prop · H503183 · 2018-03-20 00:00:00 — Av dessa är män och kvinnor. Intro- duktionsprogrammen syftar bl.a. till att eleverna ska bli förberedda för nationella program i gymnasieskolan, för gymnasial utbildning inom vuxenutbildningen eller för arbetsmarknaden. De fyller därmed en mycket viktig funktion. Många av utmaningarna med introduktionspro- grammen kan kopplas till den stora andelen nyanlända elever i gymnasie- åldern, men elevgruppen som går introduktionsprogram är heterogen, vilket innebär att utbildningen måste anpassas för att kunna möta varje enskild elev. Genomströmningen i gymnasieskolan har i det närmaste varit oförändrad trots olika insatser, bl.a. i form av en omfattan- de gymnasiereform 2011. Ungefär en fjärdedel av eleverna som påbörjar sina studier på ett nationellt program når inte examen . Av dessa är fler män än kvinnor. Många unga kvinnor och män är därmed inte tillräckligt förberedda för arbete eller vidare studier efter avslutad gymnasieskola. För de ungdomar som inte fullföljer en gymnasial utbildning är det ofta svårt att etablera sig i arbetslivet. Unga som varken arbetar eller studerar utgör en särskilt utsatt grupp i samhället. Gruppen är heterogen och kan ha en bakgrund med t.ex. skolmisslyckanden, långvarig arbetslöshet, ekonomiska problem eller ohälsa. Dessa ungdomar har ofta behov av samordnat stöd från ett flertal aktörer. Det är av stor betydelse att ung- domar som inte har en fullföljd gymnasieutbildning ges möjlighet att på- börja eller återgå till utbildning. Det behövs bättre stödstrukturer för att alla ungdomar, såväl kvinnor som män, ska fullfölja en gymnasieutbildning För att öka genomströmningen behövs flera insatser, bl.a. mer flexibla vägar till nationella program, men också en bredd av insatser i gymnasie- skolan och gymnasiesärskolan så att fler ungdomar får möjlighet att full- följa en utbildning med så goda resultat som möjligt. Alla elever behöver få en bra start och en utbildning av hög kvalitet i gymnasieskolan och i gymnasiesärskolan. Övergången från det obliga- toriska till det frivilliga skolsystemet kan emellertid för vissa elever vara problematisk och kräva goda stödstrukturer för att eleverna ska nå målen för utbildningen. En elev som lämnar går från ett relativt sammanhållet och tydligt utmejslat utbildningssystem till en gymnasie- skola med en mängd olika inriktningar som kräver olika vägval och ställ- ningstaganden. Mycket i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan fun- gerar väl, men alla elever når inte målen och några avbryter studierna. Det finns inget enkelt svar på vad som påverkar genomströmningen i gymnasieskolan men den kan vara beroende av såväl individuella som organisatoriska faktorer. I takt med att allt fler, och i princip alla, 2017/18:183 elever går över i gymnasieskolan har elevgruppen också blivit alltmer heterogen, vilket ställer ytterligare krav på utbildningen. Det följer av skollagen (2010:800) att elever i barn- och ungdoms- utbildningens skolformer som behöver det ska få ett aktivt lärarstöd och individanpassade åtgärder. konstaterar att gymna- sieskolan i vissa fall arbetar uppdelat och fragmentariskt. Systemet med en stor mängd kurser på de nationella programmen bidrar till detta. Utredningen anser vidare att skolors ansvarstagande för att individ- anpassa undervisningen och ge elever stöd inte heller förefaller vara lika etablerat i gymnasieskolan som i . För att alla elever ska få förutsättningar till en välfungerande skolgång utan avbrott och uppehåll behöver övergångarna inom och mellan skolformer fungera väl, t.ex. övergången från till gymnasieskolan eller från introduk- tionsprogram till nationella program inom gymnasieskolan. Elever med dokumenterade behov av stödinsatser ska inte behöva vänta på stöd eller stöta på hinder som skulle ha kunnat undvikas genom samverkan och överlämning av information om elevens stödbehov när de byter skola. Information om tidigare insatser kan vara avgörande för elevens skol- framgång. Vissa