prop · H50394 · 2018-02-15 00:00:00 — Kärnteknisk verksamhet ska be- drivas på sådant sätt att kraven på säkerhet tillgodoses och de förplik- telser uppfylls som följer av Sveri- ges överenskommelser i syfte att förhindra spridning av kärnvapen och obehörig befattning med kärn- ämne och sådant kärnavfall som utgörs av använt kärnbränsle. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter som be- hövs för att sådana förpliktelser ska uppfyllas som ingår i över- enskommelser som avses i första stycket. Bestämmelser om strålskydd finns i strålskyddslagen (2018:000). Vid prövning av ärenden enligt denna lag ska 2 kap. och 5 kap. 3 § miljö- balken tillämpas. Vid prövning av tillstånd att uppföra, inneha och driva en ny kärnkraftsreaktor ska även 17 kap. 6 a § tillämpas. Ett tillstånd enligt denna lag får Ett tillstånd enligt denna lag får inte avse transporter av använt inte avse transporter av använt kärnbränsle eller kärnavfall till platser eller länder som anges i länder som anges i 20 a § strålskyddslagen (1988:220). (2018:000). Ett tillstånd enligt 5 a § första stycket 1 får ges endast om det finns synnerliga skäl och genomförandet av det program som avses i 12 § inte försvåras. Ett tillstånd enligt 5 a § första stycket 2 får ges endast om det mellan och det andra landet finns ett avtal om slutförvaring och 1 Lagen omtryckt 1992:1536. 2 Senaste lydelse 2014:141. fördelarna med slutförvaring i det andra landet från kärnsäkerhetssyn- Prop. 2017/18:94 punkt tydligt överväger fördelarna med slutförvaring i . Den som har tillstånd att inneha Den som har tillstånd att inneha eller driva en kärnteknisk anlägg- eller driva en kärnteknisk anlägg- ning ska minst göra ning ska minst göra en ny systematisk helhetsbedöm- en ny systematisk helhetsbedöm- ning av säkerheten och strålskyd- ning av säkerheten och strålskyd- det och hur dessa uppfyller kraven det och hur dessa uppfyller kraven enligt denna lag, strålskyddslagen enligt denna lag, och (1988:220) och och strålskyddslagen (2018:000) och enligt föreskrifter som har medde- enligt föreskrifter och beslut som lats och villkor som har beslutats har meddelats med stöd av dessa med stöd av dessa lagar. I helhetsbedömningen ska tillståndshavaren ta ställning till hur säker- heten och strålskyddet kan upprätthållas och förbättras fram till nästa helhetsbedömning eller till dess att anläggningen har avvecklats. Särskild hänsyn ska tas till de omständigheter som anges i 10 § 1 a–d. Helhetsbedömningen och de åtgärder som den föranleder ska redovisas till den myndighet som avses i 16 §. Denna lag träder i kraft . 3 Senaste lydelse 2017:575. 2.3Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1706) om ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet1 i stället för lydelsen enligt lagen (1998:1706) om ändring i den lagen ska ha följande lydelse. Kärnteknisk verksamhet skall be- drivas på sådant sätt att kraven på säkerhet tillgodoses och de förplik- telser uppfylls som följer av Sveri- ges överenskommelser i syfte att förhindra kärnsprängningar, sprid- ning av kärnvapen och obehörig befattning med kärnämne och så- dant kärnavfall som utgörs av an- vänt kärnbränsle. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter som be- hövs för att sådana förpliktelser skall uppfyllas som ingår i över- enskommelser som avses i första stycket. Bestämmelser om strålskydd finns i strålskyddslagen (1988:220). Kärnteknisk verksamhet ska be- drivas på sådant sätt att kraven på säkerhet tillgodoses och de förplik- telser uppfylls som följer av Sveri- ges överenskommelser i syfte att förhindra kärnsprängningar, sprid- ning av kärnvapen och obehörig befattning med kärnämne och så- dant kärnavfall som utgörs av an- vänt kärnbränsle. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter som be- hövs för att sådana förpliktelser ska uppfyllas som ingår i över- enskommelser som avses i första stycket. Bestämmelser om strålskydd finns i strålskyddslagen (2018:000). 