prop · H503231 · 2018-04-19 00:00:00 — Enligt i kan kravet på att tillstånd ska innehålla villkor avseende den utrustning som får användas och var utrustningen får placeras innebära att tillståndshavaren måste ansöka om ändring av tillståndet så snart kamerautrustningen byts ut eller flyttas. och i anser att det bör förtydligas vad ett yttrande från berörd kommun ska innehålla så att särskilda kommunala aspekter och lokala synpunkter förs fram. kommun anser att tillståndsgivning för kamerabevakning borde hanteras av kommunerna eftersom kommunerna har god lokalkännedom och en närmare kontakt med medborgarna. () tillstyrker förslaget men efterlyser vissa förtydliganden av vad som avses med begreppet företräder arbetstagare på arbetsplatsen och vad som gäller om det t.ex. finns flera Skälen för regeringens förslag Innehållet i en ansökan En ansökan om kameraövervakning ska enligt kameraövervakningslagen ske skriftligen till i det län där övervakningen ska ske (16 §) och innehålla uppgift om och beskrivning av 1) den som ska bedriva kameraövervakningen och i förekommande fall den som ska ha hand om övervakningen för tillståndshavarens räkning, 2) ändamålen med kameraövervakningen, 3) den utrustning som ska användas, 4) den plats där utrustningen ska placeras och det område som kan övervakas, och 5) de omständigheter i övrigt som är av betydelse för prövningen av ärendet (17 §). Om övervakningen avser en arbetsplats, ska ett yttrande från skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen också lämnas in tillsammans med ansökan. Det har inte framkommit att det finns några problem vid tillämpningen av den nuvarande ordningen varför en ansökan om kamerabevakning enligt den nya lagen bör innehålla motsvarande uppgifter. underlätta tillståndsförfarandet vid kamerabevakning från rörliga objekt som exempelvis fordon eller drönare bör det emellertid framgå av lagen att en ansökan kan innehålla en beskrivning av den typ av område som ska bevakas i stället för ett särskilt utpekat område. Med anledning av Tjänstemännens centralorganisations (TCO) synpunkter kan konstateras att om det finns flera arbetstagargrupper på arbetsplatsen kan det behövas yttranden från företrädare för var och en av Om företrädare av det aktuella slaget inte finns bortfaller däremot I dataskyddsförordningen och det nya dataskyddsdirektivet anges hur den personuppgiftsansvarige ska göra en konsekvensbedömning avseende dataskydd i de fall där en sådan behövs. En sådan konsekvensbedömning ska enligt dataskyddsförordningen bl.a. innehålla en bedömning av behovet av och proportionaliteten hos behandlingen i förhållande till syftet (artikel 35.7). Den ska också innehålla en bedömning av riskerna för de registrerades rättigheter och friheter samt de åtgärder som planeras för att hantera riskerna, inbegripet skyddsåtgärder, säkerhetsåtgärder och rutiner för att säkerställa skyddet av personuppgifter och för att visa att förordningen efterlevs. Enligt det nya dataskyddsdirektivet ska en konsekvensbedömning utöver en allmän beskrivning av den planerade behandlingen innehålla en bedömning av riskerna för de registrerades rättigheter och friheter samt de åtgärder som planeras för att hantera riskerna för att säkerställa skyddet för personuppgifter och för att visa att direktivet efterlevs (artikel 27.2). Det svenska tillståndskravet för viss kamerabevakning utgör en precisering av den skyldighet att göra en konsekvensbedömning som i många fall hade gällt ändå enligt EU-regleringen. De krav på innehållet i en ansökan om tillstånd som ställs upp i kamerabevakningslagen bör därför utformas i nära anslutning till dataskyddsförordningens och det nya dataskyddsdirektivets reglering om konsekvensbedömning. Behovet av en konsekvensbedömning vid kamerabevakning innebär i och för sig en nyhet jämfört med vad som gäller . Av artikel 35.1 i dataskyddsförordningen framgår emellertid att en konsekvensbedömning kan omfatta en serie av