prop · H503155 · 2018-03-20 00:00:00 — Enligt andra stycket, som är nytt, ska det som anges i första stycket också gälla om inseminationen eller befruktningen utanför kroppen har utförts vid en behörig inrättning i utlandet där den som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn (se vidare kommentaren till 3 § andra stycket). Detta innebär att kvinnliga samkönade par kan uppnå ett gemensamt föräldraskap genom assisterad befruktning i utlandet och att regleringen i detta avseende blir densamma som för olikkönade par (se 8 §). Av tredje stycket, som i huvudsak motsvarar hittillsvarande andra stycket, framgår att föräldraskap enligt paragrafen fastställs genom bekräftelse eller dom. Faderskap och moderskap vid ändrad könstillhörighet 10 § Om en man föder ett barn gäller 11–14 §§. Föder en kvinna ett barn gäller 13 och 14 §§ för en person som uppfyller villkoren enligt 5 eller 8 §, om den personen har ändrat könstillhörighet. Paragrafen, som är ny, anger vilka bestämmelser som gäller i fråga om föräldraskap vid ändrad könstillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Av första meningen i paragrafen framgår att 11–14 §§ ska tillämpas om den som föder barnet är en man. Vanligtvis handlar det om en person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man. Bestämmelserna i 11 § handlar om faderskapet för en man som föder barn. Bestämmelserna i 12 § handlar om att det i vissa fall inte ska fastställas någon annan rättslig förälder när en man föder barn. I 13 och 14 §§ finns det regler om faderskap och moderskap för den förälder som inte har fött barnet. Bestämmelserna i dessa paragrafer ska tillämpas i alla situationer när en man föder barn, dvs. även i de fall den som inte har fött barnet inte har ändrat könstillhörighet. Av andra meningen i paragrafen framgår att 13 och 14 §§ också ska tillämpas om den som föder barnet är en kvinna och den som inte har fött barnet har ändrat könstillhörighet. Det kan vara fråga om en person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM) eller om en person som har ändrat könstillhörighet från man till kvinna (). Med ändrad könstillhörighet avses att personen i fråga antingen har fått den nya könstillhörigheten fastställd enligt 1 eller 2 § lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, eller att det finns ett utländskt beslut som ska erkännas här enligt 3 a § samma lag. 11 § Om en man föder ett barn, ska han anses som far till barnet. För mannen gäller dock det som i andra kapitel i denna balk och i andra författningar sägs om mor och moderskap. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om faderskap för en man som föder barn. Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt principerna ”mater certa est” (det är alltid säkert vem som är mor) eftersom ”mater est quam gestatio demonstrat” (modern är den som födandet utvisar) ska den kvinna som föder ett barn i rättsligt hänseende alltid betraktas som barnets mor (jämför 7 §). På motsvarande sätt råder det inte någon tvekan om att en man som föder ett barn är 2017/18:155 barnets förälder. Av paragrafen framgår att mannen i rättsligt hänseende ska anses som far till barnet. Vidare framgår att den man som har fött barnet ska, trots att han anses som far, omfattas av det som i andra kapitel i balken och i andra författningar sägs om mor och moderskap. Det innebär att alla bestämmelser som innehåller orden mor, moder eller moderskap ska tillämpas i fråga om mannen, utom de som finns i aktuellt kapitel (se dock 13 § tredje stycket och 14 § tredje stycket). Att bestämmelser om mödrar ska tillämpas i dessa fall innebär bl.a. att mannen får ensam vårdnad om barnet från dess födelse om föräldrarna inte är gifta med varandra (6 kap. 3 § första stycket), och att barnet, om det föds levande här i landet, ska folkbokföras om mannen är folkbokförd här (2 § folkbokföringslagen [1991:481]). 12 § Om en man föder ett barn ska det inte fastställas något faderskap eller moderskap enligt 13 eller 14 §, om 1. mannen har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. eller om han har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen vid en behörig inrättning i utlandet och barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn, 2.mannen vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo, 3.det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Första stycket hindrar inte att spermiedonatorn bekräftar faderskapet eller moderskapet. