prop · H503224 · 2018-04-09 00:00:00 — Utredningen ansåg att en yrkesutövare deltar i vården när han eller hon bidrar med sin kompetens i samband med vården av en patient – även om han eller hon inte har träffat patienten. Det innebär t.ex. att det är tillåtet för en läkare att läsa journaler för att förbereda sig inför ett jourpass samt att ta del av patientuppgifter vid en röntgenrond (SOU 2014:23 bilaga 4 s. 44 f.). medicinsk utredning bör det vara tydligt om hälso- och sjukvårdspersonal deltar i vården eller inte, jourpass och röntgenronder eller andra åtgärder och insatser som kan kräva att vårdpersonal läser patientjournalen utan att träffa patienten bör inte bli aktuella. Det är vårdgivaren som ska bestämma villkoren för tilldelning av be- hörighet för åtkomst till sådana uppgifter om patienter som förs helt eller Behörigheten ska begränsas till vad som behövs för att den enskilde ska kunna fullgöra sina arbetsuppgifter inom hälso- och sjukvården (4 kap. 2 § PDL). Lagrådet anser att den föreslagna ändringen i bestämmelsen om inre sekretess och elektronisk åtkomst bör delas upp i två delar. avser endast dem som utför försäkringsmedicinska utredningar bör lämp- ligen placeras i den nya lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Återstoden av stycket som ska beaktas av alla vårdgivare bör enligt Lagrådet placeras i patientdatalagen med en upplysning om att det finns särskilda bestämmelser om elektronisk åtkomst i lagen om försäkrings- Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning och föreslår därför en uppdelning på det sätt som Lagrådet anger. föreslås i den nya lagen om försäkringsmedicinska utredningar ansvara för att det underlag som behövs ska lämnas till den som ska utföra en försäkringsmedicinsk utredning. har möjlighet att lämna underlag till den vårdgivare som ska utföra ut- redningen i de fall han eller hon skulle vilja komplettera med annat underlag än det som ska tillhandahålla. är som begär försäkringsmedicinska utredningar är det naturligt att det är myndigheten som ska tillhandahålla relevant underlag. Det är också som är bäst insatt i det enskilda försäk- ringsärendet och det är myndigheten som med stöd av den försäkrings- medicinska utredningen ska göra bedömningen av om den försäkrade har rätt till den socialförsäkringsförmån han eller hon har ansökt om eller annars kan ha rätt till. Det bör således inte finnas ett behov för den som utför den försäkringsmedicinska utredningen att söka efter information om patienten i patientjournaler som förs hos en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos vårdgivaren. cinska utredningar inte har ett behandlingssyfte och inte heller är medi- cinskt motiverade bör det inte finnas någon risk för att patientsäkerheten försämras om elektronisk åtkomst till personuppgifter hos andra vård- enheter och vårdprocesser inte tillåts vid försäkringsmedicinska För att rättslig förpliktelse eller allmänt intresse enligt artikel 6.1 c och e i EU:s dataskyddsförordning ska anses utgöra den lagliga grunden för en behandling av personuppgifter krävs att behandlingen ska anses vara nödvändig. Som framgår av avsnitt 10.1 bedömer regeringen att en behandling av personuppgifter i samband med en försäkringsmedicinsk utredning är nödvändig. Dock bedömer regeringen att det inte finns skäl att anse att det är nödvändigt att den som deltar i en försäkringsmedicinsk utredning får tillgång till en patients journal som förs vid en annan vårdenhet eller i en annan vårdprocess hos samma vårdgivare. Regeringen bedömer vidare att det inte heller är nödvändigt för den hälso- och sjukvårdspersonal som inte medverkar i en försäkringsmedicinsk utredning att ta del av de personuppgifter som dokumenterats för ändamålet vårddokumentation vid en sådan utredning. Detta eftersom en försäkringsmedicinsk utredning inte ska anses utgöra hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Patientsäkerhetsaspekter som att följa upp en medicinsk behandling