prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — Det kan tilläggas att en bredare allmänhet knappast har något berättigat intresse av insyn i nu aktuella fall, vilket kommer till uttryck genom att uppgifterna omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen när de förekommer i domstol. Ett par remissinstanser ifrågasätter om varje utlämnande av handlingar till en part eller en partsrepresentant kan anses ske på grund av domstol- ens beslut. Enligt regeringens mening kan uttrycket beslut i detta sam- manhang inbegripa även sådana mer eller mindre rutinmässiga handlägg- ningsbeslut som ibland ges skriftlig form men som oftare verkställs utan att de dokumenteras, exempelvis sändandet av handlingar till parterna. Skadeståndsansvaret bör omfatta även utnyttjandet eller röjandet av före- tagshemligheter som parter m.fl. får del av genom ett sådant formlöst beslut. Detta behöver inte särskilt anges i lagtexten. Även den som missbrukar företagshemligheter som han eller hon har fått Prop. 2017/18:200 av en part ska bli skadeståndsskyldig Eftersom en part eller partsrepresentant som har fått del av företagshem- lig information på grund av ett beslut av domstolen alltid har möjlighet att på ett behörigt sätt använda informationen i målet eller ärendet, finns det ett behov av att begränsa möjligheten för den som i ett sådant sam- manhang får del av informationen från parten eller dennes representant att utnyttja eller röja informationen. Det bör därför finnas ett skade- ståndsansvar för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som denne i anledning av ett mål eller ett ärende har fått av en part eller partsrepresentant i målet eller ärendet. Även i dessa fall bör krävas att angreppet har skett med uppsåt eller av oaktsamhet i förhållande till att det är fråga om en företagshemlighet. Liksom för parten och partsrepresentanten förutsätts att personens utnytt- jande eller röjande är obehörigt enligt lagen. Skadeståndsansvaret ska omfatta missbruk av företagshemligheter som har lagts fram vid en förhandling inom stängda dörrar Regeringen behandlar ovan frågan om huruvida det bör införas en möj- lighet för domstolen att, när det gäller sekretesskyddade uppgifter som läggs fram vid en domstolsförhandling inom stängda dörrar, besluta att uppgifterna inte får utnyttjas (avsnitt 12.2). Regeringen bedömer att en sådan möjlighet inte bör införas, bl.a. eftersom det önskvärda skyddet bör kunna uppnås genom ett skadeståndsansvar för den som missbrukar före- tagshemligheter som han eller hon har fått del av under en rättegång. Det bör alltså införas ett vidare skadeståndsansvar än vad utredningen föreslår. Skadeståndsansvaret bör omfatta den som har fått del av före- tagshemligheter även på andra sätt än genom en domstols beslut. Ett skadeståndsansvar av det slaget är nödvändigt för att direktivets krav på skydd för företagshemligheter i en rättegång ska vara uppfyllt. Till skillnad från vad är inne på bör skade- ståndsansvaret inte omfatta alla uppgifter om företagshemligheter i ett förfarande i domstol. I den mån företagshemligheterna läggs fram vid en offentlig förhandling bör informationen visserligen inte längre uppfylla kraven på hemlighållande och är därför inte företagshemlig. Det skulle ändå kunna uppkomma gränsdragningsproblem när det gäller vilka upp- gifter i rättegången som får utnyttjas eller röjas fritt. Det är viktigt att det blir tydligt i vilka situationer ett skadeståndsansvar kan uppkomma. Skadeståndsansvaret bör därför vara begränsat till uppsåtligt eller oaktsamt utnyttjande eller röjande av företagshemligheter som någon får del av vid en förhandling inom stängda dörrar. Ansvaret bör gälla inte bara i de praktiskt sett mest viktiga fallen då parter eller partsrepresent- anter får del av företagshemligheter vid en förhandling inom stängda dörrar, utan även då andra, exempelvis vittnen och sakkunniga, som till- låts närvara får del av sådana uppgifter. Ansvaret bör vidare gälla obero- ende av om något yppandeförbud har beslutats för den företagshemliga uppgiften. 