prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — När det gäller inrättande av filial i ett annat land inom EES föreslår utredningen endast att nuvarande bestämmelse ska kompletteras med uppgift om den dag då verksamheten genom filialen ska påbörjas. Utredningens förslag innebär inte att underrättelse om den dag då verksamheten faktiskt inleds i värdlandet ska göras vid ett annat tillfälle än vid underrättelsen om att verksamhet ska inledas i ett annat land. Utredningen föreslår inte någon ändring av bestämmelserna om vilka uppgifter som ett betalningsinstitut ska lämna när det avser att tillhandahålla betaltjänster från i ett annat land inom EES. Utredningen föreslår däremot ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att med- dela föreskrifter om vad en underrättelse ska innehålla. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt andra betaltjänstdirektivet ska ett betalningsinstitut som avser att tillhandahålla betaltjänster genom att utöva etableringsrätten eller fri- heten att tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat lämna vissa upp- gifter till den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten (artikel 28.1). I första betaltjänstdirektivet finns regler om vilket förfarande som ska tillämpas i dessa situationer (artiklarna 17.5 och 25.1). I dessa regler anges att ett betalningsinstitut som önskar tillhandahålla betaltjänster i en annan medlemsstat ska underrätta den behöriga myndigheten, men det anges inte specifikt vilken information som ska lämnas i samband med en sådan underrättelse. Däremot finns regler om vilka uppgifter den behöriga myndigheten ska lämna vidare till den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten. Dessa regler i första betaltjänstdirektivet har genomförts i svensk rätt i bestämmelser i betaltjänstlagen (3 kap. 18–21 §§). I de bestämmelserna anges att betalningsinstitutet ska lämna viss information till Finans- inspektionen i samband med underrättelsen. I andra betaltjänstdirektivet har det alltså tillkommit regler som preci- serar vilken information som ska lämnas till den behöriga myndigheten. Det handlar dels om information som ska lämnas oavsett om betalnings- institutet avser att tillhandahålla tjänsten direkt från hemmedlemsstaten eller via ett ombud eller en filial – såsom kontaktuppgifter, uppgift om i vilka medlemsstater verksamheten ska drivas och vilka betaltjänster som ska tillhandahållas (artikel 28.1 första stycket a–c) –, dels om särskild information beroende på om betalningsinstitutet avser att tillhandahålla tjänsten via ett ombud (artikel 28.1 första stycket d) eller en filial (artikel 28.1 första stycket e). Tillhandahållande av betaltjänster i ett annat land inom EES genom anlitande av ombud När ett betalningsinstitut har för avsikt att använda ett ombud i en annan medlemsstat ska betalningsinstitutet, enligt andra betaltjänstdirektivet, lämna uppgifter om institutets namn och adress samt, i tillämpliga fall, auktorisationsnummer, i vilka medlemsstater det har för avsikt att driva verksamheten, vilka betaltjänster det kommer att tillhandahålla, samt de uppgifter om ombudet som ska lämnas när ombudet ska verka inom hemmedlemsstaten (artikel 28.1 första stycket a–c och artikel 28.1 första stycket d som hänvisar till artikel 19.1), dvs. de uppgifter som behandlas i avsnitt 13.1.2. Enligt betaltjänstlagen ska ett betalningsinstitut som vill tillhandahålla tjänster i ett annat land inom EES genom ombud underrätta Finans- inspektionen om detta (3 kap. 18 §). Underrättelsen ska innehålla vissa uppgifter. Regeringen anser att de uppgifter som anges i betaltjänstlagen visserligen i stora drag motsvaras av informationskraven i andra betal- tjänstdirektivet. Direktivet innehåller emellertid detaljerade regler om detta och enligt regeringens uppfattning bör bestämmelsen i lagen utformas så direktivnära som möjligt. Den nu aktuella regeln i andra betaltjänstdirektivet (artikel 28.1) bör därför genomföras i svensk rätt i en motsvarande bestämmelse i betaltjänstlagen. Tillhandahållande av betaltjänster i ett annat land inom EES genom etablering av filial När ett betalningsinstitut har för avsikt att etablera en filial för att driva verksamhet i en annan medlemsstat ska betalningsinstitutet, enligt andra betaltjänstdirektivet, lämna uppgifter om institutets namn och adress samt, i tillämpliga fall, auktorisationsnummer, i vilka medlemsstater det har för avsikt att driva verksamheten, vilka betaltjänster det kommer att tillhandahålla, samt en beskrivning av filialens organisatoriska struktur och vilka som är ansvariga för ledningen av filialen (artikel 28.1 första stycket a–c och delvis e). Vidare