prop · H503282 · 2018-07-03 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2017/18:282 Nystart för en stärkt minoritetspolitik Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen redogör regeringen översiktligt för nuläget inom minoritetspolitiken och bedömer att arbete återstår för att efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter ska kunna säkerställas. Regeringen beskriver nästa steg för en stärkt minoritetspolitik, inklusive innebörden av ett helhetsgrepp om utmaningar och möjligheter på området. Det redogörs för behovet av en nystart av politikområdets styrkedja, inklusive att myndighetsstrukturen för samordning, utveckling och uppföljning av minoritetspolitiken bör utredas och analyseras närmare samt att uppföljningssystemet bör förbättras. Regeringen anför vidare att det krävs ett långsiktigt arbete för de nationella minoriteternas språk och kultur, bl.a. genom ett handlingsprogram för bevarande av språken och genom att organiseringen av språkcentrum eller motsvarande funktioner utreds. Regeringen beskriver kopplingen mellan hälso- och sjukvården och minoritetspolitiken samt behovet av kunskap om de nationella minoriteternas hälsosituation. Det bedöms även att ett långsiktigt och strategiskt arbete med kompetensförsörjning är nödvändigt för att komma tillrätta med bristen på utbildad personal. Slutligen bedömer regeringen att kunskapen om och synligheten för de nationella minoriteterna behöver öka i samhället och beskriver de olika aktörernas roller och ansvar. Ärendet och dess beredning .............................................................. Nuläget inom minoritetspolitiken ..................................................... Nulägesbild inom minoritetspolitikens tre Diskriminering och utsatthet ............................. Inflytande och delaktighet ................................. Språk och kulturell identitet .............................. Arbete återstår inom minoritetspolitiken .......................... Nästa steg för en stärkt minoritetspolitik ........................................ Internationella åtaganden till skydd för nationella Ett helhetsgrepp för en stärkt minoritetspolitik ................ Inriktningen för en stärkt minoritetspolitik...... Innebörden av ett helhetsgrepp........................ Nästa steg inom minoritetspolitikens tre Tydligt ansvar för fortsatt utveckling .............. De nationella minoriteternas organisering....... Effektiv styrning, samordning och uppföljning för fortsatt Styrningens betydelse för efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter ................................. Styrningen på det minoritetspolitiska området behöver en nystart ............................................................ Ökad samverkan mellan myndigheter, kommuner och landsting ................................. Stärkt samordning, utveckling och uppföljning ............... Ett långsiktigt arbete för de nationella minoriteternas språk Språk och kultur ska stödjas ............................................. Revitalisering av de nationella minoritetsspråken ............ bevarande av de nationella Stöd för de nationella minoriteternas kultur ..................... Hälso- och sjukvård för de nationella minoriteterna ....................... De nationella minoriteterna och minoritetsspråken inom hälso- och sjukvården.............................................. 6.3Behovet av kunskap om de nationella minoriteternas hälsosituation är stort....................................................... 6.4Hälso- och sjukvården behöver ha kunskap om de Kompetensförsörjning för framtiden.............................................. Ett långsiktigt och strategiskt arbete med kompetensförsörjning är nödvändigt ............................... Universitets och högskolors roll ...................................... Behov av ökad kunskap och synlighet ........................................... 8.1Kunskapsnivån om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken är låg .................................................. Olika aktörers kunskapshöjande arbete ........................... Kunskapen och synligheten behöver öka ........................ Utbildningens roll för ökad kunskap ............................... Sammanfattning av delbetänkandet Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik (SOU Förteckning över remissinstanserna ................................ Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .......... 1Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn och analys av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt angränsande frågor och med utgångspunkt i översynen, internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158), föreslå åtgärder i syfte att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter (dir. 2016:73). Utredningen antog namnet Utredningen om en stärkt minoritetspolitik (Ku 2016:02). Enligt tilläggsdirektiv som beslutades fick utredningen även i uppdrag att analysera vad den finlandssvenska gruppen i har för ställning och överväga om den ska erkännas som nationell minoritet (dir. 2017:64). överlämnade utredningen delbetänkandet Nästa steg? Förslag för en stärkt minoritetspolitik (SOU 2017:60). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena och en sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns tillgängliga i (Ku2017/01534/DISK). bjöd in samtliga remissinstanser till ett möte för att inhämta kompletterande synpunkter på förslagen i betänkandet. En förteckning över närvarande vid mötet och en sammanställning av synpunkter som inkom vid mötet finns tillgängliga i (Ku2017/01534/DISK). Regionala samråd har hållits i , och med de nationella minoriteterna där förslagen i betänkandet har behandlats. En sammanställning av de synpunkter som inkom vid de regionala samrådsmötena finns tillgänglig i (Ku2017/01534/DISK). Regeringen beslutade propositionen En stärkt minoritetspolitik (prop. 2017/18:199, bet. 2017/18:KU44, rskr. 2017/18:409). Propositionen utgör en del i arbetet med att säkerställa efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter. I propositionen aviseras att regeringen avser att återkomma med ytterligare delar av den reviderade inriktningen för minoritetspolitiken. höll ett samrådsmöte med ett antal organisationer som företräder de nationella minoriteterna för att föra en dialog om den fortsatta inriktningen för minoritetspolitiken. En sammanställning av synpunkter som inkom vid mötet finns tillgänglig i (Ku2018/01016/DISK). Målet för minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och att stärka deras möjlighet till inflytande, samt att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Det övergripande målet bröts genom reformen 2010 ner i tre delområden: diskriminering och utsatthet, inflytande och delaktighet samt språk och kulturell identitet (prop. 2008/09:158 s. 45–46). De insatser och åtgärder som vidtas inom politikområdet hänför sig till de tre delområdena och uppföljningen av utvecklingen genomförs och redovisas också inom dessa. Nedan följer en nulägesbeskrivning vilken främst grundar sig på löpande rapportering från samordnings- och uppföljningsmyndigheterna i och samt på rapporter om efterlevnaden av ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (SÖ 2000:2, ramkonventionen) och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (SÖ 2000:3, språkstadgan) vilka överlämnades till (Ku2016/00845/DISK). 2.1Nulägesbild inom minoritetspolitikens tre delområden På övergripande nivå kan det konstateras att en positiv utveckling för efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter har skett sedan lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetslagen) trädde i kraft . Det återstår dock utmaningar, vilket är anledningen till att regeringen beslutat propositionen En stärkt minoritetspolitik (prop. 2017/18:99). Det finns stora skillnader mellan kommuner och landsting inom respektive utanför förvaltningsområdena i fråga om att ha utvecklat ett systematiskt arbetssätt för att säkerställa efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter. Inom förvaltningsområdena är situationen, vad gäller det språk området omfattar, relativt positiv i fråga om insatser och efterlevnaden av enskildas rättigheter till följd av minoritetslagstiftningen. Utanför förvaltningsområdena är arbetet med minoritetsfrågor inte systematiskt i samma utsträckning. Vad gäller statliga förvaltningsmyndigheter är det intresse som myndighetens ledning har för frågan och regeringens styrning av myndigheten avgörande för verksamhetens kvalitet. Aktivitetsnivån varierar även mellan de tre olika delområdena. Det mest aktiva arbetet bedrivs inom delområdet språk och kulturell identitet, dock med varierande effektivitet och kvalitet. Delområdet diskriminering och utsatthet har däremot inte prioriterats på samma sätt i den offentliga verksamheten och här finns det brister såväl vad gäller kunskapsnivån som aktivitetsnivån. Inom delområdet inflytande och delaktighet har olika delar av det allmänna varierande grad av måluppfyllelse och det kan konstateras att tydliga styrdokument och en öppen dialog har varit framgångsfaktorer 2017/18:282 för de kommuner, landsting och statliga myndigheter som har kommit längre i sitt arbete. Den centrala samordningen och uppföljningen av politikområdet har varit betydande för den positiva utvecklingen. pekar utredningen och remissutfallet på att den nuvarande ordningen har brister. Att ge skydd