prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.3.3 och 13.2.2. Paragrafen genomför delvis artiklarna 11.9, 28.2 och 28.3 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar inom vilken tid ska vidare- befordra underrättelser och meddela beslut om registrering av ett ombud som avser att tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES samt på vilka grunder inspektionen får vägra registrering. Bestämmelserna motsvarar dem i nya 18 a § som gäller verksamhet som drivs genom ombud, se författningskommentaren till den paragrafen. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitten 13.2.4–13.2.6. Paragrafen genomför delvis artiklarna 11.9, 28.1 första stycket och 33.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om den underrättelse som ska ges in till om ett betalningsinstitut avser att från tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES. Ändringen i första stycket innebär att bestämmelsen även gäller regist- rerade betaltjänstleverantörer som tillhandahåller kontoinformations- tjänster. Även en sådan leverantör som undantagits från tillståndsplikt omfattas av rätten enligt direktivet att tillhandahålla tjänster i andra länder i EES än hemlandet (se skäl 48 och artikel 33.2). Om leverantören också tillhandahåller någon annan betaltjänst, och inte har tillstånd som betalningsinstitut, är bestämmelsen inte tillämplig på den verksamheten (jfr artiklarna 11.9 och 32.2 i direktivet). Bestämmelser om vad en underrättelse ska innehålla överförs från första stycket till andra stycket. Ändringarna när det gäller innehållet i underrättelsen motsvarar de ändringar som har gjorts i andra betaltjänst- Prop. 2017/18:77 direktivet (artikel 28.1) i förhållande till första betaltjänstdirektivet. Enligt 22 § ska lämna över underrättelsen till den behöriga myndigheten i det land där verksamheten ska drivas. Övervägandena finns i avsnitten 7.3.3 och 13.2.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om det tillstånd som krävs för att ett betalningsinstitut ska få inrätta en filial i ett land utanför EES. Andra stycket, som är nytt, innebär att paragrafen även gäller registrerade betaltjänstleverantörer som avser att tillhandahålla konto- En registrerad betaltjänstleverantör får inrätta en filial endast för att tillhandahålla kontoinformationstjänster, dvs. andra betaltjänster får leverantören inte tillhandahålla i det andra landet. Lagrådet anser att det i paragrafen bör tas in en reglering av förut- sättningarna för tillstånd. Som Lagrådet påpekar är det grundläggande syftet med tillståndskravet att säkerställa att en filial i det andra landet inte äventyrar betaltjänstleverantörens verksamhet i . nuvarande utformningen av paragrafen har inte medfört några tillämp- Regeringen anser därför att det inte finns tillräckliga skäl för att i paragrafen reglera förutsättningarna för tillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3. Paragrafen genomför artikel 19.7 och delvis artikel 33.1 i andra betal- Paragrafen innehåller informationskrav för ombud och filialer. I första stycket görs ett tillägg som innebär att kraven i första meningen inte gäller för betaltjänstleverantörer som tillhandahåller kontoinfor- Om leverantören även tillhandahåller någon annan betal- tjänst gäller bestämmelsen i första meningen i den verksamheten. Ändringen i andra stycket är endast språklig. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3. Paragrafen genomför artikel 16 och delvis artiklarna 19.8, 28.1 andra stycket och 28.4 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om den underrättelse som ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör ska ge in till om företaget avser att ändra den verksamhet som det driver genom ombud eller i andra länder. Om ändringen avser anlitande av ett nytt ombud eller inrättande av en ny filial gäller dock 17, 18 eller I andra stycket, som gäller när ett betalningsinstitut avser att göra ändring i verksamhet som institutet driver i ett annat land, görs ett tillägg som innebär att inom en månad från det att en under- rättelse togs emot ska underrätta den behöriga myndigheten i det andra landet om ändringen. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.7. Paragrafen genomför delvis artiklarna 11.9, 28.3 och 33.1 i andra betal- tjänstdirektivet. Paragrafen reglerar rätten för utländska företag att driva verksamhet i . Iandra stycket, som är nytt, införs en möjlighet för ett företag som hör hemma i ett annat land inom EES, och som i hemlandet har undantagits från tillståndsplikt, att tillhandahålla kontoinformationstjänster i utan att ansöka om tillstånd här i landet. Det innebär att ett sådant företag inte heller behöver ansöka om undantag från tillståndsplikt för att få tillhandahålla betaltjänster i . Bestämmelsen är en konsekvens av att rätten enligt direktivet att tillhandahålla tjänster i andra länder inom EES än hemlandet gäller även för dessa betaltjänstleverantörer (se skäl 48 och artikel 33.2). Itredje stycket anges ett utländskt företag får till- handahålla betaltjänster genom ombud eller filial i . Företaget får tillhandahålla betaltjänster först efter det att har tagit emot ett beslut från den behöriga myndigheten i det andra landet om att ombudet eller filialen har registrerats av den myndigheten (jfr 18 a § andra stycket och 20 § andra stycket när det gäller svenska företag som ska tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES). Något krav på att har tagit emot ett beslut från den behöriga myndigheten i det andra landet gäller således inte för att ett utländskt företag ska få tillhandahålla tjänster i gränsöverskridande från hemlandet utan ombud eller filial här i landet. Av direktivet följer dock att ett utländskt företag ska underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet innan det tillhandahåller tjänster i ett annat land inom EES (artikel 28.1, jfr 22 § när det gäller svenska företag). Den som har undan- tagits från tillståndsplikt enligt andra stycket kan vara en fysisk eller en juridisk person (jfr 2 kap. 3 §). I stycket omfattar termen företag således verksamhet oavsett i vilken form den drivs. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.3.3 och 13.2.6. Paragrafen genomför delvis artiklarna 11.9 och 28.2 i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen innehåller i nuvarande lydelse en bestämmelse om när ett utländskt företag får tillhandahålla betaltjänster i . Den bestäm- melsen utgår och i stället införs bestämmelser om vad Finansinspek- tionen ska göra när den får en underrättelse från en behörig myndighet i ett annat land inom EES om att ett utländskt företag avser att tillhanda- hålla betaltjänster i . ska i ett sådant fall, inom en månad från att under- rättelsen togs emot lämna relevanta uppgifter till den behöriga myndig- heten i det andra landet om företagets verksamhet i . Om betal- tjänster ska tillhandahållas genom ombud eller filial ska Finansinspek- tionen göra en bedömning av om det utländska företagets verksamhet innebär en risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Bedöm- ningen kommer sedan att beaktas av myndigheten i det andra landet när den beslutar om registrering av ett ombud eller en filial (jfr 20 § tredje Prop. 2017/18:77 stycket). Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.4. Paragrafen genomför delvis artiklarna 19.6, 28.1 andra stycket och 33.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar betaltjänstleverantörers rätt att utkontraktera vissa arbetsuppgifter och vissa operativa funktioner till andra samt en skyldig- het att anmäla detta till . Genom tillägget i första stycket av en ny tredje mening följer det att en anmälan om uppdragsavtal inte behöver göras av en betaltjänstleverantör som tillhandahåller kontoinformationstjänster. Om leverantören även tillhandahåller någon annan betaltjänst gäller kravet på anmälan i andra meningen i den verksamheten. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artiklarna 19.8, 28.1 andra stycket och 28.4 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser som gäller vid ändringar i verk- samhet som ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör har utkontrakterat. I första stycket anges att en betaltjänstleverantör som avser att göra ändringar i verksamhet som den har uppdragit åt någon annan att utföra ska anmäla detta till innan ändringen genomförs. Andra stycket gäller enbart anmälningar från betalningsinstitut och innebär att om ändringen rör ett instituts verksamhet i ett annat land inom EES ska underrätta den behöriga myndigheten i det landet om ändringen inom en månad från det att anmälan togs emot. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 13.1.4 och 13.2.7. Paragrafen genomför artikel 60 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar situationer då en betalningsmottagare erbjuder nedsättning av en kostnad och då en betaltjänstleverantör begär en avgift vid användning av ett visst betalningsinstrument. I andra stycket införs förutsättningar för att en betaltjänstleverantör ska få ta ut en avgift vid användning av ett visst betalningsinstrument. För att en betaltjänstanvändare ska vara skyldig att betala avgiften krävs att betaltjänstleverantören informerat användaren om det sammanlagda avgiftsbeloppet innan transaktionen påbörjas. Kravet på information gäller i fråga om avgifter utöver sådana om vilka information ska lämnas enligt andra bestämmelser, t.ex. 4 och 10 §§. Övervägandena finns i avsnitt 14.12. Paragrafen genomför artikel 59 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar när information ska lämnas om avgifter och växel- kurs i samband med valutaväxling. I första stycket görs ett tillägg som gäller valutaväxling som erbjuds i samband med uttag i uttagsautomater. Ändringen innebär att skyldig- heten att lämna information om avgifter och växelkurs även gäller när valutaväxling erbjuds i en uttagsautomat. Vissa tjänster som består av uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater omfattas enligt 1 kap. 6 b § inte av lagen, men där undantas bl.a. denna paragraf. Av 1 kap. 6 b § följer att informationen i de fallen ska lämnas innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. När det gäller kravet att informationen ska lämnas innan uttaget görs bör det vara tillräckligt att informationen tydligt anges på uttagsautomatens skärm innan uttaget slutförs. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.13. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 106.3 och 106.5 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om att betaltjänstleverantörer ska till- handahålla informationsmaterial om konsumenters rättigheter. Det informationsmaterial som avses i paragrafen är den broschyr som kommissionen ska utarbeta enligt artikel 106.1 i direktivet. Det är fråga om en användarvänlig, elektronisk broschyr som på ett tydligt och lättillgängligt sätt ska redogöra för konsumenters rättigheter enligt direktivet och annan unionsrätt på närliggande områden. Broschyren ska tas fram av kommissionen . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med stöd av ett nytt bemyndigande i 22 § meddela föreskrifter om hur informationsmaterialet ska göras tillgängligt för betaltjänstanvändare. Av 1 § följer att en betaltjänstleverantör inte får ta ut någon avgift av en betaltjänstanvändare för tillhandahållande av denna information. Övervägandena finns i avsnitt 14.15. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 45.2 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen föreskrivs vilken information som leverantören av betal- ningsinitieringstjänster, utöver vad som följer av 4 §, ska ge till betalaren innan en betalningsorder initieras. I punkt 4 föreskrivs att leverantören av betalningsinitieringstjänster ska tillhandahålla kontaktuppgifter till . Detta kan t.ex. vara telefonnummer, postadress eller e-postadress. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artiklarna 33.2 och 45.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilken information som en leverantör av kontoinformationstjänster ska ge betaltjänstanvändaren innan ett avtal om en enstaka tillhandahållande av en kontoinformations- tjänst ingås. Enligt första stycket ska leverantören av kontoinformationstjänster bl.a. informera om vilka uppgifter som användaren ska lämna för att konto- informationstjänsten ska kunna utföras korrekt (punkt 1). Det kan t.ex. vara namnet på användarens bank, användarens personuppgifter samt kod och inloggningssätt. På samma sätt som när det gäller avtal om enstaka betalningstransaktioner (se 4 §) ska en leverantör av kontoinformations- tjänster informera om det sammanlagda avgiftsbelopp som användaren ska betala till leverantören (punkt 3). Om avgiftsbeloppet består av flera delar som lätt kan särskiljas, ska dessa, enligt andra stycket, redovisas separat. Enligt tredje stycket ska leverantören hålla information enligt 10 § tillgänglig. Det följer av 9 § att leverantören inte är skyldig att lämna information enligt förevarande paragraf om sådan information redan ges eller kommer att ges till användaren på grundval av ett ramavtal mellan användaren och en annan betaltjänstleverantör. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.4. Paragrafen genomför artikel 44.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller krav på den förhandsinformation som en betaltjänstleverantör ska lämna till betaltjänstanvändaren. Första stycket ändras på så sätt att de i paragrafen angivna formkraven även ska gälla för den information som en leverantör av betalningsinitie- ringstjänster respektive en leverantör av kontoinformationstjänster ska lämna betaltjänstanvändaren enligt 4 a respektive 4 b §. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.3 och 7.3.4. Paragrafen genomför artikel 44.