prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — I betaltjänstlagen finns en upplysning om att bestämmelser om skyldighet för betaltjänstleverantörer att medverka till att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism finns i penningtvättslagen (3 kap. 13 § betaltjänstlagen). Undantagen i andra betaltjänstdirektivet bör genomföras i svensk rätt genom att den som bara tillhandahåller konto- informationstjänster undantas från penningtvättslagen. Upplysnings- bestämmelsen i betaltjänstlagen bör ändras på motsvarande sätt. Bestämmelser om sanktioner samt förfaranden för klagomål och alternativ tvistlösning Enligt andra betaltjänstdirektivet ska leverantörer av kontoinformations- tjänster undantas även från avdelningarna III och IV i direktivet, förutom vissa angivna regler (artikel 33.2). Uppräkningen innebär att dessa före- tag inte omfattas av reglerna om klagomålsförfaranden samt förfaranden för alternativ tvistlösning och sanktioner (artiklarna 99–103). Utredningen föreslår dock att leverantörer av kontoinformationstjänster ska omfattas av nämnda regler. Förvaltningsrätten i anför att det bör utredas närmare om det är förenligt med direktivet och dess ändamål att låta leverantörer av kontoinformationstjänster omfattas av de aktuella bestämmelserna. Regeringen konstaterar att de nu aktuella reglerna i direktivet (artik- larna 99–103) syftar till att reglera vad de behöriga myndigheterna ska tillhandahålla eller vilka befogenheter dessa ska ha, dvs. det föreskrivs inte några skyldigheter för betaltjänstleverantörer. Frågan är därför om syftet med regleringen i direktivet verkligen är att bestämmelser i nationell rätt som genomför dessa regler inte ska gälla för leverantörer av Regeringen konstaterar att leverantörer av Prop. 2017/18:77 kontoinformationstjänster visserligen inte medverkar vid betalnings- transaktioner, vilket är skälet till att de undantagits från stora delar av direktivet. I sin verksamhet hanterar de dock bl.a. betaltjänstanvändares personliga behörighetsfunktioner som är kopplade till ett betalkonto. Det är därför av vikt att det finns effektiva sanktionsmöjligheter även mot dessa leverantörer, om de skulle överträda bestämmelser som genomför direktivet. Vidare är leverantörer av kontoinformationstjänster inte undantagna från direktivets reglering när det gäller tillsynsfrågor i övrigt (artiklarna 22–31). Regeringen anser att det inte skulle vara rimligt om användare av kontoinformationstjänster inte skulle ha tillgång till klagomålsförfaranden och förfaranden för alternativ tvistlösning. Vidare kan det inte vara förenligt med direktivets syfte att leverantörer av konto- informationstjänster skulle vara undantagna från nationella bestämmelser om tillsynsmyndigheternas möjlighet att besluta om sanktioner (artikel 103, jfr 8 kap. betaltjänstlagen). Mot den bakgrunden finner regeringen att leverantörer av kontoinformationstjänster bör omfattas av samtliga tillämpliga bestämmelser om klagomålsförfaranden samt förfaranden för alternativ tvistlösning och sanktioner (se avsnitt 12). Det bör således inte införas några undantag för leverantörer av kontoinforma- tionstjänster när det gäller dessa bestämmelser i betaltjänstlagen eller andra lagar. De bör därmed även omfattas av det krav på att ha lämpliga och effektiva förfaranden för hantering av klagomål från betaltjänst- användare som föreslås i avsnitt 12.1. 7.3.3Rätt att tillhandahålla närliggande tjänster och tillhandahålla kontoinformationstjänster i andra länder Regeringens förslag: Svenska leverantörer av kontoinformations- tjänster som undantagits från tillståndsplikt ska ha rätt att tillhanda- hålla kontoinformationstjänster i andra länder efter att ha underrättat om detta. Om verksamheten drivs genom anlitande av ombud eller etablering av en filial, ska det förfarande som gäller betalningsinstitut tillämpas. Utländska betaltjänstleverantörer som hör hemma inom EES och som i hemlandet undantagits från tillståndsplikt ska inte behöva till- stånd av för att tillhandahålla kontoinformations- tjänster i . ska ha möjlighet att genomföra platsundersökningar hos en sådan utländsk betaltjänstleverantör. Regeringens bedömning: Leverantörer av kontoinformations- tjänster bör få tillhandahålla närliggande tjänster och driva annan verksamhet. Det behöver inte införas någon uttrycklig bestämmelse i betaltjänstlagen om denna rätt. