prop · H503190 · 2018-03-19 00:00:00 — För att merkostnadsersättning ska kunna lämnas krävs att personen har en nedsatt funktionsförmåga. Med en nedsatt funktionsförmåga avses samma sak som en funktionsnedsättning. En nedsatt funktionsförmåga kan även uppstå på grund av ett sjukdomstillstånd. För rätt till merkostnadsersättning krävs dessutom att nedsättningen av funktionsförmågan har uppstått innan personen fyller och att det kan antas att den kommer att bestå under . När det gäller varaktigheten av den nedsatta funktionsförmågan motsvarar detta vad som anses gälla för den äldre handikappersättningen. Merkostnadsersättning lämnas i den omfattning som anges i 12 §. Där anges de ersättningsnivåer varmed det kan lämnas merkostnadsersätt- ning. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. När det gäller rätt till merkostnadsersättning för ett försäkrat barn som har en förälder som är underhållsskyldig enligt 7 kap. tillämpas inte 4 §. Rätt till merkostnadsersättning har i sådana fall föräldern för merkostnader, i den omfattning som anges i 12 §, till följd av att barnet har fått sin funk- tionsförmåga nedsatt, om det kan antas att nedsättningen kommer att bestå . En person som avses i 3 § 1 har rätt till ersättning i stället för en förälder. I paragrafen, som är ny, regleras de grundläggande förutsättningarna för en underhållsskyldig förälders rätt till merkostnadsersättning för mer- kostnader för ett barn med funktionsnedsättning. Enligt första stycket ska 4 § inte tillämpas när det gäller rätt till mer- kostnadsersättning för ett barn vars förälder är underhållsskyldigt för barnet. I stället ska då denna paragraf tillämpas. Merkostnadsersättning för barn lämnas till dess förälder så länge föräldern är underhållsskyldig för barnet enligt bestämmelserna om underhållsskyldighet i 7 kap. för- äldrabalken. Ersättningen ska således lämnas till barnets förälder till dess att barnet fyller eller till den senare tidpunkt vid vilken barnets skolgång upphör, dock längst till dess barnet fyller tjugoett år. Föräldern har rätt till merkostnadsersättning i den omfattning som anges i 12 §. Där anges de ersättningsnivåer varmed det kan lämnas merkostnadsersätt- ning. Av 48 kap. 4 § första stycket jämfört med 5 kap. 9 § 9 följer att mer- kostnadsersättning kan lämnas endast till den som har ett gällande för- säkringsskydd för nämnda ersättning. En förälder måste således vara bosatt i för att ersättningen ska kunna lämnas till honom eller henne. I den aktuella bestämmelsen föreskrivs att även barnet måste vara för- säkrat för att merkostnadsersättning ska kunna lämnas. Kravet på försäk- ringstillhörighet omfattar således inte bara den till vilken ersättningen ska lämnas utan även den som ersättningen avser. Enligt 5 kap. 9 § 9 är den som är bosatt i försäkrad för merkostnadsersättning, dvs. barnet måste vara bosatt här i landet. För att merkostnadsersättning ska lämnas krävs att barnet har en nedsatt funktionsförmåga. Med nedsatt funktionsförmåga avses samma sak som en funktionsnedsättning. En nedsatt funktionsförmåga kan även uppstå på grund av ett sjukdomstillstånd. Ytterligare ett krav för rätt till merkostnadsersättning är att det kan antas att nedsättningen kommer att bestå . När det gäller varaktigheten av den nedsatta funktionsförmågan motsvarar regleringen för barn av vad som gäller för det äldre vårdbidraget. Enligt andra stycket har en särskilt förordnad vårdnadshavare som har vård om barnet företräde framför föräldern till rätten till merkostnadser- sättning. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. Vid bedömningen av rätten till merkostnadsersättning ska det bortses från merkostnader för behov som tillgodoses genom annat samhällsstöd. 