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen behandlar de fall där ett avtal om en enstaka betalnings- transaktion ingås på distans och betaltjänstleverantören därför inte har möjlighet att uppfylla kraven om att tillhandahålla information. I dessa fall ska informationen lämnas efter det att betaltjänsten har genomförts. Ändringen i första stycket innebär att möjligheten att lämna informa- tion senare också omfattar den information som leverantören av betal- ningsinitieringstjänster ska tillhandahålla enligt 4 a §. Bestämmelsen gäller inte för leverantörer av kontoinformationstjänster eftersom de inte genomför betalningstransaktioner. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen genomför artikel 48 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilken information som en betaltjänstleverantör ska tillhandahålla betalaren efter det att en betal- ningsorder har tagits emot. I första stycket görs ett tillägg som klargör att den informationsskyldig- het som bestämmelsen föreskriver gäller för den kontoförvaltande betal- tjänstleverantören. Detta förtydligande görs med anledning av att en lev- erantör av betalningsinitieringstjänster också är en betaltjänstleverantör. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 46 och artikel 47 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller krav på den information som leverantören av en betalningsinitieringstjänst ska tillhandahålla betalaren efter det att en betalningsorder initierats. Kravet gäller inte om sådan information redan ges eller kommer att ges till betaltjänstanvändaren på grundval av ett ramavtal mellan användaren och en annan betaltjänstleverantör (se 9 §). Iförsta stycket anges vilken information som leverantören av betal- ningsinitieringstjänster ska lämna till eller göra tillgänglig för betalaren sedan en initiering av betalningsordern genomförts. Informationen ska enligt bestämmelsen tillhandahållas efter initieringen av en betalningsorder. När en betalningsorder initieras via en leverantör av betalnings- initieringstjänster tar leverantören i normalfallet emot ordern på elektronisk väg. Det bör därför vara möjligt för leverantören att omgående lämna information till betalaren eller göra den tillgänglig för denne efter det att initieringen gjorts, t.ex. genom ett e-postmeddelande, för att uppfylla kravet på att informationen ska tillhandahållas . Iandra stycket föreskrivs att leverantören ska ge detaljerad information om avgiftsbeloppet enligt första stycket 5 när avgifterna lätt kan sär- skiljas och redovisas separat. Tredje stycket innehåller krav på att leverantören av betalnings- initieringstjänsten ska göra referensen för betalningstransaktionen till- gänglig för betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 46 i andra betaltjänst- direktivet. I paragrafen anges vilken information som leverantören av en betal- ningsinitieringstjänst ska tillhandahålla betalningsmottagaren efter initieringen av en betalningsorder. I likhet med vad som gäller enligt 7 a § ska informationen tillhandahållas efter det att initieringen gjorts, se författningskommentaren till den paragrafen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen genomför artikel 43.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller ett undantag från den informationsskyldighet som gäller för en betaltjänstleverantör som genomför en betalnings- transaktion om den aktuella informationen redan ges till betaltjänst- användaren med stöd av ett ramavtal med en annan betaltjänstleverantör. Ändringen innebär att undantaget gäller även den information som en leverantör av en betalningsinitieringstjänst ska tillhandahålla betalaren efter att en betalningsorder initierats. I paragrafen görs även ändringar av hänvisningar med anledning av de nya paragrafer som införs. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen genomför delvis artikel 33.2 och artikel 52 i andra betal- tjänstdirektivet. I paragrafen regleras den förhandsinformation som en betaltjänst- leverantör ska ge betaltjänstanvändaren i rimlig tid innan ett ramavtal ingås. I paragrafen görs bl.a. tillägg som rör informationskrav vid tillhanda- hållande av kontoinformationstjänster. Eftersom leverantörer av konto- informationstjänster är betaltjänstleverantörer enligt definitionen i 1 kap. 3 § 3 och det tillägg som görs i 2 kap. 3 § fjärde stycket, gäller para- grafen i sin helhet även dem. Flera av punkterna (punkterna 5–12) gäller genomförande av betalningstransaktioner och de är därför inte tillämp- liga vid tillhandahållande av kontoinformationstjänster, även om detta inte uttryckligen anges i paragrafen. Ändringen i inledningen av paragrafen är endast språklig. Ipunkterna 4 och 8 görs tillägg med anledning av att paragrafen är tillämplig