eller att ta del av läkemedelsanvändning saknas således i dessa fall. Den som arbetar både med försäkringsmedicinska utredningar och vid en annan vårdenhet eller i en annan vårdprocess hos samma vårdgivare ska med anledning av bestämmelsen dock inte vara förhindrad att ha elektronisk åtkomst till patientens journal i dessa respektive roller. Begreppen vårdenhet och vårdprocess definieras inte i PDL. I förarbetena hänvisas dock till termbank som definierar vårdenhet som ”organisatorisk enhet som tillhandahåller hälso- och sjukvård” (prop. 2007/08:126 s. 241). Vad som anses utgöra en vårdenhet kan alltså som Västra påpekar i sitt remissvar variera beroende på hur den organisatoriska strukturen är uppbyggd. Begreppet vårdenhet finns dock redan i patientdatalagen. I 4 kap. 4 § PDL anges det t.ex. att personuppgifter som dokumenterats för vårdändamål hos en vårdenhet eller en vårdprocess hos samma vårdgivare genast ska spärras om patienten motsätter sig att hans eller hennes uppgifter görs tillgängliga för den som arbetar inom en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess. Regeringen anser att det finns skäl för att låta den föreslagna bestämmelsen om behörighet överensstämma med bestämmelsen i 4 kap. 4 § PDL. Eftersom en patient kan motsätta sig elektronisk åtkomst för den som arbetar vid en annan vårdenhet bör denna grupp också inkluderas i behörighetsbegränsningen. Vårdprocess definieras i termbanken som ”följd av aktiviteter eller åtgärder som utförs för en patient, avseende ett visst hälsoproblem, mellan inkommen vårdbegäran och avslag av vårdbegäran eller avslut av vårdåtagande”. I förarbetena till PDL konstateras vidare att avgränsningen av en vårdprocess således är funktionell och inte organisatorisk såsom beträffande vårdenhet. En vårdprocess kan med andra ord inbegripa avgränsbara aktiviteter eller åtgärder hos olika vårdenheter som har ett funktionellt samband (prop. 2007/08:126 s. 241). Eftersom den verksamhet som utförs vid en försäkringsmedicinsk utredning bör betraktas som vård i PDL:s mening innebär detta att den verksamhet som utförs i samband med en sådan utredning bör kunna anses utgöra en vårdprocess. En försäkringsmedicinsk verksamhet kan också vara organiserad så att den är samlad på en vårdenhet. Som tidigare nämnts kan en patient motsätta sig att personuppgifter som dokumenterats för vårdsyfte görs tillgängliga genom elektronisk åtkomst för den som arbetar vid annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma vårdgivare (4 kap. 4 § PDL). menas personuppgifter som dokumenterats för att fullgöra skyldigheten att föra patientjournal och annan dokumentation som behövs för vården av patienter samt för administration som rör patienten och som syftar till att ge vård i enskilda fall eller som annars föranleds av vård i enskilda fall (2 kap. 4 § första stycket 1 och 2 PDL). I förarbetena till PDL anges att den enskilde kan motsätta sig elektronisk åtkomst endast om upp- giften behövs för vård. Det följer av att det i paragrafen talas om en annan vårdenhet och vårdprocess. Uppgifterna är däremot tillgängliga om vårdgivaren behöver dem exempelvis för kvalitetssäkring av hälso- och sjukvården eller för administration, planering etc. av verksamheten 2007/08:126 s. 241). Samma tolkning bör göras vid tillämpningen av den föreslagna bestämmelsen i PDL, personuppgifter som dokumen- terats vid en försäkringsmedicinsk utredning får inte tillgängliggöras för vårdsyfte genom elektronisk åtkomst för den som arbetar vid en annan vårdenhet eller vårdprocess. Uppgifterna ska däremot anses tillgängliga för vårdgivare om uppgifterna behövs för att systematiskt och fort- löpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten eller för admi- nistration, planering m.m. av verksamheten, jfr 2 kap. 4 § första stycket 4 och 5 PDL. Begränsningen av behörigheten för den som utför försäkringsmedi- cinska utredningar föreslås däremot gälla oavsett för vilket ändamål som personuppgifterna ska