2017/18:200 Den som är skadeståndsskyldig ska inte på den grunden kunna dömas för brott mot tystnadsplikt Genom det nya skadeståndsansvaret införs en lagstadgad tystnadsplikt. Avsikten är dock inte att den som utnyttjar eller röjer företagshemlighet- er i strid med tystnadsplikten i lagen om företagshemligheter ska kunna dömas till ansvar enligt för brott mot tystnadsplikten (20 kap. 3 §). Detta bör komma till uttryck i lagen. En annan sak är att om förfarandet på annan grund är straffbart som brott mot tystnadsplikt enligt eller kan straff utdömas, oavsett om personen är skadeståndsskyldig enligt lagen om företagshemligheter eller inte. Skadeståndsansvar för den som angriper en företagshemlighet som har röjts i strid med Regeringens förslag: Det hittillsvarande skadeståndsansvaret för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet som har röjts i strid med offentlighets- och sekre- tesslagen ska utvidgas så att det även gäller den som anskaffar en Skadeståndsansvaret ska även omfatta när någon uppsåtligen eller av oaktsamhet angriper en företagshemlighet som har röjts i strid med ett förordnande om tystnadsplikt eller ett förbehåll om sekretess som har beslutats med stöd av offentlighets- och sekretesslagen. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regering- ens förslag (se betänkandet s. 327). Utredningen föreslår en särskild bestämmelse om skadestånd för de nu aktuella fallen. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. () avstyrker förslaget eftersom det inte har visats att det finns något behov av en sådan reform. Skälen för regeringens förslag: Enligt den hittillsvarande lagen ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet som, enligt vad han eller hon inser eller bör inse, har röjts i strid med offentlighets- och sekretesslagen ersätta den skada som upp- kommer genom förfarandet (8 §). Regleringen innebär en skadeståndssanktionerad skyldighet att avstå från att obehörigen utnyttja eller röja vissa uppgifter som omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen. Regeringen bedömer att den nuvarande ordningen har fog för sig och att samma skadeståndsansvar bör finnas i den nya lagen. en föreslår bör ansvaret även omfatta när någon anskaffar en sådan före- tagshemlighet som avses. Därigenom uppnås överensstämmelse med det skadeståndsansvar som föreslås gälla för ett efterföljande angrepp på företagshemligheter i allmänhet (se avsnitt 9.3). Utredningen föreslår också att motsvarande skadeståndsansvar ska gälla när företagshemligheten har röjts i strid med ett förordnan- de om tystnadsplikt eller ett förbehåll om sekretess som har meddelats Prop. 2017/18:200 med stöd av offentlighets- och sekretesslagen. Med ett förordnande om tystnadsplikt avses exempelvis sådan tyst- nadsplikt som en domstol eller en förundersökningsledare kan besluta om genom ett s.k. yppandeförbud enligt (jfr 44 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). Innebörden av ett s.k. sekretessförbehåll enligt offentlighets- och sekretesslagen behandlas i avsnitt 12.2. Genom förbehållet åläggs personen som får en sekretessreglerad uppgift utlämnad till sig en tystnadsplikt. Tystnadsplikten är straffsanktionerad enligt (20 kap. 3 §). Till skillnad från och anser regeringen att det, för att åstadkomma ett mer heltäckande skydd för företagshemlighet- er, bör finnas ett skadeståndsansvar inte bara för den som angriper en företagshemlighet som har röjts i strid med offentlighets- och sekretess- lagen utan också då röjandet har skett i strid med ett förordnande om tystnadsplikt eller ett sekretessförbehåll. Direktivet kräver att parters och andras förfoganderätt över uppgifter om företagshemligheter som före- kommer i en rättegång om angrepp på företagshemligheter begränsas. Det skadeståndsansvar som föreslås är i linje med direktivet. I avsnitt 9.3 