prop · H503162 · 2018-03-20 00:00:00 — Karens och ämnesrestriktion kan kombineras. t.ex. att ett statsråd som vill påbörja en viss anställning kan meddelas karens för som direkt följs av av ämnesrestriktion. Med karens avses enligt andra stycket att en person inte får påbörja ett nytt uppdrag eller en ny anställning i annan än statlig verksamhet, etablera näringsverksamhet eller ha annat än kontakter av praktisk natur med en viss framtida uppdragsgivare eller arbetsgivare. näringsverksamhet avses även att återuppta sådan verksamhet som stats- rådet eller statssekreteraren tidigare bedrivit, men låtit vila under upp- draget respektive anställningen. Av den valda formuleringen följer att regleringen inte omfattar sådana uppdrag eller sådan näringsverksamhet som statsrådet eller statssekreteraren haft respektive bedrivit under sitt uppdrag respektive sin anställning. Inte heller omfattas en återgång till en anställning som personen varit tjänstledig från eftersom denna inte kan betraktas som en ny anställning. Med annan än statlig verksamhet avses all verksamhet för vilken staten inte är huvudman. Bolag som helt eller Prop. 2017/18:162 delvis ägs av staten anses i denna lag utgöra annan än statlig verksamhet. Uppdrag som riksdagsledamot är att betrakta som uppdrag i statlig verksamhet. Med kontakter av praktisk natur avses t.ex. kontakter om ersättning och placeringsort. Även kontakter som gäller vilka frågor eller områden statsrådet eller statssekreteraren ska arbeta med anses som kontakter av praktisk natur. Kontakter som avser de aktuella frågorna eller områdena i sak är dock inte tillåtna. Deltagande i kurser, seminarier eller sociala aktiviteter som den framtida uppdragsgivaren eller arbetsgivaren anordnar faller också utanför det tillåtna området. Enligt tredje stycket avses med ämnesrestriktion att en person, inom ramen för ett nytt uppdrag eller en ny anställning eller en ny näringsverksamhet, inte får befatta sig med vissa särskilt angivna frågor eller områden. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.1 och 4.2, anges de kriterier som gäller för att en övergångsrestriktion ska kunna meddelas. En övergångsrestriktion ska alltså meddelas om kriterierna i fråga är uppfyllda. Av första stycket framgår att en övergångsrestriktion ska meddelas för en person som inom ramen för sitt uppdrag respektive sin anställning har förvärvat sådan information eller kunskap som gör att det, om personen påbörjar ett visst nytt uppdrag eller en viss ny anställning i annan än statlig verksamhet eller etablerar viss näringsverksamhet, finns risk för att viss Det sagda innebär att en övergångsrestriktion inte kan komma i fråga till följd av information och kunskap som ett statsråd eller en statssekreterare fått i en annan egenskap. Med tanke på att statsråd och statssekreterare arbetar en stor del av dygnet, och då statsråden förutsätts i princip alltid vara i tjänst, torde utrymmet för att kunna hävda att viss information eller kunskap har erhållits som privatperson, vara mycket litet. En restriktion ska meddelas om det finns en risk för ekonomisk skada för staten, otillbörlig fördel för någon enskild eller att allmänhetens förtroende för staten skadas. Det behöver således inte slås fast att det faktiskt kommer att uppstå en skada eller en otillbörlig fördel, utan det räcker med att det finns en risk för att så är fallet. Med enskild person avses såväl fysiska som Fördelen kan vara av såväl ekonomisk som annan Som exempel på en risk för skada för staten av något slag kan nämnas att ett tidigare statsråd i en avtalsförhandling mellan en tänkt ny uppdrags- givare och en statlig myndighet kan använda sig av information och kun- skap som han eller hon fått med anledning av sitt tidigare uppdrag och som andra inte har tillgång till. Detta skulle också kunna utgöra en risk för otillbörlig fördel för någon enskild. En sådan risk kan också finnas om någon person som statsråd varit involverad i diskussioner om nya regler på ett visst område, men där detaljerna om dessa regler ännu inte är allmänt kända. Om det f.d. statsrådet då börjar arbeta för en upp- dragsgivare inom området i fråga, kan den nya uppdragsgivaren få otill- Dessa behöver inte nödvändigtvis vara av ekonomisk 2017/18:162 natur. En risk för att allmänhetens förtroende för staten skadas kan uppkomma i en mängd situationer. Även i de exempel som redovisats ovan kan en risk för förtroendeskada för staten finnas. Bedömningen av huruvida det finns skäl att meddela en övergångsrestriktion måste göras från fall till fall, med utgångspunkt i omständigheterna för den aktuella övergången. Övergångar till rent ideella uppdrag i t.ex. lokala