behandlas. Regeringen gör bedömningen att det för den som arbetar vid en vårdenhet eller inom en vårdprocess som utför försäkringsmedicinska utredningar saknas behov av elektronisk åtkomst till personuppgifter som behandlas vid en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma vårdgivare, också avseende ändamålen kvalitetssäkring, administration och planering m.m. Den personuppgiftsbehandling som regleras genom PDL avser verk- samhet i hälso- och sjukvårdslagen men även verksamheter som avses i vissa andra lagar, bl.a. i lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, lagen om genetisk integritet och den upphävda lagen om kastrering. PDL ska även tillämpas vid verksamhet enligt lagen om omskärelse av Som JO påpekar utförs undersökningar av enskildas hälsotill- stånd och funktionsförmågor som inte innebär att sjukdomar behandlas och följs upp för olika ändamål. Undersökningar genomförs t.ex. för ändamålet att utfärda intyg för ekonomiskt bistånd, insatser för barn och unga, bostadsanpassning, färdtjänst, riksfärdtjänst, parkeringstillstånd och till skolor för att bekräfta allergier och överkänslighet. anser att de särregleringar som föreslås i PDL avseende personuppgifts- hanteringen vid försäkringsmedicinska utredningar är nödvändiga, särskilt med anledning av EU:s dataskyddsförordning. ändring som Lagrådet föreslagit kommer dessutom en del av de före- slagna bestämmelserna att flyttas över till den nya lagen om försäkrings- Om och i vilken utsträckning särregleringar är nödvändiga även i fråga om andra undersökningar som utförs av enskildas hälsotillstånd och funktionsförmågor är en fråga som rege- ringen anser faller utanför området för denna proposition. Regeringen föreslår med anledning av ovanstående att en bestämmelse, Prop. 2017/18:224 om att vårdgivaren vid en försäkringsmedicinsk utredning ska begränsa behörigheten för sin personal, ska läggas in i den nya lagen. Begränsningen bör ske på så sätt att personuppgifter som behandlas hos en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos vårdgivaren inte får göras tillgängliga genom elektronisk åtkomst. Dessutom föreslår regeringen att det läggs in en bestämmelse i patientdatalagen om att personuppgifter som behandlas i en utredning enligt lagen om försäkringsmedicinska utredningar för vårdändamål inte får göras tillgängliga genom elektronisk åtkomst för den som arbetar vid en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma vårdgivare. Regeringens förslag: En vårdgivare får vid en försäkringsmedicinsk utredning inte ha direktåtkomst till personuppgifter om den försäkrade som behandlas av andra vårdgivare. En vårdgivare får inte ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av en annan vårdgivare i en försäkringsmedicinsk utredning. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- I promemorian föreslogs att förbudet för sammanhållen journal- föring skulle utgöra en bestämmelse som skulle läggas i patientdatalagen (2008:355), förkortad PDL. Bestämmelsen föreslogs innehålla förbud mot sammanhållen journalföring genom direktåtkomst både för den vård- givare som utför försäkringsmedicinska utredningar och för den vård- givare som i övrigt kommer i kontakt med den försäkrade. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har uttalat sig om förslaget tillstyrker detta. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om sammanhållen journalföring finns i 6 kap. PDL och innebär att en vårdgivare under vissa förutsättningar får ha direktåtkomst till elektroniska journalhand- lingar och andra personuppgifter som behandlas för ändamål som rör vårddokumentation hos en annan vårdgivare. Det finns ett förbud mot sammanhållen journalföring i de fall den enskilde har motsatt sig detta. Grundtanken med en sammanhållen journalföring är att skapa en bättre och en mer patientsäker hälso- och sjukvård. I förarbetena till PDL anges att det genom den sammanhållna journalföringen ges en tillgänglighet till uppgifter om