även för leverantörer av kontoinformationstjänster. Ipunkt 5 görs ett tillägg med anledning av att paragrafen är tillämplig även för leverantörer av betalningsinitieringstjänster. Punkt 10, som är ny, innehåller krav på information när det gäller kortbaserade betalningsinstrument. Information om de rättigheter som följer av artikel 8.2 i förordningen om förmedlingsavgifter ska i dessa fall lämnas till betaltjänstanvändaren. Enligt den artikeln ska en konsum- ent ha rätt att få två eller flera betalmärken på ett kortbaserat betalnings- instrument (s.k. co-badging), om betaltjänstleverantören erbjuder kort- baserade betalningsinstrument med betalmärken av olika slag. Konsum- enten ska, enligt förordningen, även få information om tillgängliga betal- märken och deras egenskaper. Punkt 19, som är ny, innebär att betaltjänstanvändaren ska informeras om vilka åtgärder som betaltjänstleverantören vidtar vid underrättelse om obehörig användning och säkerhetsrisker. Av bestämmelsen följer att åtgärderna ska vidtas på ett säkert sätt. Punkt 21 motsvarar nuvarande punkt 19. Ändringarna är en följd av att lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument upphävs och bestämmelserna i den lagen om betalarens ansvar när det gäller obe- höriga transaktioner förs över till förevarande lag. I punkt 23 görs ett tillägg med anledning av att paragrafen är tillämplig även för leverantörer av betalningsinitieringstjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.4, 7.3.5 och 14.11.1. Paragrafen genomför artikel 55 i andra betaltjänstdirektivet och artikel 12 i betalkontodirektivet. Paragrafen reglerar betaltjänstanvändares och betaltjänstleverantörers uppsägning av ramavtal. Ändringarna i andra och fjärde styckena är endast redaktionella. I tredje stycket sänks tiden från så att det är avgiftsfritt för användaren att säga upp ett ramavtal , oavsett om avtalet ingåtts för en bestämd tid som är längre än så eller . I stycket görs även en redaktionell ändring. Övervägandena finns i avsnitt 14.11.3. Paragrafen genomför delvis artikel 38.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att en betaltjänstleverantör ska få avvika från bestämmelserna i kapitlet. Nuvarande första stycket flyttas till 1 kap. 11 §. Ändringarna i paragrafen i övrigt är endast redaktionella. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Paragrafen, som är ny, innehåller en hänvisning till marknadsförings- lagens bestämmelser. Hänvisningen är utformad efter förebild av bl.a. 4 kap. 20 § tredje stycket lagen om värdepappersfonder, 10 kap. 3 § tredje stycket lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och 9 kap. 14 § fjärde stycket lagen om värdepappersmarknaden. Att marknadsföringslagen ska tilläm- pas utesluter inte tillämpningen av bestämmelser i förevarande lag, t.ex. de om tillsyn och om ingripanden vid överträdelser av kraven i de aktuella bestämmelserna. Övervägandena finns i avsnitt 14.15. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 106.3 och 106.5 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. De föreskrifter som får meddelas enligt bestämmelsen avser hur betal- tjänstleverantörer ska göra informationsmaterial som utarbetas av kom- missionen tillgängligt för betaltjänstanvändare som är konsumenter. Kommissionen ska enligt direktivet utarbeta en användarvänlig elektron- isk broschyr som bl.a. ska handla om vilka rättigheter konsumenter har enligt direktivet (artikel 106.1). I direktivet finns även regler om hur den Prop. 2017/18:77 informationen ska göras tillgänglig för konsumenter (artikel 106.3 och De reglerna kan genomföras i svensk rätt i föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet. Övervägandena finns i avsnitt 14.15. Paragrafen reglerar information om tjänster och avgifter i samband med skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner (se prop. 2016/17:129). I fjärde stycket, som är nytt, införs en hänvisning till marknadsförings- lagens bestämmelser (jfr 4 kap. 21 §). Att marknadsföringslagen ska tillämpas utesluter inte tillämpningen av bestämmelser i förevarande lag, t.ex. de om tillsyn och om ingripanden vid över- trädelser av kraven i de aktuella bestämmelserna. Övervägandena finns i avsnitt 14.15. Paragrafen genomför artikel 62 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgiftsuttag och fördelning av avgifter för betaltjänster. I första stycket görs en följdändring med anledning av att angivna para- grafer får nya beteckningar. Andra stycket ändras på så sätt att alla betalningstransaktioner omfattas av bestämmelsen om avgiftsfördelning oavsett om transaktionen medfört en valutaväxling eller inte.