åt de nationella minoriteterna innebär att diskriminering på grund av etnicitet eller tillhörighet till en nationell minoritet ska bekämpas och att de nationella minoriteterna ska ges förutsättningar att delta i samhällslivet på lika villkor. De nationella minoriteterna ska fullt ut kunna utveckla sin potential och ha samma förutsättningar i samhället som majoritetsbefolkningen. Samhället ska motverka missgynnande och utsatthet av de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158 s. 45). En del av statsskickets grunder är den bestämmelse i 1 kap. 2 § regeringsformen som innehåller en programförklaring för samhällsverksamhetens inriktning när det gäller nationella minoriteter. Av den följer att samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. Åtgärder som syftar till att främja sådana möjligheter är därmed en del av grunden i vårt statsskick. Det rättsliga skyddet mot diskriminering finns främst i diskrimineringslagen (2008:567) och i . Det görs i dessa lagar inte någon åtskillnad mellan diskriminering av personer som hör till nationella minoriteter och personer som hör till grupper med annan etnisk eller religiös bakgrund. () är den myndighet som utövar tillsyn över att diskrimineringslagen följs och arbetar för att främja lika rättigheter och möjligheter och för att motverka diskriminering. DO arbetar även bl.a. med att informera, utbilda och ha andra kontakter med myndigheter, företag, enskilda och organisationer. Det förs ingen statistik hos DO om hur stor andel av de anmälningar som inkommer till myndigheten som gäller de nationella minoriteterna. Enligt uppskattningar från myndigheten inkom minst 77 anmälningar om diskriminering av judar, romer, samer, sverigefinnar eller tornedalingar. Merparten av dessa anmälningar rör diskriminering av romer. DO har 2018 bedömt att inga större skillnader när det gäller förekomsten av diskriminering av personer som tillhör de nationella minoriteterna har kunnat konstateras . Av uppföljningsrapporten framgår att det finns en betydande skillnad mellan antalet anmälningar till DO och den upplevda diskrimineringen bland minoriteterna. Enligt samordnings- och uppföljningsmyndigheterna kan denna diskrepans förklaras av att det saknas tillräckliga kunskaper om diskrimineringsskyddet och att det finns ett förtroendegap mellan de personer som utsätts för diskriminering och de myndigheter som har ansvar för att utreda anmälningarna. Detta innebär att förekomsten av diskriminering av personer som tillhör de nationella minoriteterna inte fullt ut synliggörs. Därutöver innebär detta att förekomsten av multipel diskriminering – dvs. diskriminering baserad på flera olika faktorer, t.ex. funktionsnedsättning och tillhörighet till en nationell minoritet – riskerar att inte synliggöras. De nationella minoriteternas säkerhet och trygghet är en förutsättning Skr. 2017/18:282 för deras möjligheter att fortleva och utvecklas i det svenska samhället. Risken att utsättas för hot, hat och våld får inte utgöra hinder för personer som tillhör de nationella minoriteterna att kunna vara öppna med sin identitet, sitt språk och sin kultur eller lyfta sina frågor för debatt. Det har med tydlighet framkommit att den fysiska säkerheten för de nationella minoriteterna inte kan tas för given. Regeringen har bedömt att det krävs både åtgärder för att förhindra brott i det akuta skedet och åtgärder för att motverka strukturer och värderingar som är ett hot mot det öppna och demokratiska samhället. Regeringen har därför antagit ett strategiskt och samlat arbete mot bland annat antisemitism, antiziganism och rasism mot samer genom den nationella planen mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott (Ku2016/02629/DISK). Därtill pågår arbete med att möjliggöra säkerhetshöjande åtgärder vid fysiska anläggningar. Bland annat har remitterat departementspromemorian En ny stödordning för säkerhetshöjande åtgärder inom det civila samhället (Ds 2018:4) i detta syfte. Den nationella planen är central i regeringens arbete med att motverka rasism och liknande former av fientlighet. Det är oacceptabelt att enskilda som tillhör de nationella minoriteterna riskerar att utsättas för trakasserier och diskriminering. Inom ramen för det strategiska arbetet med planen har getts i uppdrag att kartlägga rasism mot samer , och genomför en fördjupad studie om antisemitiska hatbrott. Kommissionen mot antiziganism påbörjade sitt arbete 2014 och hade som övergripande uppdrag att komplettera och förstärka samhällets insatser mot antiziganism. Kommissionen hade både ett operativt uppdrag, att motverka antiziganism, och ett uppdrag om att ge förslag till åtgärder mot antiziganism. Kommissionen överlämnade sitt slutbetänkande . Regeringen har