1 Lagen omtryckt 1992:1536. 2.4Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 7 § minerallagen (1991:45) ska ha föl- jande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Bestämmelser som berör verksamhet som avses i denna lag finns i miljö- balken, (2010:900) och kulturmiljölagen (1988:950). Bestämmelser om rätt att för- Bestämmelser om rätt att för- värva och inneha eller på annat sätt värva och inneha eller på annat sätt ta befattning med kärnämne eller ta befattning med kärnämne eller med halt av sådant ämne med halt av sådant ämne finns även i lagen (1984:3) om finns även i lagen (1984:3) om melser om rätt i övrigt att bedriva melser om rätt i övrigt att bedriva verksamhet med strålning finns i verksamhet med strålning finns i strålskyddslagen (1988:220). strålskyddslagen (2018:000). Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2013:668. 2.5Förslag till lag om ändring i lagen (2006:263) om transport av farligt gods Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (2006:263) om transport av farligt gods ska ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Denna lag tillämpas på förberedelse inför och utförande av transporter av I fråga om transporter av radio- I fråga om transporter av radio- aktiva ämnen gäller även lagen aktiva ämnen gäller även lagen (1984:3) om kärnteknisk verksam- (1984:3) om kärnteknisk verksam- het och strålskyddslagen (1988:220) het och strålskyddslagen (2018:000) samt föreskrifter eller villkor som samt föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av dessa har meddelats med stöd av dessa Denna lag träder i kraft . 2.6Förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) Härigenom föreskrivs att 4 kap. 8 § patientsäkerhetslagen (2010:659) ska ha följande lydelse. En legitimerad läkare eller tand- läkare som har gått igenom viss vidareutbildning ska efter ansökan få bevis om specialistkompetens. Om inte annat särskilt före- skrivs, får en läkare eller tandläk- are ange att han eller hon har spe- cialistkompetens inom specialite- ten i sitt yrke endast om han eller hon har ett bevis om specialist- kompetens enligt första stycket. En legitimerad läkare, sjukhus- fysiker eller tandläkare som har gått igenom viss vidareutbildning ska efter ansökan få bevis om spe- cialistkompetens. Om inte annat särskilt före- skrivs, får en läkare, sjukhusfysiker eller tandläkare ange att han eller hon har specialistkompetens inom specialiteten i sitt yrke endast om han eller hon har ett bevis om spe- cialistkompetens enligt första stycket. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2016:150. 2.7Förslag till lag om ändring i tullagen (2016:253) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 § tullagen (2016:253) ska ha följande lydelse. ska på begäran tillhandahålla följande myndigheter uppgifter som förekommer hos och som rör import eller export av varor: –Havs- och vattenmyndigheten, –Myndigheten för press, radio och tv, –Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, –Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll, –riksbank, och ska på begäran tillhandahålla Säkerhetspolisen uppgifter som förekommer hos och som rör export av varor. I lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i verksam- het finns bestämmelser om behandling av uppgifter i vissa fall. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning antog ett nytt strålskyddsdirektiv den 5 decem- ber 2013, dvs. rådets direktiv /59/Euratom om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd mot de faror som uppstår till följd av exponering för joniserande strålning, och om upphävande av direk- tiven 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom och 2003/122/Euratom. Direktivet är ett minimidirektiv vilket ger med- lemsstaterna möjlighet att föreskriva strängare skyddsåtgärder om inte något annat uttryckligen anges i bestämmelserna (jfr punkt 5 i preambeln till strålskyddsdirektivet). Direktivet återfinns