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om att det i vissa fall inte ska fastställas någon annan rättslig förälder när en man föder barn. Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt första stycket ska någon annan rättslig förälder inte fastställas om en man har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård, han vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Någon annan rättslig förälder ska inte heller fastställas om behandlingen i stället har utförts vid en behörig inrättning i utlandet och barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn (se vidare kommentaren till 3 § andra stycket). Mannen blir om dessa förutsättningar är uppfyllda barnets enda rättsliga förälder. Av andra stycket följer att det är möjligt för en spermiedonator att frivilligt bekräfta faderskapet, om han är en man, eller moderskapet, om hon är en kvinna, även om förutsättningarna i första stycket är uppfyllda. Villkoren för en bekräftelse framgår av 4 §. 13 § En man som uppfyller villkoren enligt 5 eller 8 § ska anses som far till barnet. Ett faderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas även i detta fall. Vid tillämpningen av 4, 5 och 8 §§ ska det som sägs om en mor gälla för en man enligt 11 §. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om faderskap för den som inte har fött barnet i fall då någon av eller båda föräldrarna har ändrat juridisk könstillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Av 10 § framgår att aktuell paragraf ska tillämpas om en man föder barn eller om en kvinna föder barn och den som inte har fött barnet har ändrat könstillhörighet. När det är en man som har fött barnet gäller paragrafen alltså för fastställande av faderskapet för en annan man som antingen är en KtM eller som inte har ändrat könstillhörighet. Paragrafen gäller också för fastställande av faderskapet för en KtM när det är en kvinna som har fött barnet. När det är en man som har fött barnet får barnet två fäder. När det är en kvinna som har fött barnet får barnet en mor och en far. Enligt första stycket ska en man anses som far till barnet om han uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 §. Han ska således anses som far till barnet om det genom en genetisk undersökning är utrett att han är far till barnet eller om det är utrett att han har haft samlag med modern (se dock tredje stycket om den som har fött barnet är en man) då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget. Han ska också anses som far till barnet om det är utrett att en insemination eller befruktning utanför kroppen har utförts med hans spermier då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Mannen ska vidare anses som far till barnet om han uppfyller villkoren enligt 8 §. Det innebär att han ska anses som far till barnet om han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet kommit till genom behandlingen. Om donerade spermier har använts, krävs att behandlingen har utförts inom svensk hälso- och sjukvård eller vid en behörig inrättning i utlandet där barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn (se vidare kommentaren till 3 § andra stycket). Faderskapet ska enligt andra stycket fastställas genom bekräftelse eller dom för att bli rättsligt giltigt. Hänvisningen till 4 § innebär att bekräftelsen ska ske skriftligen och att den ska bevittnas av två personer. Bekräftelsen ska vidare skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern (se dock tredje stycket om den som har fött barnet är en man) eller en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Om barnet är myndigt, ska bekräftelsen i stället godkännas av barnet självt. får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att mannen ska anses som far till barnet enligt första stycket. En bekräftelse av faderskap kan göras före barnets födelse, men den bör inte godkännas av socialnämnden förrän barnet är fött. När faderskapet ska fastställas genom dom, ska rätten förklara en man vara far om det finns förutsättningar att fastställa faderskapet enligt första stycket. Det har ansetts onödigt att uttryckligen ange det i en särskild bestämmelse (jämför prop. 2004/05:137 s. 59). I vissa bestämmelser i kapitlet finns det hänvisningar till barnets mor. Av tredje stycket framgår att det som i 4, 5 och 8 §§ sägs om en mor ska gälla även för en man enligt 11 §. Detta innebär att det är den man som har fött barnet som ska godkänna den andra faderns bekräftelse enligt 4 §. Hänvisningen till 5 § innebär att en man kan fastställas vara far till 2017/18:155 barnet om han har haft samlag med den man som fött barnet och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget. Hänvisningen till 8 § innebär att en man kan fastställas vara far till barnet om han var gift eller sambo med den man som har fött barnet och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet tillkommit genom en assisterad befruktning med den förstnämnda mannens samtycke. 