prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Mot bakgrund av den genomgripande inne- börden av en adoption har lagstiftaren i lagen slagit fast vissa förut- sättningar, framför allt i fråga om samtycke, som måste uppfyllas – oavsett vilken bedömning som kan göras av rätten i det enskilda fallet om vad som då framstår som bäst för barnet. Enligt Lagrådets mening kan det ifrågasättas om bestämmelsen, som den är lagtekniskt avfattad, är förenlig med innebörden av en adoption. Även om man enligt kan gå längre än vad som föreskrivs i konventionen för att förverkliga barnets rättigheter, finns det skäl att vid just adoption fästa huvudsakligt avseende vid den balans som följer av konventionen mellan tillgodoseende av barnets bästa och andra intressen. Lagrådet utvecklar denna invändning i det följande. Möjligheten för sambor att adoptera En i sak väsentlig förändring är att sambor föreslås kunna adoptera. Det går inte att bortse från att ett barn där föräldrarna är gifta rättsligt sett har en säkrare ställning än ett barn vars föräldrar är sambor. Lagrådet har likväl ingen invändning mot förslaget, som tvärtom framstår som en naturlig familjerättslig utveckling. Det är inte givet att samma definition på sambor – två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll – ska gälla här som i sambolagen. Definitionen i den lagen ska avgränsa det familjerättsliga förhållandet mellan två personer där man med lagstiftning ska säkerställa att det, ifall förhållandet upphör, görs en rimlig delning av gemensam bostad och bohag. Sambolagens definition är motiverad av huvudsakligen ekonomiska hänsyn, medan ju helt andra intressen gör sig gällande vid en adoption. Det kan också anmärkas att sambolagens definition inte utesluter att någon av samborna är gift; det är bara lagen som inte är tillämplig i en sådan situation (se 1 § tredje stycket). kan konstateras att möjligheten till assisterad befrukt- ning för sambor utgår från definitionen, och det är svårt att avgränsa parförhållandet på något annat ändamålsenligt sätt. Med hänsyn till den lämplighetsprövning som rätten ska göra vid adoptionsbeslutet – och där samtliga omständigheter ska beaktas också vad gäller sökandena och det aktuella parförhållandet – godtar Lagrådet att sambolagens definition används. I remissen framhålls att det ska göras en ingående prövning av sam- bornas lämplighet. Endast de sambor som kan ge barnet en stabil och trygg uppväxt ska få möjlighet att prövas som adoptivföräldrar. Enligt Lagrådets mening är det angeläget att rätten noga prövar stabiliteten i samboförhållandet. I lagrådsremissen föreslås också en viss reglering av vuxenadoptioner. Frågan är dock behandlad på ett ganska summariskt sätt. Enligt Lag- rådets uppfattning förtjänar saken ytterligare uppmärksamhet i den fort- satta beredningen. regleras alla adoptioner av samma paragraf, medan det i remissen föreslås att vuxenadoptioner och adoptioner av barn ska huvudsakligen behandlas åtskilt. Det är inte säkert att detta i alla avseenden är en lämp- lig ordning. Mot bakgrund av adoptionens innebörd är det exempelvis tveksamt om en adoption av en sjuttonåring ska behandlas på ett annat sätt än en adoption av en artonåring. Också ett ärende om vuxenadoption är indispositivt och rätten ansvarar för att ärendet är tillräckligt utrett. Enligt lagrådsremissens förslag är rätten skyldig att ge berörda tillfälle att yttra sig och inhämta yttrande från . Till skillnad från vad som gäller vid en barn- adoption innehåller förslaget inte några särskilda regler om hur rätten i övrigt ska få det underlag som krävs för att bedöma lämpligheten av adoptionen. Saken är av praktisk betydelse. En fråga är i vilken utsträck- ning rätten ska utreda om de uppgifter som lämnas i adoptions- ansökningen är korrekta och fullständiga. En annan är om rätten i vissa ärenden där det bedöms motiverat, t.ex. vid adoption av den som fyllt för inte så länge sedan, kan inhämta någon form av adoptions- I den fortsatta beredningen bör utvecklas hur rätten över huvud taget ska förfara i dessa ärenden för att säkerställa ett fullgott bedömningsunderlag och vilka möjligheter rätten har att på egen hand att komplettera underlaget. I ett adoptionsärende har rätten en utredningsskyldighet och därmed ett ansvar för att utredningen i ärendet är tillräcklig. I nuvarande 4 kap. 8 § föreskrivs därför att rätten ska pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Vidare finns vissa bestämmelser i 10 § om att upplysningar ska inhämtas. Som framhålls i lagrådsremissen innebär inte dessa bestäm- melser att rätten saknar utredningsansvar i övrigt. Utredningsskyldig- heten kan variera beroende på om det är fråga om adoption av ett barn eller om det är