ska en affärsplan för filialen med en budgetprognos samt en beskrivning av filialens styrsystem och interna kontrollmekanismer (inbegripet förvalt- nings-, riskhanterings- och redovisningsförfaranden) lämnas (artikel 28.1 första stycket e som hänvisar till artikel 5.1 första stycket b och e). Av affärs- planen ska det framgå att filialen har förmåga att utnyttja system, resurser och förfaranden som är lämpliga och väl anpassade för en sund verk- samhet. Beskrivningen av filialens styrsystem ska visa att dessa styr- system, kontrollmekanismer och förfaranden är proportionella, lämpliga, sunda och tillräckliga. Enligt betaltjänstlagen ska ett betalningsinstitut som vill tillhandahålla tjänster i ett annat land inom EES genom en filial underrätta Finans- inspektionen om detta innan verksamheten påbörjas (3 kap. 19 §). Under- rättelsen ska innehålla en plan för den avsedda verksamheten samt uppgifter om i vilket land filialen ska inrättas, filialens adress och ansvariga ledning. Regeringen anser att de uppgifter som anges i betal- tjänstlagen visserligen i stora drag motsvaras av informationskraven i andra betaltjänstdirektivet. Direktivet innehåller emellertid detaljerade regler om detta och enligt regeringens uppfattning bör bestämmelsen i 2017/18:77 lagen om vilken information som ska tillhandahållas i dessa situationer utformas så direktivnära som möjligt. De nu aktuella reglerna i andra betaltjänstdirektivet (artikel 28.1 första stycket a–c och e) bör därför genomföras i svensk rätt i en bestämmelse i betaltjänst- lagen som innehåller krav på att information ska lämnas om kontakt- uppgifter, uppgifter om vilket land verksamheten ska drivas och vilka betaltjänster som ska tillhandahållas samt beskrivning av filialens organisatoriska struktur och vilka som är ansvariga för ledningen av filialen. Utöver de ovan nämnda kraven finns i andra betaltjänstdirektivet en regel om att ett betalningsinstitut i dessa situationer även ska tillhanda en affärsplan samt en beskrivning av filialens styrsystem och interna kontrollmekanismer (artiklarna 5.1 första stycket b och e och 28.1 första stycket e). Reglerna när det gäller denna information är relativt detaljerade och omfattande. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att det är lämpligt att de genomförs genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Något nytt bemyndigande behöver dock inte införas, eftersom har möjlighet att meddela föreskrifter om upplysningar som ska lämnas av de företag som inspektionen har tillsyn över (8 kap. 27 § 1 betaltjänstlagen och 5 § 7 betaltjänstförordningen). Tillhandahållande av betaltjänster i ett annat land inom EES från När ett betalningsinstitut har för avsikt att tillhandahålla betaltjänster i en annan medlemsstat från ska betalningsinstitutet, enligt andra betaltjänstdirektivet, lämna uppgifter om institutets namn och adress samt, i tillämpliga fall, auktorisationsnummer, i vilka medlemsstater det har för avsikt att driva verksamheten och vilka betaltjänster det kommer att tillhandahålla (artikel 28.1 första stycket a–c). Enligt betaltjänstlagen ska ett betalningsinstitut som vill tillhandahålla tjänster i ett annat land inom EES från underrätta Finansinspek- tionen om detta (3 kap. 21 §). Underrättelsen ska innehålla vissa upp- gifter. Regeringen anser att de uppgifter som anges i bestämmelsen i lagen stora drag motsvarar informationskraven i andra betaltjänstdirek- tivet. Regeringen anser emellertid, till skillnad från utredningen, att bestämmelsen i lagen bör utformas så direktivnära som möjligt. De nu aktuella reglerna i direktivet (artikel 28.1) bör därför genomföras i svensk rätt i en bestämmelse i betaltjänstlagen som innehåller de inform- ationskrav som anges i direktivet. Skyldighet att meddela vilken dag verksamhet inleds Enligt andra betaltjänstdirektivet ska betalningsinstitutet underrätta de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten (artikel 28.3 tredje stycket första meningen; i direktivet anges ”värdmedlemsstaten” men det bör rätteligen vara ”hemmedlemsstaten”, jfr andra meningen i samma stycke samt den engelska språkversionen) om vilket datum det inleder verk- samhet via ombudet eller filialen. Vidare ska de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten underrätta de behöriga myndigheterna i värd- medlemsstaten om detta (artikel 28.3 tredje stycket andra meningen). Dessa regler är nya i förhållande till första betaltjänstdirektivet. 