liknande behandlingar som medför liknande höga risker. I skäl 92 till förordningen anges vidare att det ibland kan vara förnuftigt och ekonomiskt att en konsekvensbedömning avseende dataskydd inriktar sig på ett vidare område än ett enda projekt. Även av de riktlinjer som antagits av artikel 29-grupppen framgår att en enda konsekvensbedömning kan användas för att bedöma flera behandlingar som liknar varandra (WP 248 rev.01). Enligt riktlinjerna kan så vara fallet när liknande teknik används för att samla in uppgifter för samma ändamål. T.ex. anges att en grupp kommunala myndigheter som var och en inför ett liknande övervakningssystem kan utföra en enda konsekvensbedömning. Ett annat exempel som anges i riktlinjerna är att en järnvägsoperatör kan täcka videoövervakning på samtliga tågstationer med en gemensam konsekvensbedömning. Eftersom artikel 27.1 i det nya dataskyddsdirektivet i huvudsak överensstämmer med artikel 35.1 i dataskyddsförordningen bör vad som anförs gälla även för sådana konsekvensbedömningar som krävs enligt direktivet. Mot denna bakgrund bör exempelvis kunna ta fram en konsekvensbedömning som kan användas vid ett stort antal bevakningssituationer. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 6.3 om förbättrade möjligheter att få tillstånd behöver en ansökan dessutom inte längre innehålla ett omfattande underlag med statistik över brottsligheten på den aktuella platsen i förhållande till brottslighet på andra jämförbara platser. En och samma tillståndsansökan bör vidare, precis som , kunna omfatta kamerabevakning från flera rörliga objekt, t.ex. fordon eller drönare (jfr 8 § kameraövervakningsförordningen). Enligt regeringens bedömning kommer den administrativa bördan i samband med ett ansökningsförfarande för exempelvis därmed att bli mindre än . 2017/18:231 Regeringen delar Datainspektionens uppfattning att en tillståndsansökan också bör innehålla en hänvisning till den lag eller annan författning, kollektivavtal eller beslut som utgör den rättsliga grunden för kamerabevakningen. På så vis blir det tydligare för privata subjekt att de bara undantagsvis omfattas av tillståndsplikten som det blir lättare för tillsynsmyndigheten att bedöma om tillståndskravet gäller i eventuella gränsfall. Enligt regeringens mening kan kravet i denna del emellertid begränsas till att avse kamerabevakning som bedrivs av andra än myndigheter. Mot bakgrund av att en ansökan enligt vad som föreslås ska innehålla uppgift om de omständigheter i övrigt som är av betydelse för prövningen kan regeringen inte se något behov av att införa en möjlighet för tillsynsmyndigheten att meddela ytterligare föreskrifter om vad en ansökan ska innehålla. Yttrande från kommunen – bara i undantagsfall Enligt kameraövervakningslagen ska den kommun där övervakningen ska ske få tillfälle att yttra sig innan beslutar om tillstånd, om det inte är onödigt (18 §). Av den kartläggning som utredningen har gjort framgår att kommunerna sällan har några särskilda synpunkter som deras hörande medför en viss tidsutdräkt i ärendena. Särskilt tydligt blir detta när tillståndsprövningen rör kamerautrustade drönare som ska användas i ett stort antal kommuner, ibland i hela landet. I enlighet med vad bl.a. framhåller är avsikten med att kommunerna ska ges tillfälle att yttra sig främst att säkerställa att eventuella kommunala aspekter och lokala synpunkter förs fram. Vikten av att tillämpningen är enhetlig över hela landet och den begränsade nyttan som yttranden från kommunen synes ha talar för att detta krav helt borde tas bort. Det kan dock inte uteslutas att ett sådant yttrande kan vara värdefullt vid tillståndsprövningen i vissa fall. Möjligheten för tillsynsmyndigheten att inhämta ett yttrande från kommunen bör därför finnas kvar. Utredningen föreslår att den kommun där bevakningen ska ske ska få tillfälle att yttra sig om det behövs. För att markera att detta framöver ska ske endast i undantagsfall, bör det