prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Detta kan leda till olägenheter och kostnader för alla inblandade. Några remissinstanser, bl.a. , invänder 2017/18:121 mot förslaget och anför att är för att utredningen ska kunna anses vara aktuell. Regeringen konstaterar att det inte är ändamåls- enligt med en giltighetstid som riskerar att vara otillräcklig för att en adoption ska hinna genomföras. Att handläggningstiderna i andra stater är långa är en faktor som är svår att både förutse och påverka för sökan- Det är inte rimligt att det i en sådan situation ska behöva göras en ny prövning utan att det med hänsyn till sökanden finns någon anledning till Det är naturligtvis viktigt att utredningen om sökandena är så aktuell bör medgivandeutredningarna vara så pass grund- liga att de behåller sin aktualitet under en (jfr a. prop. s. 53 där det konstateras att prövningen av sökandens lämplighet vid adoptionstillfället även måste innefatta en prövning av hans eller hennes förmåga att fungera som tonårsförälder). att en ny utredning inte ska behöva göras förrän . tiden för ett medgivande att ta emot ett barn för adoption bör därför förlängas från två till . I förarbetena till lagändringar uppmärksammades att vissa ur- sprungsstater kräver att medgivandet är nytt. Det konstaterades då att ett intyg från hemutredaren att förhållandena är oförändrade borde vara till- räckligt i flertalet av dessa fall och att sökanden är oförhindrad att begära ett förnyat medgivande om det skulle visa sig nödvändigt med ett sådant (a. prop. s. 52). Regeringen gör ingen annan bedömning . Att giltighetstiden för medgivandet förlängs innebär att sannolikheten för att det inträffar förändringar i de förutsättningar under vilka med- givandet lämnats ökar som ett naturligt tillfälle för kontakt mellan socialnämnden och sökanden försvinner (jfr a. prop. motsvarande resonemang när tiden förlängdes förra gången). påpekar är det viktigt att sökanden fullgör sin skyl- dighet att anmäla om dennes levnadsomständigheter ändras mer väsent- ligt medgivandet gäller. Om förutsättningar för medgivan- det inte längre finns ska det återkallas (6 kap. 13 § socialtjänstlagen). Denna anmälningsskyldighet bör enligt regeringens mening kompletteras med en skyldighet för socialnämnden att följa upp ärendet och sökandens livssituation i de fall då adoptionsprocessen drar ut . uppföljning ska inte innebära en förnyad medgivandeprövning utan i stället syfta till att skapa en naturlig kontaktyta där socialnämnden kan efterhöra om förhållandena har förändrats. Kontrollen bör som utgångs- punkt ske i de fall då den som vill adoptera inte har fått ett s.k. barn- besked från det att medgivandet lämnades. innebär en möjlighet för socialnämnden att följa upp hur situationen för sökanden utvecklas och ger sökanden chans att söka råd och stöd hos nämnden. bör kunna avstå från att göra en kontroll om det är obehövligt. Giltighetstiden för ett medgivande räknas enligt nuvarande ordning fram till den tidpunkt då barnet har tagits emot i hemmet. sprungsstater kräver att de blivande föräldrarna bor tillsammans med barnet i barnets hemviststat innan det fattas ett adoptions- En sådan tidsperiod kan vara upp . regeringen inte rimligt att sökanden i en sådan situation ska behöva an- söka om ett nytt medgivande för att kunna genomföra adoptionen. avgörande för när en ny medgivandebedömning ska göras bör vara om sökanden har tagit emot barnet i sin vård, oavsett om detta sker i hemmet Prop. 2017/18:121 eller någon annanstans (jfr även bl.a. 12 kap. 8 § socialförsäkringsbalken där begreppet ”i sin vård” används). Bestämmelsen bör därför ändras i enlighet med detta. Se avsnitt 16 angående behov av motsvarande änd- ringar i annan lagstiftning. 13.2.4Inget undantag för vårdnadshavare Regeringens förslag: Kravet på medgivande ska gälla den som avser att ta emot ett barn för adoption. Detta ska gälla även om sökanden redan är barnets vårdnadshavare. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen krävs inte medgivande för att ta emot ett barn för adoption om sökanden är barnets förälder eller vårdnadshavare. Att dessa undantag finns hänger samman med att frågan om medgivande att ta emot ett barn för adoption tidigare var reglerad i samma paragraf som frågan om medgivande för att ta emot ett barn för stadigvarande vård och fostran (tidigare kallat foster- hem). Vad gäller fosterhem undantogs föräldrar och vårdnadshavare från kravet på medgivande eftersom det t.ex. inte ska krävas medgivande för att ta emot sitt eget barn för umgänge (prop. 1979/80:1 s. 318). När frågan om medgivande till att ta emot ett barn för internationell adoption placerades i en annan paragraf och sedermera fick en självständig