prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Den definitionen i lagen om värdepappersmarknaden motsvarar definitionen i artikel 4.10 i MiFID II. Vid försäkringsdistribution till sådana kunder är vissa bestäm- melser om information i 6 och 7 kap. förevarande lag dispositiva enligt 8 § andra stycket. I punkt 18 finns en definition av rådgivning grundad på en opartisk och personlig analys. Med detta avses rådgivning som lämnas efter en analys av ett tillräckligt stort antal försäkringsavtal på marknaden, vilka ska vara tillräckligt diversifierade med avseende på typ och produktleverantörer för att säkerställa att kundens mål på lämpligt sätt kan tillgodoses. En opartisk och personlig analys får inte omfatta försäkringsprodukter som helt eller delvis utvecklats av försäkringsförmedlaren, av företag som försäkringsförmedlaren har nära förbindelser med eller av andra företag som förmedlaren har ett sådant rättsligt eller ekonomiskt förhållande till att det kan riskera förutsättningarna för rådgivning grundad på en sådan analys (se författningskommentaren till 4 kap. 2 §). Punkt 19 genomför artikel 2.1.15 i försäkringsdistributionsdirektivet. Definitionen av rådgivning har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmedling eller försäkringsförmedlingsdirektivet. Med råd- givning avses tillhandahållande av en personlig rekommendation till en kund, antingen på dennes begäran eller på initiativ av försäkrings- distributören, i fråga om ett eller flera försäkringsavtal. Definitionen behandlas i avsnitten 6.2.2. Punkt 20 genomför artikel 2.1.4 i försäkringsdistributionsdirektivet. Definitionen av sidoverksam försäkringsförmedlare har inte någon mot- svarighet i lagen om försäkringsförmedling eller försäkringsförmedlings- direktivet. Det följer vidare av definitionen att kreditinstitut och värde- pappersföretag inte kan vara en sidoverksam försäkringsförmedlare (i svensk rätt benämns värdepappersföretag värdepappersbolag när det är fråga om svenska företag). Om sådana företag avser att bedriva försäkringsdistribution – även om den bedrivs som sidoverksamhet i förhållande till deras huvudsakliga verksamhet – måste de följa den reglering som gäller för andra typer av försäkringsförmedlare. Defini- tionen behandlas i avsnitt 7. I punkt 21 finns en definition av skadeförsäkring. Med detta avses sådana försäkringar som är hänförliga till de försäkringsklasser som anges i 2 kap. 11 § försäkringsrörelselagen. Definitionen behandlas i avsnitt 12.1. Punkt 22 genomför artikel 2.1.16 i försäkringsdistributionsdirektivet. Definitionen av stora risker motsvarar definitionen i lagen om försäkringsförmedling (1 kap. 10 § 9) och försäkringsförmedlings- direktivet (artikel 2.8). Med detta avses stora risker enligt 3 kap. 16 § andra och tredje styckena försäkringsrörelselagen som i svensk rätt genomför artikel 13.27 i och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (Solvens II- direktivet). Definitionen behandlas i avsnitten 9 och 10. Ipunkt 23 finns en definition av tjänstepensionsförsäkring. Med detta avses tjänstepensionsförsäkring som omfattas av tjänstepensions- direktivet (direktiv /41/EG). Definitionen behandlas i avsnitt 10. Ipunkt 24 finns en definition av svensk fysisk person och svensk juridisk person. Punkten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Punkt 25 genomför artikel 2.1.18 i försäkringsdistributionsdirektivet. Definitionen av varaktigt medium har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmedling. Definitionen behandlas i avsnitten 10 och 11. Punkt 26 genomför artikel 2.1.11 i försäkringsdistributionsdirektivet. Definitionen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkrings- förmedling. Med värdland avses ett land inom EES där en försäkrings- förmedlare har en permanent närvaro eller ett etableringsställe eller tillhandahåller tjänster, och som inte är förmedlarens hemland. Tillstånd och registrering samt vissa bestämmelser för försäkringsföretag Paragrafen genomför delvis artikel 3.1 och artikel 3.5 i försäkrings- distributionsdirektivet. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 1 § lagen om försäkrings- förmedling. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillståndsplikt för svenska försäkringsförmedlare att bedriva försäkringsdistribution. Något krav på tillstånd enligt denna lag för att bedriva försäkringsdistribution gäller därmed inte för försäkringsföretag. Bestämmelser om undantag från tillståndsplikt finns i 6 §, se författningskommentaren till den paragrafen. Av första stycket följer att försäkringsförmedling är en tillståndspliktig verksamhet och att tillstånd får ges till en svensk fysisk eller juridisk person. Tillstånd behövs dock inte för anknutna sidoverksamma försäk- ringsförmedlare eller anknutna försäkringsförmedlare som inte ska distribuera försäkringsbaserade investeringsprodukter eller sådana pensionsförsäkringar som avses i 7 kap. 1 §. Definitioner av anknuten sidoverksam försäkringsförmedlare och anknuten försäkringsförmedlare finns i 1 kap. 9 §, se författningskommentaren till den paragrafen. För sådana förmedlare gäller i stället det registreringsförfarande som anges i 4 eller 5 §. Av 6 § följer att inte heller anställda hos försäkringsföretag eller hos försäkringsförmedlare som är juridiska personer omfattas av tillståndsplikt enligt lagen. ska enligt andra stycket fatta beslut i fråga om tillstånd från det att ansökan togs emot. Tidsfristen ska, i enlighet med artikel 3.5 i försäkringsdistributionsdirektivet, räknas från det att en fullständig ansökan lämnats in. I tredje stycket finns en upplysning om att det finns särskilda bestäm- melser i 3 kap. om verksamhet över gränserna. Försäkringsförmedlare från ett annat land inom EES behöver inte tillstånd från Finansinspek- tionen för att få bedriva försäkringsdistribution i . För dem gäller i stället det anmälningsförfarande som anges i 3 kap. 1 §. Övriga utländska försäkringsförmedlare är enligt 3 kap. 3 § skyldiga att ansöka om tillstånd hos för att få bedriva försäkrings- distribution från en filial eller permanent närvaro i . 2017/18:216 försäkringsförmedlare ska registreras enligt 3 kap. 5 §. Verksamhet över gränserna behandlas i avsnitten 8.2 och 8.3. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Paragrafen motsvarar 2 kap. 2 § lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad tillstånd för att bedriva försäkringsdistribution får omfatta. Av första stycket följer att tillstånd får avse alla eller vissa försäkrings- slag eller vissa försäkringsklasser. I andra stycket finns en upplysning om att bestämmelser om försäk- ringsklasser finns i 2 kap. 11–13 §§ försäkringsrörelselagen. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.8. Paragrafen genomför delvis artikel 3.1 och 3.2 i försäkringsdistributions- Paragrafen motsvarar 2 kap. 3 § lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller bestämmelser om registrering hos . Av första stycket följer en skyldighet för den som har fått tillstånd enligt 1 § att anmäla sig för registrering inom . registrering ska ske hos medan prövningen av ansökan om tillstånd sker hos kan registrering inte ske som tillstånd beviljas. Registrering är en förutsättning för att få bedriva försäkrings- Andra och tredje styckena innebär att verksamheten inte får påbörjas förrän registrering har skett och att tillståndet upphör att gälla om anmälan om registrering inte görs . distributionsdirektivet ska en försäkringsförmedlare registreras i sitt hemland och med stöd av den registreringen kunna bedriva verksamhet inom hela EES (se artiklarna 3.1 första stycket, 4.1 och 6.1). Registreringen ska också kunna kontrolleras av kunden. följer att försäkringsförmedlaren ska informera kunden om det register som förmedlaren är upptagen i och hur registreringen kan kontrolleras (se artikel 18 a