enligt regeringens mening anges att berörd kommun ska få tillfälle att yttra sig, om det av särskild anledning behövs. En sådan anledning skulle t.ex. kunna vara om omfattande och varaktig bevakning ska ske av centrala stadsdelar eller bevakning ska ske av en plats där flera kommunala evenemang väntas äga rum. Ett beslut om tillstånd ska enligt 19 § kameraövervakningslagen förenas med villkor om hur kameraövervakningen får anordnas. Sådana villkor ska avse övervakningens ändamål, den utrustning som får användas och det område som får övervakas. Länsstyrelserna ska också besluta om de övriga villkor som behövs för tillståndet. Sådana villkor får avse upplysningar om övervakningen, upptagning, användning, bevarande eller annan behandling av bilder, avlyssning eller upptagning av ljud samt andra förhållanden som har betydelse för att skydda enskildas personliga integritet. Enligt 20 § kameraövervakningslagen får ett beslut meddelas för en begränsad tid och länsstyrelserna får besluta om nya villkor eller Prop. 2017/18:231 återkalla tillståndet om förutsättningarna för tillståndet ändras. Varken dataskyddsförordningen eller det nya dataskyddsdirektivet innehåller några bestämmelser om hur ett förhandstillstånd ska utformas. Det framstår därför som lämplig att en sådan reglering tas in i kamerabevakningslagen. Kameraövervakningslagens nuvarande bestämmelser om tillståndsbeslut är förenliga med EU-regleringen och får anses ändamålsenliga även för tillståndsbeslut enligt kamera- bevakningslagen. Motsvarande bestämmelser bör därför tas in i den nya lagen. Vissa mindre sakliga och språkliga ändringar bör emellertid göras. En sådan förändring är att det bör anges uttryckligen att villkoren också kan avse den typ av område där bevakningen ska ske. Detta för att öka flexibiliteten vid kamerabevakning från rörliga objekt som exempelvis fordon och drönare. Sådana villkor kan också utformas på ett sätt som reglerar var bevakning inte får ske, t.ex. i närheten av bostadsbebyggelse eller friluftsområden om sådana behov inte finns. Att tillståndsbeslut även fortsättningsvis bör innehålla villkor om den utrustning som får användas och var den får placeras behöver inte innebära att ett nytt tillstånd behöver sökas vid minsta förändring. Tillsyns- myndigheten bör inte föreskriva mer detaljerade villkor än vad som behövs för att exempelvis avgränsa ett visst bevakningsområde eller knyta tillståndsbeslutet till en viss typ av teknik. Utgångspunkten bör vara att en tillståndshavare i normalfallet ska ha ett visst utrymme att flytta eller byta ut kameror inom samma område, i vart fall så länge det inte innebär att integritetsriskerna ökar. Regeringen delar inte Datainspektionens uppfattning att tillståndshavare bör vara skyldiga att anmäla ändrade förhållanden till tillståndsmyndigheten. Tillståndshavaren måste dock följa de villkor som föreskrivs i tillståndsbeslutet vilket kan innebära att det krävs en ny ansökan om tillstånd vid en förändring av exempelvis bevakningens ändamål. Av dataskyddsförordningen följer att ett krav på förhandstillstånd av det aktuella slaget ska prövas av den myndighet som utses till nationell tillsynsmyndighet enligt förordningen. Det är därför inte aktuellt att som kommun föreslår överlåta prövningen till kommunerna. 6.5Undantagen från tillståndskravet ska behållas och utvidgas Regeringens förslag: Från kravet på tillstånd till kamerabevakning görs följande undantag som i huvudsak motsvarar sådan kameraövervakning som är undantagen från tillståndsplikten eller är tillåten efter anmälan enligt kameraövervakningslagen: 1.Kamerabevakning som bedriver vid automatisk hastighetsövervakning. 2.Viss kamerabevakning vid skyddsobjekt. Jämfört med den nuvarande regleringen utvidgas undantaget till att också avse sådana skyddsobjekt som avses i 5 § 5 skyddslagen (2010:305) liksom byggnader, andra anläggningar och områden som används för eller är avsedda för fredstida krishantering enligt 4 § 4 skyddslagen. 