ut- formning gjordes inga särskilda överväganden om undantaget (jfr prop. 2000/01:80 och prop. 2003/04:131 s. 57 f.). Som utredningen konstaterar fyller undantaget för barnets förälder ingen funktion eftersom det inte är möjligt för en förälder att ta emot sitt eget barn för adoption. Med förälder får i bestämmelsen förstås rättslig förälder (se även avsnitt 12.2 om utmönstringen av begreppet adoption av eget barn). Det bör därför inte finnas något undantag för föräldrar i paragrafen. Regeringen delar vidare utredningens bedömning att undan- taget från kravet på medgivande för den som är vårdnadshavare bör tas bort. En person med hemvist i kan av en utländsk domstol eller annan myndighet utses till vårdnadshavare för ett barn. I vissa fall kan ett sådant beslut erkännas i (se 5 § lagen [1989:14] om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om över- flyttning av barn och artikel 21.1 i II-förordningen). Att detta skulle ske i samband med adoption bör visserligen inte tillhöra vanlig- heterna men är ändå möjligt. Som utredningen påpekar innebär inte det faktum att någon har bedömts vara en lämplig vårdnadshavare att det saknas anledning att utreda personens lämplighet att adoptera barnet. Kravet på medgivande bör därför gälla alla som vill ta emot ett barn för internationell adoption, även den som redan är barnets vårdnadshavare. 2017/18:121 13.3 Ingen allmän begränsning av möjligheten till Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att be- gränsa möjligheterna till enskild adoption. Det bör inte heller införas hinder mot att domstol prövar en adoptionsansökan trots att tillstånd till enskild adoption saknas. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd bör även fortsätt- ningsvis pröva om tillstånd till enskild adoption ska lämnas. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att tillstånd till enskild adoption ska lämnas endast om adoptionen avser ett släktingbarn eller om det annars med hän- syn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns sär- skild anledning att adoptera utan förmedling av en auktoriserad adop- tionssammanslutning. Med utredningens förslag ska det för tillstånd till enskild adoption dessutom krävas att ett medgivande att ta emot det aktuella barnet har lämnats. Utredningen föreslår att uppgiften att pröva frågan om tillstånd till enskild adoption förs över till socialnämnden. Utredningen föreslår därutöver att en ansökan om adoption av ett barn som har förts eller avses bli fört till för adoption ska få tas upp till prövning av en domstol endast om adoptionen har förmedlats av en auktoriserad adoptionssammanslutning eller om sökanden har fått till- stånd att adoptera enskilt. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, bl.a. , kommun och Myndigheten för internationella adoptionsfrågor (numera Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöd), tillstyrker förslaget att begränsa möjligheterna till enskild adoption eller invänder inte mot det. Ensamstående adoptivföräldrars förening motsätter sig däremot en begränsning av möjligheten till enskild adop- tion. Flera remissinstanser, däribland Kammarrätten i , För- bundet och ett antal kommuner, är negativa till för- slaget att flytta prövningen av tillstånd till enskild adoption till social- nämnden. och Förbundet till- styrker förslaget att en adoptionsansökan inte ska kunna prövas om tillstånd till enskild adoption saknas. Kammarrätten i anser att förbudet lätt kan kringgås och framhåller att förslaget innebär att för- hållandet mellan de offentligrättsliga reglerna och 4 kap. blir otydligt. ställer sig frågande till utredningens uttalande om att krav på att sökanden ska ha följt regelverket för inter- nationell adoption inte ska gälla om barnet har kommit till i annat syfte än för adoption. Skälen för regeringens bedömning Den gällande ordningen för enskild adoption De nuvarande reglerna om auktoriserade adoptionssammanslutningar och möjligheten till enskild adoption infördes i samband med att tillträdde . Bestämmelserna fördes in i en ny lag (1997:192) om internationell adoptionsförmedling och innebar en be- gränsning av de enskilda adoptionerna jämfört med vad som dittills hade gällt (jfr prop. 1996/97:91 s. 63 f.). hade socialnämnden i samband med medgivandeprövningen prövat om det tilltänkta förfaran- det var tillförlitligt, även i de fall då adoptionen förmedlades av en adop- tionssammanslutning. Genom den nya lagen slopades den individuella prövningen av förfarandet i de fall adoptionen förmedlades av en sådan sammanslutning. fick dåvarande för internatio- nella adoptionsfrågor (som föregick Myndigheten för internationella adoptionsfrågor, numera Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöd) uppgiften