patienter som i praktiken låter information följa patienterna i olika vårdkedjor och vårdprocesser (prop. 2007/08:126 s. 247). För att rättslig förpliktelse eller allmänt intresse enligt artikel 6.1 c och e i dataskyddsförordningen ska kunna utgöra den lagliga grunden för en behandling av personuppgifter krävs att behandlingen ska anses vara En vårdgivare får enligt 6 kap. 1 § PDL under vissa förutsätt- ningar ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av andra vårdgivare för ändamål som anges i 2 kap. 4 § 1 och 2 PDL. vårdgivare ska få behandla uppgifter som en annan vårdgivare gjort till- gängliga i systemet med sammanhållen journalföring krävs en aktuell patientrelation, patientens samtycke samt att uppgifterna kan antas ha betydelse för att förebygga, utreda eller behandla sjukdomar och skador 2017/18:224 hos patienten inom hälso- och sjukvården. Vårdgivare får även behandla personuppgifter avseende en patient som det finns eller har funnits en patientrelation med om uppgifterna kan ha betydelse för att utfärda ett intyg om vården och patienten samtycker till detta (6 kap. 3 § PDL). Lagrådet anser att den föreslagna ändringen i bestämmelsen om sammanhållen journalföring i likhet med bestämmelsen om inre sekretess och elektronisk åtkomst (se avsnitt 10.2.1) bör delas upp i två delar. Den del som avser endast dem som utför försäkringsmedicinska utredningar bör lämpligen placeras i den nya lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Den återstående delen som ska betraktas av alla vårdgivare bör placeras i patientdatalagen med en upplysning om att det finns särskilda bestämmelser om elektronisk åtkomst i lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning och föreslår därför en uppdelning på det sätt som Lagrådet anger. Som tidigare nämnts föreslås i lagen om försäkringsmedicinska utredningar ansvara för att relevant underlag lämnas till den som ska utföra en försäkringsmedicinsk utredning. Eftersom det är som beställer försäkringsmedicinska utredningar är det naturligt att det är myndigheten som ska tillhandahålla relevant underlag. Det är också som är bäst insatt i den enskildes försäkringsärende och det är myndigheten som med stöd av den försäkringsmedicinska utredningen ska göra bedömningen av om den försäkrade har rätt till den socialförsäkringsförmån han eller hon har ansökt om eller annars kan ha rätt till. Eftersom försäkringsmedicinska utredningar inte har ett behandlingssyfte, t.ex. sätts medicinska åtgärder och insatser inte in, bör det inte heller finnas någon risk för att patientsäkerheten försämras om sammanhållen journalföring inte tillåts vid försäkringsmedicinska utredningar. Regeringen bedömer därför att det bör saknas ett behov av att behandla personuppgifter genom sammanhållen journalföring vid försäkringsmedicinska utredningar för att fullgöra dokumentation eller administration som syftar till att ge vård i enskilda fall enligt 2 kap. 4 § 1 och 2 PDL. Även effektivitetsaspekter talar för att det är som ska ta fram relevant material och inte utföraren själv. Regeringen bedömer vidare att det inte finns behov för någon annan vårdgivare att genom direktåtkomst ta del av personuppgifter som dokumenterats vid en försäkringsmedicinsk utredning eftersom en försäkringsmedicinsk utredning inte innebär att medicinska åtgärder och insatser sätts in och därmed inte heller behöver utvärderas. En försäkringsmedicinsk utredning är dessutom enbart relevant så länge den ger en aktuell bild av den enskildes funktions- och aktivitetsförmåga. Regeringen föreslår med anledning av ovanstående att det i den nya lagen om försäkringsmedicinska utredningar ska läggas in en bestämmelse om att vårdgivare som utför en försäkringsmedicinsk utredning inte får ha direktåtkomst till personuppgifter om den försäkrade som behandlas av andra vårdgivare. Dessutom föreslår regeringen att en bestämmelse om att en vårdgivare inte får ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av en annan vårdgivare i en försäkringsmedicinsk utredning läggs in i patientdatalagen. 