prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — I dessa situationer kan omhänderta- gande i vissa fall också göras på den grunden att det måste anses utsikts- löst att lidandet blir avhjälpt. Detsamma bör givetvis gälla om ägaren är kontaktbar men på grund av sjukdom, frihetsberövande eller andra om- ständigheter är oförmögen att ta hand om sitt djur och inte heller kan se till att någon annan tar över ansvaret för djuret. Regeringen föreslår därför sammantaget att de nuvarande bestämmel- serna i 32 § första stycket första och andra punkterna förs över till den nya lagen utan ändring i sak. Utredningen föreslår också att ett omhändertagande ska gö- ras när det är nödvändigt från djurskyddssynpunkt. I nuvarande be- stämmelse i 32 § första stycket tredje punkten anges att omhänderta- gande ska göras om det är absolut nödvändigt från djurskyddssynpunkt (bestämmelsen ändrades språkligt , tidigare användes uttrycket ”oundgängligen nödvändigt”). Utredningen motiverar inte när- mare varför bestämmelsen enbart ska ange att ett omhändertagande ska vara nödvändigt. Den ändrade ordalydelsen kan dock ge intrycket av att tillämpningsområdet för bestämmelsen utökats något. Ett omhändertagande av djur är en för den enskilde djurhållaren mycket ingripande åtgärd. Regeringen anser därför att det även i den nya lagen ska anges att ett omhändertagande ska vara absolut nödvändigt från djur- skyddssynpunkt. Regeringen bedömer vidare, till skillnad från Tropikför- eningen , att det inte är möjligt att precisera eller begränsa 2017/18:147 dessa situationer ytterligare utan att riskera att utesluta fall där ett sådant omhändertagande är motiverat. Regeringen föreslog i prop. 2016/17:224 att 32 § djurskyddslagen änd- ras på så sätt att ska ansvara för att beslut om omedelbara omhändertaganden som har fattat verkställs, medan Polis- myndigheten även fortsättningsvis ska ansvara för att myndighetens egna beslut verkställs. Om beslutar om ett om- händertagande ska myndigheten skyndsamt informera om beslutet och ska skyndsamt pröva om beslutet ska fortsätta gälla. Om beslutar att omhändertagandet ska fortsätta att gälla, ska skyndsamt ta över ansvaret för verkställigheten av beslutet. Förslaget har antagits av och lagändringen träder i kraft . Regeringen finner därför inte skäl att nu göra nå- gon annan bedömning än att bestämmelsen i denna del bör föras över till den nya djurskyddslagen med samma innehåll i sak som enligt prop. 2016/17:224. Det hänvisas till de skäl som har anförts i det lagstiftnings- ärendet (se a. prop. 26–28). 14.7Särskilt om omhändertagande av herrelösa djur Regeringens bedömning: Det bör inte införas en särskild be- stämmelse om omhändertagande av herrelösa djur. I stället bör be- stämmelsen om omhändertagande tillämpas även på vilt- levande djur av tamdjursart. Bestämmelserna om herrelösa djur i 1 och 4 a §§ lagen om hittegods och 21 § lagen om tillsyn över hundar och katter bör inte ändras eller upphävas. Åtgärder beträffande bortsprungna, övergivna eller förvil- dade (viltlevande) djur av tamdjursart bör även fortsättningsvis regle- ras i olika författningar beroende på syftet med åtgärden. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att en särskild bestämmelse om omhänder- tagande och vidare hantering av herrelösa djur införs i djurskyddslagen, att reglerna om herrelösa djur i 4 a § lagen (1938:121) om hittegods (hittegodslagen) och 21 § lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter (tillsynslagen) tas bort samt att det genom ett tillägg till 1 § hitte- godslagen ska införas en hänvisning till djurskyddslagen. Remissinstanserna: , () och anser att det är bra att det införs ett tydliggörande av att herrelösa djur ska omhändertas av djurskyddsskäl. Även kommun, kommun, Djurskyddet , Svenska Blå Stjärnan och ser positivt på förslaget. och Länsstyrelserna i , , , , , län, Väster- bottens län och samt Djurens Rätt ställer sig tveksamma till uttrycket ”herrelösa djur” och anser att