att i undantagsfall ge tillstånd till att adoptionen inte för- medlas av en sammanslutning (enskild adoption). Som framgår av avsnitt 13.1 får Myndigheten för familjerätt och för- äldraskapsstöd ge tillstånd till enskild adoption i enstaka fall av adoption som avser släktingbarn eller där det annars finns särskilda skäl att adop- tera utan förmedling av en auktoriserad sammanslutning (4 § lagen om internationell adoptionsförmedling). Detta innebär att enskild adoption kommer i fråga främst i fall då sökanden har en relation till barnet i fråga, t.ex. om det rör sig om ett släktingbarn. Enskild adoption kan dock även tillåtas om sökanden har bott eller arbetat i ett visst land eller har sitt ursprung där och vill adoptera ett barn från det landet (a. prop. s. 64). Som framgår av avsnitt 13.1 gäller kravet på medgivande och tillstånd till att adoptionsförfarandet får fortsätta (6 kap. 12 och 14 §§ socialtjänst- lagen) vid enskild adoption. Det finns inte skäl att nu begränsa möjligheten till enskild adoption ytterligare Det har i olika sammanhang framförts invändningar mot regleringen av enskilda adoptioner. Det har bl.a. uttalats att adoptionsprocessen vid adoption av ett känt barn inte är tydlig och enhetlig och att regelsystemet kan behöva ses över (se prop. 2003/04:131 s. 75 f.). Utredningen föreslår att de situationer då enskild adoption får ske ska begränsas ytterligare i förhållande till vad som gäller genom att adoption av ett okänt barn genom enskild adoption inte längre ska tillåtas. Som skäl för förslaget anför utredningen att det generellt sett är bättre att en adoption förmedlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning än att den sker genom en- skild adoption, bl.a. eftersom utredningen är sämre vid enskild adoption. Bakom förslaget ligger alltså inte att det framkommit att barn som kommit till genom enskild adoption faktiskt farit illa. Regeringen håller med om att det finns ett värde i att adoptioner som innebär en förmedling av ett på förhand okänt barn i största möjliga utsträckning sköts av auktoriserade sammanslutningar som har kunskap om och erfarenhet av adoptionsförmedling och som står under tillsyn av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Det finns emellertid länder som de auktoriserade sammanslutningarna inte verkar i. Om möj- ligheterna till enskild adoption begränsas, minskar möjligheterna för barn i dessa länder att få en familj genom internationell adoption. När det inte är möjligt att få hjälp av en adoptionssammanslutning kan enskild adop- tion vara ett värdefullt komplement för att möjliggöra för fler barn att få en ny familj genom internationell adoption. Detta talar för att möjlig- 2017/18:121 heten till enskild adoption inte nu bör begränsas. Eftersom frågan om i vilka fall enskild adoption bör tillåtas hänger samman med hur adop- tionsverksamheten i stort är organiserad och hur den möter de behov som finns är det också rimligt att dessa frågor behandlas i ett sammanhang, vilket inte kan ske i detta lagstiftningsärende. Regeringen har i budget- propositionen konstaterat att det finns behov av att anpassa nuvarande organisering av adoptionsförmedlingsverksamheten och det stöd som lämnas i samband med internationell adoption till nya för- hållanden (prop. 2016/17:1 utg. omr. 9 s. 164). Regeringen avser alltså att återkomma till frågan om den internationella adoptionsverksamheten. Mot denna bakgrund bör utredningens förslag om en begränsning av möjligheten till enskild adoption inte genomföras. I de fall då sökanden redan har en relation till det barn som adoptionen avser finns det sällan ett behov av att en auktoriserad adoptionssamman- slutning medverkar vid adoptionen eftersom det i dessa fall inte sker någon egentlig förmedling. Utredningen föreslår inte heller att denna möjlighet tas bort. I syfte att avstyra olämpliga adoptioner i ett så tidigt skede som möjligt föreslår regeringen i avsnitt 13.2.2 att det vid adoption av ett känt barn ska ske en prövning av om adoptionen kan antas vara till barnets bästa redan vid socialnämndens medgivandeprövning. Med de bedömningar regeringen gör bör inte, som utredningen före- slår, uppgiften att pröva frågan om tillstånd till enskild adoption flyttas från Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd till socialnämn- den. Förslaget är motiverat av att den kunskap om förmedlingssättets tillförlitlighet som finns hos myndigheten inte behövs om de enskilda adoptionerna endast ska kunna avse ett på förhand känt barn. När de enskilda adoptionerna nu inte begränsas ytterligare saknas det skäl att genomföra en sådan förändring. Reglerna om internationell adoption förutsätter att sökanden ansöker om socialnämndens medgivande att ta