2017/18:77 motsvarande bestämmelser finns därför inte i betaltjänstlagen. Utredningen föreslår att uppgift om vilken dag verksamheten ska in- ledas ska ingå bland de uppgifter som ska lämnas i samband med att betalningsinstitutet underrättar om att institutet avser att tillhandahålla tjänster i ett annat land inom EES genom ombud eller filial. Regeringen anser dock att denna uppgift, i likhet med hur reglerna i direktivet är formulerade, bör lämnas separat. Eftersom ett betalnings- institut inte ska få påbörja verksamheten i det andra landet förrän registrering har skett (se avsnitt 13.2.6), kan institutet inte lämna uppgift om när verksamheten inleds i samband med sin första underrättelse. Därför bör det anges i betaltjänstlagen att ett betalningsinstitut även ska lämna uppgift till om den dag då verksamheten genom ett ombud eller en filial påbörjas i det andra landet. 13.2.3Anmälan till när verksamhet i ett annat land inom EES ska utkontrakteras Regeringens bedömning: Kravet i andra betaltjänstdirektivet att ett betalningsinstitut eller en betaltjänstleverantör som tillhandahåller kontoinformationstjänster som avser att utkontraktera operativa betal- tjänstfunktioner till andra enheter i värdmedlemsstaten ska meddela detta till de behöriga myndigheterna i sin hemmedlemsstat är uppfyllt genom gällande svensk rätt. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens bedömning: I andra betaltjänstdirektivet finns, i förhållande till första betaltjänstdirektivet, en ny regel som innebär att ett betalningsinstitut som avser att utkontraktera operativa betalningsfunktioner till andra enheter i värdmedlemsstaten ska meddela detta till de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten (artikel 28.1 andra stycket). Enligt betaltjänstlagen ska ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör som gett i uppdrag åt någon annan att utföra visst arbete eller operativa betaltjänstfunktioner anmäla detta till Finans- inspektionen (3 kap. 28 §). Denna bestämmelse måste anses omfatta situationen att ett betalningsinstitut utkontrakterar operativa betalnings- funktioner till enheter i andra medlemsstater. Vidare följer det av betaltjänstlagen att ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör som avser att ändra den verksamhet som drivs i andra länder inom EES, oavsett i vilken form denna drivs, ska underrätta innan ändringen genomförs (3 kap. 25 §). Om utkontrakteringen sker från ett anlitat ombud eller en etablerad filial i det andra landet omfattas således åtgärden av denna underrättelseskyldig- Regeringen anser mot denna bakgrund att det inte krävs någon lagstift- ningsåtgärd med anledning av den nya regeln i andra betaltjänstdirektivet 2017/18:77 om anmälan till den behöriga myndigheten vid utkontraktering i en värd- medlemsstat. Utbyte av information mellan och behöriga myndigheter i andra länder inom Regeringens förslag: ska inom en månad från det att en underrättelse från ett betalningsinstitut eller en betaltjänst- leverantör som tillhandahåller kontoinformationstjänster om att betaltjänstleverantören avser att tillhandahålla tjänster genom ombud eller från filial i ett annat land inom EES, eller en underrättelse om vilket datum sådan verksamhet påbörjas, togs emot lämna över underrättelsen till den behöriga myndigheten i det land där ombudet ska verka eller filialen inrättas. Efter att ha tagit emot en underrättelse från en behörig myndighet i ett annat land inom EES om att ett utländskt företag avser att tillhanda- hålla betaltjänster i , ska inom en månad lämna relevanta uppgifter till myndigheten i det andra landet om det utländska företagets planerade tillhandahållande av betaltjänster här i Om betaltjänster ska tillhandahållas genom ett ombud eller från en filial, ska underrättelsen också innehålla uppgift om huruvida har skälig anledning att anta att anlitandet av ombudet respektive inrättandet av filialen kan öka risken för penning- tvätt eller finansiering av terrorism. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens förslag ska skyldighet att lämna en underrättelse om det utländska företagets planerade verksamhet i till den behöriga myndigheten i det andra landet inte omfatta situationen att tillhandahållandet av betaltjänster i sker på annat sätt än genom ett ombud eller en filial. Utredningens förslag innebär dock att underrättelseskyldighet ska gälla vid uppdragsavtal. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet finns regler om det utbyte av information mellan behöriga myndigheter i hem- respektive värdmedlemsstaten som ska ske när ett betalningsinstitut har meddelat att det avser att tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat (artikel 28.2 och 28.3). De behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten ska inom efter mottagandet av den information som behandlas i avsnitt 13.2.2 skicka denna vidare till de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten (artikel 28.2 första stycket). mottagandet av informationen från de behöriga myndigheterna i hem- medlemsstaten ska de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten, efter en bedömning av denna information, förse de behöriga myndigheterna i hem- medlemsstaten med relevant information i samband med det berörda betalningsinstitutets planerade tillhandahållande av betaltjänster inom ramen för etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 28.2 andra stycket första meningen). De behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten ska informera de behöriga myndigheterna i hem- medlemsstaten, särskilt om alla ”rimliga skäl till farhågor” i samband med det avsedda anlitandet av ett ombud eller inrättandet av en filial när det gäller penningtvätt eller finansiering av terrorism i den mening som avses i och rådets direktiv (EU) 2015/849 av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism, om ändring av och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av och rådets direktiv /60/EG och kommissionens direktiv /70/EG (artikel 28.2 andra stycket andra meningen i andra betaltjänstdirektivet). Första betaltjänstdirektivet innehåller liknande regler (artiklarna 17.6 och 25.1). Enligt dessa ska myndigheten i värdmedlemsstaten dock informera myndigheten i hemmedlemsstaten endast om det finns ”skälig anledning att misstänka” risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism (artikel 17.6). Dessutom har kravet på att informationen om risk för penningtvätt ska överlämnas tillkommit i andra betaltjänstdirektivet. Vidare är underrättelseskyldigheten när det gäller tillhandahållande av tjänster i ett annat land inom EES genom ombud ny. Av betaltjänstlagen följer att inom en månad ska lämna över en underrättelse från ett betalningsinstitut som avser att till- handahålla betaltjänster i ett annat land inom EES genom filial eller direkt från till myndigheten i det berörda landet (3 kap. 20 och 22 §§). För att genomföra den nya regeln i andra betaltjänstdirektivet (artikel 28.2 första stycket) bör samma underrättelseskyldighet åläggas när betalningsinstitutet avser att tillhandahålla tjänster genom ombud. Det bör även i betaltjänstlagen anges att ska vidarebefordra den information som betaltjänstleverantören lämnar i fråga om vilken dag som verksamheten genom ombud eller från filial i ett annat land inom EES kommer att påbörjas till den behöriga myndig- heten i värdlandet (se närmare om denna informationsskyldighet i avsnitt 13.2.2). I direktivet anges inte inom vilken tidsfrist som den informationen ska vidarebefordras (se artikel 28.3 tredje stycket andra meningen). Detta bör dock kunna ske inom samma tidsfrist som gäller för den initiala underrättelsen om att företaget avser att driva verksamhet i det andra landet, dvs. Det bör också anges i betaltjänstlagen att , när den från en behörig myndighet i ett annat land inom EES har tagit emot en underrättelse om att ett utländskt företag avser att tillhandahålla betal- tjänster i , inom en månad ska lämna relevanta uppgifter till myndigheten i det landet om det utländska företagets etablering här i landet. Enligt direktivet ska en sådan underrättelse skickas vid allt planerat tillhandahållande av betaltjänster (se artikel 28.2 andra stycket första meningen). Regeringen anser därför, till skillnad från utredningen, att detta inte ska vara begränsat till situationer när så sker genom ombud eller filial. Utkontraktering av vissa funktioner utgör dock inte tillhanda- hållande av betaltjänster, varför bestämmelsen inte blir tillämplig i sam- band med utkontraktering. 2017/18:77 Meddelandet till den behöriga myndigheten bör innehålla information om eventuella farhågor när det gäller penningtvätt eller finansiering av terrorism när tillhandahållandet av betaltjänster sker genom ombud eller filial (se artikel 28.2 andra stycket andra meningen). I direktivet anges att information ska lämnas om alla ”rimliga skäl till farhågor” när det gäller penningtvätt eller finansiering av terrorism i den mening som avses i direktiv (EU) 2015/849. Detta kan jämföras med första betaltjänstdirektivet, där det anges att information ska lämnas om det finns ”skälig anledning att misstänka” risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism (artikel 17.6). I betaltjänstlagen förekommer uttrycket ”skälig anledning att anta” (3 kap. 18 och 19 §§), vilket regeringen anser överensstämmer även med kravet i andra betaltjänstdirektivet. 