prop · H503282 · 2018-07-03 00:00:00 — Det rör sig om yrkesgrupper som undersköterskor, förskollärare, läkare, socionomer, lärare, utredare, specialistsjuksköterskor, journalister, översättare, kvalificerade handläggare och auktoriserade tolkar. Utbildningar för dessa grupper bedrivs genom gymnasieskolans yrkesprogram, yrkesinriktad vuxenutbildning, utbildningar inom 2017/18:282 och i universitets och högskolors regi. De olika utbildningsanordnarna behöver god kännedom om de behov som finns på arbetsmarknaden och den efterfrågan som finns från potentiella studenter. Då den allmänna kunskapen om de nationella minoriteterna är låg är det angeläget att utbildningsanordnarna vinnlägger sig om att undersöka förutsättningar och behov samt att de så långt det är möjligt tillfredsställer det utbildningsbehov som finns. Regeringen anser att det är angeläget att utbildningsanordnarna förhåller sig flexibelt till behovet av att kombinera utbildning i relevanta yrkeskunskaper och i de nationella minoritetsspråken. På detta sätt kan studenters utbildningstid hållas så kort som möjligt som de blir yrkesverksamma snabbare. Något som är gynnsamt för förverkligandet av de nationella minoriteternas rättigheter och för samhällsekonomin. Det är särskilt relevant med sådan flexibilitet i utbildningen till yrken där det råder stark brist på kompetent personal under överskådlig framtid. Det kan även krävas att nya metoder används för att komma till rätta med utmaningarna med kompetensförsörjningen. Exempelvis kan det vara fråga om att använda flexibla lösningar, som distansutbildning och samarbete mellan näraliggande kommunala vuxenutbildningar, för att kompetensförsörjningen ska kunna säkerställas i hela landet. Sammantaget bedömer därför regeringen att det behövs goda utbildningsmöjligheter i de nationella minoritetsspråken, och att det behöver finnas möjlighet att kombinera språk- och yrkeskunskaper. I detta arbete är utbildningsanordnare i behov av stöd, bl.a. för ökad kunskap om arbetsmarknadens behov och potentiella studenters förutsättningar. Som nämnts ovan är det inte samordnings- och uppföljningsmyndigheterna som i första hand ska ansvara för information om eller samordning av utbildningsvägar. Däremot bör uppföljningsmyndigheterna fortsatt ge stöd för ökad kunskap och fortsatt utveckling på detta område. Universitets och högskolors roll Regeringens bedömning: Universitet och högskolor har en betydande roll för minoritetspolitiken genom de möjligheter till utbildning om de nationella minoriteterna och i de nationella minoritetsspråken som de Utredningens bedömning: Överensstämmer inte med regeringens Utredningen har lämnat förslag till nya formuleringar av examensmålen för vissa examina. Remissinstanserna: Bedömningarna om att vissa examensmål bör kompletteras tillstyrks av en majoritet av remissinstanserna, däribland Universitets- och högskolerådet och . synpunkter på utformningen av de föreslagna Ett antal kommuner, bl.a. kommun och , välkomnar att minoritetsfrågor integreras bättre i olika examina och betonar särskilt att förslaget om vårdyrken kan ge goda Tornedalsteatern anför att förslaget medför bättre kunskap om och förståelse för de nationella minoriteterna. förslaget i fråga om förskollärare, avstyrker förslaget i fråga om socionomexamen och kommun anför att ett sådant tillägg inte åstadkommer de förändringar utredningen vill åstadkomma. I stort sett samtliga remissinstanser tillstyrker bedömningen om möjligheten att komplettera vissa yrkesexamina med språkkunskaper i de nationella minoritetsspråken, däribland som anför att detta kan bidra till att förbättra personaltillgången . Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har lämnat ett antal förslag om att komplettera kunskapskraven och examensmålen i fråga om vissa utbildningar på högskolenivå. Regeringen konstaterar att lärosätena redan inom ramen för dagens examensbeskrivningar har möjlighet att ge dels utbildning om nationella minoriteter, dels språkutbildning i minoritetsspråken som kan kombineras med studier inom yrkesexamensprogram. Regeringen anser att de gällande principerna om examensbeskrivningarna bör stå fast. Dessa innebär att examensbeskrivningarna är framtagna för att vara kortfattade och koncentrerade till det väsentliga. De bör vara långsiktigt hållbara i den meningen att de inte ska behöva ändras ofta. Förändringar av utbildningens innehåll bör i första hand ske på lärosätenas eget initiativ i dialog med studenter samt relevanta arbetsgivare och intressenter. Lärosätena har goda möjligheter att inom ramen för examensbeskrivningar ta fram utbildningsplaner och kursplaner som tillgodoser de behov som betingas av arbetsmarknaden, exempelvis vad gäller kunskaper om nationella minoriteter. Därför bör lärosätena vara lyhörda för sådana behov. Dock kan det finnas skäl att analysera behoven av att utveckla utbildning om nationella minoriteters språk, kultur och rättigheter. Regeringen har gett flera lärosäten särskilda uppdrag för minoritetsspråken. ska erbjuda utbildning i jiddisch, i finska, i samiska och meänkieli och i chib. har även fått i uppdrag att fortsätta utbyggnaden av ämneslärarutbildningen i finska. I arbetet ska ta hänsyn till de särskilda behov och förutsättningar som respektive språk har samt föra en dialog med berörda företrädare för de nationella minoriteterna. Lärosätet ska samverka med berörda aktörer i , och när det är relevant, i andra länder som har erfarenhet av arbete med berört språk. har motsvarande uppdrag vad gäller samiska och meänkieli och har ett liknande uppdrag vad gäller chib. Regeringen följer noggrant hur arbetet fortlöper. Regeringen vill understryka att det ska finnas flera möjligheter för lärosäten att erbjuda utbildningar som riktar sig till olika grupper av potentiella studenter. Genom uppdragsutbildningar kan exempelvis utbildningar riktas till personer som redan har en utbildning och behöver få bättre kunskaper i de nationella minoritetsspråken eller kunskaper om de nationella minoriteterna. Regeringen ser gärna att lärosätena i samverkan, bl.a. med varandra, skapar flexibla utbildningsformer för att de studenter som utbildas ska få goda kunskaper i de nationella minoritetsspråken och om de nationella minoriteterna. Det är viktigt att även redan yrkesverksamma ska ha möjlighet att komplettera sina kunskaper i de nationella minoritetsspråken eller om de nationella minoriteterna, bl.a. för att kunna bidra till att efterleva det allmännas 2017/18:282 skyldigheter. Det är av vikt att de lärosäten som har särskilda uppdrag i fråga om de nationella minoritetsspråken även i fortsättningen erbjuder sådan utbildning. Detta gäller med andra ord främst , , och . Eftersom det finns brister i hur språkundervisning erbjuds och organiseras i skolan är det svårt att attrahera elever till språkstudier i gymnasieskolan utöver de kurser som ger meritpoäng. Det är också svårt att få sökande till lärarutbildningarna i de nationella minoritetsspråken. Det kan framöver finnas anledning att ta ett brett grepp om språk och språkundervisning i hela utbildningssystemet för att göra det mer attraktivt både att läsa de nationella minoritetsspråken och att undervisa i dem. 8Behov av ökad kunskap och synlighet 8.1Kunskapsnivån om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken är låg Att kunskapsnivån om de nationella minoriteterna och deras språk och kultur är låg framhålls ofta, såväl av de nationella minoriteterna själva som av undersökningar om kunskapsläget. och folkminnen (ISOF), i och genomförde 2015 en undersökning om allmänhetens kunskap om och attityd till de nationella minoriteterna (ISOF, 2015). Av undersökningen framgår att av deltagarna kunde uppge någon nationell minoritet, vilket innebär att en tredjedel inte känner till någon av minoriteterna. I stort sett samtliga av dem som kunde uppge en minoritet nämnde samerna, medan tornedalingar och judar var de minoriteter som lägst antal personer kunde nämna. Kunskapen