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens förslag Enligt utredningens förslag ska leverantörer av konto- informationstjänster som undantagits från tillståndsplikt inte ha rätt att tillhandahålla närliggande tjänster och driva verksamhet i andra länder. Utredningen föreslår inte något undantag från tillståndsplikt för att till- handahålla kontoinformationstjänster i för utländska betaltjänst- leverantörer som hör hemma inom EES och som i hemlandet undantagits från tillståndsplikt, och därmed inte heller någon rätt för Finans- inspektionen att genomföra platsundersökningar hos sådana företag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. instämmer inte i utred- ningens slutsats att leverantörer av kontoinformationstjänster enligt direktivet inte ska ha rätt att tillhandahålla närliggande tjänster och driva verksamhet i andra länder. anser att leverantörer av kontoinformationstjänster ska ha dessa rättigheter och att det inte ska vara möjligt att förbjuda leverantörer av kontoinformationstjänster att driva närliggande verksamhet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Rätt att tillhandahålla närliggande tjänster och driva annan verksamhet Enligt betaltjänstlagen har betalningsinstitut och registrerade betaltjänst- leverantörer rätt att tillhandahålla närliggande tjänster och driva annan verksamhet (3 kap. 5 § första stycket). får dock förbjuda ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör att driva annan verksamhet om verksamheten försämrar eller kan komma att försämra betalningsinstitutets eller den registrerade betaltjänstleverantörens finansiella sundhet eller möjligheter att utöva tillsyn över institutet eller leverantören (3 kap. 5 § andra stycket). Enligt andra betaltjänstdirektivet ska de regler som behandlar rätten att tillhandahålla närliggande tjänster och driva annan verksamhet (artikel 18) inte tillämpas på leverantörer av kontoinformationstjänster (artikel 33.1). Utredningen föreslår därför att dessa leverantörer ska undantas från rätten att driva sådan verksamhet. anser att syftet med att undanta leverantörer av kontoinformationstjänster från de aktuella reglerna i direktivet inte kan vara att dessa leverantörer ska förbjudas att driva annan verksamhet. I stället måste syftet vara att dessa leverantörer ska undantas från de krav som ställs på betalningsinstitut – avseende exempelvis kreditgivning och inlåning om annan verksamhet drivs – som framgår av reglerna i fråga (artikel 18.2–18.5). anser därför att det inte bör vara möjligt att förbjuda leverantörer av kontoinformationstjänster att driva annan verksamhet. Som påpekar måste de krav som gäller närliggande verksamhet i andra betaltjänstdirektivet anses syfta till att skydda verksamhet med betalningstransaktioner från annan verksamhet som kan vara riskfylld för transaktionsverksamheten. En leverantör av kontoinfor- mationstjänster genomför inte betalningstransaktioner. Regeringen anser därför, i likhet med och till skillnad från utredningen, att sådana betaltjänstleverantörer inte bör undantas från möjligheten i betaltjänstlagen att tillhandahålla närliggande tjänster och driva annan verksamhet (3 kap. 5 § första stycket). En rätt även för leverantörer av kontoinformationstjänster att driva annan eller närliggande verksamhet kräver inte någon lagstiftningsåtgärd. Som nämns ovan får Finans- inspektionen i ett enskilt fall förbjuda en betaltjänstleverantör