utmaningar är specifika för respektive skolform, andra är gemen- samma. Det är dock viktigt att bestämmelserna för gymnasiesärskolan i så stor utsträckning som möjligt harmonierar med bestämmelserna för gymnasieskolan, dels av likvärdighetsskäl, dels för att samverkan under- lättas. Även om nästan alla elever påbörjar en gymnasieutbildning är det ett relativt stort antal som inte når målen för utbildningen. redovisar i sin uppföljning av elever som slutförde gymnasieskolans nationella program /16 utan att få ett examensbevis (Nära examen, rapport 461, 2017) att ungefär hälften av de elever som efter av- slutad utbildning på ett nationellt program fått ett studiebevis i stället för en gymnasieexamen endast saknade godkända betyg i en eller ett par av de kurser som krävs för en gymnasieexamen. Av eleverna med studie- bevis var män och kvinnor. Dessa elever skulle med ett stöd eller bättre stöd kunna nå målen för utbildningen i högre ut- sträckning . Utöver bristande stödinsatser är frånvaro en stor riskfaktor för studie- misslyckanden och studieavbrott. Frånvaro kan leda till att elever- na hamnar utanför arbetsmarknaden, i psykisk ohälsa och utanförskap. Det är därför viktigt att skolorna uppmärksammar elever med frånvaro, följer upp frånvaron och att arbete med att främja närvaro görs hos alla huvudmän och på alla skolor. Det finns ungdomar som trots olika stödinsatser inom utbildningen aldrig påbörjar eller fullföljer en utbildning i gymnasieskolan eller gym- nasiesärskolan. Kommunerna har ett särskilt ansvar att följa upp och erbjuda dessa ungdomar individuella åtgärder, i första hand med syfte att motivera dem att fortsätta sin utbildning. Det är viktigt att kommunernas aktivitetsansvar riktas mot den grupp som har störst behov av insatser. 4.2.1Stödstrukturer för eleven i skolan Alla elever ska ges stöd och stimulans I skollagens inledande bestämmelser anges att det i utbildningen ska tas hänsyn till elevers olika behov. Barn och elever ska ges stöd och stimu- lans så att de utvecklas så långt som möjligt (1 kap. 4 §). Närmare be- stämmelser om barns och elevers utveckling mot målen finns i 3 kap. skollagen. Enligt en inledande bestämmelse i det kapitlet ska alla barn och elever ges den ledning och stimulans som de behöver i sitt lärande och sin personliga utveckling för att de utifrån sina egna förutsättningar ska kunna utvecklas så långt som möjligt enligt utbildningens mål. Elever som till följd av funktionsnedsättning har svårt att uppfylla de olika kunskapskrav som finns ska ges stöd som syftar till att så långt som möjligt motverka funktionsnedsättningens konsekvenser och de elever som lätt når de kunskapskrav som minst ska uppnås ska ges ledning och stimulans för att kunna nå längre i sin kunskapsutveckling (3 kap. 3 §). Av läroplanerna framgår att ansvaret att ge stöd och stimulans och att uppmärksamma och stödja elever som är i behov av särskilt stöd ligger på alla som arbetar i skolan (avsnitt 2.1 förordningen [SKOLFS 2011:44] om läroplan för gymnasieskolan respektive avsnitt 2.1 förordningen [SKOLFS 2013:148] om läroplan för gymnasiesärskolan; motsvarande skrivning finns även i läroplanerna för och motsvarande skolformer samt för vuxenutbildningen). Stöd kan ges i form av extra anpassningar eller särskilt stöd Om det inom ramen för undervisningen eller på annat sätt framkommer att det kan befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås ska eleven i första hand skyndsamt ges stöd i form av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen (3 kap. 5 a § skollagen). Sådant stöd kan vara att hjälpa en elev med att planera och strukturera sina studier, till exempel med hjälp av ett särskilt schema över skoldagen eller extra tydliga instruktioner eller stöd för att sätta igång arbetet. Att hjälpa till med att förstå texter, att förklara ett ämnes- område på ett annat sätt eller ge extra färdighetsträning såsom lästräning är också att anse som stöd i form av extra anpassningar. Till stöd i form av extra