emot ett barn för internationell adop- tion. Sökanden ska vidare antingen anlita en auktoriserad adoptions- sammanslutning eller i undantagsfall ansöka om tillstånd till enskild adoption innan adoptionen genomförs. Det finns emellertid ingen formell koppling mellan dessa regler och domstolens möjlighet att pröva en adoptionsansökan. Det förekommer att den som vill adoptera ett barn från en annan stat vänder sig direkt till tingsrätten utan att ha fått med- givande från socialnämnden och utan att en auktoriserad adoptions- sammanslutning medverkar, trots att det inte finns något tillstånd till enskild adoption. Enligt utredningen har det till och med förekommit att kommuner har gett personer rådet att vända sig direkt till tingsrätten om de vill adoptera enskilt. För att omöjliggöra ett sådant kringgående av reglerna föreslår utredningen att en förutsättning för att svensk domstol ska kunna ta upp en ansökan om internationell adoption till prövning ska vara att adoptionen förmedlas av en auktoriserad adoptionssammanslut- ning eller att sökanden har fått tillstånd till enskild adoption. Regeringen instämmer i att det är viktigt att bestämmelserna om för- farandet vid internationell adoption följs. ningen sker redan innan barnet har lämnat ursprungsstaten undviks att det först på ett sent stadium i processen uppmärksammas att adoptionen inte bör komma till stånd. Att sökanden i de flesta fall anlitar en auktori- serad adoptionssammanslutning innebär att det stora flertalet adoptioner genomförs med hjälp av erfarna organisationer som står under tillsyn av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Genom de krav som uppställs för enskild adoption begränsas antalet sådana adoptioner och myndigheten har möjlighet att i viss mån kontrollera förfarandet. Utred- ningens förslag skulle kunna motverka att dessa bestämmelser kringgås. I linje med vad Kammarrätten i anför kan det dock ifråga- sättas om den offentligrättsliga regleringen om internationella adoptioner bör kopplas till den materiella prövningen enligt 4 kap. på det sätt som utredningen föreslår. Förslaget skulle kunna få negativa effekter. Domstolen skulle vara tvungen att avvisa en adoptionsansökan om t.ex. ett tillstånd till enskild adoption inte finns. Att en adoptions- ansökan i en sådan situation inte skulle kunna bli prövad i svensk dom- stol framstår som problematiskt utifrån både ett barnrättsperspektiv och sökandens rätt till domstolsprövning enligt . I ett enskilt fall kan det tänkas att en adoption med hänsyn till samtliga omständigheter anses vara till barnets bästa trots att regelverket inte har följts. Att inte tillåta att ansökan prövas i sak kan då framstå som orim- ligt. Utredningen gör bedömningen att ett tillstånd till enskild adoption bör kunna lämnas i efterhand. Regeringen konstaterar att det är tveksamt om det kan ske i de fall barnet redan har kommit till . Under alla förhållanden skulle en sådan ordning innebära att man trots allt inte helt ”stänger dörren” för dem som inte har följt regelverket. Om det inte är möjligt att få ett tillstånd i efterhand ska ansökan avvisas, vilket kan få drastiska konsekvenser för barnet, särskilt om barnet redan har kommit till när ansökan görs. Med utredningens förslag tycks endast åter- stå att vidtar åtgärder för att omhänderta barnet. Detta skulle begränsa möjligheten att avgöra vad som är bäst för barnet utifrån en bedömning av samtliga tänkbara alternativ (jfr rättsfallet Paradiso och Campanelli mot , no. 25358/12, ). Utredningens förslag kan även leda till gränsdragningsproblem. För- slaget omfattar endast fall då barnet har förts eller avses att bli fört till för adoption. Om barnet har kommit till i något annat syfte ska någon begränsning av möjligheten till domstolsprövning inte gälla. Som exempel anger utredningen att barnet har kommit för att studera eller för att besöka släktingar. Enligt regeringens uppfattning lär det praktiskt bli svårt att upprätthålla en tydlig gräns mellan dessa fall och de fall som ska omfattas av begränsningen. Som Kammarrätten i anför finns det därmed en risk för att regleringen kringgås. I värsta fall skulle detta kunna leda till att barn tas till under olika förevändningar men i syfte att längre fram genomföra en adoption. Sammantaget anser regeringen att utredningens förslag i denna del inte bör genomföras. Att sökanden vänder sig till domstol med en adoptions- ansökan utan att det finns nödvändiga tillstånd enligt socialtjänstlagen och lagen om internationell adoptionsförmedling bör i stället motverkas på andra sätt, i första hand genom information. Det bör inte förekomma att kommuner råder människor att avstå från att ansöka om medgivande och tillstånd till enskild adoption och