2017/18:190 I paragrafen, som är ny, anges att det vid bedömningen av rätt till mer- kostnadsersättning ska bortses från merkostnader som tillgodoses genom annat samhällsstöd. Motsvarande gäller för vårdbidrag och handikapp- ersättning enligt de äldre bestämmelserna i 22 kap. 5 § och 50 kap. 5 § andra stycket. En ytterligare förutsättning för att merkostnadsersättning ska lämnas är att merkostnaderna är skäliga enligt definitionen i 2 §. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. Om en förälder har merkostnader för flera barn ska bedömningen av rätten till merkostnadsersättning grundas på en bedömning av de sammanlagda merkost- naderna för barnen. Första stycket gäller inte om det finns särskilda skäl mot en bedömning av de sammanlagda merkostnaderna. I paragrafen, som är ny, regleras vad som gäller när en förälder har flera barn med funktionsnedsättning. Enligt huvudregeln i första stycket ska det vid bedömningen av rätten till merkostnadsersättning tas hänsyn till om en förälder har merkost- nader för flera barn. Bedömningen ska i sådana fall grundas på en be- dömning av de sammanlagda merkostnaderna för barnen. Detta mot- svarar den äldre regleringen för vårdbidraget i 22 kap. 3 § andra stycket SFB till den del den avsåg merkostnader. Bestämmelsen innebär t.ex. att när en förälder har två barn som vardera har merkostnader som ligger strax under den lägsta ersättningsnivån enligt 12 § så kan merkostnadsersättning ändå lämnas till föräldern om barnens sammanlagda merkostnader når upp till någon av ersättnings- nivåerna. Det innebär å andra sidan också att hänsyn ska tas till en even- tuell relativ kostnadsbesparing som föräldern gör till följd av det är flera barn som har en funktionsnedsättning. En bedömning av de sammanlagda merkostnaderna ska enligt andra stycket dock inte göras om det finns särskilda skäl mot en sådan. I vissa situationer kan det bedömas inte vara möjligt att göra en bedömning av de sammanlagda merkostnaderna och särskilda skäl får då anses före- ligga. Det kan t.ex. gälla om föräldrarna till två barn med funktionsned- sättning har skilda hushåll och vill dela rätten till merkostnadsersättning samt har ytterligare barn med funktionsnedsättning som inte är deras gemensamma, vilka föräldrarna också ansöker om ersättning för. Det kan även finnas andra situationer när det inte heller bedöms möjligt att göra en bedömning av de sammanlagda merkostnaderna. Förslaget behandlas i avsnitt 7.5. Delad rätt till merkostnadsersättning Om ett barns båda föräldrar ansöker om och har rätt till merkost- nadsersättning, ska ersättningen lämnas med hälften till vardera föräldern. Om föräldrarna begär en annan fördelning av merkostnadsersättningen än den som anges i första stycket, ska ersättningen lämnas till dem enligt deras begäran. Om föräldrarna är oense om fördelningen av merkostnadsersättningen, ska ersättningen fördelas mellan dem i fjärdedelar utifrån en bedömning av respek- tive förälders merkostnader för barnet. I paragrafen, som är ny, regleras hur rätten till merkostnadsersättning ska fördelas mellan föräldrarna om ett barns båda föräldrar ansöker om ersättningen och förutsättningarna för att få ersättningen är uppfyllda. Enligt huvudregeln i första stycket ska merkostnadsersättning lämnas med hälften till vardera föräldern om båda föräldrarna ansöker om och förutsättningarna för rätt till ersättning är uppfyllda för dem båda. Bestämmelserna i andra stycket innebär att om föräldrarna begär en annan fördelning än hälften vardera ska merkostnadsersättningen lämnas i enlighet med vad de begär. Om föräldrarna är oense om fördelningen av merkostnadsersättningen ska den i stället fördelas i fjärdedelar utifrån en bedömning av respektive förälders merkostnader för barnet. Det är inte fråga om att ersätta merkostnader krona för krona utan det lämnas ersätt- ning med vissa schablonbelopp, se 12 §. Förslaget behandlas i avsnitt 7.6. Merkostnadsersättning lämnas för merkostnader för: 1.hälsa, vård och kost, 2.slitage och rengöring, 5.hjälp i den dagliga