anpassningar hör även specialpedagogiska insatser under en kor- tare tid. Även särskilda läromedel eller utrustning i form av t.ex. tidsstöd, dvs. hjälpmedel för att förstå och passa tider, samt digital teknik med anpassade programvaror kan som huvudregel anses falla inom ramen för stöd i form av extra anpassningar (prop. 2013/14:160 s. 21 och 36). Vad som är lämpliga extra anpassningar måste avgöras från fall till fall. Bes- tämmelserna om stöd i form av extra anpassningar gäller i samtliga skolformer och fritidshemmet. Om det kan befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås, trots att stöd i form av extra anpassningar har getts inom ramen för den ordinarie undervisningen, ska en anmälan göras till rektorn. Detsamma gäller om det finns särskilda skäl att anta att extra anpassningar inte skulle vara tillräckliga. Rektorn ska se till att elevens behov av särskilt stöd skyndsamt utreds. Behovet av särskilt stöd ska även utredas om eleven uppvisar andra svårigheter i sin skolsituation. Om utredningen visar att en elev är i behov av särskilt stöd ska han eller hon ges sådant stöd (3 kap. 8 § skollagen). Bestämmelserna om särskilt stöd gäller endast i förskoleklassen, , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan, fritidshemmet, gymnasieskolan och gymna- siesärskolan (3 kap. 6 § skollagen). Vilka åtgärder kan vidtas inom ramen för särskilt stöd? Av förarbeten framgår att insatser som är att betrakta som särskilt stöd är t.ex. enskild undervisning, elevassistent eller mer omfattande eller regel- bundna specialpedagogiska insatser, dvs. insatser av mer ingripande ka- raktär som normalt inte är möjliga att genomföra inom ramen för den ordinarie undervisningen. Även insatsernas omfattning och varaktighet måste beaktas (prop. 2013/14:160 s. 21). Särskilt stöd får ges i stället för den undervisning eleven annars skulle ha deltagit i eller som komplement till denna. Stödet ska som huvudregel ges inom den elevgrupp som eleven tillhör (3 kap. 7 § skollagen) Om det särskilda stödet för en elev i , grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan inte i rimlig grad kan anpassas efter elevens behov och förutsättningar får ett beslut om särskilt stöd innebära avvikelser från den timplan samt de ämnen och mål som annars gäller för utbildningen (anpassad studiegång). Rektorn ansvarar för att en elev med anpassad studiegång får en utbildning som så långt det är möjligt är likvärdig med övrig utbildning i den aktuella skolformen (3 kap. 12 § skollagen). gäller att en anpassad studiegång i , specialskolan och sameskolan ska utformas så att eleven så långt som möjligt får förutsättningar att nå behörighet till gymnasieskolans natio- nella program (prop. 2016/17:143, bet. 2016/17:UbU23, rskr. 2016/17:339, SFS 2017:620). Ett åtgärdsprogram ska utarbetas för elever som behöver särskilt stöd För en elev som ska ges särskilt stöd ska ett åtgärdsprogram utarbetas (3 kap. 9 § skollagen). Av förarbeten framgår att syftet med att ställa krav på åtgärdsprogram är att det ska finnas ett dokument för planering och utvärdering av elevens utbildning, så att förutsättningarna för elevens fortsatta lärande blir de bästa. Av programmet ska bl.a. behovet av särskilt stöd och hur det ska tillgodoses framgå (prop. 2009/10:165 s 289 f.). Arbetet med åtgärdsprogrammet ska utgå från elevens behov, styrkor och svårigheter samt från en analys av vilka hinder och möjligheter som finns i elevens omgivning. Även elevens och dennes vårdnadshavares syn på skolsituationen och förslag till tänkbara lösningar ska vägas in. Programmet ska omfatta elevens hela skolsituation. Det är således viktigt att lägga fokus på elevens hela studiemiljö och inte på den enskilda elevens svårigheter. Insatserna ska relatera till målen i läroplanerna och uppställda kunskapskrav och vara möjliga att följa upp och utvärdera. Det bör också framgå vem som är ansvarig för att stödinsatserna genom- förs, följs upp och utvärderas (prop. 2009/10:165 s. 290 och 665). har tagit