fråga om en vuxenadoption. Alla ärenden om adoption är emellertid indispositiva. Rätten har ett eget ansvar för att de omständig- heter som kan ha betydelse för bedömningen kommer fram. I detta ligger att berörda personers inställning utreds och att de yttranden som bör finnas i ärendet inhämtas. Om rätten saknar ett klarläggande i en fråga som är av avgörande betydelse för utgången, ska den genom materiell processledning försöka få till stånd ett sådant klarläggande. Det kan inte sällan finnas anledning att hålla muntlig förhandling i ärendet. I lagrådsremissen görs bedömningen att rättens allmänna utrednings- skyldighet inte längre behöver komma till uttryck i , eftersom ärendelagen är tillämplig och det i 12 § i den lagen finns en bestämmelse om att rätten ska se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Enligt Lagrådets uppfattning är rättens utredningsskyldighet av så grundläggande betydelse för ett adoptionsbeslut att den bör framgå av . Därmed blir också betydelsen av de specifika utrednings- åtgärder som ska vidtas enligt lagregleringen klarare. I linje med utred- ningsförslaget bör därför en paragraf om indispositiviteten och den allmänna utredningsskyldigheten tas in i balken. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. X § Rätten ska vid prövning av om en adoption uppfyller de krav som lagen ställer se till att ärendet blir tillräckligt utrett. I den föreslagna lagtexten talas genomgående om ”domstolen”. Det får anses processrättsligt vedertaget att använda ”rätten” när domstolen inte åsyftas som institution utan som beslutande organ. Den grundläggande tanken är att markera kopplingen till domförhetsreglerna i rättegångs- balken. Lagrådet förordar att ”domstolen” ersätts med ”rätten” i de föreslagna paragraferna, särskilt som ”rätten” används i i övrigt. Det förhållandet att ”domstolen” förekommer i ärendelagen och lagen om personnamn föranleder ingen annan bedömning. 4 kap. 1 § I paragrafen, under , anges att adoption beslutas av allmän domstol. Enligt Lagrådets mening kan behovet av en inledande paragraf med det föreslagna innehållet ifrågasättas. Att det är allmän domstol som beslutar torde med tillräcklig tydlighet framgå av 13 § som reglerar behörig domstol. Lagrådet förordar att paragrafen och rubriken närmast före paragrafen slopas. Om det anses vara av vikt att tydliggöra att beslutanderätten ligger hos allmän domstol, bör i vart fall detta regleras i anslutning till bestämmelserna om handläggning av adoptionsärenden. 4 kap. 2 och 3 §§ I 2 § föreslås att barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor som rör adoption av ett barn. Den föreslagna paragrafen reser ett antal frågor. För det första framgår det av förslaget att barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor rörande adoption. Det betyder att barnets bästa ska vara avgörande bl.a. för alla beslut som fattas om adoption enligt lagen. I enlighet med vad Lagrådet inledningsvis uttalar är detta en ordning som kan ifrågasättas. Det framgår av övervägandena och författningskommentaren till den föreslagna bestämmelsen att avsikten har varit att göra barnets bästa till det som ska vara avgörande och att inga andra intressen ska få gå före barnets bästa. Emellertid framgår det av 8 § att ett barn som har fyllt inte får adopteras utan eget samtycke. Alldeles oavsett vad som objektivt sett kan anses utgöra barnets bästa får adoption alltså inte ske om inte barnet i sådana fall lämnar sitt samtycke. Barnets bästa är således i detta hän- seende inte avgörande. På motsvarande sätt framgår av 9 § att ett barn som huvudregel inte får adopteras utan samtycke från en förälder som är vårdnadshavare. Det behövs inte samtycke bl.a. om synnerliga skäl föreligger. Undantaget är avsett att tillämpas i fall där det skulle framstå som stötande om adoptionen inte kunde komma till stånd och då närmast i särpräglade situationer där de övriga undantagen inte är tillämpliga, men det ändå framstår som mycket angeläget att ett beslut om adoption fattas trots att föräldern inte har lämnat sitt samtycke. Avsikten synes dock inte vara att barnets bästa ska vara det kriterium som får avgöra om undantaget ska tillämpas. Inte heller beträffande vårdnadshavande förälders samtycke är alltså barnets bästa avgörande. I sammanhanget kan också hänvisas till att en önskan om att ge ett barn bättre levnadsvillkor än vad barnet har i sitt hemland inte är tänkt att vara ett skäl för adoption, även om det skulle stå klart att detta vore till barnets bästa. Härtill kommer att bestämmelsen att barnets bästa ska vara avgörande inte heller är i samklang med förslagets 3 §. I den paragrafen anges att ett barn får adopteras om det är lämpligt och att vid bedömningen det