livsföringen, I paragrafen, som är ny, anges vilka slags merkostnader enligt 3 § som kan ingå i underlaget för beräkning av merkostnadsersättning enligt 12 §. Enligt sjunde punkten kan ersättning även lämnas för merkostnader för övriga ändamål. Det innebär att merkostnadsersättning kan lämnas även för andra slag av merkostnader som uppkommer på grund av en persons funktionsnedsättning och som går utöver de kostnader som är normala för personer utan funktionsnedsättning i motsvarande ålder. För att en kostnad som avses i denna punkt ska kunna ingå i underlaget för mer- kostnadsersättning krävs dock bl.a. enligt definitionen i 2 § att kostnaden är skälig. Förslaget behandlas i 7.2. Merkostnadsersättning lämnas från och med den månad när rätt till förmånen har inträtt, dock inte tillbaka än före ansöknings- 2017/18:190 månaden. Merkostnadsersättning lämnas dock inte retroaktivt för en sådan månad för vilken det redan har lämnats ersättning för ett barn utom till den del det avser en ökning av ersättningen. Rätten till merkostnadsersättning får begränsas till att omfatta . Enligt paragrafen, som är ny, lämnas enligt första stycket merkostnads- ersättning från och med den månad när rätten till förmånen inträtt, dock som längst retroaktivt från ansökningsmånaden. Detta mot- svarar vad som föreslås för omvårdnadsbidrag i 22 kap. 8 §. Om endast en förälder får merkostnadsersättning för ett barn och den andra föräldern ansöker om bidraget kan dock en ny retroaktivitetstid inte bli aktuell eftersom det då skulle kunna bli fråga om att ersätta samma kostnad . Om en omprövning leder till en ökning av ersättningen betalas dock den del av ersättningen som innebär en ökning ut retroaktivt. Enligt andra stycket får rätten till merkostnadsersättning begränsas till att omfatta . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för vård- bidrag och handikappersättning enligt de äldre bestämmelserna i 22 kap. 7 § första stycket respektive 50 kap. 10 § SFB. Förslaget behandlas i avsnitt 7.7. Om ett barn avlider Om ett barn som avses i 5 § avlider, lämnas merkostnadsersättning till och efter dödsfallet eller den tidigare månad när ersättningen annars skulle ha upphört. I paragrafen, som är ny, regleras merkostnadsersättning för ett barn fortfarande lämnas efter att barnet har avlidit. Merkostnadser- sättning lämnas i sådant fall från dödsfallet eller till den månad när ersättningen annars skulle ha upphört. Förslaget behandlas i avsnitt 7.9. Merkostnadsersättning ska lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet men inte av prisbasbeloppet, eller av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet eller mer. I paragrafen, som är ny, regleras hur merkostnadsersättningens belopp ska beräknas. Merkostnadsersättningen uppgår för år räknat till ett fast belopp enligt en av de fem i paragrafen angivna ersättningsnivåerna. Varje nivå uppgår till ett fast belopp som motsvarar en viss angiven andel av det för det aktuella året gällande prisbasbeloppet. För att ersättning ska lämnas på en viss nivå krävs det att merkostnaderna uppgår till en viss i paragrafen an- given procentsats av prisbasbeloppet . Merkostnadsersättningen be- talas dock ut enligt 16 §. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3. Ansökan om merkostnadsersättning för ett barn som avses i 5 § kan göras gemensamt av föräldrarna, av var och en av dem för sig eller av endast den ena föräldern. I paragrafen, som är ny, regleras i vilka konstellationer ett barns föräldrar kan ansöka om merkostnadsersättning för barn. Bestämmelsen är tillämp- lig i fall med barn vars föräldrar är underhållsskyldige gentemot barnet. Bestämmelsen innebär att föräldrarna kan välja om de ska ansöka gemensamt, var och en av dem för sig eller om endast en förälder ska ansöka. En förutsättning för att merkostnadsersättningen ska kunna delas mellan föräldrarna enligt 8 § är