fortsatt sitt arbete med att motverka antiziganism inom strategin för romsk inkludering. har behovet av att adressera historien och de kränkningar av individers mänskliga rättigheter som har förekommit aktualiserats på ett tydligt sätt. De nationella minoriteternas förutsättningar och behov i fråga om synliggörande och försoningsarbete skiljer sig åt mellan de olika minoriteterna. Ett antal processer har påbörjats eller genomförts. Exempel på detta är vitboken om övergrepp och kränkningar av romer (Den mörka och okända historien [Ds 2014:8]), arbete med en vitbok om de historiska relationerna mellan och samerna, arbete i fråga om en och det arbete med en förstudie om det historiska förhållandet mellan tornedalingar och meänkielitalande och staten som – Tornionlaaksolaiset och genomfört. Att stärka de nationella minoriteternas möjligheter till inflytande innebär att formerna för samråd ska förbättras och de nationella minoriteterna ska ges reellt inflytande i frågor som berör dem. Olika former för inflytande De nationella minoriteterna ska ges tillgång till olika nationella, regionala och lokala dialogforum på likvärdiga villkor som Strukturella hinder mot inflytande ska undanröjas så långt det är möjligt (prop. 2008/09:158 s. 46). Möjligheten till inflytande för de nationella minoriteterna varierar beroende på om de bor i en kommun som tillhör ett förvaltningsområde En majoritet av kommunerna inom förvaltningsområdena har någon form av upparbetade rutiner och former för samråd medan majoriteten av kommunerna utanför förvaltningsområdena inte ger de nationella minoriteterna någon särskild möjlighet till inflytande. De som bor i en kommun eller ett landsting som ingår i förvaltnings- området för det egna minoritetsspråket har störst möjlighet att utöva I huvudsak är formaliserade samråd den vanligaste formen för inflytande och av dessa har ungefär hälften av samrådskonstellationerna beslutanderätt i vissa frågor. Kommunerna och landstingen uppger själva att samråden har haft betydelse för vilka beslut som fattats i de frågor som har varit föremål för samråd. De som deltar i samråden från de nationella minoriteterna har inte fullt ut samma bild av möjligheten att påverka De upplever brister i förfarandet och påpekar att det i många fall inte samråds alls. I de fall samråd har fungerat bra har deltagarna dock i huvudsak en positiv syn på sin möjlighet att påverka inom de områden som vanligen är föremål för samråd: kultur, förskola, skola, äldreomsorg och statsbidragets användning. I strax under hälften av de kommuner och landsting som ingår i förvaltningsområdena ges ekonomisk ersättning till de deltagande företrädarna för den arbetsinsats som samrådsförfarandet innebär. Det finns inte motsvarande uppgifter för situationen utanför förvaltningsområdena. Vad gäller statliga myndigheter finns det brister när det gäller i vilken utsträckning de nationella minoriteterna ges möjlighet till delaktighet och En positiv utveckling har dock skett och ett antal statliga myndigheter genomför löpande samråd. sådana myndigheter är (), , Universitets- och högskolerådet, och folkminnen och Det finns ett samband mellan att myndigheter har upparbetat långsiktiga former för inflytande och samråd och att de har eller har haft regeringsuppdrag att utveckla ett sådant arbete. Utöver de möjligheter till inflytande och samråd som statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter ska ge enligt minoritetslagen sam- råder regeringen och löpande med de nationella Det är av stor betydelse att samråd sker även på den nivån, och även där finns ett behov av utveckling. Därför pågår ett arbete med att utveckla former för samråd med de nationella Ett statligt stöd betalas ut till de riksorganisationer eller organisationer av riksintresse som företräder de nationella minoriteterna judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar. Syftet med statsbidraget är att stödja och underlätta verksamheten för dessa organisationer. finnarna och tornedalingarna får därutöver stöd för att stärka samråd och dialog inom förvaltningsområdena för finska och meänkieli. detta lämnas särskilda medel till för bidrag till och stöd för verksamhet som bedrivs av organisationer inom det minoritetspolitiska området som företräder samer i syfte att stärka samers samråd och dialog Skr. 2017/18:282 på regional och lokal nivå. har även remitterat departementspromemorian Konsultation i frågor som rör det samiska folket (Ds 2017:43) med förslag om en ny särskild ordning för konsultation i frågor av särskild betydelse för samerna. Förslagen i departementspromemorian bereds inom . 