särskilt ska beaktas barnets behov av adoptionen och sökandens lämp- lighet att adoptera. Avsikten är att bedömningen ska ske med beaktande av samtliga relevanta omständigheter. Den lämplighetsbedömning som ska göras är svår att förena med att barnets bästa ska vara avgörande. Uttrycket att ”barnets bästa ska vara avgörande” finns i svensk lag- stiftning, såvitt Lagrådet kunnat utröna, endast i 6 kap. 2 a § föräldra- balken. Beträffande den paragrafen anges i förarbetena att lokutionen innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa, t.ex. rättvisa mellan föräldrarna eller en förälders behov av kontakt med barnet. Även om andra hänsyn naturligtvis kan finnas med i över- vägandena, är det barnets bästa som till slut ska vara bestämmande för beslutet. Det gäller såväl för domstolens avgöranden som för social- nämndens beslut att godkänna eller inte godkänna ett avtal som föräldrarna träffar. (Se prop. 2005/06:99 s. 85 f.) Före lagändringen angavs att barnets bästa skulle komma i första rummet. Regeringen anförde emellertid att det är barnets intressen som måste stå i fokus och att när det gäller vårdnad, boende och umgänge bör det inte finnas några intressen som kan ta över. Detta gjorde att betydelsen av barnets bästa borde komma till klarare uttryck i lagtexten. (Se a. prop. s. 39 f.) En liknande formulering finns i 1 § sista stycket lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, där det anges att vid beslut enligt lagen ska vad som är bäst för den unge vara avgörande. Formuleringen anges i förarbetena vara resultatet av en anpassning av lagen till åtagandena enligt artikel 3 i som anger att vid alla åtgärder som rör barn ska barnets bästa komma i främsta rummet. En snävare formu- lering valdes i lagen eftersom åtgärder som vidtas och beslut som fattas med stöd av lagen inte kan ha annat syfte än att förbättra för den unge och inget annat intresse kan få ta över vad som är bäst för den unge. Barnets bästa som kriterium och som bedömningsgrund finns i ett betydande antal paragrafer i vitt skilda lagar. Ofta anges i dessa paragra- fer att barnets bästa ska särskilt beaktas eller komma i främsta rummet. Ett exempel på den senare formuleringen finns i 21 kap. 1 § föräldra- balken. Det anges i förarbetena till den bestämmelsen att barnets bästa alltid ska finnas med som en utgångspunkt för bedömningen och att bestämmelsen innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa. Skälet till att bestämmelsen inte formulerades som 6 kap. 2 a §, trots att någon egentlig skillnad inte avsågs, var att man önskade undvika tolkningen att bestämmelsen gav en i förhållande till 21 kap. 5 och 6 §§ fristående grund att vägra verkställighet. Av dessa båda paragrafer framgår uttryckligen att rätten ska vägra verkställighet, om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa och att verkställighet inte ska ske mot barnets vilja i fall där denna bör beaktas utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Inom hälso- och sjukvårdsområdet används ofta uttrycket att när vård ska ges till barn ska barnets bästa särskilt beaktas (se t.ex. 5 kap. 6 § hälso- och sjukvårdslagen, 3 § tredje stycket tandvårdslagen, 1 kap. 8 § patientlagen och 2 § lagen om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården; jfr 1 kap. 2 § socialtjänstlagen där det anges att vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas). I lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa anges med ett liknande uttryck bl.a. att när åtgärder till skydd för människors hälsa ska vidtas och dessa rör barn ska det särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver (14 §). På motsvarande sätt gäller enligt 1 kap. 4 § smittskyddslagen att när smittskyddsåtgärder rör barn ska det särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Samma uttryck används i 1 kap. 10 § utlännings- lagen, där det anges att i fall som rör ett barn ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. I socialtjänstlagen anges också i 6 kap. 13 §, såväl i den lydelse som gäller och den som föreslås i lagrådsremissen, att socialnämndens medgivande till internationell adoption kan återkallas även när barnet har tagits emot av den eller de som vill adoptera, om en fortsatt vistelse hos dem inte vore förenlig med barnets bästa. Motsvarande krav på att åtgärden eller beslutet är förenligt med barnets bästa används i 34 och 46 §§ lagen om personnamn som krav för byte av efternamn. kan det i stället anges att barnets bästa ska vara utgångs- punkt för alla beslut och åtgärder enligt lagen. Så är fallet exempelvis i skollagen, se 1 kap. 10 §. Av de i det föregående lämnade exemplen framgår att det är mycket vanligt att barnets bästa anges som ett viktigt eller det