fram Allmänna råd för arbete med extra anpass- ningar, särskilt stöd och åtgärdsprogram (SKOLFS 2014:40) som är tänkta att fungera som ett praktiskt redskap i arbetet med att stödja en elev i behov av extra anpassningar och särskilt stöd. Av råden framgår bl.a. rektorns ansvar för att bl.a. skapa rutiner för hur kvalitetsarbetet med åtgärdsprogrammen ska bedrivas på skolenheten. Genom utvecklingssamtalet följs elevens kunskapsutveckling och studiesituation upp Minst en gång varje termin ska ett utvecklingssamtal hållas för varje elev. I och motsvarande skolformer ska läraren, eleven och elevens vårdnadshavare ha ett utvecklingssamtal om hur elevens kun- skapsutveckling och sociala utveckling bäst kan stödjas samt om vilka insatser som behövs för att eleven ska nå kunskapskraven och i övrigt utvecklas så långt som möjligt inom ramen för läroplanen. Informationen vid utvecklingssamtalet ska grunda sig på en utvärdering av elevens utveckling i förhållande till läroplanen och kunskapskraven i de ämnen som eleven får undervisning i. I gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska rektorn se till att eleven i ett utvecklingssamtal ges en samlad infor- mation om elevens kunskapsutveckling och studiesituation. Också en elevs vårdnadshavare ska få sådan information. I gymnasiesärskolan ska utvecklingssamtalet genomföras med elevens individuella studieplan som grund, se nedan (10 kap. 12 §, 11 kap. 15§, 12 kap. 12 § 13 kap. 12 §, 15 kap. 20 § och 18 kap. 20 § skollagen). I låg- och mellanstadiet i de obligatoriska skolformerna ska dessutom skriftliga individuella utvecklingsplaner upprättas I de årskurser i de obligatoriska skolformerna där betyg inte ges ska skriftliga individuella utvecklingsplaner upprättas. Planerna regleras i skollagens respektive skolformskapitel. De ska innehålla omdömen om elevens kunskapsutveckling men också de insatser som behövs för att eleven ska nå kunskapskraven och i övrigt utvecklas så långt som möjligt inom ramen för läroplanen. Planerna ska upprättas en gång vid ett av utvecklingssamtalen i årskurs 1–5 i , grundsärskolan och sameskolan samt i årskurs 1–6 i specialskolan. De ska även upprättas en gång per läsår för elever i årskurs 6–9 i grundsärskolan i de fall betyg inte sätts. Motsvarande gäller för elever i årskurs 7–10 i specialskolan som läser enligt grundsärskolans kursplaner (10 kap. 13 §, 11 kap. 16 och 16 a §§, 12 kap. 13 och 13 a §§ och 13 kap. 13 § skollagen). I de högre årskurserna i de obligatoriska skolformerna behöver skrift- liga individuella utvecklingsplaner inte upprättas. En skyldighet att upp- rätta sådana planer har funnits även i de högre årskurserna, men avskaf- fades 2013 efter förslag i propositionen Minskade krav på dokumentation i skolan (prop. 2012/13:195, bet. 2013/14:UbU5, rskr. 2013/14:19). Skälet var att arbetet med att upprätta sådana planer upplevdes som en administrativ börda av lärarna, som det ursprungliga syftet med att införa krav på skriftliga individuella utvecklingsplanerna ansågs upp- fyllas i de högre årskurserna genom andra inslag i skolsystemet. Bak- grunden till att det hade införts krav på skriftiga individuella utvecklings- planer 2006 var bl.a. att det då inte sattes betyg förrän i årskurs 8 i grund- skolan och att det ansågs finnas ett behov av att ge en tydligare och mer regelbunden information till elever och vårdnadshavare om elevens kun- skapsutveckling och sociala utveckling. 