att båda föräldrarna, gemensamt eller var för sig, har ansökt om ersättningen. Ytterligare bestämmelser om ansökan finns i 110 kap. 4 och 6 § andra stycket. Förslaget behandlas i avsnitt 7.6. Rätten till merkostnadsersättning ska omprövas 1.minst , om det inte finns skäl för omprövning med längre mellanrum, eller 2.när förhållanden som påverkar rätten till merkostnadsersättningen ändras. Omprövning enligt första stycket 2 ska dock inte göras vid enbart tillfälliga förändringar. I paragrafen, som är ny, regleras när rätten till merkostnadsersättning ska omprövas. Enligt första stycket ska ersättningen omprövas minst , om det inte finns skäl för omprövning med längre mellanrum. Sådana skäl kan finnas exempelvis när det gäller personer som bedöms ha varaktiga funktionsnedsättningar och konstanta behov. Ersättningen ska dock alltid omprövas om förhållanden som påverkar rätten till merkostnadsersättning har ändrats. Den som uppbär merkost- nadsersättning är enligt 110 kap. 46 och 47 §§ skyldig att eller senast anmäla till om för- hållanden som påverkar rätt till ersättning ändras. När det gäller merkostnadsersättning för barn och endast en förälder får ersättningen men den andra föräldern ansöker 2017/18:190 bör detta betraktas som ett sådant förhållande som påverkar rätten till ersättningen. En omprövning bör därför göras i sådana fall. Om ett barn som berättigar till merkostnadsersättning har avlidit tilläm- pas i stället 11 § som anges där. Enligt andra stycket ska tillfälliga förändringar dock inte föranleda om- prövning. Förslaget behandlas i avsnitt 7.10. Ändring av merkostnadsersättning ska gälla från och med månaden närmast efter den månad när anledningen till ändringen uppkom. Gäller det ökning efter ansökan ska dock även 10 § första stycket beaktas. I paragrafen, som är ny, anges från vilken tidpunkt ändringen efter en omprövning av merkostnadsersättningen ska gälla. Detta motsvarar vad som gäller för handikappersättningen enligt den äldre bestämmelsen i 50 kap. 15 § SFB. Förslaget behandlas i avsnitt 7.10. Merkostnadsersättning ska betalas ut . När ersättningsbeloppet be- räknas för månad ska den ersättning för år räknat som beräkningen utgår från avrundas till närmaste krontal som är jämnt delbart med tolv. Bestämmelsen i paragrafen motsvarar den äldre bestämmelsen om utbe- talning av handikappersättning i 50 kap. 16 § SFB. Merkostnadsersätt- ningen beräknas som ett årsbelopp som utgör en viss andel av prisbas- beloppet enligt 12 § men betalas ut varvid månadsbeloppet ut- gör en tolftedel av nämnda årsbelopp. Årsbeloppet ska avrundas till närmsta hela krontal som är jämnt delbart med tolv. Förslaget behandlas i avsnitt 7.11. När behovet av personlig assistans bedöms för ett barn ska det bortses från det hjälpbehov som en vårdnadshavare normalt ska tillgodose enligt med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter. Om omvårdnadsbidrag lämnas får det inte påverka bedömningen enligt 3 §. I paragrafen finns bestämmelser om rätt till assistansersättning. Dessa innebär dels att man vid bedömning av behovet av personlig assistans för ett barn ska bortse från det hjälpbehov som en vårdnadshavare normalt ska tillgodose enligt , dels att rätten till assistansersättning inte ska påverkas av om det lämnas vårdbidrag. I andra stycket görs en ändring så att det som har gällt för vård- bidrag i stället ska avse omvårdnadsbidrag. Det innebär att omvårdnads- bidraget, i likhet med det tidigare vårdbidraget, inte ska påverka bedöm- ningen av behovet av personlig assistans. Förslaget behandlas i avsnitt 6.13.1. Som inkomst av anställning räknas följande sociala förmåner: 3.Ersättning från i form av sjuklönegaranti enligt 20 § lagen (1999:1047) om sjuklön. 