att driva annan verksamhet bl.a. om verksamheten försämrar möjligheter att utöva tillsyn över leverantören (3 kap. 5 § andra stycket). Detta kommer att gälla även beträffande sådana betaltjänstleverantörer som tillhandahåller kontoinformationstjänster. Rätt att driva verksamhet i andra länder Enligt andra betaltjänstdirektivet gäller ett tillstånd att driva verksamhet som betalningsinstitut i alla medlemsstater och tillståndet gör det möjligt att tillhandahålla betaltjänster som omfattas av tillståndet i hela unionen med stöd av friheten att tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten (artikel 11.9). Enligt direktivet är dock leverantörer av kontoinforma- tionstjänster undantagna från den regeln (artikel 33.1). Utredningen föreslår mot den bakgrunden att leverantörer av konto- informationstjänster som undantagits från tillståndsplikt inte ska ha rätt att driva gränsöverskridande verksamhet. invänder mot utredningens förslag och hävdar, med hänvisning till andra regler i direktivet, att leverantörer av kontoinformationstjänster ska ha rätt att tillhandahålla tjänster i andra medlemsstater. Enligt andra betaltjänstdirektivet ska leverantörer av kontoinforma- tionstjänster behandlas som betalningsinstitut, förutom att reglerna i avdelningarna III och IV i direktivet inte ska tillämpas på dem, med undantag för vissa särskilt angivna artiklar som rör informationsgivning och genomförande av betalningstransaktioner (artikel 33.2). är personer som har tillstånd att tillhandahålla och genomföra betaltjänster inom unionen (artikel 4.4), och har således rätt att tillhanda- hålla tjänster i andra länder. Vidare framgår av direktivet att bl.a. reglerna som rör ansökan och tillsyn över de leverantörer som tillhanda- håller sina tjänster med stöd av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster (artiklarna 28 och 29) ska gälla för leverantörer av kontoinformationstjänster (artikel 33.1). Slutligen anges i skälen till direktivet att dessa aktörer bör kunna tillhandahålla gränsöverskridande tjänster inom ramen för passförfarandet (skäl 48). Regeringen finner mot den bakgrunden, i likhet med , att leverantörer av kontoinformationstjänster bör ha rätt att driva verksamhet i andra länder. Enligt betaltjänstlagen ska ett betalningsinstitut som vill tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES via ombud, filial eller direkt från underrätta om detta (3 kap. 18, 19 och 21 §§). Vidare får betalningsinstitut efter tillstånd av inrätta en filial i ett land utanför EES (3 kap. 23 §). De berörda bestäm- melserna bör därför ändras så att även leverantörer av kontoinformations- tjänster omfattas av dem, om de har undantagits från tillståndsplikt. Detta bör också gälla möjligheten att efter anmälan till inrätta en filial utanför EES, även om denna rätt inte regleras i andra betaltjänstdirektivet. På motsvarande sätt som svenska betaltjänstleverantörer som är undan- tagna från tillståndsplikt enligt betaltjänstlagen får tillhanda konto- informationstjänster i andra länder inom EES bör utländska betaltjänst- leverantörer som hör hemma inom EES och som i sitt hemland är undan- tagna från tillståndsplikt få tillhandahålla sådana tjänster i utan tillstånd. Det bör därför införas ett undantag från tillståndsplikt enligt betaltjänstlagen för sådana utländska betaltjänstleverantörer. 2017/18:77 inspektionen bör då också ha möjlighet att genomföra platsundersök- ningar hos dessa utländska företag enligt den lagen (8 kap. 3 §). Informationskrav vid utförandet av enstaka Regeringens förslag: Innan ett avtal om en enstaka leverans av en kontoinformationstjänst ingås, ska en leverantör av kontoinformations- tjänster informera betaltjänstanvändaren om vilka uppgifter användaren ska lämna för att kontoinformationstjänsten ska kunna utföras korrekt, hur det längst tar att utföra tjänsten och det sammanlagda avgiftsbelopp som användaren ska betala till leverantören för tjänsten. Leverantören ska också ge betaltjänstanvändaren detaljerad infor- mation om avgiftsbeloppet när de olika avgifterna lätt kan särskiljas och redovisas separat. Leverantören ska också göra samma information tillgänglig för användaren som inför det att ett ramavtal ingås. Informationen ska tillhandahållas på ett lättillgängligt sätt och vara tydlig och lätt att förstå. Den ska vara på svenska eller på något annat språk som parterna kommer överens om. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom at utredningens förslag innebär att leverantörer av kontoinformations- tjänster inte omfattas av de bestämmelser i betaltjänstlagen som reglerar formerna för informationsgivning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag Den information som ska lämnas Enligt andra betaltjänstdirektivet ska en betaltjänstleverantör lämna en specifikation av den information eller unika identifikationskod som betaltjänstanvändaren ska ange för att en betalningsorder ska initieras eller genomföras korrekt, information om hur det maximalt tar att genomföra den betaltjänst som ska tillhandahållas, information om alla avgifter som betaltjänstanvändaren ska betala till betaltjänstleveran- tören och, i tillämpliga fall, information om den faktiska växelkurs eller referensväxelkurs som ska gälla för betalningstransaktionen samt den information som ska lämnas inför det att ett ramavtal ingås (artikel 45.1). En motsvarande regel finns i första betaltjänstdirektivet (artikel 37.1). Det nya i andra betaltjänstdirektivet är att även leverantörer av konto- informationstjänster omfattas av reglerna (artikel 33.2). Regeln i första betaltjänstdirektivet har i svensk rätt genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen, där det anges vilka informationskrav som ställs på en betaltjänstleverantör vid enstaka betalningstransaktioner (4 kap. 4 §). De tjänster som leverantörer av kontoinformationstjänster tillhanda- håller avser dock uteslutande informationslämning, dvs. betaltjänstanvändarens medel eller bistår vid betalningstransaktioner. att genomföra reglerna i andra betaltjänstdirektivet om informationskrav Prop. 2017/18:77 för leverantörer av kontoinformationstjänster bör kraven i betaltjänst- lagen anpassas för just dessa tjänster. Det bör därför tas in en särskild bestämmelse i betaltjänstlagen som anger vilka informationskrav som gäller för leverantörer av kontoinformationstjänster vid utförandet av enstaka kontoinformationstjänster. Hur informationen ska lämnas I andra betaltjänstdirektivet finns regler om i vilken form information ska lämnas i samband med att ett avtal om en enstaka betaltjänst ingås (artikel 44.1). Motsvarande regler finns i första betaltjänstdirektivet (artikel 36.1) och de har genomförts i svensk rätt i en motsvarande bestämmelse i betaltjänstlagen (4 kap. 5 §). Enligt den bestämmelsen ska informationen tillhandahållas på ett lättillgängligt sätt och vara tydlig och lätt att förstå. Den ska vara på svenska språket eller på något annat språk som parterna har kommit överens om. På begäran av betaltjänst- användaren ska informationen tillhandahållas på papper eller något annat varaktigt medium. Leverantörer av kontoinformationstjänster omfattas emellertid inte av den ovan nämnda regeln i andra betaltjänstdirektivet (artikel 33.2). Utredningen föreslår mot den bakgrunden att leverantörer av konto- informationstjänster inte ska omfattas av bestämmelsen i betaltjänstlagen om hur information ska lämnas. Av skälen till direktivet framgår emellertid inte att leverantörer av kontoinformationstjänster ska behandlas annorlunda när det gäller vilken information de ska lämna till betaltjänstanvändarna (se främst skälen 54 och 59). Enligt regeringens uppfattning vore det också märkligt om leverantörer av kontoinformationstjänster inte skulle ha en skyldighet att lämna information på ett