2013 hade dock ett antal änd- ringar genomförts, bl.a. sätts numera betyg från årskurs 6 i , grundsärskolan (när betygs sätts i den skolformen) och sameskolan samt från årskurs 7 i specialskolan. En betygsskala med fler steg har införts och det finns numera bestämmelser i skollagen om att eleverna ska infor- meras om de grunder som tillämpas vid betygsättningen och att de som beslutar betyg på begäran ska informera berörda elever och vårdnads- havare om skälen för betygssättningen. Vidare har nya läroplaner med kursplaner samt kunskapskrav för den obligatoriska skolan införts. De nya kursplanerna är nationellt styrande och mer konkreta och tydligare än de tidigare. Kunskapskraven är dessutom tydligare än de tidigare betygskriterierna. Det har vidare införts nationella prov i fler ämnen än tidigare i årskurs 6 och 9 i och motsvarande skolformer. Med dessa nya inslag i skolsystemet bedömde regeringen att det behov av skriftlig information om elevens kunskapsutveckling som hade funnits innan de skriftliga individuella utvecklingsplanerna infördes, var väl tillgodosedda i de årskurser där betyg sätts. I samband med att kravet på skriftliga individuella utvecklingsplaner togs bort i de högre årskurserna i de obligatoriska skolformerna ändrades regleringen av utvecklings- samtalen så att det tydligare framgår att utvecklingssamtalet även ska behandla de insatser som behövs för att eleven ska nå kunskapskraven i de ämnen som eleven får undervisning i och i övrigt utvecklas så långt som möjligt inom ramen för läroplanen. Informationen till elever och föräldrar vid utvecklingssamtalet ska med andra ord motsvara den som tidigare gavs i den skriftliga individuella utvecklingsplanen. Det finns dock inget hinder för skolor att göra egna bedömningar om det finns behov av att upprätta skriftliga utvecklingsplaner även i de fall då det inte finns någon skyldighet att göra det. För att uppföljningen av varje elevs kunskapsutveckling och behov av stöd ska säkerställas finns det därför möjlighet att upprätta skriftliga individuella utvecklingsplaner i situationer när en sådan dokumentation inte är obligatorisk, men ändå anses tillföra något, t.ex. i de fall det finns skäl att dokumentera vissa anpassningar av skolmiljön som behöver göras för att en elev med funktionsnedsättning ska få de bästa förutsättningarna för sin kunskaps- utveckling (prop. 2012/13:195 s. 15 f.). I det obligatoriska skolväsendet ska det göras en bedömning av nyanlända elevers kunskaper För , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan gäller att nyanlända elevers kunskaper ska bedömas om en sådan bedömning inte är uppenbart onödig. Detta gäller också för vissa andra elever som varit bosatta utomlands (3 kap. 12 c § skollagen). Bedömningen ska utgöra underlag för beslut om vilken årskurs och undervisningsgrupp som elev- en ska placeras i samt hur den kommande undervisningen i de olika äm- nena ska planeras (3 kap. 12 d och 12 e §§ skollagen). Om elever inte har fått godkända betyg i ämnen ska deras kunskapsutveckling dokumenteras i en skriftlig bedömning Om en elev får ett icke godkänt betyg i ett avslutat ämne i ska en skriftlig bedömning av elevens kunskapsutveckling i ämnet göras. Av bedömningen får också de stödåtgärder som har vidtagits framgå. Be- dömningen ska undertecknas av läraren. En skriftlig bedömning ska i motsvarande fall ges även för elever på (10 kap. 22 § skollagen och 8 kap. [2010:2039]). I gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska individuella studieplaner upprättas För varje elev i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan ska det upprättas en individuell studieplan som beskriver innehållet i varje enskild elevs utbildning. Den individuella studieplanen ska bl.a. innehålla uppgifter om vilken studieväg eleven går på och elevens val av kurser. Den ska också innehålla information om elevens eventuella studier i ämnen samt om andra insatser för elever på introduktionsprogram (17 kap. 7 § skollagen, 1 kap. 7 § gymnasieförordningen och avsnitt 2.6 förordningen [SKOLFS 2011:144] om läroplan för gymnasieskolan). För viss utbildning i gymnasiesärskolan finns kravnivåer i stället för kunskapskrav Utbildning på ett individuellt program ska erbjudas elever i gymnasie- särskolan som inte kan följa undervisningen på ett nationellt program. I de individuella programmen ska vissa ämnesområden ingå, bl.a. natur och miljö, individ och samhälle samt språk och kommunikation (19 kap. 14 § skollagen). Om eleven har förutsättningar för det får rektorn besluta att en elev på ett individuellt program