även djur som har en ägare men som har blivit tillfälligt övergivna, t.ex. när ägaren har hamnat på sjukhus eller åkt på semester, ska kunna omhändertas (vilket nuvarande lagstiftning medger, se 32 § första stycket andra punkten djurskydds- lagen). Länsstyrelserna i län, , , län och pekar på att utredningens resonemang om att ”endast ska ingripa när katten far illa eller medför någon form av problem” leder till tolkningsproblem. Flera av de nämnda instan- serna tolkar ”far illa” som att en katt som saknar tillsyn är utsatt för li- dande, vilket är ett djurskyddsproblem medan ”medför problem” tolkas som att katten orsakar olägenheter för omgivningen i form av sanitära olägenheter eller andra former av störningar, vilket inte är ett djur- skyddsproblem. Problemet med sanitära olägenheter är kopplat till be- stämmelserna i och ansvaret för sådana olägenheter bör även fortsatt vila på kommunerna. i påtalar att om ärenden med lösspring- ande katter utan uppenbara djurskyddsproblem ska hanteras av läns- styrelserna i stället för av kommer det att kräva ökade resurser för länsstyrelserna. Länsstyrelserna i län, län, och , samt pekar också på att den nya hanteringen av ”hittedjur” medför en större resursåtgång hos länsstyrel- serna jämfört med vad dagens lagstiftning gör. kommun påtalar att det kan uppstå stora svårigheter att fånga in förvildade djur samt pekar också på att det finns stora svårigheter att finna platser för placering av katter på katthem på grund av det stora antalet katter som omhändertas. Djurens jurister vänder sig mot det strikta ansvaret för länsstyrelserna att besluta om omhändertaganden av hemlösa djur och förespråkar att man för över den möjlighet att anmäla upphittade djur som finns enligt hittegodslagen till djurskyddslagen. i anser att det är bra med tydliga regler om hur länge katter ska finnas uppstallade men anser att det är viktigt att sjuka eller skygga katter kan avlivas av djur- skyddsskäl utan att man behöver invänta utgången av de av utredningen föreslagna tidsfristerna för förvaring. Även Länsstyrelserna i , , , , län, , och samt Sve- riges påtalar behovet av att kunna avliva sådana djur. Skälen för regeringens bedömning: Syftet med den nya djurskydds- lagen föreslås vara att säkerställa ett gott djurskydd och att främja en god djurvälfärd. Åtgärder som syftar till att hantera andra problem kopplade till djur, t.ex. hot mot den inhemska faunan från invasiva främmande arter (artskydd), sanitära olägenheter eller ordningsproblem, eller att se till att den som har tappat bort ägodelar får tillbaka dem, omfattas inte av djurskyddslagens syfte och bör följaktligen inte heller regleras i lagen. I den mån det finns djurskyddsproblem hos övergivna eller förvildade djur av tamdjursart finns möjligheten att ingripa genom ett om- händertagande enligt den bestämmelse som regeringen har föreslagit i avsnitt 14.6. Regeringen anser därför, till skillnad från utredningen, inte att en särskild bestämmelse om hantering av s.k. herrelösa djur bör föras in i den nya lagen eller att de nuvarande bestämmelserna i hittegodslagen 2017/18:147 och tillsynslagen bör tas bort. Beroende på vilket eller vilka problem som är förknippade med ett visst viltlevande djur kan alltså olika myndigheter ha skyldighet att ingripa med åtgärder med stöd av den lagstiftning som syftar till att hantera det eller de problem som uppstått. Det måste an- komma på myndigheterna att samordna sina insatser i de fall det finns flera alternativa åtgärder att vidta. Det kan tilläggas att utredningens förslag också innebär att djur, om ägaren inte är känd eller kan anträffas, alltid skulle behöva hållas efter omhändertagandet innan djuret tillfaller staten. Tillämpning av sådana bestämda frister vid hantering av övergivna och förvildade djur skulle sannolikt, som vissa remissinstanser påpekar, försvåra myndigheternas arbete och innebära större kostnader för omhändertagandet. Regeringens förslag: får omhänderta djur som hålls av någon som har djurförbud i strid med förbudet även om förutsättningarna för ett omhändertagande enligt den föreslagna 9 kap. 6 § första stycket inte är uppfyllda. en ska skyndsamt informera om beslutet. ska skyndsamt pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Om beslutar att beslut om omhänder- tagande ska fortsätta att gälla, ska skyndsamt ta över an- svaret för att beslutet verkställs. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- Utredningens förslag innebär att ska ansvara för att verkställa omhändertaganden. Remissinstanserna: Flera remissinstanser ställer sig positiva till för- slaget och övriga remissinstanser nöjer sig med att endast lämna syn- punkter på det. Inte någon remissinstans ställer sig negativ till förslaget. (numera ) är positiv till att polisen kan fatta beslut om omhändertaganden av djur i de fall någon som har djurförbud påträffas med djur. Det är främst länsstyrelserna som har synpunkter i sak på förslaget. Om bestämmelsen ska få avsedd verkan behöver direkttillgång till djurförbudsregistret. Vidare kan förslaget tolkas som att endast (och inte länsstyrelserna) har möjlighet att omhänderta djur hos personer med djurförbud. Skälen för regeringens förslag: Utredningen har uppmärksammats på problemet att polismän, om de påträffar djur hos den som har ett djurför- bud inte har möjlighet att besluta om ett omhändertagande, såvida det inte rör sig om en situation där det är tydligt att djuren är utsatta för ett lidande och bestämmelsen i 32 § djurskyddslagen är tillämplig. måste kontakta som enligt 31 § tredje punkten djurskyddslagen ska fatta beslut om omhändertagande. vaktan på beslut kan djurhållaren hinna skaffa undan dju- ret eller på annat sätt försvåra verkställigheten av beslut. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att detta inte är till- Det bör därför som utredningen föreslår i den nya lagen Prop. 2017/18:147 finnas en möjlighet för att omhänderta djur som hålls av en person i strid med ett djurförbud. Denna nya möjlighet för att ingripa direkt i sådana situationer förhindrar naturligtvis inte länsstyrelserna från att besluta om omedelbara om- händertaganden av djur hos personer med djurförbud, i enlighet med vad som anges ovan i avsnitt 14.5. Se även avsnitt 14.6 beträffande ansvaret för verkställighet av omhändertagande. 14.9Förfogande över och hantering av omhändertagna djur Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser om att beslut om om- händertagande eller omhändertagande också omfattar av- komma som det omhändertagna djuret föder under omhändertagandet samt att ägaren efter omhändertagande inte får förfoga över djuret eller dess avkomma utan tillstånd av överförs i sak till den nya lagen. Även nuvarande bestämmelser om hanteringen av omhändertagna djur överförs i huvudsak till den nya lagen, men med den ändringen att , i stället för , ska ansvara för verk- ställigheten av beslut om försäljning, annan överlåtelse eller avlivning av omhändertagna djur. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att även fortsätt- ningsvis ska ansvara för att beslut om försäljning, annan överlåtelse eller avlivning av omhändertagna djur verkställs. Remissinstanserna: i anser att de av utredningen föreslagna reglerna (och nuvarande bestämmelser) inte är tillräckliga för att komma till rätta med bulvanförhållanden och sken- överlåtelser av djur. föreslår att en översyn och analys görs av olika typer av skenöverlåtelser och bulvanskap i syfte att få fram bättre lagstiftning så att kontrollmyndigheten lättare kan vidta åtgärder. Djurens Rätt anser att ungar som är beroende av sina föräld- rar ska inkluderas i bestämmelsen. Djurskyddet tillstyrker försla- get men understryker vikten av att man alltid försöker överlåta djuret, t.ex. till ett djurhem, innan beslut om avlivning fattas. Katthjälp och anser att be- stämmelsen behöver förtydligas, bl.a. beträffande vem som ska bedöma om katten inte mår bra av att vistas i närheten av människor samt