idrottsföreningar kan sällan anses innebära att några av de angivna riskerna aktualiseras. Detsamma torde vara fallet vid övergångar till uppdrag eller anställningar i flertalet mellanstatliga internationella organisationer som t.ex. FN och EU. Den närmare avgränsningen får dock avgöras vid tillämpningen av regelverket. Av andra stycket framgår att nämnden, om risken för skada eller otillbörlig fördel kan undvikas med såväl karens som ämnesrestriktion, ska välja den senare restriktionen. Paragrafen behandlas i avsnitt 4.2. Iförsta stycket anges vad nämnden ska ta hänsyn till vid sin bedömning av för hur en övergångsrestriktion ska meddelas. Vid bedömningen av vilken tid som restriktionen ska avse bör nämnden beakta hur den information eller kunskap som statsrådet eller statssekreteraren har, eller övergången i sig, kan orsaka risk för skada för staten, en risk för otillbörlig fördel för någon enskild eller en risk för att allmänhetens förtroende skadas. Prövningen ska ske med utgångspunkt i den anställning, det uppdrag eller den näringsverksamhet som den enskilde avser påbörja. Längden på den meddelade restriktionen måste stå i proportion till risken för skada, varför både korta som långa löptider kan meddelas. Regleringen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Iandra stycket anges att en övergångsrestriktion som längst kan omfatta efter att uppdraget eller anställningen avslutades. Bestämmelsen innebär att t.ex. ett statsråd som avser att påbörja ett nytt uppdrag efter avslutat uppdrag som statsråd kan meddelas en övergångsrestriktion för som längst . Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.3, reglerar vad som gäller för statsrådens och statssekreterarnas anmälningar av övergångar. Av första stycket framgår att statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner avgör hur anmälan ska ske. Av andra stycket framgår att huvudansvaret för att lämna in uppgifter ligger på statsrådet eller statssekreteraren. I tredje stycket ges nämnden rätt att själv hämta in information. Innan detta sker ska dock nämnden ge anmälaren möjlighet att själv komplettera sin anmälan. Paragrafen behandlas i avsnitt 4.3. I första stycket anges den tidsfrist inom vilken nämnden ska pröva ett statsråds eller en statssekreterares anmälan, från det att en fullständig anmälan finns hos nämnden. Det är nämnden som avgör när anmälan är fullständig. Något särskilt beslut för att markera att så är fallet behöver dock inte fattas. Nämnden bör dock underrätta statsrådet eller statssekreteraren när anmälan bedöms vara fullständig. Av andra stycket följer att det ankommer på nämnden att även besluta om ersättning enligt 10 §, om nämnden beslutat att meddela en restriktion. Paragrafen behandlas i avsnitt 4.3. Iförsta stycket finns ett förbud för statsrådet eller statssekreteraren att påbörja det uppdrag, den anställning eller den verksamhet som anmälts innan nämnden har meddelat sitt beslut. Om nämnden inte har meddelat något beslut inom den treveckorsfrist som anges i 8 § första stycket får dock det anmälda uppdraget eller anställningen påbörjas eller näringsverksamheten etableras. Iandra stycket finns ett förbud mot att ett tidigare statsråd eller en tidigare statssekreterare, inom den treveckorsfrist som anges i 8 § första stycket, utför betydligt ändrade arbetsuppgifter eller genomför betydande ändringar i den näringsverksamhet som tidigare anmälts. För att statsrådet eller statssekreteraren ska kunna uppfylla kraven i bestämmelsen bör han eller hon innan avtalet om anställningen eller uppdraget ingås klargöra de krav som regleringen uppställer för sin arbetsrespektive uppdragsgivare. Vid behov kan ett särskilt villkor även tas in i avtalet. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.8, anges under vilka förutsättningar ett statsråd eller en statssekreterare har rätt till ersättning som en övergångsrestriktion gäller. I första stycket anges att det tidigare statsrådet eller den tidigare statssekreteraren har rätt till ersättning om personen till följd av restriktionen inte kan tillträda det nya uppdraget eller den nya anställningen eller etablera näringsverksamheten. Ett beslut om karens medför alltid att det tidigare statsrådet eller den tidigare statssekreteraren inte kan tillträda uppdraget eller anställningen eller etablera näringsverksamheten. Av bestämmelsen framgår vidare att ersättningen är subsidiär i förhållande till ett statsråds avgångsersättning eller en statssekreterares avgångsvederlag. Först om en rätt till avgångsersättning eller avgångsvederlag saknas ska en särskild ersättning för övergångsrestriktion lämnas. Den situation då ersättning först och främst kommer att kunna lämnas enligt bestämmelsen torde vara i de fall då en f.d. statssekreterare avslutat sin anställning på eget initiativ och då inte är berättigad till något avgångsvederlag. 