iv). Informationskraven behandlas i avsnitt 10. Bestämmelser om registreringsmyndighet och registrering finns i 8 kap. 1 och 2 §§. Övervägandena finns i avsnitten 7.1.1 och 7.1.3. Paragrafen genomför huvudsakligen artikel 3.1 och delvis artikel 10.2–10.5 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling men är utformad efter förebild av 2 kap. 4 § den lagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om registrering av anknutna sido- verksamma försäkringsförmedlare och innebär ett undantag från kravet på tillståndsplikt i 1 §. En definition av anknuten sidoverksam försäk- ringsförmedlare finns i 1 kap. 9 § 2. Registreringsförfarandet överens- stämmer i huvudsak med det som gäller för anknutna försäkrings- förmedlare enligt lagen om försäkringsförmedling. En sidoverksam försäkringsförmedlare kan vara anknuten antingen till ett försäkringsföretag eller till en annan försäkringsförmedlare. Enligt första stycket ska försäkringsföretaget eller den andra försäkrings- förmedlaren anmäla den sidoverksamma försäkringsförmedlaren för registrering hos . Av andra stycket följer det att det är en förutsättning för en sådan anmälan att förmedlaren uppfyller vissa av de krav som gäller för till- stånd för försäkringsdistribution enligt 7 eller 8 §. Detta innebär i sin tur att försäkringsföretaget respektive försäkringsförmedlaren har kontrollerat att de kraven är uppfyllda. En anknuten sidoverksam försäkringsförmedlare behöver inte uppfylla kraven på att vara i övrigt lämplig för verksamheten som ställs upp för försäkringsförmedlare som är fysisk person respektive vara i övrigt lämplig för att ingå i ledningen som är ett krav för försäkrings- förmedlare som är juridisk person (för lämplighetskravet se avsnitt 7.2.4). När det gäller kravet på försäkringsförmedlare som är fysisk person framgår det redan motsatsvis av de bestämmelser som anges i andra stycket att det inte omfattar anknutna sidoverksamma försäkrings- förmedlare. För nämnda krav på försäkringsförmedlare som är juridisk person anges däremot ett uttryckligt undantag från kravet. Kravet på att ha en ansvarsförsäkring gäller inte heller anknutna sidoverksamma försäkringsförmedlare eftersom det är en förutsättning för att tillhöra den gruppen att någon annan aktör har åtagit sig att svara för ett eventuellt skadeståndsansvar. Kontrollen av att en enskild person inte förekommer i det register som förs enligt lagen om belastningsregister ska ske genom att personen för försäkringsföretaget respektive för förmedlarföretaget visar upp ett särskilt registerutdrag, som han eller hon inhämtat med stöd av 9 § samma lag. Vad registerutdraget ska innehålla och hur registerkontrollen ska gå till kommer att regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen i enlighet med 11 §. Registerutdraget ska utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i den enskildes integritet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 12 § 2 meddela föreskrifter om vad försäkringsföretag och försäkrings- förmedlare i övrigt ska iaktta vid kontrollen av anknutna sidoverksamma förmedlares kvalifikationer och vid anmälan av dessa förmedlare för registrering. Genom sådana föreskrifter kan det säkerställas att det skapas ett system som är trovärdigt, praktiskt möjligt att använda och godtagbart ur integritetssynpunkt. I tredje stycket anges att det i en anmälan ska anges vilka försäkrings- slag eller försäkringsklasser som förmedlingen ska avse. Registreringen för anknutna sidoverksamma försäkringsförmedlare får, på motsvarande sätt som för övriga försäkringsförmedlare, begränsas till vissa försäk- ringsslag eller försäkringsklasser (jfr författningskommentaren till 2 §). Av fjärde stycket följer att det som anges i paragrafen även gäller för anknutna försäkringsförmedlare som inte ska distribuera försäkrings- baserade investeringsprodukter eller pensionsförsäkringar som är 2017/18:216 exponerade mot marknadsvolatilitet. Av definitionen i 1 kap. 9 § 1 fram- går att en anknuten försäkringsförmedlare inte kan vara anknuten till en annan försäkringsförmedlare (jfr anknutna sidoverksamma försäkrings- förmedlare). För de grupper av försäkringsförmedlare som omfattas av paragrafen gäller också enligt femte stycket att verksamheten inte får påbörjas förrän registrering har skett (jfr författningskommentaren till 3 §). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.1.6 och 7.1.7. Paragrafen genomför delvis artiklarna 3.1 och 10.2–10.5 i försäkrings- distributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling. Paragrafen innebär att den ordning för registreringsförfarande som gäller för anknutna sidoverksamma försäkringsförmedlare enligt 4 § även gäller när en sammanslutning av försäkringsföretag eller försäkrings- förmedlare anmäler en anknuten sidoverksam försäkringsförmedlare. Lagrådet ifrågasätter om bestämmelsen, som enligt Lagrådet mest får ses som ett klarläggande, är nödvändig. Enligt Lagrådet framstår det som onödigt att tynga lagtexten med denna udda situation, utan bestämmelsen kan mycket väl tas in i föreskrifter på lägre nivå än lag. Bestämmelsen genomför artikel 3.1 fjärde stycket i försäkringsdistributionsdirektivet. På motsvarande sätt som i direktivet regleras även i lagen den nu aktuella situationen i anslutning till övriga bestämmelser om registrering av försäkringsförmedlare. Paragrafen har delvis fått sin utformning efter synpunkter från Övervägandena finns i avsnitt 7.1.7. Paragrafen genomför delvis artikel 3.1 i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling. Paragrafen innehåller ett undantag från tillståndsplikt enligt 1 § för an- ställda hos ett försäkringsföretag eller hos en sådan försäkringsförmed- lare som är juridisk person. Kravet på tillstånd enligt 1 § gäller inte för försäkringsföretag, se författningskommentaren till den paragrafen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.2. Paragrafen genomför delvis artiklarna 3.6, 3.7 och 10.1–10.5 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen motsvarar delvis 2 kap. 5 § lagen om försäkrings- förmedling. Paragrafen innehåller de krav som ställs för att en fysisk person ska få tillstånd att bedriva försäkringsdistribution. Första stycket 1 och 2 motsvarar 2 kap. 5 § 1 och 2 lagen om försäk- ringsförmedling och avser de krav som anges i artikel 10.3 i försäkrings- distributionsdirektivet. Regeringen får meddela föreskrifter om vad som ska avses med allvarliga förmögenhetsbrott respektive allvarlig ekonom- isk brottslighet (11 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som ska avses med skötsamhet i ekonomiska angelägenheter (12 § 3). De brottstyper som kan bli aktuella att kontrollera anges huvudsakligen i 8–12, 14 och 15 kap. samt i skattebrottslagen (1971:69), lagen (1985:354) om förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde i vissa fall och lagen (2016:1307) om straff för marknadsmissbruk på värde- pappersmarknaden. Frågan om vilken tidsperiod registerutdraget bör avse bör noga övervägas när det regleras i ovan nämnda föreskrifter. När det gäller kravet på att förmedlaren har visat skötsamhet i ekonomiska angelägenheter bör det i föreskrifterna anges tydliga anvisningar om sådana omständigheter som i sig ska anses vara så graverande för den enskilde att han eller hon inte bör få bedriva försäkringsdistribution. Försäkringsförmedlare ska enligt punkterna 3 och 4 ha lämplig kun- skap och kompetens för den verksamhet som ska utövas respektive uppfylla ett krav på fortlöpande fortbildning och yrkesutveckling. Kraven följer av artikel 10.1 och 10.2 i försäkringsdistributionsdirektivet och motsvarar dem i 2 kap. 5 § 3 lagen om försäkringsförmedling när det gäller kunskap och kompetens. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som krävs i dessa avseenden (se 12 § 4). Försäkringsförmedlare ska enligt punkt 5 omfattas av en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas förmedlaren om han eller hon åsidosätter sina skyldigheter. Det motsvarar det krav som gäller enligt 2 kap. 5 § 4 lagen om försäkringsförmedling. Enligt punkten ska den fysiska personen ”omfattas” av en ansvarsförsäkring. Detta innebär att den fysiska personen antingen själv ska ha tecknat en ansvarsförsäkring eller omfattas som försäkrad av en försäkringstagares ansvarsförsäkring (jfr artikel 10.4 i försäkringsdistributionsdirektivet). De närmare försäkringsvillkoren får regleras i föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela (se 12 § 5). Det är inte nödvändigt att vid tillståndsgivningen granskar försäkringsvillkoren i varje enskilt fall. En uppgift från den försäkringsgivare som meddelat ansvarsförsäkringen om att försäkringen uppfyller de krav som ställs bör vara tillräckligt. I punkt 6 finns ett krav på att personen även i övrigt ska vara lämplig för att bedriva försäkringsdistribution. Det kravet har inte någon mot- svarighet i lagen om försäkringsförmedling. Av formuleringen ”i övrigt” följer att det rör sig om ett krav utöver dem som anges i punkterna 1–4. Även kraven i de punkterna avser personens lämplighet i olika särskilt angivna avseenden. Det åligger sökanden att klarlägga sin lämplighet. Den närmare innebörden av vad som avses med att i övrigt vara lämplig kommer att regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (se 12 § 6). En bedömning ska göras i det enskilda fallet men det finns omständigheter som kan tala 2017/18:216 emot att sökanden är lämplig, t.ex. tidigare överträdelser av det regelverk som reglerar försäkringsdistributionen eller att det under tidigare pågående tillsynsärenden har förekommit upprepade fall där personen har avstått från ett tillstånd som han eller hon haft eller begärt att ett sådant tillstånd ska återkallas. Lämplighetsprövningen syftar till att utesluta mindre seriösa försäkringsförmedlare från att bedriva försäkringsdistribution. I fråga om utländska försäkringsförmedlare är lämplighetskravet tillämpligt på förmedlare från ett land som inte ingår i EES, men däremot inte på förmedlare från ett land inom EES (se 3 kap. 3 § andra stycket 2). Anknutna sidoverksamma försäkringsförmedlare eller anknutna försäk- ringsförmedlare som inte distribuerar försäkringsbaserade investerings- produkter eller sådana pensionsförsäkringar som avses i 7 kap. 1 § behöver inte eget tillstånd för försäkringsdistribution men de ska anmälas för registrering till av det försäkringsföretag eller den försäkringsförmedlare som förmedlaren har ingått avtal med (2 kap. 4 § andra stycket och 5 § andra stycket). Det är därför i stället den som anmäler förmedlaren för registrering som ska kontrollera att kravet är uppfyllt. Punkt 7, som inte har någon motsvarighet i 2 kap. 5 § lagen om försäk- ringsförmedling, reglerar den situation när en försäkringsförmedlare har eller kan väntas komma att få nära förbindelser med någon annan. I dessa fall får tillstånd ges bara om de nära förbindelserna inte hindrar en effektiv tillsyn av försäkringsförmedlaren (se artikel 3.7 i försäkrings- distributionsdirektivet). Nära förbindelser definieras i 1 kap. 9 § 15 på samma sätt som i 1 kap. 14 § försäkringsrörelselagen. Enligt definitionen i försäkringsrörelselagen kan nära förbindelser även föreligga om en annan fysisk person har en annan likartad förbindelse med försäkrings- förmedlaren, vilket kan avse även försäkringsförmedlare som är fysiska personer. Vad som avses med annan likartad förbindelse får ytterst av- göras i rättstillämpningen. Motsvarande krav finns även i andra lagar på finansmarknadsområdet (se t.ex. 3 kap. 2 § fjärde stycket lagen [2004:297] om bank- och finansieringsrörelse). Om nära förbindelser hindrar en effektiv tillsyn av försäkringsförmedlaren, får Finansinspek- tionen förelägga innehavare av aktier eller andelar att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att så är fallet (se 9 kap. 34 § och författningskommentaren till den paragrafen). I andra stycket finns ett undantag från kravet på ansvarsförsäkring. Undantaget omfattar anknutna försäkringsförmedlare (se 1 kap. 9 § 1) som ska distribuera försäkringsbaserade investeringsprodukter eller sådana pensionsförsäkringar som avses i 7 kap. 1 §. För dessa förmedlare gäller alltså tillståndsplikt (jfr 5 § andra stycket) men inte något krav på egen ansvarsförsäkring. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.2–7.2.7. Paragrafen genomför delvis artiklarna 3.4, 3.6, 3.7 och 10.1–10.5 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen motsvarar 2 kap. 6 § lagen om försäkringsförmedling, Paragrafen innehåller de krav som gäller för att en juridisk person ska Prop. 2017/18:216 få tillstånd att bedriva försäkringsdistribution. Första stycket 1 motsvarar 2 kap. 6 § första stycket 1 lagen om försäk- ringsförmedling och avser krav som finns i artikel 10.3 i försäkrings- distributionsdirektivet. Den juridiska personen ska enligt punkt 2, som motsvarar 2 kap. 6 § första stycket 2 lagen om försäkringsförmedling, omfattas av en försäk- ring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas denna om den åsidosätter sina skyldigheter. Se 7 § första stycket 5 och författningskommentaren till den paragrafen. Punkt 3 motsvarar i allt väsentligt 2 kap. 6 § första stycket 3 lagen om försäkringsförmedling. Vilka som i det enskilda fallet ska anses ingå i den juridiska personens ledning får avgöras utifrån associationsrättsliga regler och bör preciseras närmare i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (se 12 § 8). Kravet på att personer i ledningen ska ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av ett försäkringsförmedlingsföretag är delvis utformat efter förebild av motsvarande bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse (3 kap. 2 § första stycket 4) och försäkrings- rörelselagen (2 kap. 4 § första stycket 4). På samma sätt som när det gäller kreditinstitut och försäkringsföretag innebär kravet att det av den som ingår i en försäkringsförmedlares ledning bör fordras ett tillräckligt kunnande på området eller i vart fall förmåga att skaffa sig sådan kunskap. Viss erfarenhet av näringsverksamhet eller från något annat område av betydelse för uppgiften bör också förutsättas. Vidare bör den som ingår i ledningen ha den omdömesgillhet som uppgiften kräver (jfr prop. 1995/96:173 s. 85). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken insikt och erfarenhet som ska krävas (12 § 7). Av punkt 4 följer att anställda som ska distribuera försäkringar för den juridiska personens räkning ska uppfylla flertalet av de förutsättningar för tillstånd som gäller för en fysisk person. Punkt 5 motsvarar 7 § första stycket 7 (se författningskommentaren till den paragrafen). Andra stycket motsvarar 2 kap. 6 § andra stycket lagen om försäkrings- förmedling. Den juridiska personen ska kontrollera att de anställda upp- fyller kraven. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om vad den juridiska personen ska iaktta vid kontrollen (12 § 9). Se även 7 § och författningskommentaren till den paragrafen. I tredje stycket finns ett undantag från kravet på ansvarsförsäkring. Undantaget omfattar anknutna försäkringsförmedlare (se 1 kap. 9 § 1) som ska distribuera försäkringsbaserade investeringsprodukter eller sådana pensionsförsäkringar som avses i 7 kap. 1 §. För dessa förmedlare gäller alltså tillståndsplikt (jfr 5 § andra stycket) men inte något krav på ansvarsförsäkring. Övervägandena finns i avsnitten 7.1 och 7.2.2–7.2.7. Paragrafen genomför delvis artikel 10.1–10.3 i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkrings- förmedling, innehåller krav som gäller för anställda i försäkringsföretag som direkt deltar i distribution av försäkringar för företagets räkning.