prop · H503284 · 2018-08-28 00:00:00 — –arbetstillstånd (6 kap.), –EU-blåkort (6 a kap.), –tillstånd för företagsintern förflyttning, ICT (6 b kap.), –tillstånd för säsongsarbete (6 c kap.), –återkallelse av tillstånd (7 kap.), –avvisning och utvisning (8 kap.), –utvisning på grund av brott (8 a kap.), –kontroll- och tvångsåtgärder (9 kap.), –förvar (10 kap.), –uppsikt (10 a kap.), –hur en utlänning som hålls i förvar ska behandlas (11 kap.), –verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (12 kap.), –handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. (13 kap.), –överklagande av förvaltningsmyndighets beslut (14 kap.), –nöjdförklaring (15 kap.), –migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen (16 kap.), –skyldighet att lämna uppgifter (17 kap.), –offentligt biträde (18 kap.), –kostnadsansvar (19 kap.), –bestämmelser om straff m.m. (20 kap.), –tillfälligt skydd (21 kap.), –tribunalvittnen (22 kap.), och –särskilda bemyndiganden (23 kap.). Paragrafen innehåller en innehållsförteckning till lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Paragrafen ändras till följd av att det hittillsvarande kapitlet om förvar och uppsikt upphör att gälla och ersätts av två nya kapitel om förvar respektive uppsikt. Förutsättningar för att ta en utlänning i förvar 1 § En utlänning som har fyllt får tas i förvar om 1.utlänningens identitet är oklar vid ankomsten till eller om han eller hon efter ankomsten ansöker om uppehållstillstånd och inte kan göra sin uppgivna identitet sannolik, 2.det är nödvändigt för att kunna utreda utlänningens rätt att stanna i , 3.det är sannolikt att utlänningen kommer att avvisas eller utvisas enligt 8 kap. 2, 3, 6, 8, 9 eller 10 § eller 11 § första stycket, eller 4.det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning. En utlänning får dock inte tas i förvar enligt första stycket 1 om det är möjligt att bedöma utlänningens rätt att resa in i och vistas i trots att hans eller hennes identitet är oklar. Detsamma gäller när en fråga om uppehållstillstånd enligt 4 kap. 1, 2 eller 2 a § ändå kan bedömas. En utlänning får tas i förvar enligt första stycket 3 eller 4 endast om det finns en risk för att utlänningen bedriver brottslig verksamhet i , avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten. I paragrafen anges de materiella förutsättningarna för att ta en utlänning som har fyllt i förvar. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Genom ändringen i andra stycket förtydligas att en utlänning som söker skydd som flykting eller skyddsbehövande på annan grund kan tas i identitetsförvar, om förutsättningarna för sådant förvar i övrigt är upp- fyllda. Någon förändring av förutsättningarna för att ta en utlänning i iden- titetsförvar är inte avsedd (jfr hittillsvarande 10 kap. 1 § första stycket 2). Möjligheten ska fortfarande användas med urskiljning och återhållsamhet (prop. 1988/89:86 s. 96). Övriga ändringar är endast språkliga och redak- . 2 § Ett barn får tas i förvar om 1.det är sannolikt att barnet kommer att avvisas av eller av- visas med omedelbar verkställighet av eller om det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett sådant beslut, 2.risken är uppenbar att barnet annars håller sig undan och därigenom äventyrar en verkställighet som inte bör fördröjas, och 3.det inte är tillräckligt att barnet ställs under uppsikt. Ett barn får också tas i förvar, om 1.det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning i andra fall än enligt första stycket eller ett beslut om utvisning enligt 8 kap. 6 eller 10 § eller 8 a kap. 1 eller 5 §, och 2.det vid ett tidigare försök att verkställa beslutet inte har visat sig tillräckligt att barnet ställts under uppsikt enligt bestämmelserna i 10 a kap. 3 § andra stycket. I paragrafen anges de materiella förutsättningarna för att ta en utlänning som är ett barn i förvar. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Ändringarna är endast språkliga och redaktionella. 3 § Ett barn får inte skiljas från båda sina vårdnadshavare genom att barnet eller vårdnadshavaren tas i förvar. Ett barn som inte har någon vårdnadshavare i får tas i förvar endast om det finns synnerliga skäl. Av paragrafen följer bl.a. att ett barn inte får skiljas från båda sina vård- nadshavare genom att barnet eller vårdnadshavaren tas i förvar. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.3. Myndigheter som är behöriga att besluta om förvar 4 § Beslut om förvar meddelas av den myndighet som är behörig enligt 5–7 §§. I paragrafen, som får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets synpunkter, anges vilken myndighet som beslutar om förvar. Övervägan- dena finns i avsnitt 7. Som framgår av 5–7 §§ kan behörigheten flytta mellan Migrationsver- ket, och Säkerhetspolisen. Den myndighet som beslu- tade att ta en utlänning i förvar behöver därmed inte vara den som därefter är behörig myndighet. Ett exempel på när en sådan situation kan inträffa är om en utlänning efter ett beslut om förvar av ansöker om asyl och ärendet då överlämnas till för handläggning. Rubriken närmast före paragrafen utformas i enlighet med Lagrådets förslag. 