2017/18:162 Rätten till ersättning framgår av lagen och nämndens beslut. Av andra stycket framgår dock att storleken på ersättningen samt avräkningsreglerna motsvarar vad som gäller för avgångsersättning och avgångsvederlag. Bestämmelsen, som behandlas i avsnitt 4.4, innebär att ett statsråd eller en statssekreterare alltid har rätt att få en omprövning av nämndens beslut. Det uppställs inte någon gräns för hur en omprövning kan begäras av ett och samma beslut. Fristen för omprövning är densamma som för den första prövningen, dvs. En anmälan kan exempelvis föranledas av ett önskemål av den enskilde om förnyad prövning av samma underlag som tidigare redovisats för nämnden eller av nya tillkommande uppgifter, t.ex. ändrade inkomstförhållanden. Av paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.4, framgår att nämndens beslut enligt lagen inte får överklagas. Bestämmelser om överklagande av beslut som avser utlämnande av handlingar och uppgifter finns i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av och myndigheter. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 7. Första punkten anger att lagen träder i kraft . Andra punkten anger att lagen ska tillämpas första gången på den som innehar ett uppdrag som statsråd eller en anställning som statssekreterare när lagen träder i kraft. Det innebär att regleringen ges en viss retroaktiv verkan då befintliga statsråd och statssekreterare kommer att omfattas av lagen. Lagen tillämpas dock inte på de f.d. statsråd eller f.d. statssekreterare som slutat före lagens ikraftträdande. 8.2Förslaget till lag med instruktion för statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner Paragrafen behandlas i avsnitt 4.9. Av första stycket framgår att uppgifterna för statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner framgår av lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet. I andra stycket klargörs att nämnden är en myndighet under . Paragrafen behandlas i avsnitt 4.9. Enligt bestämmelsen är det nämnden som kollektiv som ansvarar för ledningen av myndigheten. Paragrafen behandlas i avsnitt 4.9. Bestämmelsen handlar om hur nämnden ska vara sammansatt. Närmare bestämmelser om sammansättningen och kvalifikationskraven för dem som ingår i nämnden, val till denna m.m. finns i 13 kap. 14 a § riksdagsordningen. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 4 § lagen (2012:880) med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 5 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 6 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen behandlas avsnitt 4.9. Enligt första stycket ska nämnden sammanträda på kallelse av ordföranden eller ersättaren för ordföranden. I andra stycket anges att nämnden är beslutsför när ordföranden eller ersättaren för ordföranden och två övriga ledamöter deltar i beslutet. Det krävs inte en fysisk närvaro vid ett sammanträde. För ärenden av enkel beskaffenhet gäller enligt tredje stycket att nämnden är beslutsför när ordföranden eller ersättaren för ordföranden deltar. Det finns dock inget som hindrar att fler deltar i ett sådant beslut. Ärenden av enkel beskaffenhet kan vara sådana där det är uppenbart att det inte finns några beröringspunkter mellan det tidigare och det tänkta uppdraget. Paragrafen behandlas i avsnitt 4.9. 2017/18:162 Enligt bestämmelsen har nämnden alltid rätt att anlita experter om det behövs för att nämnden ska kunna fullgöra sina uppgifter. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 10 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen behandlas i avsnitt 4.8 och 4.9. Enligt bestämmelsen ska nämnden när den fattar ett beslut om en ersättningsgill övergångsrestriktion meddela beslutet, eftersom ersättningen ska hanteras av och belasta anslaget 4:1 m.m. under utgiftsområde 1 . Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 13 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 13 § lagen (2012:881) med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.2). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 15 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 16 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, motsvarar 18 § lagen med instruktion för (se 2012/13:RS1 avsnitt 7.1). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. Lagen föreslås träda i kraft . Förslaget till lag om ändring i 13 kap. 14 a § Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 4.9. Av bestämmelsen framgår hur statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner ska vara sammansatt, vilka kvalifikationskrav som gäller för de som ingår i den samt hur val till nämnden bereds och i övrigt går till. Det finns inget förbud mot att en person väljs om efter det att hans eller hennes mandatperiod har löpt ut. En övrig ledamot kan uppfylla flera av de kvalifikationskrav som uppställs. Skulle en sådan ledamot ha erfarenhet av att vara såväl statsråd som statssekreterare är kravet på att det i nämnden ska finnas erfarenhet av båda dessa yrkeskategorier uppfyllt. Vid utseendet av ledamöter bör i övrigt säkerställas att nämnden tillförs kompetens på alla de områden som kan vara av betydelse för dess prövning. Bestämmelsen, som är ny, behandlas i avsnitt 4.9. Av bestämmelsen framgår att det är som ska bereda val av ledamöter m.fl. i statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 7. Första punkten anger att lagen träder i kraft . Andra punkten anger att första gången då val sker ska tre av ledamöterna väljas och två . Regleringen syftar till att undvika att alla ledamöter alltid väljs . 8.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ Ändringen av bestämmelsen, som behandlas i avsnitt 4.9, är en följd av att det till ordföranden och ledamöterna i statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner ska utgå arvode. Arvode utgår enbart som årsarvode. Ersättaren för ordföranden får inget särskilt tillägg. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. Lagändringen föreslås träda i kraft . 2017/18:162 8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av Ändringen av paragrafen, som behandlas i avsnitt 4.9, innebär att lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av och myndigheter ska tillämpas vid överklagande av bl.a. ärenden om utlämnande av en handling eller en uppgift i ett övergångsärende. Av 7 § andra stycket följer att ett sådant beslut ska överklagas till om talan förs av en enskild eller av en myndighet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. Lagändringen föreslås träda i kraft . 8.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:359) om arvoden till statsråden m.m. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 5, och innehåller bestämmelser om förändringarna i arvode som följer av att statsministern fattat beslut om att medge ett statsråd frånvaro från uppdraget som statsråd för att ta hand om sitt barn. Föräldraledighetslagen kan vara till vägledning när en fråga om sådan ledighet aktualiseras. I paragrafen slås fast att, om statsministern medger ett statsråd hel eller delvis frånvaro från statsrådsuppdraget för att ta hand om sitt barn, ska avdrag göras av statsrådets arvode per dag och att avdraget ska göras för var och en av de dagar statsrådet är frånvarande i en eller annan omfattning. Avdragets storlek per dag är alltså detsamma oavsett om statsrådet är helt eller delvis frånvarande. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. Lagändringen föreslås träda i kraft . Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 32 kap. 6 b § Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 4.5. Enligt första stycket ska sekretess gälla i ett ärende om prövning enligt lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. Ett s.k. omvänt skaderekvisit gäller, dvs. presumtionen är att uppgiften ska omfattas av sekretess. Av andra stycket framgår att sekretessen upphör att gälla när ett slutligt beslut meddelas i ärendet, t.ex. när beslut i övergångsfrågan meddelas. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. Lagändringen föreslås träda i kraft . 8.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2011:745) med instruktion för Paragrafen behandlas i avsnitt 4.9. Ändringen av bestämmelsen är en följd av att statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner är en nämndmyndighet under , se 1 § andra stycket förslaget till lag med instruktion för statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. Lagändringen föreslås träda i kraft . Föräldraledighet för statsråd? (SOU 2016:20) I betänkandet presenterar vi tre modeller som kan användas som stöd för hur ett statsråds frånvaro i en eller annan grad för att vara hemma med sitt barn kan se ut. Det är alltid ytterst statsministern som avgör om en sådan frånvaro kan medges och hur den i så fall ska utformas. De tre modeller vi tagit fram är följande. –Statsministern utser en ersättare enligt den s.k. ersättarlistan. –Statsministern utser en eller flera ersättare genom s.k. § 5-förordnande. –Statsministern förordnar ett nytt statsråd. I samtliga fall behåller statsrådets politiska stab som huvudregel sin anställning under statsrådets frånvaro. Statsrådets arvode minskas vid de två sistnämnda modellerna . Modellerna bedöms rymmas inom befintligt regelverk och kan tillämpas . En bestämmelse om reducering av arvodet föreslås dock föras in i lagen (1991:359) om arvoden till statsråden m.m. Vid modell två och tre fattar statsministern ett särskilt beslut om att frånvaro medges. Beslutet tas in i statsministerns protokoll. Närmare om våra överväganden har uttalat att ett statsråd i princip alltid förutsätts vara i tjänst. Eftersom ett statsråd inte är arbetstagare i arbetsrättslig bemärkelse har han eller hon inte, till skillnad mot arbetstagare som omfattas av föräldraledighetslagen (1995:584), någon formell rätt till föräldraledighet. Statsråd som vid uppdragets början har varit eller under uppdragets gång har blivit föräldrar har dock i varierande grad försökt hitta lösningar för att kunna förena statsrådsuppdraget med att åtminstone i någon mån vara hemma med sina barn. Det statsråd som önskat tillbringa med sitt barn har då formlöst dragit ned på intensiteten i sitt arbete och vid vissa regeringssammanträden ersatts enligt den s.k. ersättarlistan. I regel har statsrådets statssekreterare tagit ett ökat ansvar för några av statsrådets uppgifter. Det står givetvis ett statsråd fritt att när som helst begära sitt entledigande från statsrådsuppdraget för att på så vis kunna ta hand om sitt barn. Vi anser dock att ett statsråd inte i alla sådana situationer ska behöva begära sitt entledigande. I stället bör det finnas en mer uttalad möjlighet för ett statsråd till hel eller delvis frånvaro för ett sådant ändamål. Det kan konstateras att ledamöter har en möjlighet att vara föräldralediga i enlighet med bestämmelserna i riksdagsordningen (2014:801). En jämförelse med våra nordiska grannländer visar också att det för de norska statsråden finns en fastslagen ordning för föräldraledighet, fastställd genom kunglig resolution. Ett statsråd har ett uppdrag av en mycket speciell natur. Han eller hon måste vara redo att agera i de frågor som han eller hon har huvudansvaret för och i frågor som rör regeringens politik som helhet. Eftersom statsministern har en i det närmaste suverän beslutanderätt i frågor om statsrådens tjänstgöring är det alltid statsministern som ytterst avgör om ett statsråd ska kunna vara frånvarande i en eller annan grad för att ta hand om sitt barn. Med tanke på statsrådsuppdragets karaktär ser vi dock det som svårt för ett statsråd att vara frånvarande annat än . Vissa ministerposter kan till och med vara av sådan karaktär att de lämnar ett mycket litet, om ens något, utrymme för att vara frånvarande för att ta hand om barn. Vi ser heller inte att det kan bli tal om en rätt till föräldraledighet, motsvarande den som anställda har enligt föräldraledighetslagen. I stället har vi identifierat tre modeller för hur ett statsråds frånvaro för att ta hand om sitt barn skulle kunna se ut. Vi bedömer att samtliga modeller ryms inom befintligt regelverk. Vilken modell som väljs får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vid utformandet av modellerna har vi strävat efter att ersättningsvillkoren för statsråden så långt som möjligt ska vara lika de som gäller för en arbetstagare som är föräldraledig, dock att ersättningsfrågan bör lösas fristående från socialförsäkringsbalkens (2010:110) regler och i stället regleras i lagen om arvoden till statsråden m.m. Modellerna innebär i korthet följande. Statsministern utser ersättare enligt den s.k. ersättarlistan Ett statsråd som tillfälligt vill minska arbetsbördan och även avstå från att delta vid vissa regeringssammanträden för att i stället ta hand om sitt barn kan ersättas av ett annat statsråd, i första hand genom den s.k. ersättarlistan. Statsrådet i fråga ingår fortfarande i regeringen och är således ansvarig inför i enlighet med 1 kap. 6 § regeringsformen (RF). Det ersättande statsrådet får ett konstitutionellt ansvar för de beslut han eller hon bereder eller som en del av regeringen är med och beslutar i. Anställningen för till statsrådet knutna statssekreterare och politisk stab påverkas inte. Inte heller påverkas statsrådsarvodets storlek. Statsministern utser en eller flera ersättare genom s.k. § 5-förordnande Ett statsråd som annat än tillfälligt vill, så gott som helt eller delvis, minska sin arbetsbörda för att i stället ta hand om sitt barn kan ersättas genom att statsministern upphäver hans eller hennes eventuella förordnande som departementschef och/eller § 5-förordnande och i stället om så behövs förordnar ett annat statsråd som departementschef och utser en eller flera ersättare genom § 5-förordnande. Statsrådet i fråga ingår fortfarande i regeringen och är således ansvarig inför i enlighet med 1 kap. 6 § RF.