lättillgängligt sätt samt att informationen ska vara tydlig och lätt att förstå. Det vore vidare märkligt om leverantörer av kontoinformationstjänster inte skulle ha en skyldighet att lämna den aktuella informationen på svenska eller något annat språk som parterna har kommit överens om samt att den på begäran ska lämnas på papper eller något varaktigt medium. Det kan i sammanhanget påpekas att definitionen av ”varaktigt medium” i direktivet innebär att informationen kan lämnas i ett elektroniskt dokument som kan göras tillgängligt via t.ex. e-post (artikel 4.35). Att regeln om hur informationen ska lämnas inte pekas ut som uttryckligen tillämplig när det gäller kontoinfor- mationstjänster kan därför enligt regeringens mening inte tas till intäkt för att sådana krav inte får ställas på en leverantör av kontoinformations- tjänster. Regeringen anser därför, till skillnad från utredningen, att de nu aktuella kraven i betaltjänstlagen bör gälla även för leverantörer av kontoinformationstjänster. 2017/18:77 7.3.5 Regeringens förslag: En leverantör av kontoinformationstjänster ska i rimlig tid innan ett ramavtal ingås ge betaltjänstanvändaren uppgifter om –namn och adress, –vilka tillstånd som innehas, –en beskrivning av det huvudsakliga innehållet i den betaltjänst som tillhandahålls, –vilka uppgifter som användaren ska uppge för att tjänsten ska kunna utföras korrekt, –hur det som längst tar att genomföra tjänsten, –vilka avgifter som användaren ska betala till leverantören, –de kommunikationsmedel som ska användas för överföring av in- formation och underrättelser mellan parterna, inklusive tekniska krav på användarens utrustning, –hur ofta och på vilket sätt som information enligt betaltjänstlagen ska lämnas till eller göras tillgänglig för användaren, –vilket språk som ska användas i ramavtalet samt på vilket språk kommunikationen mellan leverantören och användaren ska ske, –användarens rätt att få ramavtalets villkor samt information, –avtalets löptid, –uppsägningstider och avgifter för uppsägning, –eventuella avtalsbestämmelser om vilket lands lag som ska tilläm- pas för ramavtalet och om vilken domstol som är behörig, samt –vilka förfaranden för klagomål och prövning utanför domstol som finns för användaren. Om ramavtalet avser tillhandahållande av kontoinformations- tjänster, ska betaltjänstanvändaren ha rätt att på begäran få avtals- villkoren för avtalet samt den information som ska ges i samband därmed i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utredningen föreslår att leverantörer av kontoinformationstjänster inte ska omfattas av de bestämmelser i betaltjänstlagen som reglerar formerna för informationsgivning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag Den information som ska lämnas I andra betaltjänstdirektivet finns regler om vilken information som en betaltjänstleverantör ska lämna till betaltjänstanvändaren innan ett ram- avtal avseende betaltjänsten sluts (artikel 52). Leverantörer av konto- informationstjänster omfattas av dessa informationskrav (artikel 33.2). Regler om informationskrav inför slutandet av ett ramavtal finns även i första betaltjänstdirektivet (artikel 42). Två nya krav har tillkommit i andra betaltjänstdirektivet och dessa behandlas i avsnitt 14.11.1. Regeln i första betaltjänstdirektivet har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i betaltjänstlagen (4 kap. 10 §). För att genomföra andra betaltjänstdirektivet bör bestämmelserna i lagen omfatta även leveran- törer av kontoinformationstjänster. De bör dock anpassas så att de passar även för dessa betaltjänstleverantörer. I betaltjänstlagen anges att betaltjänstleverantören ska informera om vilka uppgifter som betaltjänstanvändaren ska uppge för att en betalnings- order ska kunna utföras korrekt (4 kap. 10 § 4). Detta informationskrav bör även gälla för leverantörer av kontoinformationstjänster och utformas på så sätt att de