13.2.5Vägran att registrera ett ombud eller en filial i annat land inom land Regeringens förslag: ska vägra att registrera ett svenskt betalningsinstituts ombud eller filial i ett annat land inom EES, eller återkalla en utförd registrering, om det inte är lämpligt att betaltjänstleverantören anlitar ombudet eller inrättar filialen. Finans- inspektionen ska vid denna bedömning beakta den information som inspektionen tagit emot från den behöriga myndigheten i det andra landet. Om och den behöriga myndigheten i det andra landet inte har samma uppfattning i frågan om registrering, ska inspektionen underrätta den andra myndigheten om skälen för beslutet i fråga om registrering. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens förslag ska vägra att registrera ett ombud eller återkalla en utförd registrering, om inspektionen har skälig anledning att anta att penningtvätt eller finansiering av terrorism, eller försök till sådana förfaranden, förekommer eller har förekommit i anknytning till ombudet, eller om anlitandet av ombudet kan öka risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Utredningens förslag innebär vidare inte någon skyldighet för att under- rätta den behöriga myndigheten i det andra landet om skälen för beslutet i fråga om registrering när inspektionens uppfattning skiljer sig från den andra behöriga myndighetens uppfattning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska de behöriga myndigheterna utbyta information med varandra på det sätt som beskrivs i avsnitt 13.2.4. I direktivet finns vidare regler om vilka bedömningar som ska göras samt vilka registreringsbeslut som ska fattas och grunderna för dessa. Av dessa regler följer att om de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten inte instämmer i den bedömning som de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten har gjort ska de informera dessa myndigheter om skälen för sitt beslut (artikel 28.2 tredje stycket). Av direktivet följer vidare att om den bedömning som görs av de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten är ofördelaktig, särskilt mot bakgrund av informationen från de behöriga myndigheterna i värd- medlemsstaten, ”ska” tillsynsmyndigheten i hemmedlemsstaten vägra att registrera ombudet eller filialen, eller återkalla registreringen om den redan har gjorts (artikel 28.2 fjärde stycket). I första betaltjänstdirektivet anges att de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten ska informera de behöriga myndigheterna i hem- medlemsstaten om det finns skälig anledning att misstänka risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism och att hemmedlemsstatens behöriga myndigheter i den situationen ”får” vägra att registrera ombudet eller filialen (artikel 17.6). Det har alltså skett en förändring på så sätt att den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten enligt andra betaltjänst- direktivet inte längre har handlingsfrihet när denna situation uppstår. Som Lagrådet påpekar har regeln även ändrats på så sätt att den informa- tion som ska lämnas – och därmed även den bedömning som ska göras – inte enbart avser risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism, eftersom informationen ”särskilt” ska avse detta (artikel 28.2 i andra betaltjänstdirektivet). Av betaltjänstlagen följer, i enlighet med första betaltjänstdirektivet, att får vägra registrering eller återkalla en registrering av ett ombud eller en filial till ett svenskt betalningsinstitut om tillsyns- myndigheten i det andra landet har skälig anledning att anta att penning- tvätt eller finansiering av terrorism äger rum eller har ägt rum (3 kap. 18 och 19 §§). För att genomföra de ändringar som skett genom andra betal- tjänstdirektivet bör det i betaltjänstlagen anges att det är Finansinspek- tionen (och inte den behöriga myndigheten i det andra landet) som ska göra bedömningen av vilka risker som är förenliga med anlitandet av ombudet eller inrättandet av filialen, dock med beaktande av den infor- mation som den behöriga myndigheten i det andra landet har lämnat. Mot bakgrund av att bedömningen inte enbart ska omfatta sådant som har koppling till penningtvätt eller finansiering av terrorism utan också annat, anser Lagrådet att bestämmelsen bör utformas i närmare anslut- ning till reglerna i direktivet. För att bättre återspegla direktivet i denna del anser regeringen att det bör anges att registrering ska vägras eller återkallas om det inte är lämpligt att betaltjänstleverantören anlitar ombudet eller inrättar filialen. På så sätt ges utrymme för Finansinspek- tionen att ta hänsyn till eventuella rimliga skäl till farhågor när det gäller penningtvätt eller finansiering av terrorism, men även andra risker så som att verksamheten inte kan drivas med tillräckliga styr- och kontroll- former (jfr 2 kap. 6 § första stycket 2 betaltjänstlagen).