4.Sjukpenning eller motsvarande ersättning enligt denna balk eller annan för- fattning eller på grund av särskilt beslut av regeringen. Detta gäller i den utsträckning ersättningen har trätt i stället för en försäkrads inkomst som arbets- tagare i allmän eller enskild tjänst. Inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetsersättning. 6.Livränta på grund av arbetsskada eller annan skada som avses i 41– 8.Dagpenning från arbetslöshetskassa. 9.Aktivitetsstöd till den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program. 10.Ersättning till deltagare i teckenspråksutbildning för vissa föräldrar (TUFF). 11.Dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning enligt de grunder som gäller för totalförsvarspliktiga. Bidrag från och i den utsträck- ning som regeringen föreskriver det. I paragrafen regleras vilka sociala förmåner som räknas som inkomst av anställning när det gäller pensionsgrundande inkomst. I andra punkten 2 görs en ändring så att omvårdnadsbidrag räknas som inkomst av anställning i stället för det äldre vårdbidraget. Förslaget behandlas i avsnitt 6.13.3. För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting, lämnas omvårdnadsbidrag endast om vården kan beräknas pågå högst . Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller är huvudman för vården. Är den beräknade vårdtiden kan omvårdnadsbidrag, trots det som föreskrivs i 9 §, lämnas för ett svårt sjukt barn om en förälder i betydande omfattning regelbundet behöver vara närvarande på institutionen som en del av behandlingen av barnet. Om ett barn för vilket omvårdnadsbidrag inte lämnas på grund av 9 § tillfälligt inte vårdas genom huvudmannens försorg, lämnas bidrag för sådan tid om denna uppgår till minst per kvartal eller till minst . I 9–11 §§ regleras vissa tidsbegränsningar med avseende på vårdbidrag när ett barn vårdas på en institution eller utanför en institution genom dess försorg. Paragraferna ändras endast på så sätt att det som föreskrivs där i stället ska gälla för omvårdnadsbidrag. Om båda föräldrarna ansöker om bidrag för dagar då barnet tillfälligt inte vårdas på institution bör fördelningen göras enligt de principer för omvårdnadsbidraget som framgår av 22 kap. 7 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.9. Bestämmelserna i 9 § tillämpas även i fråga om merkostnadsersättning. Enligt vad som föreskrivs i paragrafen ska bestämmelserna i 106 kap. 9 och 11 §§ tillämpas även på handikappersättning. Paragrafen ändras till att i stället avse merkostnadsersättning och på så sätt att det endast är be- stämmelsen i 9 § som ska tillämpas på ersättningen. Merkostnadsersätt- ning lämnas således inte under en så som avses i 106 kap. 11 §. Förslaget behandlas i avsnitt 7.8. Ansökan behöver, trots det som föreskrivs i 4 §, inte göras om följande för- måner: 1.Barnbidrag, i annat fall än som avses i 15 kap. 6 §. Det finns dock särskilda bestämmelser om anmälan som gäller flerbarnstillägg i 16 kap. 12 §. 2.Sjukpenning i fall där den försäkrade på grund av sjukdomen är förhindrad eller har synnerliga svårigheter att göra en ansökan. 3.Assistansersättning när kommunen har anmält till att det kan antas att den enskilde har rätt till sådan ersättning. Om omvårdnadsbidrag eller merkostnadsersättning har beviljats för begränsad tid får den tid för vilken förmånen ska lämnas förlängas utan att ansökan om detta har gjorts. Ytterligare bestämmelser om att förmåner lämnas utan ansökan finns beträf- fande 1.sjukersättning och aktivitetsersättning i 36 kap. 25–27 §§, 2.allmän ålderspension i 56 kap. 4 a och 6 §§, 3.efterlevandepension och efterlevandestöd i 77 kap. 13 §, 4. efterlevandelivränta i 88 kap. 10 § första stycket, och 5. premiepension till efterlevande i 92 kap. 2 § första stycket. I paragrafen finns bestämmelser om att det i vissa fall inte behöver lämnas någon ansökan för särskilt angivna förmåner. Om vårdbidrag eller handikappersättning har beviljats för begränsad tid får enligt bestämmelser i andra stycket den tid för vilken förmånen ska lämnas förlängas utan att ansökan om detta har gjorts. Detta ändras till att i stället avse de nya förmånerna omvårdnadsbidrag och merkost- nadsersättning. Om endast en förälder uppbär omvårdnadsbidrag och den andra föräldern ansöker om bidraget blir det dock fråga om att göra en omprövning till följd av att förhållanden som kan påverka rätten till bidraget ändrats. Förslaget behandlas i avsnitt 6.13.4 och 7.12. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om ersättning för kostnader som en försäkrad eller någon annan har med anledning av sådan utredning som avses i 14 och 22 §§. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen även ytterligare föreskrifter om ersättning för kostna- der som en försäkrad har för läkarundersökning eller läkarutlåtande i samband med ansökan om omvårdnadsbidrag, sjukersättning, aktivitetsersättning eller merkostnadsersättning. I paragrafen tydliggörs att det är regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som kan meddela föreskrifter om att en försäkrad kan få ersättning för kostnader för viss utredning, läkarundersökning och läkarutlåtande. Det görs en följdändring i första stycket med anledning av att 110 kap. 26 § upphävs. Dessutom görs en ändring som klargörs att det är med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifterna. Bestämmelserna i andra stycket om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om ersättning för en försäkrads kostnader för läkarundersökning eller läkarutlåtande i sam- band med ansökan om bland annat vårdbidrag och handikappersättning ändras i denna del till att i stället avse de nya förmånerna omvårdnads- bidrag och merkostnadsersättning. Även i detta stycke görs dessutom en redaktionell ändring som klargör att det är med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifterna. Förslaget behandlas i avsnitt 6.13.4 och 7.12. Ersättning enligt denna balk får dras in eller sättas ned om den som är berättigad till ersättningen utan giltig anledning vägrar att medverka till utredningsåtgärder enligt 14–18, 27 och 28 §§. Då gäller 52 § andra stycket. 2017/18:190 I paragrafen finns bestämmelser om att ersättning enligt denna balk får dras in eller sättas ned vid vägran att medverka till vissa utredningsåt- gärder. Paragrafen ändras på så sätt att hänvisningarna till 110 kap. 19 och 26 §§ tas bort. Hänvisningen till 110 kap. 19 § tas bort eftersom den paragrafen är upphävd , medan hänvisningen till 110 kap. 26 § tas bort som en följdändring till att den paragrafen ska upphävas enligt förslagen i 6.13.4 och 7.12. Ersättning får dras in eller sättas ned om den försäkrade utan giltig anledning vägrar att medverka till 1.behandling eller rehabilitering enligt 27 kap. 6 §, eller 2.rehabiliteringsåtgärder enligt 30 kap. 7 § och 31 kap. 3 §. Det som anges i första stycket gäller endast 3.sjukersättning och aktivitetsersättning, 4.sjukvårdsersättning vid arbetsskada, 5.livränta till den försäkrade vid arbetsskada, och Det som i andra stycket föreskrivs om arbetsskada tillämpas också på mot- svarande ersättningar enligt 43 och 44 kap. I paragrafen finns det bestämmelser om att en ersättning får dras in eller sättas ned om den försäkrade utan giltig anledning vägrar att medverka till behandling eller rehabilitering, bl.a. med avseende på de äldre för- månerna vårdbidrag och handikappersättning. I andra stycket 1 och 6 ändras detta till att i stället avse de nya förmånerna omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning. Förslaget behandlas i avsnitt 6.13.4 och 7.12. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Ett beslut om vårdbidrag som har meddelats enligt äldre bestämmelser i 22 kap. ska fortsätta att gälla enligt vad som föreskrivs i beslutet, dock längst till dess att beslutet skulle ha upphört att gälla eller skulle ha omprövats om de äldre bestämmelserna i 22 kap. fortfarande hade varit tillämpliga. Om ett sådant beslut