i bilaga 1. erna ska införa de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra direktivet . Som ett led i genomförandet av direktivet gav regeringen ett uppdrag till att utreda vilka författningsändringar på lag-, förordnings- och föreskriftsnivå som är nödvändiga för ge- nomförande av direktivet. fick också i uppdrag att – i samråd med , och samt efter sam- råd med geologiska undersökning och övriga berörda myndig- heter samt med Kommuner och Landsting – analysera och före- slå ett effektivt regelverk som genomför de delar i direktivet som rör naturligt förekommande radioaktiva ämnen, inklusive radon. i uppdrag att – i samråd med Arbetsmiljöver- ket, och samt efter samråd med Sveri- ges geologiska undersökning och övriga berörda myndigheter samt med Kommuner och Landsting och organisationer – göra en översyn av ansvarsfördelningen mellan myndigheterna och vid behov föreslå en effektivare ansvarsfördelning gällande expertis, tillsyn och åtgärder m.m. För de delar av uppdraget som rör beredskapsrelaterade frågor fick också i uppdrag att samordna arbetet med det regeringsuppdrag som fått tillsammans med Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och länsstyrelserna i Hal- lands, , , och om beredskap för radiologiska och nukleära händelser (dnr Fö2014/ 00150/SSK). fick i uppdrag att re- missbehandla förslagen innan de skulle redovisas till regeringen. Myndigheten redovisade sitt förslag till regeringen (se bilaga 2 och 3). En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. och en sammanställning av remissvaren finns tillgänglig på Miljö- och (M2016/01794/Ke). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över det lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i 2017/18:94 bilaga 6. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.6.1 och 6.13. Rege- ringen har följt Lagrådets förslag. I förhållande till lagrådsremissen har också vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Under den fortsatta beredningen har det uppmärksammats att lagråds- remissens lagförslag avseende berättigandebedömning i 3 kap. 2 § endast gäller medicinsk exponering. Direktivet kräver dock att berättigandebe- dömningen också gäller exponering av människor för joniserande strål- ning i icke-medicinskt avbildningssyfte. Detta gäller även enligt det nu gällande svenska regelverket och bör fortsätta att gälla. Lagförslaget har därför justerats i denna del, se avsnitt 6.5.1 och 6.9.7. Ändringen är för- fattningsteknisk och i övrigt av sådan beskaffenhet att Lagrådets gransk- ning skulle sakna betydelse. efter att röntgenstrålningen och radioaktiviteten upptäcktes respektive 1896 insåg man att strålning kunde ha skadliga effekter på människors hälsa. De första hälsoeffekterna som observerades var akuta effekter såsom brännskador. Först senare kopplade man samman exponering för joniserande strålning med cancer och genetiska skador. På bl.a. svenskt initiativ, i samband med den andra internationella radio- logikongressen 1928 i , bildades Internationella strålskydds- kommissionen (International Commission on Radiological Protection – ICRP). ICRP fick till uppgift att studera sambandet mellan exponering för joniserande strålning och risker samt att ge råd om hur den joniser- ande strålningen skulle hanteras för att inte medföra oacceptabla risk- nivåer. är ICRP en oberoende internationell organisation med högt anse- ende och har publicerat mer än 100 rapporter. Organisatio- nen har även publicerat grundläggande strålskyddsrekommendationer och uppdaterat dessa , . utgör grunden för all internationell reglering av skyddet mot skadliga effekter av joniserande strålning. Även den Euro- peiska lagstiftningen bygger på . De tre huvudprinciperna, som ICRP formulerade för strålskydd första gången , om berättigande, optimering och dosgränser gäller fortfar- ande . ICRP:s senaste grundläggande rekommendationer för strål- skydd var ett av huvudskälen till översynen av lagstiftningen