viktigaste kriteriet men att barnets bästa generellt inte ska vara (ensamt) avgörande i de komplexa beslutssituationer som ofta råder. är med avseende på behandlingen av barn i olika situationer bundet av ett antal konventioner. Formuleringarna i dessa är enligt Lagrådets mening av betydelse för bedömningen av hur barnets bästa ska få inverka på eller vara bestämmande för adoptionsbeslut. om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner anges i ingressen att undertecknade stater är övertygade om nödvändigheten av att vidta åtgärder för att säkerställa att internationella adoptioner genomförs med beaktande av barnets bästa. I artikel 1 anges på samma sätt att ändamålet med konventionen är att upprätta garantier för att säkerställa att internationella adoptioner sker med beaktande av barnets bästa (eng: ”to establish safeguards to ensure that intercountry adoptions take place in the best interest of the child”). Beträffande villkoren för sådan adoption gäller att den ska äga rum endast om de behöriga myndigheterna i ursprungsstaten har funnit att en internationell adoption är till barnets bästa (art. 4, ”determined … that an intercountry adoption is in the child’s best interest”). Här är alltså barnets bästa inte avgörande men en viktig del i beslutsprocessen. I lagen om internationell adoptionsförmedling anges på motsvarande sätt att ett krav på de sammanslutningar som ska arbeta med inter- nationell adoptionsförmedling i eller utomlands (6 och 7 §§) är att det står klart att sammanslutningen kommer att förmedla adoptioner på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt, utan vinstintresse och med barnets bästa som främsta riktmärke. Inte heller här är barnets bästa avgörande, men det ska komma i första hand eller i främsta rummet. om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn anges i ingressen att staterna som undertecknat konven- tionen bekräftar att barnets bästa ska komma i främsta rummet (eng. ”the best interest of the child are to be a primary consideration”). I konven- tionen ställs ett antal krav på myndigheter att bedöma om olika beslut och åtgärder är ”till barnets bästa” (eng. ”assess the best interest of the child”, ”considers that this is in the child’s best interest”, se t.ex. artikel 8.1, 8.4 och 10.1 b). Också dessa formuleringar betyder att barnets bästa är det viktigaste kriteriet men inte avgörande. I anges i artikel 3 att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet (eng. ”In all actions concerning children, … , the best interests of the child shall be a primary consi- deration.”, fr. ”toutes les décisions qui concernent les enfants, …, l’intérêt supérieur de l’enfant doit être une considération primordiale”). Formuleringen överensstämmer med den . Barnets bästa ska alltså komma i främsta rummet. Därav följer inte att barnets bästa ska vara avgörande. Beträffande just adoptioner anger artikel 21 i att konventionsstater som erkänner eller tillåter adoption ska säkerställa att barnets bästa främst beaktas (eng. ”ensure that the best interests of the child shall be the consideration”, fr. ”s’assurent que l’intérêt supérieur de l’enfant est la considération primordiale en la matière”). Barnets bästa ska alltså enligt artikelns engelska och franska versioner vara det som ges störst betydelse. Inte heller här anges att barnets bästa ska vara avgörande. Slutsatsen är att barnets bästa enligt konventionsåtaganden på området, däribland , inte ska vara det avgörande men den bedömningsgrund som ska komma i främsta rummet eller ges störst betydelse. Enligt Lagrådets mening är det mindre lämpligt att krav för adoption går längre än dessa åtaganden, och slår fast en bedöm- ningsordning som knappast är förenlig med den rättsliga innebörden av en adoption. Det är inte heller lämpligt att lagtexten ger intryck av att barnets bästa i alla situationer är det avgörande, trots att så inte är fallet när det exempelvis krävs samtycke. Lagrådet förordar därför att det i lagen anges att barnets bästa ska komma i främsta rummet eller ges störst betydelse vid alla frågor om adoption. Ett ytterligare problem med den föreslagna regleringen i 2 § är att lagtexten anger att barnets bästa ska ha den angivna betydelsen för ”alla frågor som rör adoption”. Detta avviker från vad som gäller enligt 6 kap. 2 a § , där det anges att barnets bästa ska ha denna bety- delse för ”alla beslut”. Det i 2 § föreslagna uttrycket är alltså betydligt bredare. Enligt Lagrådets uppfattning är det tveksamt om inte också den föreslagna 2 § bör begränsas till beslut som regleras i kapitlet. Det kan alltså ifrågasättas om barnets bästa verkligen ska vara avgörande eller det främsta intresset beträffande allt som anges i kapitlet, exempelvis