om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken är något högre inom förvaltningsområdena och bland äldre. De lägsta kunskaperna hade undersökningens yngsta åldersgrupp, personer i åldern 15–. Den viktigaste faktorn är enligt undersökningen deltagarnas utbildningsnivå, då det skiljer mellan andelen högskoleutbildade och andelen grundskoleutbildade som kan uppge något nationellt minoritetsspråk. Utbildningsradion och Novus har genomfört en undersökning i syfte att få en bild av allmänhetens kännedom om de nationella minoriteterna. Deltagarna i undersökningen hade högst kännedom om samerna och lägst kännedom om tornedalingar och judar. av deltagarna hade kunskap om alla fem nationella minoriteter och en tredjedel kunde inte uppge någon av minoritetsgrupperna. Resultatet motsvarar i stort det i undersökningen . Noterbart är att kännedomen om att de nationella minoriteterna har utsatts för historiskt förtryck är förhållandevis hög men att kännedomen om bl.a. de nationella minoriteternas kultur är låg. De nationella minoriteternas synlighet i samhället är begränsad Det är särskilt relevant att notera att en tredjedel av deltagarna i de båda ovan nämnda undersökningarna inte kunde nämna en nationell minoritet eller ett minoritetsspråk. Detta kan antas spegla en högst begränsad syn- lighet i samhället. Även det faktum att många respondenter anger invandrade grupper som svar på frågan om vilka som är nationella minori- teter i är ett uttryck för en begränsad synlighet. örs de nationella minoriteterna främst genom public service eller genom populärkulturella uttryck, något som fångar en begränsad målgrupp eller riskerar att ge en ensidig bild av de nationella minoriteternas språk och 8.2 Olika aktörers kunskapshöjande arbete Det kunskapshöjande arbetet bedrivs av många olika aktörer. Vissa av dessa är offentliga, andra är privata eller en del av det civila samhället. Den växelverkan som de olika aktörernas arbete ger är en förutsättning för att kunskapen ska öka . Public service-företagens verksamhet ger synlighet åt de nationella minoriteternas språk och kultur i radio och tv. Public service-utbudet ska på ett övergripande plan präglas av folkbildningsambitioner och Utbildningsradion (UR) har ett särskilt ansvar för att erbjuda ett utbud riktat såväl till barn- och ungdomsutbildning som vuxenutbildning, studieförbund och folkhögskolor. Public service-företagen och andra medier har också en betydande roll i att rapportera om olika skeenden som rör de nationella minoriteterna. Såväl som UR har producerat läromedel och supplement som utgör en viktig del av det undervisningsmaterial som finns att tillgå inom området. Utbildningsväsendet ska ge alla som genomgår utbildning i vissa grundläggande kunskaper om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken och sådana kunskaper utgör en del av det centrala innehållet i bl.a. (se t.ex. läroplanen för , Lgr 11). Relevanta statliga myndigheter, bl.a. samordnings- och uppföljningsmyndigheterna, arbetar frekvent med olika former av informationsgivning. Det sker bl.a. genom webbplatsen och genom olika former av informations- och inspirationsmaterial. Forum för levande historia har sedan inrättandet ett uppdrag att belysa antisemitism med utgångspunkt i Förintelsen. Myndighetens uppdrag har utökats till att omfatta arbete för demokrati och alla människors lika värde, och omfattar särskilda uppdrag när det gäller antisemitism, antiziganism och rasism mot samer. Kommunerna inom förvaltningsområdena anordnar återkommande kulturevenemang vilka ofta annonseras i lokaltidningar och äger rum på synliga platser i kommunen. är arrangemangen möjliga tack vare de lokala föreningar som organiserar nationella minoriteter. Genom samarbete mellan kommunen och föreningslivet möjliggörs ofta en större synlighet på lokal nivå. 2017/18:282 De nationella minoriteternas organisationer bedriver ett mycket viktigt arbete med att synliggöra minoriteterna och därmed öka allmänhetens kunskap. Bland annat har ungdomsförbunden och Sáminuorra tagit fram språkpaket till nyblivna föräldrar för att uppmuntra användandet av finska och samiska. De större organisationerna på riksnivå bedriver också ett informationsarbete gentemot såväl medier som det allmänna, vilket också bidrar till synligheten i samhället och medvetenheten om de nationella minoriteternas rättigheter. Starka förebilder som tillhör nationella minoriteter och som syns inom populärkulturen, i film och tv-serier eller i konst kan ofta vara mer betydelsefulla för bilden av minoriteterna i majoritetssamhället än statliga kunskapshöjande åtgärder. Filmer och tv-produktioner har framgångsrikt lyft fram de nationella minoriteterna i för en bredare publik. Kunskapen och synligheten behöver öka Regeringens bedömning: Kunskapen om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken, liksom deras synlighet i samhället bör öka. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig på över- gripande nivå instämmer i utredningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen bedömer att okunskap kring, och ointresse för, minoritetsfrågor leder till en margi- nalisering av de nationella minoriteterna i den offentliga debatten och ger utrymme för spridning av fördomar och felaktigheter. att bristen på kunskap är det främsta skälet till det bristande genomslaget för minoritetspolitiken inom kommuners, landstings och statliga myndig- Det finns goda skäl för regeringen att ansluta sig till denna bedömning, särskilt i ljuset av det grundläggande skyddets bristande genomslag och utfallet i de olika undersökningar om kunskapsnivån som genomförts (prop. 2017/18:199 s. 31–32). Regeringen bedömer att en förutsättning för att rättigheter ska kunna förverkligas är att det finns en god grundläggande kunskapsnivå om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken och de rättigheter som de nationella minoriteterna har. Detta gäller såväl i fråga om den breda allmänheten som beslutsfattare och personal inom offentlig verksamhet. De nationella minoriteternas språk och kulturer har förvisso blivit mer synliga i samhället , bl.a. till följd av en ökad aktivitet från medierna och kulturinstitutioner och inte minst tack vare insatser av de nationella minoriteterna själva. Den ökade synligheten har i många fall lett till ökad kunskap om de historiska oförrätter som de nationella minoriteterna har utsatts för, men i mindre utsträckning till ökad kunskap om de nationella minoriteternas kultur, språk och samhälle. är en förutsättning för att kunskapsnivån hos den bredare allmänheten ska Därför är det viktigt att växelverkan mellan synliggörande och kunskapshöjande åtgärder inte underskattas. Regeringens samlade bedömning är därför att kunskapen om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken, liksom deras synlighet i samhället bör öka. Därför bör det kunskapshöjande arbete som bedrivs av Skr. 2017/18:282 en bredd av olika aktörer fortsätta och utvecklas. angeläget att kunskapen om de nationella minoriteternas rättigheter ökar inom offentlig sektor. Samordnings- och uppföljningsmyndigheterna har en betydande roll att spela i detta. 8.4Utbildningens roll för ökad kunskap Åtgärd: har ett samlat ansvar för frågor om de nationella minoriteterna och de nationella minoritetsspråken inom ramen för sitt verksamhetsområde. ska inom ramen för detta ansvar verka samlande, stödjande och pådrivande. Regeringens bedömning: Kunskapen om de nationella minoriteterna och de nationella minoritetsspråken inom skolväsendet bör öka. Regeringen avser att följa det arbete med frågor om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken som sker inom folkbildningen. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen bedömer dock att och bör ges uttryckliga uppdrag att genomföra kunskapshöjande insatser. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig över utredningens bedömningar tillstyrker dessa. ser positivt på att genomföra kunskapshöjande insatser. Universitets- och högskolerådet anför att det är viktigt att personalen inom skolan och folkbildningen har kunskaper i att motverka diskriminering och trakasserier av minoriteterna. Ett antal kommuner, däribland , anför att det är viktigt att kunskapshöjande insatser genomförs av staten för att efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter ska kunna säkerställas. betonar skolans roll för en lyckad revitalisering av minoritetsspråken och för ökad medvetenhet bland unga om de nationella minoriteterna. Skälen för regeringens bedömning Utbildningens betydelse för ökad kunskap Varje elev i ska när denne lämnar ha kunskaper om de nationella minoriteternas kultur, språk, religion och historia. Gymnasial och eftergymnasial utbildning ger möjligheter till fördjupning och förkovran som bygger vidare på den grund som ska läggas i . Därtill är utbildningen avgörande för de nationella minoriteternas möjligheter till språkrevitalisering. Utbildningsväsendets samlade roll är därför betydande för att säkerställa en hög grundläggande nivå på kunskapen om de nationella minoriteterna i hela befolkningen. Därför är utbildningsområdet centralt i det fortsatta arbetet med att förbättra kunskapsnivån i samhället. Ett antal myndigheter har sitt verksamhetsområde inom utbildningsväsendet och har därför olika former av ansvar i förhållande till de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Inom skolväsendet har främst , och Sameskolstyrelsen ett sådant ansvar. anges i 18 § 4 förordningen (2015:1047) med instruktion för att myndigheten ska ha ett samlat ansvar för frågor om de nationella minoriteterna och de nationella minoritetsspråken inom ramen för sitt verksamhetsområde, vilket innefattar att verka samlande, stödjande och pådrivande i förhållande till berörda parter. Ändringen i myndighetens instruktion är ett uttryck för dess centrala roll i genomförandet av minoritetspolitiken och i förverkligandet av de nationella minoriteternas rättigheter. Skolinspektionen ansvarar för tillsynen av bl.a. skollagen och har därför stor betydelse för att säkerställa att det gällande regelverket efterlevs. Sameskolstyrelsen är huvudman för sameskolorna och ansvarar även för förskoleenheter vid vissa sameskolor samt för fjärrundervisning i samiska. Centrala myndigheter inom högskolesektorn är Universitets- och högskolerådet (UHR), vilket främst ansvarar för utveckling och stöd till universiteten och högskolorna, och (), vilket främst granskar kvaliteten i högre utbildning, analyserar utvecklingen och bevakar att universitet och högskolor följer lagar och regler. Universiteten och högskolorna har ett stort ansvar att inom sitt ansvarsområde anordna utbildning och forskning som möter samhällets behov inom minoritetspolitiken. Detta gäller särskilt de universitet och högskolor som har särskilda uppdrag som gäller de nationella minoritetsspråken. Det är även värt att notera studentkårernas betydelse som representanter för studenterna. Inom folkbildningen är den ideella föreningen en viktig aktör, med vissa myndighetsuppdrag. De har bl.a. till uppgift att fördela och följa upp statsbidrag till folkhögskolor och studieförbund. Eftersom utbildningsväsendet är centralt för språkrevitaliseringen och därmed för minoritetsspråkens långsiktiga fortlevnad, har samtliga dessa myndigheter och organisationer stor betydelse för minoritetspolitiken. De statliga myndigheterna har ett stort ansvar för genomförandet av den minoritetspolitiska strategin och detta gäller särskilt myndigheters avgörande betydelse för kunskapsnivån och minoritetsspråkens fortlevnad. Kunskapen inom skolväsendet behöver höjas Utredningen bedömer att kunskapen om de nationella minoritetsspråken, de nationella minoriteterna och deras rättigheter är förhållandevis låg inom skolväsendet. I styrdokumenten för skolväsendet finns krav i fråga om nationellt minoritetsspråk som modersmål i och gymnasieskolan, olika sätt att organisera utbildning för elever som tillhör