inom Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom). () inrättades 1957 för att främja den fredliga användningen av kärnenergi och därmed anknutna verksam- Då strålskydd är en viktig aspekt i detta sammanhang har även utarbetat standarder för strålskydd i sin dokumentserie. I denna in- Prop. 2017/18:94 går bl.a. grundläggande säkerhetsstandarder för strålskydd (Basic Safety Standards) som senast reviderades 2014. Denna har tagit hänsyn till ICRP:s senaste rekommendationer . EU:s medlemsstater är medlemmar i och använder dessa standarder vilket har medfört att det varit naturligt att även Euratoms reglering tagit intryck av arbete. Genom lagen (1941:334) om tillsyn å radiologiskt arbete m.m. infördes i en reglering som tog hänsyn till de risker som följer av användning av joniserande strålning inom framför allt sjukvår- den. Strålskyddsfrågorna betraktades dock i första hand som ett arbets- miljöproblem. Lagen gav dåvarande Medicinalstyrelsen tillsyns- och be- slutanderätt i tillståndsfrågor. Användning av joniserande strålning ökade snabbt inom forskning, medicin och teknik. Utvecklingen av nya tek- niker som innebar stora strålrisker medförde att det i allt högre grad blev ett strålskyddsproblem som berörde alla. Det svenska kärnkraftsprogram- met, som inleddes , föranledde också behov av ökade strålskyddsinsatser. ökade kunskaperna om strålnings- riskerna. Genom strålskyddslag (1958:110) infördes krav på tillstånd för och tillsyn över i princip alla strålkällor som alstrar joniserande strål- ning. Lagens syfte var att bereda skydd mot strålningsskador för alla människor. Dessutom skulle djur skyddas om de undersökts eller be- handlats radiologiskt i veterinärmedicinskt syfte. För verksamhet som omfattades av tillstånd enligt lagen (1956:306) om rätt att utvinna atomenergi m.m. (atomenergilagen) krävdes dock inte något tillstånd enligt strålskyddslagen. Strålskyddslagen kompletterades 1977 med en bestämmelse om att även frågor om icke-joniserande strål- ning ska beaktas. Den nu gällande strålskyddslagen (1988:220) utvidgade skyddet ytter- ligare genom att lagens syfte inkluderar skyddet av människor, djur och miljö mot skadlig verkan av strålning. Lagen omfattar såväl joniserande strålning som icke-joniserande strålning. Både naturlig strålning och av människan framställd eller förorsakad strålning faller inom lagens tillämpningsområde. Lagen bygger dock på samma grundprinciper som den tidigare lagstiftningen, vilket innebär att strålningsverksamhet ska stå under samhällets kontroll genom en särskild myndighet. Genom medlemskap i och medlemskapet i Europeiska atomenergigemen- skapen (Euratom) kompletterades och anpassades lagen till direktivet 96/29/Euratom om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. 4.4Lagstiftning på europeisk nivå Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Eur- atomfördraget) undertecknades tillsammans med 1957. Enligt artikel 30 ska gemenskapen fastställa grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Sådana normer, Basic Safety Stan- dards, fastställdes i direktiv och har sedan revi- derats , . Sekundärlagstiftningen under Euratomfördraget har följt ICRP:s tidi- gare rekommendationer genom bl.a. direktiv /29/Euratom om fastställ- ande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av allmänhetens och arbetstagares hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Den gången byggde de på de rekommendationer som publi- cerades (ICRP Publication 60, 1990 Recommendations of the Inter- national Commission on Radiological Protection). ICRP publicerade 2007 nya grundläggande rekommendationer för strål- skydd som ersatte de tidigare . Mot bakgrund av detta genom- förde kommissionen en omfattande granskning av gemenskapens strål- skyddslagstiftning, och bad expertgruppen enligt artikel 31 i Euratom- fördraget att tillhandahålla vägledning i denna granskning. Expertgruppen yttrade sig om möjligheten att revidera