förmedlar intrycket att det finns två alternativa vägar vid internationell adoption, antingen via socialnämnden 2017/18:121 och Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd eller direkt till domstol. Kommunen bör i stället upplysa om vilka regelverk som gäller och vilka följderna kan bli om man avstår från att följa dem. Om någon ansöker om adoption utan att följa det regelverk som gäller för internatio- nell adoption, kan detta innebära att det inte anses finnas tillräcklig utredning för att besluta om adoption. Att regelverket inte har följts kan även påverka domstolens bedömning av om adoptionen är lämplig. I detta sammanhang bör det också påpekas att det är straffbart att adoptera enskilt utan att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har beslutat att förfarandet är godtagbart (15 § lagen om internationell adoptionsförmedling) och att det även är straffbart att ta emot ett barn för internationell adoption utan att ett medgivande från socialnämnden finns (se 16 kap. 6 § socialtjänstlagen). 14Internationell adoption av barn med hemvist i Regeringens bedömning: Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd bör även fortsättningsvis utföra de uppgifter som föreskrivs vid adoption av ett barn från . Det finns inte skäl att ytterligare reglera internationell adoption av barn med hemvist i . Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att uppgifterna enligt arti- kel 16.1 vid adoption av ett barn från ska flyttas från nuvarande Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd till socialnämnden. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser invänder inte mot ut- redningens förslag eller bedömning. och Förbun- det anser att frågan om adoption av svenska barn till utlandet bör utredas ytterligare. Skälen för regeringens bedömning Ansvaret enligt artikel 16.1 bör inte flyttas till socialnämnden Internationell adoption av ett barn med hemvist i , dvs. adoption där är ursprungsstat och en annan stat är mottagande stat, är inte vanligt förekommande. Som konstaterades vid tillträde till avser adoptioner i ofta adoption av en när- stående. Om sökanden är bosatt utomlands kan det bli fråga om en inter- nationell adoption (prop. 1996/97:91 s. 61). Om Haagkonven- tion är tillämplig vid internationell adoption av ett barn med hemvist i , ska centralmyndigheten (för del Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd) bl.a. sammanställa en rapport om barnets förhållanden (artikel 16.1). Rapporten ska överlämnas till central- myndigheten i den mottagande staten (artikel 16.2). Utredningen föreslår att de uppgifter som följer av artikel 16.1 ska flyttas från Myndigheten för internationella adoptionsfrågor (numera Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd) till socialnämnden. Utredningen anser att myndig- heten inte har tillräcklig sakkunskap eller nödvändiga resurser att utföra uppgifterna och påpekar att det är socialnämnden som sammanställer rapporter om blivande adoptivföräldrar i de fall då är mottagande stat (artikel 15). I samband med att tillträdde be- stämdes att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (dåvar- ande för internationella adoptionsfrågor) skulle vara centralmyndighet enligt konventionen. Det konstaterades att detta inne- bar att myndigheten skulle tillföras vissa nya arbetsuppgifter, nämligen de uppgifter som centralmyndigheten i ursprungsstaten ska utföra i de fall barn adopteras från till en annan konventionsstat. Liksom skett tidigare vid adoption av svenska barn skulle socialnämnden utreda barnets situation och om adoption är lämplig. Den skyldigheten följer av socialnämndens ansvar för barn enligt socialtjänstlagen (2001:453). Där- emot skulle Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd vara den som formellt upprättar och skickar den i konventionen förutsedda rapporten till staten i fråga (se prop. 1996/97:91 s. 60 f.). Den ordning som beskrivs i förarbetena skiljer sig endast marginellt från den ordning som skulle gälla med utredningens förslag. Med ut- redningens förslag skulle socialnämnden, utöver den utredning som de genomför, upprätta rapporten. Själva överlämnandet av rapporten, en uppgift som regleras i artikel 16.2, skulle alltjämt verkställas av Myndig- heten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Det är alltså själva upprättan- det av rapporten som skulle flyttas från den myndigheten till socialnämn- derna. Regeringen anser att det inte finns skäl att göra en sådan föränd- ring. De överväganden som gjordes i samband med att tillträde är enligt regeringens bedömning fortfarande relevanta. Det är rimligt att socialnämnden i enlighet med socialtjänst- lagen utreder barnet situation och huruvida en adoption är lämplig.