föreslår regeringen att det ska finnas ett generellt skade- ståndsansvar för den som angriper en företagshemlighet som har angripits. Till följd av den breda definitionen av angrepp som föreslås införas i den nya lagen omfattar det skadeståndsansvaret även de fall som behandlas i förevarande avsnitt. Någon särskild bestämmelse om skade- stånd för dessa fall behövs därför inte. 13Det straffrättsliga skyddet för företagshemligheter 13.1Företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighet Regeringens förslag: Straffminimum för grova fall av företagsspion- eri ska höjas till fängelse . Regeringens bedömning: Straffansvaret i den hittillsvarande lagen bör i övrigt i sak överföras oförändrat till den nya lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning (se betänkandet s. 368). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. , och anser att det är otydligt vilka anskaffanden av företagshemligheter som är straffbara. Arbetsdomstolen, och Tjänstemännens Central- organisation (TCO) anser att det kan finnas ett pedagogiskt värde av att det i lagen anges att det för straffbarhet förutsätts uppsåt, även om detta normalt sett inte är nödvändigt i strafflag. 2017/18:200 att straffskalorna för brott av normalgraden och grovt brott överlappar varandra i betydande utsträckning och att de ter sig något vida. och välkomnar straffhöj- ningen för grova fall av företagsspioneri och framhåller att det då blir möjligt att använda hemlig övervakning av elektronisk kommunikation vid en förundersökning om brott. Skälen för regeringens förslag och bedömning Straffansvaret för företagsspioneri och olovlig befattning med Vid sidan om bestämmelser om skadestånd, vitesförbud och andra skydds- åtgärder innehåller den hittillsvarande lagen ett straffansvar. För företagsspioneri döms den som med uppsåt olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet (3 §). Anskaffandet av företagshemligheten kan ske på flera olika sätt, men avser endast sådan information som gärningsmannen inte redan har till- I uttrycket bereder sig tillgång till ligger att gärningsmannen utövar en aktivitet. Den som av en slump kommer över en företagshem- lighet har inte berett sig tillgång till den. I fråga om anställda är det straffbart när en anställd bereder sig tillgång till information som ligger klart utanför ramen för hans eller hennes Däremot omfattas inte fall där en anställd får del av överskottsinformation som finns tillgänglig på den del av arbetsplatsen där han eller hon normalt har rätt att uppehålla sig eller som finns i material som han eller hon använder i tjänsten. Den som har lovlig till- gång till den företagshemliga informationen anses inte heller göra sig skyldig till företagsspioneri genom att kopiera informationen (prop. 1987/88:155 s. 19 och 38 f. samt rättsfallet NJA 2001 s. 362). Straffet för företagsspioneri är böter eller fängelse i högst . allvarligaste fallen av företagsspioneri föreskrivs ansvar för grovt brott. dessa fall är straffet fängelse i högst . För olovlig befattning med företagshemlighet döms den som anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemlig- heten, eller någon före honom eller henne, har berett sig tillgång till den genom företagsspioneri (4 §). Straffet är böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, fängelse i högst . Liksom när det gäller företagsspioneri är det själva anskaffandet som Med anskaffande avses varje slags förvärv av uppgiften, men i överensstämmelse med vad som gäller beträffande företagsspioneri kan den som av en tillfällighet eller utan att själv ha bett om det får reda på den hemliga informationen inte straffas (prop. 1987/88:155 s. 40). Betydelsen av kunskap och information har blivit allt större för före- Om företagshemligheter sprids på ett oönskat sätt, kan det med- föra betydande skada för företagens verksamhet. isering och teknisk utveckling har möjligheterna till spridning ökat i ett vidare perspektiv är angrepp på företagshemligheter ett hot mot den sunda konkurrensen i näringslivet. Det finns därför fortfarande ett behov av straffbestämmelserna om företagsspioneri respektive olovlig befattning med företagshemlighet, som bör införas i den nya lagen. I den nya lagen föreslås en något annorlunda definition av vad som utgör en företagshemlighet jämfört med vad som gäller enligt den hittills- varande lagen. Den nya lagen bör även gälla information om en icke- kommersiell forskningsinstitutions affärs- eller driftförhållanden som hemlighålls och som har faktisk eller potentiellt kommersiell betydelse (se avsnitt 6.1). Utvidgningen av det skyddade området får betydelse också för vad som är straffbart, eftersom även företagshemligheter som förekommer hos icke-kommersiella forskningsinstitutioner kan bli före- mål för brott enligt lagen. I den nya lagen föreslås även att det införs en definition av vad som utgör ett angrepp på företagshemligheter (se avsnitt 7). Av definitionen framgår att som ett angrepp anses bl.a. då någon utan samtycke från innehavaren bereder sig tillgång till, tillägnar sig eller på något annat sätt anskaffar en företagshemlighet. Begreppet anskaffande kommer vara mer vidsträckt i den nya lagen. Någon motsvarande utökning av straffansvar- et bör dock inte göras. I fråga om gärningsmannens handlingssätt bör samma sak gälla i den nya lagen som i den hittillsvarande lagen. När det gäller företagsspioneri bör det alltså förutsättas att gärningsmannen olov- ligen har berett sig tillgång till en företagshemlighet. I fråga om olovlig befattning med företagshemlighet krävs att gärnings- mannen anskaffar företagshemligheten med vetskap om att den person som tillhandahåller företagshemligheten, eller någon före honom eller henne, har berett sig tillgång till den genom företagsspioneri. Från det straffbara området utesluts de fall då gärningsmannen anskaffar en före- tagshemlighet genom att tillägna sig den. I dessa fall kan gärnings- mannen nämligen vid anskaffandet inte sägas ha tillhandahållits företags- hemligheten på ett sådant sätt som krävs för straffansvar. Andra förvärv av en företagshemlighet är att anse som anskaffanden som omfattas av straffansvaret. Detta överensstämmer med gällande rätt. Liksom bör för straffbarhet krävas att gärningsmannen har handlat uppsåtligt. Utredningen föreslår att uppsåtskravet inte längre ska framgå av lagen, eftersom det ändå gäller. Enligt regeringens mening underlättas emellertid förståelsen av lagen som helhet om det framgår direkt av straffbestämmelserna vad som krävs på den subjektiva sidan för att en gärning ska vara straffbar. TCO påpekar, med tanke på att en gärning ska ha begåtts olovligen för att vara straffbar som företagsspioneri, att det följer av andra bestämmel- ser i lagen att ett angrepp på företagshemligheten måste ha skett utan innehavarens samtycke för att omfattas av lagen. Enligt regeringens men- ing finns det skäl för att behålla kravet på olovlighet. Frågan om huru- vida gärningen varit olovlig tar närmast sikte på i vilken mån gärnings- mannen mot innehavarens vilja har brutit igenom den spärr som hemlig- hållandet är avsett att utgöra (jfr prop. 1987/88:155 s. 15). Den frågan bör i vissa fall kunna avgöras skild från frågan om huruvida angreppet har skett utan innehavarens samtycke eller annars har varit obehörigt. Detta innebär inte någon förändring av gällande rätt. Straffskalan för grova fall av företagsspioneri bör skärpas Straffet för företagsspioneri är böter eller fängelse i högst medan straffet för grova brott är fängelse i högst . 2017/18:200 grova brott är alltså detsamma som fängelseminimum, dvs. Enligt regeringens mening är straffskalan för grova brott utformad på ett sådant sätt att den inte återspeglar allvaret i brottslighet- en. Det är rimligt att likställa grova former av företagsspioneri med grova former av förmögenhetsbrott i 8–10 kap. (jfr prop. 1987/88:155 s. 16). Detta eftersom brotten väsentligen är av jämförbar karaktär. Straffskalan för grov stöld, grovt bedrägeri, grov förskingring, grovt häleri, grovt svindleri och grov trolöshet mot huvudman är fängelse lägst och högst . Samma straffskala gäller även för flera andra grova brott av liknande karaktär. Det saknas anledning att anse grova fall av företagsspioneri som mindre allvarliga. Straffminimum för de brotten bör därför höjas till fängelse . Som några remissinstanser påpekar får förekomsten av ett höjt minimi- straff även betydelse för vilka tvångsmedel som kan användas vid en brottsutredning. Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får som huvudregel användas endast vid förundersökning om brott med ett minimistraff om sex månaders fängelse (27 kap. 19 § ). Vid en utredning av misstänkt företagsspioneri är det vikt- igt att få tillgång till hemliga tvångsmedel för att kunna säkra bevisning om angreppet. Också detta är ett skäl för att höja minimistraffet för de grova fallen. Avsikten är inte att förändra gränsdragningen mellan brott av normal- graden och grovt brott. Liksom enligt den hittillsvarande lagen bör endast särskilt kvalificerade fall av företagsspioneri anses som grovt brott. anser att straffskalorna överlappar varandra i betydande utsträckning och att de ter sig något vida. Regeringens förslag till straffskärpning innebär att överlappningen mellan straffskalan för företagsspioneri av normalgraden och grovt brott blir mindre. En minskning av överlappningen mellan straffskalan för olovlig befattning med företagshemlighet av normalgraden och grovt sådant brott skulle i praktiken förutsätta en straffskärpning för de grova fallen, motsvarande vad som föreslås i fråga om företagsspioneri. Det saknas skäl för att lägga fram förslag om ytterligare förändring- ar av straffskalorna. 13.2Straff för olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemligheter Regeringens bedömning: Regeringen föreslår inte nu någon utvidg- ning av straffansvaret för en anställd som olovligen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon har fått del av inom ram- en för sina arbetsuppgifter. Regeringen avser att återkomma i frågan om hur ett straffansvar för mer kvalificerade sådana fall kan utformas. Utredningens förslag: Utredningen föreslår ett nytt straffansvar för olovligt utnyttjande respektive röjande av företagshemlighet (se betänk- andet s. 351). Straffansvaret ska gälla utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet som begås av den som har haft lovlig tillgång till hem- ligheten genom deltagande i en näringsidkares rörelse till följd av anställ- ning, uppdrag eller på annan liknande grund. Gärningen ska inte vara straffbar om den med hänsyn till sitt syfte kan anses som försvarlig eller om den annars är mindre allvarlig. Straffansvaret ska inte omfatta utnytt- jande eller röjande som sker senare än från det att deltagandet i näringsidkarens rörelse, dvs. normalt anställningen, har upphört. Gärning- en ska vara straffbar som brott av normalgraden och som grovt brott. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärn- ingen har varit av särskilt farlig art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Många remissinstanser, bl.a. Säkerhetspolisen, Företagarna, och komföretagen , tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Några av de remissinstanser som anser att det är bra att straffansvaret utvidgas i den omfattning som föreslås har synpunkter på bestämmelser- nas utformning. Bland andra väcker frågan om åtal bör få väckas endast efter angivelse av näringsidkaren. Patent- och regist- reringsverket (PRV) ställer sig frågande till att en tidigare anställd inte ska kunna dömas till ansvar efter det att anställningen har upphört. Många remissinstanser är å andra sidan kritiska eller mycket kritiska till förslaget. avstyrker förslaget, varvid domstolen anför att det nya straffansvaret brister i förutsebarhet och inte tillgodoser grund- läggande krav på rättssäkerhet. Bland andra akademikers central- organisation (), i (LO) och Tjänste- männens () avstyrker också förslaget. Arbets- tagarorganisationerna anser att skadestånd är en tillräckligt verkningsfull sanktion, att förslaget ökar risken för inlåsningseffekter och minskad rör- lighet på arbetsmarknaden samt att behovet av straffbestämmelser minsk- ar med EU-direktivet. Skälen för regeringens bedömning: Som framgår ovan bör det även i den nya lagen föreskrivas att den som uppsåtligen och olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet ska dömas för företagsspioneri. Där- emot går det, enligt den hittillsvarande lagen, inte att straffa t.ex. en ingenjör som avslöjar sin arbetsgivares hemliga uppfinningar för en kon- kurrent. Utvecklingen har visat att det finns skäl att se på behovet av ett straffansvar för den som olovligen utnyttjar eller röjer företagshemligheter som han eller hon har fått del av inom ramen för sina arbetsuppgifter på ett annat sätt än vid tillkomsten av den hittillsvar- ande lagen. Domen i det s.k. Ericsson-målet bidrog till en diskussion i frågan (dom i mål nr B 5221-03). I målet hade en anställd vid telekomföretaget lämnat ut företagshemliga och säkerhetsklassade dokument till en utomstående person. Den person som dokumenten lämnades ut till, och som i sin tur vidarebefordrade dem till en utländsk underrättelseofficer, dömdes för grovt spioneri till fängelse. Den anställde friades däremot från straffansvar. Han dömdes inte för företagsspioneri eftersom de dokument som han lämnat 2017/18:200 ut var hans arbetsmaterial. Han hade alltså inte olovligen berett sig till- gång till informationen. Ericsson-målet har ofta nämnts som ett exempel på att gärningar som av många uppfattas som straffvärda ibland inte alls anses falla in under en träffande brottsbeskrivning i gällande lagstiftning. fått illustrera att civilrättsliga sanktioner, dvs. och skadeståndsskyldighet på grund av lag eller avtal, inte alltid är till- räckligt effektiva för att förhindra att anställda missbrukar sina arbetsgiv- Med anledning av framför allt Ericsson-målet uttalade under att regeringen borde ta initiativ till en översyn av lagen (bet. 2004/05:LU12 och rskr. 2004/05:179). Regeringen för en aktiv politik som syftar till att skapa bättre förutsätt- ningar för innovationer och kunskapsintensivt företagande. vikt i sammanhanget är samhällsintresset av att svenska företag ges ett ändamålsenligt skydd för företagshemligheter och kan konkurrera på lika Det handlar alltså inte enbart om enskilda företags kommersiella I det perspektivet är det otillfredsställande att skyddet beror på om den som angriper företagshemligheten har lovlig tillgång till den eller Sammantaget är, enligt regeringens mening, möjligheterna till straff- rättsliga ingripanden mot angrepp på företagshemligheter av personer inom företagets egen verksamhet otillräckliga. och , instämmer i detta. Det är av stor betydelse att en utvidgad kriminalisering på området sker återhållsamt och att kriminalisering som en metod för att hindra överträdelser av olika normer i samhället används med försiktig- het (jfr prop. 1994/95:23 s. 52 f.). Argument som dessa gör sig gällande med särskild styrka när det straffbelagda området gränsar till centrala regler om tryck- och yttrandefrihet. Att det rör sig om en strafflag som i praktiken kommer att rikta sig mot i första hand arbetstagare talar även det för att nykriminaliseringen bör ske med små steg och att särskild hän- syn tas till arbetstagares intressen och förhållandena på arbetsmarknaden. Dilemmat med ett utvidgat straffansvar blev särskilt tydligt i samband med behandlingen av betänkandet som utredning om skyddet för företagshemligheter lämnade (SOU 2008:63). ett straffansvar för olovligt utnyttjande eller röjande av företagshemlig- heter som någon har fått del av genom att delta i en näringsidkares verk- samhet till följd av anställning, uppdrag eller liknande grund.