3.Kamerabevakning som Försvarsmakten bedriver från ett fordon, fartyg eller luftfartyg som ett led i en militär insats eller militär övning eller som behövs för att prova utrustning för sådan bevakning. 4.Kamerabevakning som bedriver av vägtrafik och vid betalstationer och kontrollpunkter för trängselskatt samt vid betalstationer för infrastrukturavgifter. Jämfört med den nuvarande regleringen utvidgas undantaget till att också avse sjötrafik vid en rörlig bro. 5.Viss kamerabevakning i en vägtunnel som bedrivs av någon annan tunnelhållare än . 6.Viss kamerabevakning i en tunnelbanevagn och av en tunnelbanestation. Jämfört med den nuvarande regleringen utvidgas undantaget till att omfatta bevakning som har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott eller förebygga, förhindra eller upptäcka olyckor eller begränsa verkningarna av inträffade olyckor. 7.Viss kamerabevakning som har samband med postverksamhet. Jämfört med den nuvarande regleringen utvidgas undantaget till att omfatta bevakning i samtliga lokaler där det bedrivs postverksamhet eller av området utanför in- och utgångar till en sådan lokal. 8.Viss kamerabevakning i parkeringshus. Jämfört med den nuvarande regleringen utvidgas undantaget till att omfatta bevakning som har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. 9.Kamerabevakning som sker för säkerheten i trafiken eller arbetsmiljön från ett fordon, en maskin eller liknande för att förbättra sikten för föraren eller användaren. Undantagen från tillståndskravet ska inte innehålla några begränsningar avseende hur kameran ska vara monterad, vilken optik som får användas eller huruvida ljud får avlyssnas eller tas upp. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock ingen utvidgning av undantaget för kamerabevakning av skyddsobjekt. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Datainspektionen, tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter på det. anser i första hand att varje kamerabevakning som är nödvändig och annars vore laglig enligt dataskyddsregleringen borde undantas från tillståndskravet. I vart fall anser att kameror som används i eller på fordon, fartyg eller luftfartyg eller liknande rörliga objekt bör undantas från tillståndskravet då det i sådana fall är lämpligare med ett förhandssamråd med tillsynsmyndigheten på systemnivå. Säkerhetspolisen föreslår att undantaget från tillståndskravet för kamerabevakning av skyddsobjekt utsträcks till att även omfatta ett område i skyddsobjektets närhet och inte enbart området i dess omedelbara närhet. Detta skulle enligt Säkerhetspolisen korrespondera bättre med de behov som finns och gränsen för skyddsvakternas befogenheter för att skydda objektet. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) anser att begränsningen av undantaget från tillståndskravet för kamerabevakning av sådana skyddsobjekt som används för eller är avsedda för fredstida krishantering enligt 4 § 4 skyddslagen bör tas bort. MSB ser stora tillämpningssvårigheter med att urskilja sådana skyddsobjekt från de skyddsobjekt som i övrigt avses i 4 § 4 skyddslagen. Försvarsmakten anser att undantaget från kravet på tillstånd även bör gälla för bevakning av ett sådant skyddsobjekt som avses i 5 § 5 skyddslagen, dvs. områden där ett Natohögkvarter eller en främmande stats militära styrka bedriver militär verksamhet inom ramen för samförståndsavtalet mellan och Nato om värdlandsstöd. Försvarsmakten anser vidare att undantaget för Försvarsmaktens kamerabevakning bör bli mer teknikneutralt. () anser att det bör klargöras att undantagen även omfattar sådan provning av utrustning som genomförs för Försvarsmaktens räkning, även om det inte är Försvarsmakten som bedriver provningen. När det gäller användningen av kamerautrustade drönare förespråkar flera remissinstanser, bl.a. Transportstyrelsen, Lantmäteriet och , någon form av undantag från tillståndskravet för myndigheter generellt. Detta