avse- ende vad som menas med ””. Katthjälp efterlyser en bestämmelse i lagen som tydligt stadgar att myndigheter ska ge djur- skyddsorganisationerna möjlighet att ta hand om omhändertagna djur samt att avlivning ska vara ett sista alternativ för friska djur eller för djur med lättbehandlade åkommor. Djurens jurister och understryker vikten av att den som bedömer om en omhändertagen katt kan rehabiliteras till 2017/18:147 en tillvaro med människor i sin närhet är kunnig om förvildade katters beteende (t.ex. personal som arbetar på katthem). Djurens Rätt anser att det inte är acceptabelt att avliva friska djur och anser att det är samhällets ansvar att se till att omhändertagna djur får fullgod omvårdnad, utan tidsbegränsning. (numera ) efterlyser en be- stämmelse om att även relevant dokumentation ska kunna omhändertas, inte minst med hänsyn till att en brist på dokumentation kan påverka djurets värde vid försäljning eller vid slakt. Hästföretagarna, samt Lant- brukarnas () och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen, påtalar vikten av att avvecklingen av djurinnehavet sker så att djurägaren i största möjliga utsträckning får en marknadsmäss- ig ersättning för sina djur. sationerna inom lantbruksnäringen understryker vidare vikten av en god omvårdnad av omhändertagna djur. bruksnäringen understryker även behovet av tillräckliga samhälleliga resurser för att ombesörja detta. Skälen för regeringens förslag: I 33 § djurskyddslagen föreskrivs att beslut om omhändertagande eller omhändertagande också omfattar avkomma som det omhändertagna djuret föder under omhänder- I bestämmelsen anges också att sedan ett djur har omhänder- tagits får ägaren inte förfoga över djuret eller avkomma som omfattas av omhändertagandet utan tillstånd av . I 34 § djurskyddslagen stadgas att när beslutar om omhändertagande av djur, ska fastställa om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om det inte går att verkställa ett beslut om att ett om- händertaget djur ska säljas eller överlåtas, får besluta att djuret ska avlivas. Djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas Utredningen föreslår att dessa bestämmelser överförs till den nya la- Regeringen delar utredningens bedömning att det i huvudsak inte finns skäl att ändra på gällande ordning. Regeringen bedömer, till skill- nad från i , inte att ändrade författ- ningsbestämmelser är nödvändigt eller effektivt för att motverka bulvan- förhållanden och skenöverlåtelser som syftar till att kringgå beslut om djurförbud eller omhändertaganden och hänvisar till vad som har anförts kring detta i avsnitt 14.3. Regeringen anser inte heller att det, som Dju- rens rätt efterfrågar, särskilt behöver anges att ungar som fortfarande är beroende av föräldradjur också ska omfattas av omhändertagandet. Lagrådet påtalar att det följer av allmänna principer för myndighets- utövning av detta slag att den minst ingripande åtgärden ska vidtas. innebär enligt Lagrådet att djuret får avlivas först om rimliga försök har gjorts att sälja eller på annat sätt överlåta djuret men misslyckats. Det bör enligt regeringens bedömning även fortsättningsvis ankomma på att avgöra om de omhändertagna djuren ska säljas eller överlåtas eller om de ska avlivas. Även om djuren i och för sig är till- räckligt friska och i övrigt lämpliga att överlåtas kan det i vissa fall visa sig vara omöjligt att hitta någon som är villig att ta hand om djuren. Regeringen anser, till skillnad från Djurens rätt, att avlivning måste kunna ske i sådana situationer. Det bör vidare enligt regeringens bedöm- ning inte heller, som Djurskyddet och katthjälp före- Prop. 2017/18:147 språkar, vara möjligt att avliva djur endast om inga andra åtgärder står till Regeringen bedömer till skillnad från Lagrådet att det inte alltid kan anses att försäljning eller överlåtelse av djuret är den minst ingri- pande åtgärden. I den mån det är möjligt och lämpligt bör också önske- mål från den person från vilken djuren