5 § är behörig myndighet, om inte något annat anges i 6 eller 7 §. Paragrafen, som utformas och får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets synpunkter, anger när är behörigt att besluta om förvar. Övervägandena finns i avsnitt 7. Av paragrafen följer att är behörig myndighet när inte eller Säkerhetspolisen är det enligt 6 eller 7 §. Av detta följer bl.a. att är behörig myndighet när verket hand- lägger ett ärende om avvisning eller utvisning eller är ansvarigt för att verkställa ett sådant beslut. Ett annat exempel på när är behörig myndighet är om ett verkställighetsärende som handläggs av eller Säkerhetspolisen upphör att vara verkställbart, dock med undantag för om det har åberopats hinder mot verkställighet med stöd av 12 kap. 19 eller 19 b §, se vidare författningskommentarerna till 6 och 7 §§. Till skillnad från vad som gällt kommer migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen inte längre att ansvara för att fatta beslut om att ta en utlänning i förvar eller ansvara för att det sker en ny prövning av sådana beslut. kommer därmed att vara behörig myndig- het i frågor om förvar som ett avvisnings- eller utvisnings- ärende handläggs av en migrationsdomstol eller av Migrationsöver- domstolen. 6 § är behörig myndighet när myndigheten 1.handlägger ett ärende om avvisning, eller 2.ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. behåller sin behörighet enligt första stycket 2 även när hinder mot verkställighet har åberopats enligt 12 kap. 19 eller 19 b § så länge Migrations- verket inte har beslutat om en prövning ska ske eller, i fall som avses i 12 kap. 19 a § tredje stycket, en migrationsdomstol inte har prövat om inhibition ska beslutas. Paragrafen, som utformas och får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets förslag, anger i vilka situationer som är Övervägandena finns i avsnitt 7. Av första stycket framgår att är behörig myndighet i För det första är behörig när myndig- heten handlägger ett ärende om avvisning. som får besluta om avvisning regleras i 8 kap. 17 §. det andra är behörig när myndigheten ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. I 12 kap. 14 § anges när Polismyn- digheten ansvarar för verkställighet av ett sådant beslut. ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning förutsätter att det finns ett beslut som får verkställas. Det innebär att myndigheten som huvudregel inte är behörig som ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas. I andra stycket anges dock att behåller sin behörighet enligt första stycket 2 även när avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte får verkställas på grund av att utlänningen har åberopat nya omständigheter enligt 12 kap. 19 eller 19 b §. I en sådan situation behåller Polismyndig- heten sin behörighet till dess att har tagit ställning till om en prövning av frågan om uppehållstillstånd ska göras eller inte. beviljar en sådan prövning, övergår behörigheten till Om däremot beslutar att inte bevilja en prövning, behåller behörigheten även om beslut överklagas till en migrationsdomstol, dock under förutsättning att domstolen inte beslutar om inhibition. Detta gäller även i de fall som avses i 12 kap. 19 a § tredje stycket, dvs. om utlänningen överklagar ett beslut att inte bevilja prövning och frågan om en sådan prövning inte har avgjorts tidigare och beslutet om avvisning eller utvisning därför inte får verkställas förrän migrationsdomstolen har prövat om inhibition ska beslutas. inhibition beslutas av domstolen, övergår behörigheten till Migrations- 7 § Säkerhetspolisen är behörig myndighet när myndigheten ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Säkerhetspolisen behåller sin behörighet även när hinder mot verkställighet har åberopats enligt 12 kap. 19 eller 19 b § så länge inte har beslutat om en prövning ska ske eller, i fall som avses i 12 kap. 19 a § tredje stycket, en migrationsdomstol inte har prövat om inhibition ska beslutas. I paragrafen, som utformas och får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets förslag, anges när Säkerhetspolisen är behörig myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt första stycket är Säkerhetspolisen behörig när myndigheten ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Av 12 kap. 14 § framgår i vilka fall som Säkerhetspolisen ska verkställa ett sådant beslut. myndigheten ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning avses att det finns ett beslut som får verkställas. Det innebär att myndigheten som huvudregel inte är behörig som ett beslut om avvisning Prop. 2017/18:284 eller utvisning inte får verkställas. I andra stycket anges dock att Säkerhetspolisen behåller sin behörighet även när avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte får verkställas på grund av att utlänningen har åberopat nya omständigheter enligt 12 kap. 19 eller 19 b §. I en sådan situation är Säkerhetspolisen behörig fram till dess att har beslutat om en prövning ska ske eller, i fall som avses i 12 kap. 19 a § tredje stycket, en migrationsdomstol har prövat om inhibition ska beslutas, se även kommentaren till 6 §. Interimistiska beslut om förvar 8 § Om det inte finns tid att avvakta den behöriga myndighetens beslut om förvar, får besluta om att ta en utlänning i förvar till dess att den behöriga myndigheten meddelat beslut i frågan. Ett sådant interimistiskt beslut ska skyndsamt anmälas till den behöriga myndigheten, som därefter ska pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. Att en polisman i vissa fall får omhänderta en utlänning i avvaktan på Polis- myndighetens beslut om förvar framgår av 11 § polislagen (1984:387). Om kontroll av en utlänning sker under medverkan av , Kustbevak- ningen eller med hjälp av en särskilt förordnad passkontrollant, har tulltjänste- mannen, tjänstemannen vid eller passkontrollanten samma rätt att omhänderta utlänningen som en polisman har enligt andra stycket. tagandet ska så skyndsamt som möjligt anmälas till en polisman för prövning av om åtgärden ska bestå. I paragrafen, som utformas och får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets förslag, finns regler om interimistiska beslut om förvar. grafen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 17 §. Ändringarna är endast språkliga. 9 § Förvar ska pågå under en så som möjligt. En utlänning får hållas i förvar endast så länge som skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för utlänningen eller för något annat motstående Paragrafen, som får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets syn- punkter, innehåller allmänna regler om hur tiden i förvar ska bestämmas. Övervägandena finns i avsnitt 6. I paragrafen anges inledningsvis den allmänna grundsatsen att förvar ska pågå under en så som möjligt. Denna grundsats kompletteras med en regel om att proportionalitetsprincipen ska beaktas vid bedömningen av hur länge en utlänning får hållas i förvar. Paragrafen gäller oavsett på vilken grund som utlänningen hålls i förvar. Proportionalitetsregeln ersätter den gällande bestämmelsen om att det krävs synnerliga skäl för att hålla en utlänning i förvar under en än respektive , beroende på om det finns ett verkställbart beslut om avvisning eller utvisning. Regeln ger uttryck för praxis om att den tid som en utlänning får hållas i förvar får förlängas endast om förlängningen står i rimlig proportion till intresset av att underlätta verkställigheten av en kommande avvisning eller utvisning. avvägning ska i varje enskilt fall göras mellan det allmännas och den enskildes intressen. En sådan avvägning ska enligt praxis göras redan enligt den hittillsvarande ordningen och någon förändring av hur denna avvägning ska göras är inte avsedd. Att kravet på synnerliga skäl tas bort och ersätts med en proportionalitetsregel innebär således inte att det finns utrymme för att hålla en utlänning i förvar än vad som medgetts. Vid bedömningen av hur länge som utlänningen får hållas i förvar ska beaktas bl.a. vilka konsekvenser frihetsberövandet får för den enskilde och hans eller hennes familj. Andra exempel på omständigheter som ska beak- tas är om utlänningens identitet är oklar eller att det fortfarande utreds om en verkställighet kan genomföras. Även bristande samarbete med myndig- heterna från utlänningens sida är ett exempel på en omständighet som ska beaktas vid bedömningen av om tiden i förvar är proportionerlig. Paragrafen gäller under hela den tid som utlänningen hålls i förvar. Det innebär bl.a. att en domstol måste ta hänsyn till dessa regler vid prövningen av ansökningar om fortsatt förvar. Till exempel bör domstolen vid en sådan prövning kontrollera att den myndighet som ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning arbetar tillräckligt effektivt med ärendet. Ju som utlänningen har varit tagen i förvar, desto större krav måste ställas på myndigheten att t.ex. presentera godtagbara skäl till varför ett beslut om avvisning eller utvisning inte har kunnat verkställas. 