10.2.3 Bevarandetid för journalhandlingar Regeringens bedömning: Det bör inte vara nödvändigt att förkorta bevarandetiden för en journalhandling som förts vid en försäkringsmedicinsk utredning. Inte heller bedöms bestämmelserna om bevarandetid för omhändertagna journaler behöva ändras med anledning av lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslogs att en journalhandling som förts vid en försäkringsmedicinsk utredning ska bevaras efter det att den sista uppgiften fördes in i handlingen. Promemorian bedömde dock att en bevarandetid var rimlig för journaler som omhändertagits. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte berört förslaget eller bedömningen särskilt. Justitiekanslern anser att förslaget om en kortare bevarandetid synes kunna främja den enskildes integritet. Västra tillstyrker en bevarandetid som de anser är en rimlig och väl avvägd tid. ställer sig tveksam till en bevarandetid eftersom det t.ex. i samband med tillsynsärenden kan finnas anledning att ta del av journaler som sträcker sig längre tillbaka i tiden än . Kommuner och Landsting (SKL) samt läns landsting är tveksamma till en bevarandetid med tanke på att den allmänna preskriptionstiden för skadestånd är och en vårdgivare kan behöva dokumentationen för att försvara sig mot ett sådant anspråk. anser att eftersom den föreslagna bestämmelsen öppnar upp för att journalhandlingar bevaras än och eftersom journalerna om de överlämnas till en arkivmyndighet kommer att omfattas av arkivlagens bestämmelser är det svårt att se i vilka fall en bestämmelse om tre års bevarandetid skulle få en praktisk betydelse. Skälen för regeringens bedömning: Journalhandlingar ska enligt patientdatalagen (2008:355), förkortad PDL, bevaras efter det att den sista uppgiften fördes in i handlingen. Detta gäller i de fall journalhandlingar inte anses utgöra allmänna handlingar. För journalhandlingar som utgör allmänna handlingar ska 3 kap. 18 § PDL gälla, dvs. arkivlagen och de bestämmelser som meddelas med stöd av arkivlagen ska tillämpas. Vid tillkomsten av PDL föreslog att den bestämmelse i den tidigare patientjournallagen (1985:562) som angav att journalhandlingar skulle bevaras efter det att den sista uppgiften fördes in i handlingen skulle överföras oförändrad till patientdatalagen. I ett särskilt yttrande i utredningens betänkande anmälde dock flera av de i utredningen ingående experterna en avvikande uppfattning angående utredningens förslag om bevarandetid för patientjournaler. Experterna anförde att dagens regel om att journaler inte behöver sparas än efter sista anteckningen ter sig alltför kort, t.ex. för behandling av miljörelaterade sjukdomar och för uppföljning av cancer och implantat. Expertgruppen framhöll att för visst journalmaterial som t.ex. vid läkemedelsskador, som visar sig , är en längre 2017/18:224 bevarandetid också den enda möjligheten för patienten att kunna få veta vilka preparat som vederbörande haft. Ett flertal remissinstanser anförde dessutom att syftet med sammanhållen journalföring skulle motverkas med en sådan kort bevarandetid som . Regeringen ansåg mot bak- grund av detta att den kortaste bevarandetiden i stället borde utgöra tio år 2007/08:126 s. 98 f.). Det följer av 9 § första och tredje stycket personuppgiftslagen att personuppgifter inte får bevaras än vad som är nöd- vändigt med hänsyn till de ändamål för vilka uppgifterna behandlas eller så länge uppgifterna därefter behövs för historiska, statistiska eller veten- Motsvarande bestämmelse finns i artikel 5.1 e i data- skyddsförordningen som bl.a. anger att personuppgifter inte får förvaras i en form som möjliggör identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka personuppgifterna I promemorian görs bedömningen att eftersom försäkringsmedicinska utredningar inte innebär att sjukdomar behandlas eller att uppföljning görs av sjukdomar och sjukdomstillstånd som tidigare behandlats kan detta inte motivera en bevarandetid . Inte heller kan syftet med sammanhållen journalföring motivera en längre bevarandetid av person- uppgifterna eftersom bestämmelserna om sammanhållen journalföring inte föreslås vara tillämpliga vid försäkringsmedicinska utredningar. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att en bevarandetid inte kan motiveras med syftet för sammanhållen journalföring eller att en behandling eller uppföljning av sjukdomar och sjukdoms- tillstånd kan behöva göras. Däremot anser regeringen i likhet med vad SKL, i län och framfört att det kan finnas andra skäl för att behålla journalhandlingar Ett sådant skäl är att preskriptionstiden är för att väcka ett skadeståndsanspråk enligt skadeståndslagen (1972:207) och patient- skadelagen (1996:799). Eftersom patientskadelagen ska göras tillämplig vid försäkringsmedicinska utredningar bör bevarandetiden för sådana journalhandlingar vara tillräcklig lång för att motsvara bestämmelserna i En pågående domstolsprocess, som även nämndes i promemorian, utgör ett annat skäl för en längre bevarandetid än . Dessutom anser regeringen att det är av vikt att uppgifterna finns kvar i det fall det blir aktuellt med ett tillsynsärende. Inspektionen för vård och omsorg får enligt 7 kap. 11 § patientsäkerhetslagen (2010:659) avstå från att utreda klagomål om händelsen ligger . Regeringen gör bedömningen att det endast bör vara i ett fåtal fall som dokumentation från en försäkringsmedicinsk utredning som är äldre än kommer att behövas. Promemorians förslag öppnade dessutom upp för att journalhandlingar skulle få sparas . Regeringen anser dock att det för vårdgivarna skulle bli svårt att avgöra vilken dokumentation som skulle behöva sparas . att patientsäkerheten och den enskildes rättssäkerhet ska kunna garan- teras anser regeringen att samma bevarandetid som gäller för journalhandlingar enligt PDL även bör gälla för journalhandlingar som upprättats vid försäkringsmedicinska utredningar. Enligt PDL ska patientjournaler som omhändertagits bevaras i minst från det att de kom in till arkivmyndigheten. bedömningen att det inte finns anledning att ändra denna bevarandetid Prop. 2017/18:224 för journaler som förts vid försäkringsmedicinska utredningar och som när de lämnats till en arkivmyndighet därigenom blivit allmänna handlingar. Även i dessa fall bör alltså journalhandlingar som förts vid försäkringsmedicinska utredningar behandlas på samma sätt som övriga journalhandlingar. Regeringens bedömning: Utlämnande genom direktåtkomst av personuppgifter som dokumenterats vid försäkringsmedicinska utredningar till någon annan än den enskilde själv bör inte göras möjligt. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: De remissinstanser som berört bedömningen instämmer i att personuppgifter vid försäkringsmedicinska utredningar inte bör kunna lämnas ut genom direktåtkomst till någon annan än den Kommuner och Landsting (SKL), läns landsting och har dock framfört att det är viktigt att det tydligt framgår vilken paragraf i PDL som ska reglera personupp- giftsbehandlingen för försäkringsmedicinska utredningar eftersom det kan få stor betydelse för patientens möjlighet till direktåtkomst. anger i sitt remissvar att de inte instämmer i arbetsgruppens ställnings- tagande om att det primärt är 2 kap. 4 § punkt 1 och 2 PDL som ska tillämpas eftersom försäkringsmedicinska utredningar inte ska anses falla under hälso- och sjukvårdslagen. Skälen för regeringens bedömning: Utlämnande av personuppgifter genom direktåtkomst är enligt 5 kap. 4 § PDL endast tillåten i den ut- sträckning som anges i lag eller förordning. Regeringen har inte sett att det funnits behov av att personuppgifter vid försäkringsmedicinska ut- redningar ska kunna lämnas ut genom direktåtkomst till någon annan än den enskilde själv. Regeringen har dessutom i kontakt med Kommuner och Landsting, , och fått information om att det nya it-stöd som ska tas fram för försäkringsmedi-