när det gäller olika handläggningsfrågor som kan uppkomma i adoptionsärendet. Den huvudsakliga avsikten med 2 § synes vara att i en portalparagraf ange att barnets bästa ska vara i centrum för all hantering och alla beslut i samband med en adoption. I 6 kap. finns en sådan portalparagraf. En motsvarande paragraf rörande adoptioner skulle kunna utformas så, att det anges att vid alla frågor som rör adoption ska beaktas att en adoption ska vara till barnets bästa. Ett sådant krav innebär att barnets bästa ska vara ledstjärna för allt arbete som leder fram till adoptionen, dvs. inte bara rättens slutliga beslut utan också hur adoptionsutredningen genom- förs. I 3 § anges att ett barn får adopteras om det är lämpligt och att det vid den bedömningen ska särskilt beaktas barnets behov av adoption och sökandens lämplighet att adoptera. Av författningskommentaren framgår att bedömningen av om adoptionen är lämplig ska göras i varje enskilt fall med beaktande av samtliga relevanta omständigheter. enligt Lagrådets mening framgå av lagtexten. Som förslaget är utformat ges intrycket att så snart adoption är lämpligt får ett barn adopteras. Detta är naturligtvis inte avsikten. ska också kravet på barnets bästa vara uppfyllt. För det andra framgår av tidigare lagförarbeten att i lämplighetsprövningen ska ingå en bedömning av om andra, och kanske mindre ingripande och mindre definitiva, alternativ än adoption kan åstadkomma den situation för barnet som eftersträvas, exempelvis en annan placering av barnet än i hemmet hos vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna. Det som synes vara avsikten med paragrafen är att ange att ett barn endast får adopteras om det är Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Det bör också anges, inte minst av tydlighetsskäl, att barnets bästa är det viktigaste bedöm- ningskriteriet också vid lämplighetsbedömningen. Med hänvisning med det anförda föreslår Lagrådet att de aktuella paragraferna ges följande lydelse. X § Vid alla frågor som rör adoption av ett barn ska beaktas att adoptionen ska vara till barnets bästa. X § Ett barn får adopteras endast om det är lämpligt. Bedömningen av om en adoption är lämplig ska göras i varje enskilt fall med beaktande av samtliga omständigheter. Barnets bästa ska ges störst betydelse vid bedömningen. Vid bedömningen ska beaktas barnets behov av adoptionen och sökandens lämplighet att adoptera. 4 kap. 4 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om barnets rätt att få information och komma till tals i adoptionsärendet. Bestämmelsen går tillbaka på barnets rätt till delaktighet enligt artikel 12 i . Lagrådet anser att – i enlighet med – barnets grund- läggande och generella rätt till delaktighet bör komma till direkt uttryck i paragrafen, även om tillgång till information och möjlighet att komma till tals utgör de viktigaste inslagen i delaktigheten. Det bör också tydligare framgå att delaktigheten utgör en rättighet som barnet har och att denna rättighet föreligger under hela adoptionsförfarandet. Däremot behöver det inte föreskrivas att barnet ska få ”relevant” information. Detta utgör en självklarhet, som – om det anges i lagtexten – kan leda till en alltför begränsad tillämpning. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. X § Barnet har rätt att vara delaktigt under hela adoptionsförfarandet. I rätten till delaktighet ligger att barnet ska få information och ges möjlighet att kunna framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. I X § finns en bestämmelse om krav på barnets samtycke. 4 kap. 5 § Paragrafen reglerar förutsättningarna för adoption av en vuxen. Lagrådet hänvisar till vad som anförs i inledningen om vuxenadop- tioner. Paragrafen bör i vart fall få en något annorlunda avfattning. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. X § Den som har fyllt får adopteras endast om det finns särskild anledning till en adoption med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den som adoptionen avser och om en adoption även i övrigt är lämplig. Vid bedömningen av om det personliga förhållandet motiverar en adoption ska särskilt beaktas om sökanden har uppfostrat den som adoptionen avser eller om adoptionen annars kan bekräfta en personlig relation som motsvarar den mellan barn och förälder. 4 kap. 6 och 7 §§ I paragraferna regleras vem som får adoptera. I förhållande till nuvarande lagstiftning har en utvidgning skett på så sätt att sambor ges samma möjlighet att adoptera som gifta par. Som framgår av inledningen anser Lagrådet att det får godtas att sambolagens definition gäller även vid adoption. Enligt Lagrådets mening blir regleringen tydligare om möjligheten att adoptera gemensamt regleras i ett sammanhang.