14 § En kvinna som uppfyller villkoren enligt 5 eller 8 § ska anses som mor till barnet. För kvinnan gäller dock det som i andra kapitel i denna balk och i andra författningar sägs om far och faderskap. Ett moderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant moderskap. Vid tillämpningen av 4, 5 och 8 §§ ska det som sägs om en mor gälla för en man enligt 11 §. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om moderskap för den som inte har fött barnet i fall då någon av eller båda föräldrarna har ändrat juridisk könstillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Av 10 § framgår att aktuell paragraf ska tillämpas om en man föder barn eller om den som inte har fött barnet har ändrat könstillhörighet. När det är en man som har fött barnet gäller paragrafen alltså för fastställande av moderskapet för en MtK eller en kvinna som inte ändrat könstillhörighet. Paragrafen gäller också för fastställande av moderskapet för en MtK när det är en kvinna som har fött barnet. När det är en man som har fött barnet får barnet en far och en mor. När det är en kvinna som har fött barnet får barnet två mödrar. Enligt första stycket ska en kvinna anses som mor till barnet om hon uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 §. Hon ska således anses som mor till barnet om det genom en genetisk undersökning är utrett att det är hennes barn eller om det är utrett att hon har haft samlag med den som har fött barnet (se även tredje stycket om den som har fött barnet är en man) då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget. Hon ska också anses som mor till barnet om det är utrett att en insemination eller befruktning utanför kroppen har utförts med hennes spermier då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Kvinnan ska vidare anses som mor till barnet om hon uppfyller villkoren enligt 8 §. Det innebär att hon ska anses som mor till barnet om hon har samtyckt till att hennes make eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet kommit till genom behandlingen. Om donerade spermier har använts, krävs att behandlingen har utförts inom svensk hälso- och sjukvård eller vid en behörig inrättning i utlandet där barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn (se vidare kommentaren till 3 § andra stycket). Kvinnan ska, trots att hon anses som mor, omfattas av det som i andra kapitel i balken och i andra författningar sägs om far och faderskap. innebär att alla bestämmelser som innehåller orden far, fader eller fader- skap ska tillämpas i fråga om personen, utom de som finns i aktuellt kapitel. Att regleringen om far och faderskap tillämpas innebär bl.a. att bestämmelserna i 2 och 3 kap. gäller i fråga om fastställelsen. är således skyldig att försöka utreda vem som är mor till barnet enligt paragrafen (2 kap. 1 §). Tillämpliga blir också bl.a. bestämmelserna i 6 kap. 6 § och 7 kap. 8 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Det innebär att den som är ansvarig för en assisterad befruktning eller någon annan som har tillgång till uppgifterna är skyldig att på begäran av domstolen lämna ut uppgifter om behandlingen, om det behövs i ett mål om moderskap enligt paragrafen. Moderskapet ska enligt andra stycket fastställas genom bekräftelse eller dom för att bli rättsligt giltigt. Hänvisningen till 4 § innebär att bekräftelsen ska ske skriftligen och att den ska bevittnas av två personer. Bekräftelsen ska vidare skriftligen godkännas av socialnämnden och av den som har fött barnet (se även tredje stycket om den som har fött barnet är en man) eller en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Om barnet är myndigt, ska bekräftelsen i stället godkännas av barnet självt. får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att kvinnan ska anses som mor till barnet enligt första stycket. En bekräftelse av moderskap kan göras före barnets födelse, men den bör inte godkännas av socialnämnden förrän barnet är fött. När moderskapet ska fastställas genom dom, ska rätten förklara en kvinna vara mor om det finns förutsättningar att fastställa moderskapet enligt första stycket. Det har ansetts onödigt