omhändertagits beaktas. Denne kan, särskilt i fråga om produktionsdjur, föredra att djuren slaktas eller avlivas i stället för att uppstallas med skyldig- het för den tidigare djurhållaren att slutligen stå för kostnaderna för upp- stallningen (se vidare i avsnitt 14.10). Det kan också vara så att djuret är i ett sådant skick eller att omständigheterna i övrigt är sådana att läns- styrelsen bedömer att det är utsiktslöst att få till en försäljning eller över- låtelse. Även då måste en omedelbar avlivning vara möjlig för att und- vika att myndigheterna och slutligen djurhållaren drar på sig onödiga kostnader för att hålla djuret. Regeringen föreslog i prop. 2016/17:224 bl.a. att 34 § djurskyddslagen ändras på så sätt att , i stället för , ska ansvara för att beslut om försäljning, annan överlåtelse eller avlivning av omhändertagna djur verkställs. Förslaget har antagits av och lagändringen träder i kraft . Regeringen finner därför inte skäl att nu göra någon annan bedömning än att bestämmelsen i denna del bör föras över till den nya djurskyddslagen i sin lydelse enligt prop. 2016/17:224. Det hänvisas till de skäl som har anförts i det lagstiftnings- ärendet (se a. prop. 23–25). efterlyser en bestämmelse om att även relevant dokumentation ska kunna omhändertas, inte minst med hänsyn till att en brist på dokumentation kan påverka djurets värde vid försäljning eller vid slakt. Regeringen saknar beredningsunderlag för att införa en sådan bestämmelse. Kostnadsansvar för omhändertagna djur Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse om att kostnader för omhändertagna djur får förskotteras av allmänna medel men slutligt ska betalas av den som åtgärden har riktats mot, om det inte finns sär- skilda skäl till annat, förs i huvudsak över till den nya lagen. och ska dock få betala ut förskott av allmänna medel för kostnader som uppkommer för omhändertagna djur och ta ut en kostnad som slutligen ska betalas av ägaren ur köpe- summan om ett djur har sålts. Köpesumman ska i första hand täcka Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- Utredningen föreslår att kostnaderna ska betalas av den mot vilken åtgärden har riktats om det inte finns synnerliga skäl till annat. ningens förslag innebär vidare att endast ska få ge förskott av allmänna medel eller ta ut kostnad ur köpesumman om ett omhändertaget djur har sålts. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i , i och anser att det är rim- 2017/18:147 ligt att betalningsansvaret för den enskilde skärps. Förvaltningsrätten efterlyser dock att det av lagen uttryckligen framgår att Polismyndighet- en har en skyldighet att ta ställning till frågan om det finns ”synnerliga skäl” och föreslår att lagtexten kan formuleras i enlighet med lydelsen i 20 § i lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter. Föreningen efterlyser ett för- tydligande av vad som utgör ”synnerliga skäl”. Länsstyrelserna i och samt Djur- skyddsinspektörernas anser att det är otydligt vilken myn- dighet som ska bära kostnaderna för förvaring av omhändertagna djur. i vill att krav ska ställas på Polis- myndigheten om en skyndsam handläggning i hela omhänder- tagandeprocessen, för att hålla nere kostnaderna för omhändertagandena. Hästföretagarna anser att den ekonomiska aspekten måste få större be- tydelse än , eftersom kostnaderna för djurägaren ibland blir helt orimliga. Ett ökat kostnadsansvar för den enskilde motiverar en kontroll av kvalitets- och kostnadsnivån hos dem som tar emot de omhändertagna djuren. Vidare behöver djurägaren tydlig information i samband med ett omhändertagande så att han eller hon har kännedom om vilka kostnader som uppstår och kan låta avliva ett eller flera djur om han eller hon så önskar. () och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen är negativa till ett skärpt kostnadsansvar för enskilda. Vidare anser remissinstanserna att om myndighetsutövningen leder till konsekvenser som har visat sig omotiverade, måste djurhållaren hållas