befintlig lagstiftning. Kommissionen lade fram sitt förslag till direktiv och framförde även ytterligare ett antal skäl till revideringen av lagstiftningen: –att skyddet för arbetstagare i specifika yrkesgrupper var otillräckligt, –att hälsoskyddet för patienter och allmänheten inte följde den senaste tekniska utvecklingen, –att hälsoskyddet för allmänheten mot naturliga strålkällor var otill- räckligt, samt –att bestämmelserna var utspridda på flera direktiv och rekommenda- tioner som tillkommit vid olika tillfällen . antog det nya strålskyddsdirekti- vet, dvs. rådets direktiv /59/Euratom om fastställande av grund- läggande säkerhetsnormer för skydd mot de faror som uppstår till följd av exponering för joniserande strålning. Genom samma beslut upphävdes direktiv /29/Euratom, 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 97/43/Eur- atom och 2003/122/Euratom vars bestämmelser fördes in i det nya direk- tivet. Strålskyddsdirektivet syftar till att ge grundläggande krav för strål- skydd av allmänheten, patienter och arbetstagare mot faror av joniser- ande strålning. Direktivet omfattar verksamheter med strålkällor, och situationer där individer utsätts för joniserande strålning i sådan omfattning som inte kan bortses ifrån ur ett strålskyddsperspektiv. Det gäller dock inte för Prop. 2017/18:94 radioaktiva ämnen som naturligt finns i människokroppen, kosmisk strål- ning vid marknivå och exponering ovanför marknivå för radionuklider som finns i den ostörda jordskorpan. Direktivet innehåller allmänna bestämmelser om strålskyddsprinciper, krav på utbildning och information om strålskydd samt berättigande och tillsynskontroll av verksamheter. Det finns även mer detaljerade bestäm- melser om skydd av arbetstagare, patienter, allmänhet och miljö. Den svenska strålskyddslagstiftningen har även omfattat skydd mot skadlig verkan från icke-joniserande strålning. Riskerna med icke-joniserande strålning har dock uppmärksammats först de senaste år- tiondena, trots att elektricitet och radioteknik har använts i över . Internationella kommissionen för icke-joniserande strålskydd (Interna- tional Commission on Non-Ionizing Radiation Protection – ICNIRP) bildades med ICRP som förebild. Organisationen arbetar med att ta fram rekommendationer för skydd av människor och miljö mot skadliga effekter från icke-joniserande strålning. ICNIRP är officiell samarbets- partner till flera organ inom FN-familjen såsom Världshälsoorganisa- tionen (WHO) och Internationella arbetsorganisationen (). ICNIRP arbetar med att ta fram en riskfilosofi och allmänna re- kommendationer för icke-joniserande strålning inspirerade av ICRP:s strålskyddsprinciper. Dessa förväntas bli klara . Gemensamt för all strålning är att den karakteriseras av energi i rörelse som överförs från en punkt till en annan, från en strålkälla till ett objekt som blir exponerat för strålning. Då energi överförs till det exponerade objektet medför detta att objektet absorberar en del av eller all den energi som den blir utsatt för. Denna överförda energi medför en temperaturhöj- ning i det exponerade objektet. Hur hög denna temperaturhöjning blir be- ror på hur mycket energi som överförts, hur snabbt (dvs. intensiteten på strålningen) den förs över och hur genomträngande strålningen är. Förutom en temperaturhöjning kan även andra effekter uppkomma. Vilken effekt som uppkommer beror på vilken typ av strålning det hand- lar om. För joniserande strålning finns en effekt som framgår av namnet, nämligen dess förmåga att jonisera atomer och molekyler. Denna effekt uppträder när energin hos strålningens fotoner eller partiklar överskrider den nivå som krävs för att kunna jonisera en atom eller en molekyl. För att hantera risker från strålning är det viktigt att känna till ett antal begrepp, storheter och enheter. Den grundläggande storheten är absor- 2017/18:94 berad dos, som anger mängden absorberad energi i materia. Denna stor- het har i första hand