ska läsa en kombination av ämnen, som normalt läses på nationella program, och ämnesområden (19 kap. 15 § skollagen). För varje ämne ska det finnas en ämnesplan och för varje ämnesområde ska det finnas en ämnesområdesplan (19 kap. 22 § skollagen). Utbildningen inom ämnena på de nationella programmen ges i form av en eller flera kurser och på varje avslutad kurs ska ett betyg sättas med hjälp av de kunskapskrav som har föreskrivits för en kurs. På ämnesområden ska betyg inte sättas (19 kap. 24 § och 18 kap. 22 och 23 §). Av gymnasieförordningen framgår det att det av ämnesområdes- planerna, i stället för kunskapskrav, ska framgå ämnesområdets krav- nivåer (1 kap. 5 a § gymnasieförordningen [2010:2039]). Det finns krav på närvaro även i de frivilliga skolformerna gymnasie- skolan och gymnasiesärskolan Gymnasieskolan och gymnasiesärskolan är frivilliga skolformer. Det betyder dock inte att den elev som valt att gå i skolformen får vara från- varande. Av skollagen framgår att eleven ska delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om eleven inte har giltigt skäl att utebli. Om en elev utan giltigt skäl uteblir ska rektorn se till att elevens vårdnadshavare informeras om att eleven har varit frånvarande. Om det finns särskilda skäl behöver inte vårdnadshavaren informeras (15 kap. 16 § och 18 kap. 16 § skollagen). I gymnasieförordningen anges att om en elev på grund av sjukdom eller annan orsak inte kan delta i skolarbetet ska detta anmälas. Rektorn får bevilja en elev i gymnasieskolan eller gymnasiesärskolan 2017/18:183 ledighet från skolarbetet för enskilda angelägenheter eller om det är nöd- vändigt för att eleven ska kunna utföra uppgifter som har samband med gymnasial lärlingsanställning samt i mindre omfattning befrielse från vissa undervisningspass eller annat skolarbete (12 kap. 1 och 2 §§ gym- nasieförordningen). När en elev börjar eller slutar vid en gymnasieskola eller gymnasie- särskola med en annan huvudman än hemkommunen, ska huvudmannen meddela detta till hemkommunen. Detsamma gäller om en elev som inte fyllt utan giltigt skäl är frånvarande i betydande utsträck- ning (15 kap. 15 § respektive för 18 kap. 15 § skollagen). Samverkan och övergångar mellan skolformer regleras i läroplanerna Av läroplanerna framgår att , förskoleklassen och fritids- hemmet ska samverka på ett förtroendefullt sätt med varandra och för- skolan för att stödja elevernas utveckling och lärande i ett långsiktigt perspektiv. , grundsärskolan och specialskolan ska även samverka med de gymnasiala utbildningar som eleverna fortsätter till. För gymnasieskolan och gymnasiesärskolan gäller att skolan ska nära samverka med de obligatoriska skolformerna och att samarbetet med de övriga skolformerna ska utvecklas. Det ska finnas samarbetsformer som syftar till att förbereda eleverna och deras vårdnadshavare inför över- gångar mellan skolformer. Kunskaper, erfarenheter och information om innehållet i utbildningarna ska utbytas för att skapa sammanhang, konti- nuitet och progression i elevernas utveckling och lärande. Läraren ska bl.a. vid övergångar särskilt uppmärksamma elever som är i behov av extra anpassningar eller särskilt stöd (förordningen [SKOLFS 2010:37] om läroplan för , förskoleklassen och fritidshemmet, förord- ningen [SKOLFS 2010:255] om läroplan för grundsärskolan, förord- ningen [SKOLFS 2010:250] om läroplan för specialskolan samt för förskoleklassen och fritidshemmet i vissa fall, förordningen [SKOLFS 2010:251] om läroplan för sameskolan samt för förskoleklas- sen och fritidshemmet i vissa fall, förordningen [SKOLFS 2011:144] om läroplan för gymnasieskolan och förordningen [SKOLFS 2013:148] om läroplan för gymnasiesärskolan). Kommunernas ansvar för hur ungdomar är En kommun ska löpande hålla sig informerad om hur de ung- domar som är bosatta i kommunen är sysselsatta. Det gäller de ungdomar som har fullgjort sin skolplikt men inte har fyllt och inte genomför eller har fullföljt utbildning på nationella program i gymnasieskolan eller