främst för att underlätta för exempelvis tillsynsverksamhet, mätningar och annan verksamhet som endast i undantagsfall innebär risker för att människor filmas eller fotograferas. Transportstyrelsen och Utredningen om självkörande fordon på väg (N 2015:07) anser vidare att undantaget som tar sikte på kamerabevakning som sker för säkerheten i trafiken är för snävt utformat. Enligt den utredningen borde undantaget omfatta fler kameror än sådana som förbättrar sikten för föraren och i stället gälla generellt för bevakning som sker med en kamera som för ett säkert framförande i trafiken eller arbetsmiljön är uppsatt på ett fordon, en maskin eller liknande. anser att det är positivt att bevakning av sjötrafik vid en öppningsbar bro i anslutning till väg inte längre ska omfattas av tillståndskravet. anser dock att ytterligare undantag bör införas avseende järnvägs- och kollektivtrafik. Liknande synpunkter framförs av bl.a. , Svensk Kollektivtrafik och . Enligt bör i vart fall sådan kollektivtrafik som kan jämföras med tunnelbana, exempelvis i , kunna undantas från tillståndskravet. instämmer i behovet av ett bredare undantag för kollektivtrafiken och föreslår också ett nytt undantag från tillståndskravet vid kamerabevakning inom vissa ytor och byggnader inom hälso- och sjukvården, exempelvis väntrum och entréer på akutmottagningar. välkomnar det bredare undantaget för postverksamhet. Skälen för regeringens förslag Regeringen instämmer i utredningens bedömning att de flesta av de nuvarande undantagen från tillståndsplikten i kameraövervakningslagen är ändamålsenliga också i förhållande till tillståndskravet i den nya kamerabevakningslagen. Viss kamerabevakning som varit undantagen från tillståndskravet kommer i enlighet med det mer begränsade tillståndskrav som ska gälla enligt kamerabevakningslagen dock inte längre att vara tillståndspliktig. Det innebär att vissa av de nuvarande undantagen har spelat ut sin roll. Så är exempelvis fallet med 2017/18:231 undantagen för övervakning i ett kasino (10 § första stycket 7) liksom sådan övervakning som efter anmälan får ske i en banklokal, vid uttagsautomater (12 § första stycket 1 och 2) och i en butikslokal (13 §). Att viss kamerabevakning inte längre omfattas av vare sig ett tillståndskrav eller en anmälningsplikt innebär inte att den blir oreglerad. Tvärtom kommer den i vissa avseenden att vara föremål för en mer omfattande reglering till skydd för den personliga integriteten än (se avsnitt 6.2). Den som bedriver kamerabevakning som inte är föremål för ett tillståndskrav måste i första hand se till att kamerabevakningen är förenlig med regleringen i dataskyddsförordningen eller annan tillämplig personuppgiftsreglering. I vissa fall kan sådan kamerabevakning t.ex. kräva en konsekvensbedömning avseende dataskydd och en skyldighet att samråda med tillsynsmyndigheten. Undantagen från tillståndskravet behålls och utvidgas De undantag från tillståndsplikten som finns i kameraövervakningslagen och som är relevanta i förhållande till tillståndskravet i kamerabevakningslagen bör överföras till den nya lagen. Detta gäller dels de rena undantag från tillståndskravet som finns i 10 § kameraövervakningslagen och dels sådan kameraövervakning som är undantagen från tillståndskravet men kräver en anmälan i enlighet med 12–15 §§. Till den senare kategorin hör kameraövervakning i en tunnelbanevagn eller av en tunnelbanestation, i ett postkontor och i parkeringshus. De nu nämnda undantagen bör som utredningen föreslår också utvidgas något, bl.a. genom att fler syften anges uttryckligen i respektive undantagsbestämmelse, t.ex. syftet att lagföra brott. Undantaget från tillståndskravet som avser kamerabevakning i en tunnelbanevagn och av en tunnelbanestation bör således omfatta kamerabevakning som har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott eller förebygga, förhindra eller upptäcka olyckor eller begränsa verkningarna av inträffade olyckor. Undantaget