ska vara skyldiga att informera betaltjänstanvändaren om vilka uppgifter som denne ska uppge för att kontoinformationstjänsten ska kunna utföras korrekt. Leverantörerna av dessa tjänster bör också vara skyldiga att informera om hur det som längst tar att utföra konto- informationstjänsten (jfr 4 kap. 10 § 8 betaltjänstlagen som reglerar skyl- dighet att lämna information om hur det som längst tar att genomföra en transaktion). Flera av informationskraven avser genomförande av betalningstrans- aktioner (4 kap. 10 § 5–9, 11 och 12). Eftersom leverantörer av konto- informationstjänster inte medverkar vid någon form av betalnings- transaktion eller innehar medel för betaltjänstanvändarens räkning är dessa krav inte tillämpliga för leverantörer av kontoinformationstjänster. Detta behöver inte anges särskilt i betaltjänstlagen. Vidare hänvisar regeln om informationskravet i andra betaltjänst- direktivet till reglerna om rätt för betaltjänstanvändaren att få tillgång till information och villkor i ramavtalet (artikel 53), reglering av villkors- ändringar (artikel 54) samt uppsägning av ramavtal (artikel 55). Dessa regler är oförändrade i förhållande till dem i första betaltjänstdirektivet, som i svensk rätt har genomförts i bestämmelser i betaltjänstlagen (4 kap. 13–15 §§). Beträffande vissa villkor för uppsägning, se dock närmare i avsnitt 14.11.3. Hur informationen ska lämnas I andra betaltjänstdirektivet finns regler om i vilken form information ska lämnas i samband med att ett ramavtal ingås (artikel 51) och att betaltjänstanvändaren när som helst under avtalsförhållandet på begäran ska ha rätt att erhålla denna information (artikel 53). Motsvarande regler finns i första betaltjänstdirektivet (artiklarna 41 och 43) och de har genomförts i svensk rätt i bestämmelser i betaltjänstlagen (4 kap. 11–13 §§). Leverantörer av kontoinformationstjänster omfattas emellertid inte av de nämnda reglerna i andra betaltjänstdirektivet (artikel 33.2). Utred- ningen föreslår mot den bakgrunden att leverantörer av kontoinforma- tionstjänster uttryckligen ska undantas från de nämnda bestämmelserna i betaltjänstlagen. Av reglerna i direktivet om vilken information som ska lämnas till betaltjänstanvändaren i samband med att ett avtal sluts framgår emeller- tid att betaltjänstanvändaren bl.a. ska få information om sin rätt att åbe- ropa formkraven (artiklarna 52.4 d och 53). Av skälen till direktivet framgår inte heller att leverantörer av kontoinformationstjänster ska behandlas annorlunda när det gäller vilken information de ska lämna till 2017/18:77 betaltjänstanvändarna (se främst skälen 54 och 59). Regeringen anser vidare, på samma sätt som när det gäller förhandsinformation (se avsnitt 7.3.4) att det vore märkligt om leverantörer av kontoinformations- tjänster inte skulle ha en skyldighet att lämna den aktuella informationen på svenska eller något annat språk som parterna har kommit överens om samt att på begäran lämna informationen på papper eller något varaktigt medium. Att regeln om hur informationen ska lämnas inte pekas ut i direktivet som uttryckligen tillämplig när det gäller kontoinformations- tjänster kan därför inte heller här tas till intäkt för att sådana krav inte får ställas på en leverantör av kontoinformationstjänster. Regeringen anser därför, till skillnad från utredningen, att de nu aktuella kraven i betal- tjänstlagen bör gälla även för leverantörer av kontoinformationstjänster. Regeringens förslag: Bestämmelserna i betaltjänstlagen om avgifter för information ska gälla även för leverantörer av kontoinformations- tjänster. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Förvaltningsrätten i anser att det närmare bör utredas om det är förenligt med direktivet och dess ända- mål att i den svenska lagstiftningen låta leverantörer av kontoinforma- tionstjänster omfattas av bestämmelserna i betaltjänstlagen om informa- tionsavgifter.