betydelse för joniserande strålning. Den enhet som används är gray (Gy) där 1 Gy = 1 J/kg. Olika strålslag kan ha olika bio- logisk effekt beroende framför allt på hur tätt strålningen joniserar. Alfa- partiklar som är mycket tätjoniserande har 20 gånger högre biologisk effekt än röntgen- och gammastrålning. Därför finns viktningsfaktorer och begreppet ekvivalent dos som anges i enheten (Sv). Forskningen har visat att olika organ har olika känslighet för strålning. För att kunna uppskatta risker med strålning när inte kroppen exponeras homogent eller endast en del av kroppen exponeras finns organ-vikt- ningsfaktorer så att en effektiv dos (motsvarande helkroppsdos) kan be- räknas. Effektiv dos anges också i enheten . För att hantera olika exponeringssituationer används begreppet dosrat (doshastighet) som anger intensiteten på strålningen. Denna storhet anges i enheten gray (Gy/h) eller (Sv/h). Inom området icke-joniserande strålning och särskilt elektromagne- tiska fält är det huvudsakligen strålningens intensitet som har betydelse för de skador som kan uppkomma snarare än dosen. Vid kategorisering av risker med strålning delas de skador som kan uppkomma in i dels stokastiska och deterministiska skador samt i akuta och sena skador. Med stokastiska skador avses sådana som uppkommer slumpmässigt och där sannolikheten för skada ökar proportionellt med dosen. Med deterministiska skador avses sådana skador som är förutsäg- bara när en viss dos överskrids. Akuta skador är sådana skador som upp- träder eller till veckor. Sena skador är så- dana som uppträder efter exponeringen. Typer av joniserande strålning Joniserande strålning är ett samlingsnamn på de olika strålningstyper som har förmåga att jonisera atomer och molekyler. I strålskyddssam- manhang används jonisationspotentialen för vatten (12,59 eV) som gränsvärde för när strålning ska betecknas som joniserande. Joniserande strålning kan delas upp i partikelstrålning samt elektromagnetisk strål- ning eller fotoner. Partikelstrålning kan i sin tur delas upp i laddade res- pektive oladdade partiklar. De laddade partiklarna kan delas upp i lätta partiklar (elektroner) och tunga partiklar såsom protoner eller tyngre atomkärnor. Vid radioaktiva sönderfall kallas elektronerna för betapartiklar eller betastrålning. De tunga laddade partiklar som radioaktivt sönderfall också kan resultera i är heliumkärnor. Dessa kallas för alfapartiklar eller alfastrålning. I accelera- torer kan förutom elektroner och protoner även tyngre atomkärnor acce- lereras till energinivåer som gör dem joniserande. De oladdade partik- larna är neutroner och uppkommer framförallt vid fission eller genom s.k. spallation. Den elektromagnetiska strålningen eller fotonerna som är joniserande är lik annan elektromagnetisk strålning (t.ex. optisk strålning) men har en Detta kan också anges som kortare våglängd. strålning uppkommer i atomkärnan vid t.ex. ett radioaktivt sönderfall kallas strålningen för gammastrålning. När strålningen uppkommer i elektronhöljet hos atomer kallas den för röntgenstrålning. Gamma- och röntgenstrålning karakteriseras av att den är genomtränglig i motsats till partikelstrålning såsom alfa- och betastrålning. All materia består i grunden av atomer som i sin tur är uppbyggda av s.k. elementarpartiklar. I atomens kärna finns protoner och neutroner och kring kärnan rör sig elektroner. Om en atomkärna inte är stabil sönder- faller den med en viss sannolikhet till ett stabilare tillstånd. Detta kan i vissa fall också ske i flera upprepade sönderfall innan ett stabilt tillstånd uppkommer. Vid sönderfallen ”skickar” atomkärnan ut en partikel ge- nom alfa- eller betasönderfall. I samband med detta sönderfall sker också en ”ommöblering” i atomkärnan som medför att överskottsenergi sänds ut i form av gammastrålning. För mycket tunga atomer förekommer också sönderfall genom s.k. fission där atomen klyvs i jämnstora delar. Skador från joniserande strålning