som avser kamerabevakning i parkeringshus bör på motsvarande sätt omfatta bevakning som har till syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Även undantaget som avser kamerabevakning i postkontor bör knytas till dessa syften. I enlighet med vad utredningen föreslår bör det undantaget också breddas något genom att avse lokaler där det bedrivs postverksamhet. Utredningen föreslår dessutom att undantaget uttryckligen ska omfatta kamerabevakning av en yta i en butikslokal på vilken det bedrivs postverksamhet. Regeringen anser emellertid inte att det är nödvändigt eftersom sådana butikslokaler redan omfattas av formuleringen lokal där det bedrivs postverksamhet. Vad som är postverksamhet definieras i 1 kap. 2 § postlagen (2010:1045). Undantagen från tillståndskravet bör i enlighet med utredningens förslag, inte innehålla några begränsningar avseende hur kameran ska vara monterad, vilken optik som får användas eller huruvida ljud får avlyssnas eller tas upp. Frågan om ljud får avlyssnas eller tas upp kommer därmed avgöras genom en tillämpning av annan tillämplig personuppgiftsreglering, t.ex. dataskyddsförordningen. det betydande integritetsintrång som avlyssning eller upptagning av ljud kan medföra torde utgångspunkten även fortsättningsvis vara att kamerabevakning i de aktuella fallen inte bör möjliggöra avlyssning eller inspelning av människors samtal. Vissa skyddsobjekt är undantagna från tillståndskravet i kameraövervakningslagen. Enligt regeringens bedömning föreligger ett ökat behov av kamerabevakning i samhället på vissa strategiska platser. Det framstår därför, som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) framhåller, ändamålsenligt att undantaget för skyddsobjekt utvidgas till att även avse sådana byggnader, andra anläggningar och områden som enligt 4 § 4 skyddslagen används för eller är avsedda för fredstida krishantering. I enlighet med vad Försvarsmakten anför bör undantag även göras för sådana skyddsobjekt som avses i 5 § 5 skyddslagen, dvs. områden där ett Natohögkvarter eller en främmande stats militära styrka bedriver militär verksamhet inom ramen för samförståndsavtalet mellan och Nato om värdlandsstöd. Säkerhetspolisen föreslår en utvidgning av det område som får bevakas i anslutning till ett skyddsobjekt för att korrespondera bättre med behovet av bevakning och skyddsvakternas befogenhet. Det saknas dock underlag för att göra en sådan utvidgning i detta lagstiftningsärende. Detta innebär att det tillståndsfria området runt ett skyddsobjekt kommer att vara begränsat till området i skyddsobjektets omedelbara närhet. Om det av särskild anledning föreligger en förhöjd hotbild mot det aktuella skyddsobjektet bör det dock finnas goda möjligheter att bevilja ett tillstånd för kamerabevakning av ett större område i enlighet med vad som framgår i avsnitt 6.3. Kamerabevakning vid rörliga broar kan ha stor betydelse för att förhindra olyckor eller för att minska skadeverkningarna av inträffade olyckor. Enligt utredningen anses nuvarande undantag från tillståndsplikten i kameraövervakningslagen inte omfatta bevakning av sjötrafik i samband med öppning och stängning av en rörlig bro. I enlighet med utredningens förslag bör därför undantag utvidgas till att även gälla sjötrafik vid en rörlig bro. föreslår i första hand att all myndighetens kamerabevakning som är nödvändig och laglig enligt dataskyddsregleringen ska undantas från tillståndskravet. Ett sådant undantag skulle i praktiken innebära att tillståndskravet för kamerabevakning tas bort. Det finns inte underlag att i detta lagstiftningsärende lämna ett sådant förslag men regeringen anser att det är angeläget att frågan utreds vidare (se avsnitt 6.2). Regeringen anser inte heller att det är möjligt att införa ett generellt undantag för användning av kamerabevakning med fordon eller drönare. Konsekvenserna av ett sådant undantag är inte närmare belysta av utredningen och därför svåra att överblicka.