2.1.3Språk och kulturell identitet Att stödja de nationella minoritetsspråken så att de hålls levande innebär att de nationella minoriteterna ska ges möjligheter att tillägna sig, bruka och utveckla sitt modersmål och utveckla en egen kulturell identitet. De nationella minoriteterna ska kunna överföra sitt minoritetsspråk och sin kultur till nästa generation. De nationella minoritetsspråken, som utgör en del av det gemensamma kulturarvet, ska kunna bevaras och utvecklas som levande språk i (prop. 2008/09:158 s. 46). På ett övergripande plan blir situationen inom delområdet bättre, men i vissa avseenden har utvecklingen varit bristande. Den positiva utvecklingen är i stor utsträckning avgränsad till vissa geografiska områden eller till vissa aktörers verksamhet. De territoriellt bundna språken finska, meänkieli och samiska och de sverigefinska, tornedalska och samiska kulturerna har utvecklats positivt vilket i hög grad är kopplat till verksamhet inom förvaltningsområdena för språken. har det vidtagits begränsade insatser för att skydda och främja de territoriellt obundna minoritetsspråken jiddisch och chib samt de judiska och romska kulturerna. Arbetet med språk och kultur bland de kommuner och landsting som ingår i förvaltningsområdena har gått framåt och i stort sett samtliga av dessa kommuner och landsting vidtar löpande åtgärder för att främja språk och kultur. Målsättningen hos dessa kommuner och landsting är att språk- och kulturaktiviteter kopplade till de nationella minoriteterna och minoritetsspråken ska integreras i det ordinarie kulturutbudet. Vad gäller förskola och äldreomsorg växer intresset av att ta sina rättigheter i anspråk bland de nationella minoriteterna, dock är det fortsatt många som inte har kännedom om sina rättigheter eller som inte uttryckligen efterfrågar verksamhet inom förskolan eller äldreomsorgen. Kommunernas medvetenhet om det ansvar de har och deras förmåga att uppfylla sina skyldigheter har visserligen förbättrats . Men då utgångsläget har varit otillfredsställande, och utvecklingstakten varit allt för långsam, är situationen inte helt tillfredsställande. Utanför förvaltningsområdena genomför relativt många kommuner och landsting språk- och kulturinsatser. Dessa är dock generellt begränsade till sin omfattning och det är fortfarande en stor andel kommuner och landsting som inte genomför några insatser över huvud taget. Vad gäller förskola och äldreomsorg förekommer det att sådan ges på minoritetsspråken, men omfattningen av detta är begränsad och vad gäller förskola är det främst fråga om modersmålsstöd. Modersmålsundervisning i de nationella minoritetsspråken är centralt för språkbevarande och revitalisering. har elever som tillhör 2017/18:282 de nationella minoriteterna rätt till modersmålsundervisning i sitt nationella minoritetsspråk, och antalet såväl berättigade som deltagande elever har ökat . Vad gäller tvåspråkig undervisning förekommer det endast i begränsad utsträckning och främst i fristående skolor. Utredningen om förbättrade möjligheter för elever att utveckla sitt nationella minoritetsspråk lämnade sina förslag om de nationella minoritetsspråken i skolan till regeringen , och utredningens betänkande Nationella minoritetsspråk i skolan – förbättrade förutsättningar till undervisning och revitalisering (SOU 2017:91) bereds inom . Statistiken visar att antalet sökande till högre utbildning i minoritetsspråk och nationella minoriteters kultur kontinuerligt har ökat. De antagna utgör i genomsnitt något mer än en tredjedel av antalet sökande. Kultursamverkansmodellen har bidragit till en positiv utveckling i det regionala arbetet med kulturfrågor kopplat till de nationella minoriteterna. Inom modellen ansvarar landstingen för att fördela de statliga medlen till kulturverksamheter i länen. bedömer 2018 att kompetensen inom frågorna och synligheten i de regionala kulturplanerna har ökat runtom i landet. Ett flertal län har fördelat medel till kulturverksamhet med koppling till de nationella minoriteterna. Samråd om kulturplanerna sker i viss utsträckning. och folkminnen (ISOF) har ansvar för språkvården inom finska, jiddisch, meänkieli och chib och fördelar bidrag till revitalisering av de nationella minoritetsspråken. leder det samiska språkarbetet och ansvarar även för samiskt språkcentrums verksamhet. verkar för konstnärligt och kulturpolitiskt värdefull utveckling inom verksamheter som rör de nationella minoriteterna. Därtill fördelar och bidrag till de nationella minoriteternas kulturutövning, och ansvarar för stöd för barn- och ungdomsfilm på de nationella minoritetsspråken. En mångfald av kulturyttringar utövas av konstnärer och institutioner som har koppling till de nationella minoriteterna. Exempel på detta är , , Tornedalsteatern, Fem folk festival, och enskilda konstnärer, musiker och författare.