att uttryckligen ange det i en särskild bestämmelse (jämför prop. 2004/05:137 s. 59). I vissa bestämmelser i kapitlet finns det hänvisningar till barnets mor. Av tredje stycket framgår att det som i 4, 5 och 8 §§ sägs om en mor ska gälla även för en man enligt 11 §. Detta innebär att det är den man som har fött barnet som ska godkänna moderns bekräftelse enligt 4 §. Hänvisningen till 5 § innebär att en kvinna kan fastställas vara mor till barnet om hon har haft samlag med den man som fött barnet och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget. Hänvisningen till 8 § innebär att en kvinna kan fastställas vara mor till barnet om hon var gift eller sambo med den man som har fött barnet och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet tillkommit genom en assisterad befruktning med hennes samtycke. Barnets rätt till upplysning i vissa fall 15 § Ett barn som har tillkommit genom en sådan insemination eller befruktning utanför kroppen som har utförts med andra könsceller än föräldrarnas egna har rätt att av sina föräldrar få veta det. Föräldrarna ska så snart det är lämpligt upplysa barnet om att han eller hon har tillkommit genom en sådan behandling. Paragrafen, som är ny, handlar om barns rätt att få veta att han eller hon har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller och föräldrarnas upplysningsskyldighet i det avseendet. Övervägandena finns i avsnitt 4.6. I första meningen slås fast att ett barn har rätt att av sina föräldrar få veta att han eller hon har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller. Till barnets rättighet är i andra meningen kopp- 2017/18:155 lat en informationsplikt för barnets förälder eller föräldrar. Det är föräldrarnas gemensamma ansvar att tala med barnet om barnets genetiska ursprung. Skyldigheten gäller även i de fall barnet har en genetisk koppling till en av föräldrarna. Skyldigheten att informera barnet tar sikte på just det faktum att barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller. Någon skyldighet att lämna ytterligare information utöver detta föreskrivs således inte. I regel är donatorn okänd för föräldrarna. Föräldrarna har alltså normalt inte någon information om donatorns identitet. Däremot kan föräldrarna, om de vill, berätta för barnet var behandlingen har utförts. Om behandlingen har utförts inom svensk hälso- och sjukvård, kan barnet få hjälp av socialnämnden att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en särskild journal (6 kap. 5 b § och 7 kap. 7 b § lagen [2006:351] om genetisk integritet m.m.). Föräldrarna ska berätta för barnet att han eller hon har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller så snart det är lämpligt. Detta innebär att föräldrarna ges ett visst utrymme att själva bedöma när frågan kan tas upp och hur informationen ska presenteras för barnet. Bedömningen måste göras utifrån det enskilda barnets behov och förutsättningar och vad barnet i förekommande fall självt har gett uttryck för. Avsikten är dock inte att föräldrarna ska avvakta med att berätta för barnet på grund av att frågan är komplicerad och kan väcka känslor och frågor hos barnet. Det är i många fall lämpligt att genom en öppen hållning från tidig ålder successivt berätta för barnet om barnets ursprung. Skyldigheten gäller oavsett om den assisterade befruktningen har utförts inom svensk hälso- och sjukvård eller inte. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den upphävda 1 kap. 6 § gäller fortfarande när en insemination har utförts före ikraftträdandet. 3.Den äldre lydelsen av 1 kap. 8 § gäller fortfarande när en befruktning utanför kroppen har utförts före ikraftträdandet. Enligt punkten 1 börjar de nya bestämmelserna gälla . I punkten 2 anges att den hittillsvarande 1 kap. 6 § tillämpas om inseminationen har ägt rum före ikraftträdandet. Den begränsning som de nya bestämmelserna i 1 kap. 8 § innebär för olikkönade par, och som innebär att samtycke kan utgöra grund för faderskap för en man som inte är den genetiska fadern vid heminseminationer och vid vissa behandlingar i utlandet, gäller således inte om heminseminationen eller behandlingen i utlandet har utförts före . Detsamma gäller enligt punkten 3 när befruktningen utanför kroppen har utförts före Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor 1 § Denna lag gäller frågor om faderskap till barn i internationella förhållanden. I lagen finns också bestämmelser om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldra- balken i internationella förhållanden. I förhållande till , , och gäller lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden i stället för 7–10 b §§. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Ändringen i tredje stycket är en konsekvens av att hittillsvarande 10 a § får en ny beteckning, 10 b §, och att det införs en ny 10 a §. Ändringen innebär att bestämmelserna i lagen om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden har företräde framför 10 a och 10 b §§. Fastställelse och hävande av faderskap 3 a § Ett faderskap kan också fastställas genom bekräftelse av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd om 1.barnet har sin hemvist utomlands, 2.fastställelsen avser en man som har sin hemvist i , 3.det påstås att barnet har tillkommit med mannens spermier, och 4.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. Ett ärende enligt första stycket handläggs av socialnämnden i den kommun där mannen är folkbokförd. I fråga om fastställande av faderskap enligt första stycket tillämpas svensk lag. I paragrafen, som är ny, anges när ett faderskap kan fastställas genom bekräftelse under medverkan av en svensk socialnämnd i de fall socialnämnden inte har någon utredningsskyldighet enligt . Vidare finns en bestämmelse om tillämplig lag. Paragrafen möjliggör för socialnämnden att medverka vid fastställande av faderskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Ett faderskap kan fastställas genom bekräftelse av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd om nämnden är skyldig att utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § , vilket bl.a. innebär att barnet ska ha sin hemvist i (3 §). Av första stycket framgår att en svensk socialnämnd kan vara behörig att medverka vid fastställelse av faderskap även om sådan utredningsskyldighet inte finns. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs enligt första punkten att barnet har sin hemvist utomlands. När barnet har sin hemvist i är en svensk socialnämnd i regel behörig enligt 3 §. Vidare krävs enligt andra punkten att fastställelsen avser en man som har sin hemvist i . Med hemvist avses det internationellt privaträttsliga hemvistbegrepp som har utbildats i rättspraxis och vars innebörd kan variera i olika rättsliga sammanhang. Ledning för bedömningen kan hämtas i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Som utgångspunkt bör den som är bosatt i en viss stat anses ha sin hemvist där, om bosättningen med hänsyn till vistelsens varaktighet och omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande. Ett barn som tillkommer genom ett surrogatarrangemang i utlandet anses således i regel ha hemvist i sitt födelseland (se prop. 1984/85:124 s. 40–42). Vidare krävs enligt tredje punkten, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, att det påstås att barnet har tillkommit med spermier från den man som ska fastställas som barnets far. En svensk socialnämnd är således inte behörig enligt denna paragraf om grunden för faderskapet är någon annan, t.ex. att mannen har samtyckt till moderns assisterade befruktning med donerade spermier. Slutligen krävs enligt fjärde punkten att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och, i förekommande fall, hans make, registrerade partner eller sambo. En svensk socialnämnd är således inte behörig om barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet och surrogatmodern ska anses som barnets rättsliga mor i barnets hemvistland. I ett sådant fall kan det dessutom gälla en faderskapspresumtion enligt 2 §. Det är däremot inget hinder att barnet enligt bestämmelserna i anses ha andra rättsliga föräldrar än mannen eller hans make, registrerade partner eller sambo. I regel är så fallet efter ett surrogatarrangemang i utlandet (se 1 kap. 1 och 7 §§ ). Det förhållandet att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo behöver inte framgå uttryckligen av lagen i barnets hemvistland. Det kan också framgå på annat sätt, t.ex. av ett surrogatavtal eller av gällande praxis på området. Det ankommer på den berörda socialnämnden att pröva sin behörighet enligt första stycket. De uppgifter som nämnden behöver i detta avseende bör i regel kunna hämtas in genom mannen och hans eventuella partner, surrogatmodern och hennes eventuella partner eller berörda utlandsmyndigheter. Att svenska utlandsmyndigheter är skyldiga att biträda svenska myndigheter med utredning i ärenden som rör fastställande av faderskap framgår av 3 kap. 17 § förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen.