prop · H60316 · 2018-11-27 00:00:00 — Dessa myndigheters tjänstemän ska också få rätt att hindra att en felaktigt lastad lastbärare förs ombord på ett fartyg. Det ska klargöras att en kustbevakningstjänsteman har kontroll- befogenheter, men inte några straffprocessuella befogenheter, kopp- lade till tillsyn av fartygssäkerhet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget. remissinstanser har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna Transportstyrelsen välkomnar förslaget och anser bl.a. att tillsynen, som är myndighetsutövning och riktar sig mot enskilda, härigenom tydliggörs på ett mer offentligt sätt. Övriga remiss- instanser har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: kontroll och till- syn av fartygssäkerhet, bl.a. lastsäkring, utgår från regleringen i fartygs- säkerhetslagen. Lagen med tillhörande förordning innehåller till stor del allmänt hållna regler och bemyndiganden för regeringen och Transport- styrelsen att utfärda närmare föreskrifter. I 5 kap. 1 § fartygssäkerhets- lagen anges dock att vid inspektion av exempelvis lastsäkring (5 kap. 8 §) utövas tillsyn även av i den utsträckning som Transportstyrelsen beslutar i samråd med . Mot bakgrund av att tillsynsuppdrag avser en ramlagsreglering är det naturligt att myndighetens tillsynsansvar utgår från Transportstyrelsens föreskriftsrätt. Det är viktigt att kontroll- och tillsynsregleringen är tydlig och att de åtgärder en myndig- het företar grundar sig på författningsstöd och inte på överenskommelser mellan myndigheter. Mot denna bakgrund bör bestämmelsen i 5 kap. 1 § andra stycket fartygssäkerhetslagen ändras så att till- synsansvar följer direkt av författning i stället för av ett system som bygger på vidaredelegation från regeringen. har med stöd av 5 kap. 8 § fartygssäkerhetslagen rätt att utöva tillsyn över bl.a. lastbärare. Säkringen av lasten har ofta stor betydelse i samband med fartygshaverier och lastskador till sjöss. Förskjutning i lasten kan utgöra en direkt eller indirekt orsak till ett fartygshaveri. Det är därför angeläget att söka lösningar som i största möjliga utsträckning kan undanröja de risker som en dålig eller utebliven lastsäkring innebär. Med lastbärare avses framför allt en container, ett fordon (t.ex. en långtradare) eller något annat som kan innehålla last. En kustbevakningstjänsteman har inte rätt att få tillträde till lastbäraren för kontrollen, eftersom 5 kap. 17 § fartygssäkerhetslagen endast reglerar rätten till tillträde till fartyg. Det är dock uppenbart att lastsäkringar i en sluten lastbärare inte kan kontrolleras från utsidan. Det finns därför skäl Prop. 2018/19:16 att införa en bestämmelse som uttryckligen ger en kustbevaknings- tjänsteman rätt till tillträde till lastbärare i syfte att kontrollera lastsäk- ringen. Denna rätt bör begränsas till lastbärare som ännu inte har förts ombord på fartyg eller som förs ombord på fartyg. Transportstyrelsen har i sin tillsynsverksamhet i princip samma behov av att få tillträde till lastbärarna, t.ex. för att kontrollera säkring av gods i containrar. Det finns därför skäl att låta den föreslagna ändringen även omfatta tjänstemän vid Transportstyrelsen. Vidare bör tjänstemän vid Transportstyrelsen och ges en uttrycklig möjlighet att hindra att en lastbärare förs ombord på ett fartyg. Vid en sådan bedömning ska beaktas att åtgärden måste anses vara proportionerlig (jfr 5 kap. 17 § fartygssäkerhetslagen). Regleringen i 5 kap. 19 § fartygssäkerhetslagen är oklar och ger en kustbevakningstjänsteman straffprocessuella befogenheter vid tillsyn, trots att sådana befogenheter rätteligen endast kan utövas i den brottsbe- kämpande verksamheten. Detta innebär att det i praktiken är osäkert vilka åtgärder som får vidta vid kontroll, eftersom användning av straffprocessuella åtgärder förutsätter misstanke om ett konkret brott. Bestämmelsen måste av därför ändras. En kustbevaknings- tjänsteman bör i stället ges kontrollbefogenheter enligt 5 kap. 17 § fartygssäkerhetslagen. Regeringens förslag: ska få biträda Polismyndig- heten med en inre utlänningskontroll enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen, även om kontrollen inte sker av och i anslutning till sjötrafiken. Utredningens förslag överensstämmer huvudsakligen med regering- Utredningen föreslår dock att ska vara skyldig att medverka i kontrollen. Övriga remissinstanser har inte några särskilda synpunkter på Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Gränskontrollregleringen berör flera myndigheter och bygger på tanken att det förhållandet att myndigheterna utgör skilda organisationer inte ska hindra ett gott samarbete (se bl.a. 1995/96:159). På området finns också ett väl utvecklat samarbete mellan främst , och . har enligt nuvarande lagstiftning ett självständigt ansvar för gränskontrollen av sjötrafiken. I princip omfattar det in- och utresekontroll av sjötrafiken vid yttre gräns (9 kap. 1 § utlänningslagen) och inre utlänningskontroll av och i anslutning till sjötrafiken (9 kap. 9 § andra stycket utlänningslagen). Någon möjlighet för att biträda vid inre utlänningskontroll som inte sker av och i anslutning till sjötra- fiken finns emellertid inte. För att öka effektiviteten, underlätta samord- 2018/19:16 ningen mellan myndigheterna samt harmoniera med övrig lagstiftning på området bör 9 kap. 9 § utlänningslagen därför ändras så att Kustbevak- ningen får biträda vid inre utlänningskontroll även om kontrollen inte sker av och i anslutning till sjötrafiken. bör dock inte vara skyldig att medverka vid kontroller som inte sker av och i anslutning till sjötrafiken. Regeringens förslag: Om en transport sker i strid med lagen om transport av farligt gods, eller med föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, och transporten inte bör tillåtas fortsätta eftersom det finns påtaglig risk för skada, ska en kustbevakningstjänsteman som upptäcker detta vid en kontroll i en hamn få hindra fortsatt land- eller sjötransport av godset. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Transportstyrelsen och Svensk sjöfart tillstyrker förslaget och anser att det är positivt att befogenheter att hindra fortsatt transport från hamnar förtydligas. Övriga remissinstanser har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: ansvarar för tillsy- nen över såväl utgående som inkommande transporter av farligt gods i hamnars landområde, oavsett vilket transportmedel godset färdas med. uppgiften att kontrollera farligt gods ingår också att kontrollera lastsäk- ringen av detta. I egenskap av tillsynsmyndighet får en kustbevaknings- tjänsteman bl.a. stoppa fordon för kontroll (13 § lagen om transport av farligt gods). Möjligheten att stoppa fordon är enligt förarbetena kopplad till behovet av att utöva tillsyn och kan enbart utövas inom myndighetens tillsynsområde (prop. 2005/06:51 s. 79). Det innebär för Kustbevakning- ens del att rätten att stoppa fordon i hamnars landområden omfattar allt farligt gods som är avsett för vidare transport. teman får vidare inom sitt tillsynsområde hindra fortsatt transport från hamnar, medan det ankommer på att hindra fortsatt transport på väg (15 § lagen om transport av farligt gods). avgränsningen av de befogenheter som följer av bestämmelsen är, som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap antytt, för närva- Det är viktigt att en kustbevakningstjänsteman inte känner tvekan i fråga om rätten att ingripa. Det ska inte heller vara nödvändigt att till- kalla annan myndighet för att en otillåten transport av farligt gods på land ska kunna hindras. Den bedömning av transporten som krävs är densamma oavsett om den sker på land eller till sjöss. I stället för en bestämmelse som indirekt knyter an till Kustbevakning- ens tillsynsområde, bör det införas en uttrycklig rätt för en kustbevak- ningstjänsteman att, under förutsättning att ingripandet sker i en hamn, kunna hindra såväl landtransporter som sjötransporter av farligt gods. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd enligt Prop. befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott Regeringens förslag: I samband med åtgärder som anges i lagen om och befogenheter att ingripa mot ratt- fylleribrott, ska en kustbevakningstjänsteman ha rätt att använda de medel för att genomföra en tjänsteåtgärd som anges i den nya kustbe- vakningslagen. Utredningens förslag lämnar inte något sådant förslag. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 13 § lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott finns en reglering om befogenheter för en tjänsteman vid eller Kustbe- vakningen att, i samband med vissa åtgärder som anges i lagen, använda våld samt göra kroppsvisitation av säkerhetsskäl i enlighet med 29 § första och andra styckena polislagen. Eftersom den nya kustbevaknings- lagen innebär att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda medel för att genomföra en tjänsteåtgärd inte längre kommer att regleras i polislagen behöver hänvisningen ändras. En kustbevakningstjänsteman bör ha samma rätt att använda medel för att genomföra en tjänsteåtgärd enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott som han eller hon har enligt den nya lagen. 13Polismans möjligheter att söka efter vapen och andra farliga föremål utvidgas till att även omfatta båtar Regeringens förslag: En polisman ska ha rätt att genomsöka båtar efter vapen och andra farliga föremål under samma förutsättningar som gäller för rätten att genomsöka fordon efter sådana föremål. Utredningens förslag lämnar inte något sådant förslag. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna anser att analysen av behovet av regleringen är alltför knapphändig. Transportstyrelsen anser att förslaget är tveksamt, bl.a. då fartyg kan användas till mer varierad verk- samhet än fordon och förslaget innebär att alla fartyg som är nu kommer kunna sökas igenom utan beslut om husrannsakan. anser att rätten ska gälla för samtliga fartyg, och inte begränsas till sjölagens definition. anser att regle- ringen även bör omfatta kustbevakningstjänstemän. Övriga remissin- stanser har inte haft några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Polismän saknar en generell befogen- het att i brottsförebyggande syfte bereda sig tillträde till ställen som inte är allmänt tillgängliga. En polisman har dock enligt 20 § första stycket polislagen rätt att bereda sig tillgång till bostad eller något annat ställe för att söka efter föremål som han eller hon med stöd av lag eller annan författning ska omhänderta. Stöd för ett sådant omhändertagande finns exempelvis i 6 kap. 4 § vapenlagen. Genom 20 § polislagen kan en polisman alltså skaffa sig tillträde till ställen där vapen och andra farliga föremål kan finnas. Tillgång till skjutvapen utgör ofta en förutsättning för att grova brott ska komma till stånd. Inom kriminella kretsar används i många fall vapen vid utförandet av allvarliga brott, vilket ökar risken för att en våldssitu- ation ska få svåra följder. En polisman har därför getts rätt, enligt 20 a § polislagen, att genomsöka ett fordon i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan påträffas och förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § . Möjligheten i 20 a § polislagen utgör ett viktigt verktyg i kampen mot den grova organiserade brottsligheten och regleringen är utformad med bestämmelsen om kroppsvisitation i 19 § polislagen som förebild. Genom kopplingen till förverkandebestämmelsen i 36 kap. 3 § brotts- balken krävs bl.a. att föremålet förekommer under sådana förhållanden att det kan befaras komma till brottslig användning. förverkande enligt denna bestämmelse är dessutom att föremålet är ägnat att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa. Det har blivit allt vanligare att personer med koppling till organiserad brottslighet skaffar sig båtar för att använda i olika sammanhang, vilket medför en risk att bl.a. illegala vapen förvaras där. heter att ta hand om sådana vapen är begränsade. Om ett föremål skäligen kan antas vara förverkat enligt 36 kap. 3 § får det tas i beslag (27 kap. 14 a § ). målet kan dock endast beslagtas om det finns fysiskt tillgängligt för att tas om hand, vilket inte är fallet om det förvaras ombord på Detta gäller även om det skulle vara uppenbart att föremålet finns på båten och förhållandena är sådana att föremålet är förverkat. får anses vara en brist i nuvarande ordning att en polisman i sådana situ- ationer inte kan komma åt farliga föremål. För att en polisman ska kunna genomsöka en båt krävs enligt 20 § polislagen att det finns stöd för ett omhändertagande av föremålet (t.ex. enligt 6 kap. 4 § vapenlagen). Föremålet måste då vara hos den som äger eller innehar det. den till ställen som annan äger eller disponerar, t.ex. en båt som inte kan knytas till föremålets ägare, krävs för att en polisman ska få tillträde att det finns synnerliga skäl att anta att föremålet finns där (prop. 2005/06:113 s. 19). Även om dessa förutsättningar inte är uppfyllda kan dock en husrannsakan göras, under förutsättning att det av särskilda skäl finns risk att brott – som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom – kommer att förövas i nära geogra- fisk anslutning till stället (23 § första stycket 1 polislagen). Det ligger i sakens natur att äganderätten till vapen och andra farliga föremål som innehas utan tillstånd sällan kan knytas till någon viss En direkt anknytning mellan det ställe som ska genomsökas och den som äger eller innehar föremålet kan därför vara svårt att fastställa, särskilt i tidiga skeden. Detta begränsar möjligheterna att med stöd av 20 § polislagen omhänderta vapen och andra farliga föremål som förekommer under sådana förhållanden att de kan befaras komma till brottslig användning. De befogenheter som följer av 20 a § polislagen ökar en polismans möjligheter att förhindra användandet av vapen vid brott mot liv och hälsa. Det framstår inte som motiverat att bestämmelsen avser genomsökningar av fordon men inte båtar. En sådan ordning riske- rar att inbjuda till att vapen och andra farliga föremål i stället förvaras ombord på båtar. Det finns därför anledning att anta att en utvidgning av bestämmelsen till att omfatta även båtar kan verka brottsförebyggande. Det är förvisso inte möjligt att på förhand veta hur stor den brottsföre- byggande effekten blir, men varje åtgärd som kan minska risken för att vapen och andra farliga föremål kommer till användning i brottsligt syfte är motiverad. Detta gäller naturligtvis under förutsättning att åtgärden är försvarlig med hänsyn till syftet och övriga omständigheter (jfr 8 § polislagen). En tillämpning av bestämmelsen förutsätter därför att det i enskilda fall finns omständigheter som gör att det kan antas att ett vapen eller ett annat farligt föremål kan påträffas och att förhållandena dess- utom är sådana att föremålet kan förklaras förverkat. Den utvidgning av tillämpningsområdet som föreslås får anses ha ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Regeringen vill i detta samman- hang särskilt framhålla värdet av att användningen av vapen och andra farliga föremål i brottsliga syften kan förebyggas och förhindras i ett tidigt skede. Den integritetskränkning som det kan innebära för en oskyl- dig person att få sin båt genomsökt av en polisman torde i normalfallet inte upplevas som lika stor som om det handlade om en husrannsakan i hans eller hennes bostad. Enligt regeringen väger de effektivitetsvinster den föreslagna utvidgningen innebär för den brottsförebyggande verk- samheten tyngre än behovet av skydd för den personliga integriteten. Regeringen gjorde motsvarande bedömningar i samband med införandet av 20 a § polislagen (prop. 2005/06:113 s. 23 f.). får syftet med att genomsöka någons båt inte stå i missför- hållande till de skador och olägenheter som åtgärden kan medföra för en enskild. Det finns därför starka skäl, som Transportstyrelsen också fram- håller, att iaktta viss försiktighet innan en åtgärd utförs (jfr 8 § polis- lagen). Detta gäller särskilt om någon, mer eller mindre permanent, befinner sig ombord på båten. Också om det kan antas att tillhörigheter av mer personlig karaktär förvaras ombord på båten finns det anledning att iaktta särskild försiktighet. Båt definieras i 1 kap. 2 § sjölagen som ett fartyg vars skrov har en största längd (prop. 2016/17:205 s. 6). Den nya bestäm- melsen bör omfatta samtliga båtar enligt den definitionen, men däremot inte fartyg som är större än så. Därigenom kommer, förutom privatägda båtar, även sådana som tar betalande passagerare samt båtar som kan chartras att omfattas, men inte exempelvis s.k. finlandsfärjor. Det fram- står inte som proportionerligt att, som önskar, ge en polisman rätt att genomsöka alla typer av fartyg, bl.a. med hänsyn till att det kan påverka ett stort antal personer. 2018/19:16 Det kan diskuteras, så som föreslår, om rätten för polismän att genomsöka fordon och båtar bör utsträckas till att även omfatta kustbevakningstjänstemän. Syftet med den utvidgning av Kust- bevakningens uppgifter som föreslås är att kunna använda Kustbe- vakningens särskilda kompetens inom områden som har ett naturligt samband med uppdraget att bedriva sjöövervakning. Eftersom genom- sökningar av fordon och båtar främst kommer aktualiseras i samband med arbetet mot grov brottslighet bör denna rätt endast tillkomma polis- män. Genom det lagförslag som lämnas i denna proposition om en polis- mans möjlighet att genomsöka båtar efter vapen och andra farliga före- mål anser regeringen att tillkännagivande om rätt för polisen att genomsöka båtar (bet. 2015/16:JuU20 punkt 2, rskr. 2015/16:197) är slutbehandlat. Regeringens bedömning: En utökad, enhetlig och mer samlad regle- ring av uppgifter och befogenheter bör bidra till en effektivare brottsbekämpning och ordningshållning. Dessutom ges och övriga berörda myndigheter goda förutsättning- ar att förstärka och utveckla sin samverkan på dessa områden. Kustbe- vakningens omfattande närvaro till sjöss bör, med de lämnade för- slagen, tas tillvara bättre än och myndigheten ges möjlighet att använda sina resurser på ett ännu mer självständigt och effektivt sätt. Sammantaget bör förutsättningarna förbättras för att förhindra och lagföra fler brott och för snabbare ingripanden vid vissa typer av ordningsstörningar. Förslaget medför ökade utgifter för , vilket har budgeterats och beräknats i budgetpropositionen . Genom att på ett effektivare sätt använda omfattande närvaro till sjöss uppnås en, för samhället i stort, effektivare brottsbe- kämpning och ordningshållning. En enhetlig och mer samlad reglering bidrar till ökad rättssäkerhet. Den ger också goda förutsättningar för att förbättra de berörda myndigheternas samverkan inom såväl brottsbe- kämpning och ordningshållning som kontroll- och tillsynsverksamhet. Reformen syftar till att skapa bättre förutsättningar för ett säkrare och tryggare samhälle. utökade uppdrag och befogenheter i brottsbekämp- ningen förväntas leda till att fler brott kan upptäckas och lagföras. Detsamma får anses gälla en polismans utökade befogenheter att genom- söka båtar efter vapen och andra farliga föremål. utökade roll inom ordningshållningen innebär vidare bättre förutsättning- ar till snabbare ingripanden vid vissa typer av störningar av ordningen. Ett alternativ till den förslagna reformen skulle kunna vara att tillföra Prop. 2018/19:16 resurser i syfte att öka närvaron till sjöss. dock kräva stora investeringar i bl.a. fartyg och riskera att inverka nega- tivt på myndighetens verksamhet på land. När det gäller författnings- regleringen är ett möjligt alternativ att låta och dess tjänstemäns uppgifter och befogenheter fortsätta att vara utspridda i ett stort antal författningar. Regleringen skulle då även i fortsättningen vara svåröverskådlig och därmed mindre effektiv. Vilka berörs av förslaget? Främst berörs de brottsbekämpande myndigheterna samt enskilda perso- ner och företag som verkar till sjöss. Även andra aktörer, i huvudsak sådana med verksamhet längs Sveriges kuster, kan beröras av förslagen. Konsekvenser för och övriga myndigheter utökade möjligheter att inleda och bedriva förunder- sökning förväntas innebära att myndigheten kommer att ansvara för betydligt fler förundersökningar än . De nya uppgifterna och utökade befogenheterna förväntas leda till en snabbare och effektivare brottsbekämpning med fler lagföringar. Inte minst gäller detta i fråga om miljö- och sjörelaterad brottslighet. utökade ansvar för brottsbekämpning och den utvidgade möjligheten att biträda framför allt , men även andra myndigheter, i den brottsbekämpande verksamheten kan förväntas minska dessa myndigheters ansvar och kostnader i motsva- rande mån. Detta gäller inte enbart arbetet med att ingripa mot och utreda brott samt att upprätthålla ordningen, utan också det brottsförebyggande arbetet genom exempelvis närvaro i kustnära glesbygd. Även det utökade ansvaret för ordningshållningen och den utvidgade möjligheten att biträda i denna verksamhet bör leda till en minskning av ansvar och kostnader. En kustbevakningstjänstemans befogenheter i den brottsbekämpande och den ordningshållande verksamheten kommer i allt väsentligt att överensstämma med vad som gäller för en polisman. Därigenom under- lättas samarbetet mellan myndigheterna vid gemensamma insatser. Det utökade ansvaret för brottsbekämpningen och ordningshållningen ställer nya krav på . Som Lagrådet påpekar är behovet av utbildning en viktig fråga. Bl.a. måste genomföra omfattande utbildningsinsatser med anledning av förslagen, vilket också Justitiekanslern framhåller är av vikt för att rättssäkerheten ska kunna upprätthållas. Likaså kommer att behöva samarbeta i större utsträckning med framför allt , och för att finna gemensamma rutiner. De nya uppgifter som genom förslagen tillkommer inom den brottsbe- kämpande och ordningshållande verksamheten, självständigt eller genom biträde till andra myndigheter, innebär dock i grunden ingen förändring av nuvarande uppgifter. Som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap pekar på är det varken möjligt eller önsk- värt att ytterligare precisera i lagstiftning hur konkurrerande uppgifter 2018/19:16 bör prioriteras utöver vad som görs i exempelvis lagen om skydd mot olyckor eftersom varje myndighet behöver göra den avvägningen i den enskilda situationen. Det finns skäl att noga följa utvecklingen på området och låta utvärdera reformen i olika avseenden. Som anför kan det fram- över bl.a. finns skäl att se över möjligheter att hantera personuppgifter och att myndigheten har den tillgång till sådana tekniska lösningar som krävs för att axla den nya rollen. Förslagen kommer att medföra ökade utgifter för . För att finansiera utgiftsökningen ökades anslag med 2017 och med . Anslaget för minskades med motsvarande belopp (se prop. 2016/17:1 utg.omr. 6 avsnitt 4.4.1, bet. 2016/17:FöU1, rskr. 2016/17:97). Så som redovisats i avsnitt 8.3.2 och 8.3.4 kommer det materiella til- lämpningsområdet av lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder att utvidgas. Detta bedöms dock inte medföra kost- nadsökningar för det allmänna. De aktuella skadorna måste antas vara sällsynta och staten bör redan bära ett skadeståndsrättsligt ansvar i de aktuella fallen.