bland de remissinstanser som i huvudsak är positiva till förslaget framförs ändå bl.a. följande synpunkter. befarar att förslaget kan innebära problem i tillämpningen när det gäller vilket brott en utredning ska inriktas på. Enligt skulle detta kunna få till följd att färre lagförs för huvudbrottet människohandel. , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) påpekar att flertalet fall förmodligen kommer att bli svårutredda samt att polisutredning och eventuellt åtal i många fall kan komma att upplevas som ett hot mot brottsoffrets ställning i . Läkare i Världen befarar att brottet kan komma att tillämpas på ett sätt som inte skyddar de som har det sämst. De remissinstanser som är kritiska till förslaget framför bl.a. följande invändningar. instämmer i att det finns företeelser som inte täcks av befintliga straffbestämmelser och som förtjänar att kriminaliseras, men anför att det är en komplex uppgift att ringa in det område som bör kriminaliseras och att avgränsa det från handlingar som inte bör straffbeläggas. Hovrätten anser vidare att förslaget med hänsyn till dess oprecisa omfattning strider mot allmänna legalitetshänsyn. Enligt kan det vara problematiskt att ha en bestämmelse som vid första anblicken förefaller ha ett mycket vitt tillämpningsområde, men i realiteten torde träffa endast relativt få och speciella fall som inte omfattas av främst bedrägeri- och ockerbestämmelserna. Vad gäller otillbörlighetsrekvisitet kan det enligt hovrätten befaras bli svårt att dra gränsen mellan otillbörliga ageranden och sådana som faller inom ramen för normal ekonomisk verksamhet. anser att utredningen inte ger någon klar bild av vilka klandervärda handlingssätt som utredningen bedömer att förslaget ska omfatta och som inte är straffbelagda . anser vidare att vissa av de objektiva rekvisiten i förslaget, t.ex. ekonomiskt svåra förhållanden och okunskap, inte är enkla att tolka ur ett legalitetsperspektiv. anför att dessa rekvisit torde bli svårtillämpade. Enligt torde vidare gällande lagstiftning anses tillräcklig för att lagföra handlingar som föreslås kunna falla in under nykriminaliseringen. vid anser att utredningen tar upp en del straffvärda gärningar, men att utredningens förslag även kan läsas så att det omfattar gärningar som inte har varit avsedda att kriminaliseras. Juridiska fakultetsstyrelsen vid resonerar på liknande sätt. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i det föregående föreslagit nykriminalisering genom en reglering som på ett samlat sätt träffar exploatering av utsatta personer i arbete och tiggeri. Frågan är då om det därutöver finns skäl att på annat sätt kriminalisera sådant utnyttjande av utsatta personer, som mer renodlat innebär otillbörliga ekonomiska utnyttjanden. Enligt regeringens bedömning innebär utredningens förslag till en ny straffbestämmelse i 9 kap. att det straffbara området i princip blir mycket vidsträckt. Regeringen anser att det finns en avsevärd risk för att också sådana handlingar som inte är straffvärda skulle komma att träffas av bestämmelsen. 2017/18:123 utrymmet för att i praktiken tillämpa den nya straffbestämmelsen i de fall där utredningen har identifierat ett kriminaliseringsbehov bli förhållandevis begränsat. Det kan heller inte uteslutas att straffbestämmelsen skulle komma att träffa gärningar inom andra områden än de som avses med förslaget. Regeringen kan därutöver inte bortse från de synpunkter som framförs av flera remissinstanser, bl.a. och , av innebörd att utredningens förslag är oprecist utformat och därmed oförenligt med legalitetsprincipen. Det är för regeringen en självklar utgångspunkt att otillbörliga ekonomiska utnyttjanden av utsatta personer ska motverkas. Flertalet av de gärningar som är avsedda att träffas av den nya straffbestämmelsen torde dock redan vara kriminaliserade genom befintliga straffbestämmelser, eller annars falla inom tillämpningsområdet för den föreslagna nykriminaliseringen i 4 kap. . Utredningens förslag skulle därmed medföra betydande gränsdragnings- och konkurrensproblem. Regeringens förslag om nykriminalisering genom en ny straffbestämmelse i 4 kap. innebär vidare en förstärkning av skyddet mot otillbörliga utnyttjanden av utsatta personer på de områden där kriminaliseringsbehovet finns. Det förslaget grundas bl.a. på att exploatering i många fall har inslag av ekonomiskt utnyttjande och kan sakna tydliga uttryck för ofrivillighet eller påtagliga påtryckningsmedel. Trots att det nu föreslagna gradindelade brottet i 4 kap. inte uttryckligen omfattar otillbörliga ekonomiska utnyttjanden av utsatta personer i arbete eller tiggeri, bedömer regeringen att brottet i hög grad torde träffa de i praktiken förekommande straffvärda fallen. Mot bakgrund av det nu sagda anser regeringen att det saknas tillräckliga skäl att gå fram med utredningens förslag till ett nytt brott i 9 kap. . Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt över utredningens förslag och bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår att detta sker . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att ingen får dömas för en gärning för vilken det inte var stadgat straff när den begicks. följer att straff ska bestämmas efter den lag som gällde när gärningen Prop. 2017/18:123 företogs, om inte annan lag gäller när dom meddelas som leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Eventuella kostnadsökningar för rätts- väsendets myndigheter till följd av förslagen bedöms rymmas inom Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Relativt få remissinstanser framför synpunkter i Några remissinstanser, bl.a. , Åklagarmyndig- heten och , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) ifrågasätter utredningens bedömning att de förväntade kostnadsökningarna ryms inom befintliga anslag. kan ett genomförande av de föreslagna straffbestäm- melserna förväntas medföra en viss måltillströmning till de allmänna uppger att myndigheten kommer att följa målutvecklingen och inom ramen för den ordinarie budgetprocessen eventuellt yrka resurstillskott. anser att en ökad lagföring kan medföra ökade kostnader för de kommuner som ansvarar för stöd och hjälp till brottsoffren enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453). Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag innebär bl.a. att ett nytt gradindelat brott om människoexploatering införs. straffbara området för människohandel utvidgas också något. En nykriminalisering medför att ytterligare uppgifter läggs på kan det beteende som omfattas av kriminaliseringen i viss utsträckning bli föremål för utredning och lagföring som t.ex. människohandel, olaga tvång, bedrägeri eller Förslaget kan leda till vissa kostnadsökningar för rättsväsendets Eventuella kostnadsökningar bedöms dock inte bli mer omfattande än att de kan finansieras inom de befintliga anslagen. Eventuellt ökade kostnader för rättsliga biträden bedöms som marginella. I fråga om de föreslagna ändringarna i bestämmelsen om människo- handel görs ur kostnadssynpunkt ingen annan bedömning. att skärpa maximistraffet för grovt koppleri bedöms inte medföra några Den nya lagstiftningen kommer inledningsvis att medföra vissa kostnader för information, utbildning och andra liknande insatser framför allt hos polisen och åklagarväsendet. Dessa kostnader är inte mer omfat- tande än att de kan hanteras inom ramen för befintliga anslag. Genom straffhotet och medvetenheten om att straff kan komma att dömas ut om brott begås, kan människor i samhället i viss utsträckning avskräckas från att begå brott. kan i linje med detta i vissa fall väntas bidra till att avhålla från sådana Den utgör även en klar markering av samhällets inställning i 2017/18:123 dessa frågor och en tydlig signal till aktörer i samhället om att fortsätta prioritera åtgärder som syftar till att förebygga och bekämpa sådant beteende. Ett av syftena med reformen är att förtydliga bestämmelsen om människohandel. En tydligare bestämmelse kan förenkla rättstillämpningen för både de brottsbekämpande myndigheterna och för domstolarna, vilket i förlängningen kan leda till ökad lagföring och därmed ett förstärkt straffhot. Ett annat syfte är att säkerställa att det straffrättsliga skyddet mot exploatering i arbete och tiggeri är ändamålsenligt och tydligt. Detta underlättar för allmänhetens förståelse om vad som är straffbelagt, vilket därigenom förstärker straffbestämmelsens normbildande verkan. Det kan också få betydelse för de brottsbekämpande myndigheternas arbete och leda till ökad lagföring och en starkare preventiv effekt. Majoriteten av de personer som utsätts för människohandel utgörs av flickor och kvinnor som exploateras för sexuella ändamål. De föreslagna ändringarna i straffbestämmelsen om människohandel och straffskärpningen för grovt koppleri bör bidra till att stärka kvinnors och flickors rättigheter och bedöms därmed ha positiv inverkan på jämställdheten. Vissa särskilt utsatta grupper kommer att få ett förstärkt straffrättsligt skydd, vilket påverkar likabehandlingen av människor i positiv riktning. Förslagen kommer också att innebära ett förstärkt straff rättsligt skydd förbarn. 9.1Förslaget till lag om ändring i 4 kap. Om brott mot frihet och frid 1 a § Den som, i annat fall än som avses i 1 §, genom 3.utnyttjande av någons utsatta belägenhet som allvarligt begränsar personens alternativ, eller 4.annat sådant otillbörligt medel om det allvarligt begränsar personens alternativ rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms för människohandel till fängelse i lägst två och högst . Den som begår en gärning som avses i första stycket mot en person som inte har fyllt döms för människohandel även om inte något sådant otillbörligt medel som anges där har använts. Detta gäller även om den som begår en sådan gärning inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte fyllt . Är ett brott som avses i första eller andra stycket mindre grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Paragrafen straffbelägger människohandel. Paragrafen ändras såväl redaktionellt som i sak. I första stycket görs tillägg i anslutning till de otillbörliga medlen utnyttjande av någons utsatta belägenhet respektive annat sådant otillbörligt medel. I andra stycket införs ett ansvar vid oaktsamhet i fråga om brottsoffrets ålder. Vidare ändras tredje stycket på så sätt att straffskalan för människohandel, mindre grovt brott, skärps. Övervägandena finns i avsnitt 4.1, 4.2, 4.4.1, 4.5, 4.7 och 5. I första stycket anges de tre förutsättningar – otillbörligt medel, handelsåtgärd och syfte att exploatera offret i viss verksamhet – som måste föreligga för att ansvar för människohandel med vuxna personer ska kunna komma i fråga. Den första förutsättningen för straffansvar är således att gärningen har innefattat olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller annat sådant otillbörligt medel. Liksom avses med olaga tvång i punkten 1 detsamma som i straffbestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 §, dvs. att genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvinga annan att underkasta sig någon åtgärd. Rekvisitet vilseledande i punkten 2 innebär, liksom , förmedlande av en oriktig uppfattning till någon och förekommer bl.a. i straffbestämmelsen om bedrägeri i 9 kap. 1 §. I punkten 3 regleras utnyttjande av någons utsatta belägenhet som allvarligt begränsar personens alternativ.