skadelös. Det allmännas skadeståndsansvar vid fel eller för- summelse i myndighetsutövningen anses inte vara tillräckligt. Remiss- instanserna efterlyser ett i lag reglerat strikt ansvar för staten för skada och kostnader för omhändertagandet (genom att djur avlivas eller avytt- ras och för produktionsförluster) i de fall som ett beslut om omhänder- tagande upphävs i en högre instans. Även är negativ till förslaget och anser att kostnadsansvaret för enskilda bör begränsas till sådana kostnader för foder och liknande, som djurägaren ändå inte kunnat undgå. Vidare anser föreningen att det måste finnas någon form av spärr mot att orimliga kostnader vältras över på djurägarna så att de omhändertagande myndig- heterna tvingas hålla kostnaderna inom rimliga gränser. Vidare efterlyser föreningen, i likhet med LRF och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen, någon form av ersättning för enskilda vid upphävda omhändertaganden. (numera ) och Länsstyrelserna i län och län instämmer i utredningens bedömning att den nuvarande ansvarsfördelningen för det allmännas förskottering av kostnader för omhändertagande av djur (som belastar varje enskild polismyndighet) behöver utredas och eventuellt ersättas av ett centralt anslag. i och Hästföretagarna framför liknande synpunkter. påpekar att kostnader i samband med omhänder- taganden av djur kan vara stora och mycket kännbara för Polismyndig- heten. Länsstyrelserna i och påpekar att det ofta förekommer att enskilda saknar medel att betala kostnaderna, varför kostnaderna även i stor utsträckning kommer att be- lasta det allmänna. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelse i 35 § djurskyddslagen får kostnader för omhändertagna djur förskotteras av allmänna medel men ska slutligt betalas av den som åtgärden har riktats mot, om det inte finns särskilda skäl till annat. Om ett omhändertaget djur har sålts genom försorg, får den kostnad som slutligt ska betalas av ägaren tas ut ur köpesumman. Utredningen föreslår att bestämmelsen förs över till den nya lagen, men att den ursprunglige djurhållarens slutliga kostnadsansvar utökas på så sätt att kostnaderna ska stanna på staten endast om det föreligger synnerliga skäl för detta och inte som särskilda skäl. Enligt utred- ningen tillämpas nuvarande bestämmelse olika av . I stället menar utredningen att återkrav bör underlåtas endast i de fall när det är utsiktslöst att få betalning från djurägaren, när kostnaderna för att utkräva betalning skulle överstiga fordran eller när det har varit fråga om uppenbart oriktiga myndighetsbeslut bör återkrav kunna underlåtas. Regeringen anser emellertid att det även fortsättningsvis bör vara så att undantag från tidigare djurhållares kostnadsansvar ska göras om det finns särskilda skäl, t.ex. i de fall som beslutet om omhändertagande har upp- hävts av högre instans eller när kostnaderna för omhändertagandet till följd av en olämplig hantering av myndigheterna blivit orimligt höga. När det gäller tolkningen av ”särskilda skäl” kan också hänvisas till rätts- fallen NJA 2015 s. 393 och HFD 2016 ref. 65. Regeringen föreslår också att det i lagtexten förtydligas att kostnaderna, i de fall djuren säljs, får tas ut ur köpesumman endast om åtgärden riktats mot ägaren och det är han eller hon som slutligt ska stå för kostnaden för omhändertagandet. Detta innebär dock ingen ändring i sak i förhållande till gällande rätt (jfr prop. 1987/88:93, s. 48). Regeringen föreslog i prop. 2016/17:224 bl.a. att 35 § djurskyddslagen ändras så att både och får ge förskott av allmänna medel på kostnader som uppstår på grund av ett omhänderta- gande och att båda myndigheterna också ges rätt att ta ut kostnad som slutligen ska betalas av ägaren ur köpesumman om ett omhändertaget djur har sålts. I första hand ska köpesumman täcka kostna- der för att beslut om försäljning, annan överlåtelse eller avlivning av omhändertagna djur verkställs. Förslaget har antagits av och lagändringen träder i kraft .