de nationella minoriteterna och skolans skyldigheter att ge alla elever kunskaper om de nationella minoriteterna. Ansvaret för fortbildningen i skolan ligger hos respektive rektor. Enligt utredningen har fortbildningsinsatser fått stå tillbaka i större utsträckning . Denna uppfattning stöds av de remissvar där det framgår att kommunerna, bl.a. , saknar statliga fortbildningsinsatser om de natio- Skr. 2017/18:282 nella minoriteterna och minoritetsspråken. Därtill har Universitets- och högskolerådet pekat på behovet av kunskaper i att motverka diskriminering och trakasserier av de nationella minoriteterna. Utredningen har mot bakgrund av det anförda bedömt att bör få i uppdrag att vidta kunskapshöjande insatser om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken i skolan, vilket tillstyrker. Kunskapshöjande insatser inom skolväsendet kan utföras av olika aktörer på olika nivåer. Det kan t.ex. handla om att skolhuvudmän eller relevanta myndigheter genomför sådana insatser. Regeringen anser dock inte att ett uppdrag i särskild ordning bör ges till , utan har tillit till att myndigheten agerar utifrån dess instruktionsenliga ansvar. Regeringen avser dock att fortsätta följa utvecklingen i frågan. Folkbildningens betydelse för kunskapen om de nationella minoriteterna Folkbildningen omfattar både studieförbundsverksamhet, t.ex. studiecirklar, och folkhögskolor. En viktig del av folkhögskolornas verksamhet är de allmänna kurserna där det är möjligt att läsa in motsvarande grund- och gymnasiekompetens. Men det är också möjligt att läsa yrkesutbildningar vid folkhögskola. Folkbildningen är en idéburen verksamhet som är fri och frivillig. Statens stöd till folkbildningen utgår från det folkbildningspolitiska målet om att ge alla möjlighet att tillsammans med andra öka sin kunskap och bildning för personlig utveckling och delaktighet i samhället. I folkbildningens särart ingår det alternativa synsättet på pedagogik, engagerade lärare och ett helhetsperspektiv på deltagaren. Att folkbildningen är deltagarstyrd bidrar till att den kan tilltala även de individer som inte är intresserade av att läsa vidare på högskola eller universitet. Kurser i minoritetsspråk inom folkbildningen kan därför bidra till bättre möjligheter till språkrevitalisering och bredda utbudet för de som vill lära sig ett minoritetsspråk. Utredningen anför att det finns flera folkhögskolor som har en minoritetsinriktning eller som erbjuder kurser i minoritetsspråk, vilket är positivt. Utredningen bedömer att det också är viktigt att det finns kunskap om de nationella minoriteterna inom hela verksamheten i folkbildningen för att öka den allmänna kunskapen om de nationella minoriteterna i samhället. Utredningen föreslår därför att regeringen ska ge i uppdrag att utarbeta en handlingsplan för ökad medvetenhet om de nationella minoriteterna och deras rättigheter inom folkbildningens verksamhet. Regeringen menar dock att den här typen av verksamhet får anses ingå i de syften som styr folkbildningen, bl.a. att stärka demokratin, bidra till ökad mångfald och delaktighet och att utjämna utbildningsklyftor. Därtill finns ett stort engagemang för frågan inom folkbildningen. Regeringen menar därför att det är viktigt att följa folkbildningens arbete med minoritetspolitiska frågor. I detta avsnitt redogörs övergripande för vilka konsekvenser som är troliga med anledning av regeringens bedömningar i denna skrivelse. Vissa konsekvenser går att bedöma mer konkret medan andra konsekvenser är svårare att uppskatta. Bedömningarna utgår från nu kända parametrar. Då inte för statistiska data baserat på etnicitet är regeringens bedömningar baserat på de uppgifter som finns tillgängliga. Utöver rättighetsbärarna, dvs. individer som tillhör de nationella minoriteterna, berör bedömningarna i första hand kommuner, landsting och statliga myndigheter. De som omfattas av regeringens bedömningar i skrivelsen ska bedriva ett arbete med nationella minoriteters rättigheter.