10 § En utlänning som har fyllt får inte hållas i förvar för utredning med stöd av 1 § första stycket 2 än . En utlänning som har fyllt får hållas i förvar med stöd av 1 § första stycket Om det är sannolikt att verkställigheten av avvisnings- eller utvisningsbeslutet kommer att ta på grund av bristande samarbete från utlänningen eller för att det tar tid att införskaffa nödvändiga handlingar, får utlänningen hållas i förvar , dock högst . Tidsgränserna om tre och gäller inte om utlänningen av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Paragrafen, som får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets syn- punkter, innehåller absoluta tidsgränser för förvar. Övervägandena finns i avsnitt 6. Av första stycket framgår att den yttersta tidsgränsen för utrednings- förvar enligt 1 § första stycket 2 är . Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 4 § första stycket. I andra stycket, som till stor del motsvarar hittillsvarande 10 kap. 4 § andra stycket, anges absoluta tidsfrister som gäller om utlänningen hålls i förvar med stöd av 1 § första stycket 4. I förhållande till vad som gällt uppställs det inte längre något krav på synnerliga skäl för att en utlänning ska få hållas i förvar än eller , beroende på om utlänningen hålls i förvar med stöd av 10 kap. 1 § första stycket 4. I stället gäller de allmänna reglerna i 9 § om att förvaret ska pågå under en så som möjligt och att proportionalitetsprincipen ska beaktas vid bedömningen av hur länge en utlänning får hållas i förvar. 11 § Ett barn får inte hållas i förvar än eller, om det finns synnerliga skäl, . Paragrafen, som får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets syn- punkter, innehåller absoluta tidsgränser för förvar av en utlänning som är ett barn. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.3. Domstolsprövning vid fortsatt förvar 12 § Om den behöriga myndigheten bedömer att en utlänning bör hållas kvar i förvar än , ska myndigheten hos en migrations- domstol ansöka om fortsatt förvar. Ansökan ska göras senast från den dag då beslutet började verkställas. Om beslutet om förvar har överklagats till en migrationsdomstol innan en ansökan om fortsatt förvar har gjorts, ska ansökan i stället göras senast för migrationsdomstolens avgörande. Om en ansökan om fortsatt förvar inte görs , upphör beslutet om förvar att gälla. Har en ansökan om fortsatt förvar gjorts får utlänningen hållas kvar i förvar i avvaktan på migrationsdomstolens prövning. Paragrafen innehåller regler om domstolsprövning vid förvar som pågår än . Paragrafen och rubriken närmast före paragrafen utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. I första stycket anges att den behöriga myndigheten ska ansöka om fortsatt förvar hos en migrationsdomstol, om den behöriga myndigheten bedömer att det finns ett behov av en förvarstid som överstiger . Vilken migrationsdomstol som en ansökan ska lämnas in till framgår av 13 §. En ansökan om fortsatt förvar ska, som huvudregel, göras från det att förvarsbeslutet verkställdes, dvs. från den dag då det faktiska omhändertagandet skedde. Fristen för att ansöka om fortsatt för- var beräknas annorlunda om utlänningen har överklagat beslutet om förvar innan en ansökan om fortsatt förvar har gjorts. Om ett sådant överklagande har gjorts, ska ansökan om fortsatt förvar i stället lämnas in senast för migrationsdomstolens avgörande. Med beslutet om förvar avses det ursprungliga beslutet – eller det beslut som har kommit att ersätta detta – i frågan om det finns förutsättningar att ta en utlänning i förvar enligt reglerna i 1 eller 2 § och som innebär att utlänningen frihets- berövas. Tvåveckorsfristen är absolut. Det innebär bl.a. att om utlänningen av någon anledning inte vistas i förvaret, t.ex. på grund av sjukhusvistelse eller av att han eller hon har avvikit, påverkas inte fristen av detta. Om grunden för förvar ändras, ska som regel ett nytt förvarsbeslut meddelas. Ett sådant nytt beslut påverkar inte tidsfristen. Även i en sådan situation ska tidsfristen räknas från den dag då förvarsbeslutet verkställdes och utlänningens frihet begränsades. Fristen påverkas inte heller av om ansvaret för förvarsbeslutet går över från en myndighet till en annan. I andra stycket anges att förvarsbeslutet upphör att gälla om en ansökan om fortsatt förvar inte görs . Utlänningen ska då försättas på fri fot. I stycket anges också att en utlänning får hållas kvar i förvar som ett mål om fortsatt förvar handläggs hos migra- tionsdomstolen. 13 § En ansökan om fortsatt förvar prövas av den migrationsdomstol inom vars domsområde ärendet om förvar först har prövats. I paragrafen regleras vilken migrationsdomstol som ska pröva en ansökan om fortsatt förvar. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Enligt paragrafen ska en ansökan om fortsatt förvar prövas av den migrationsdomstol inom vars domsområde ärendet om förvar först har Det innebär att samma migrationsdomstol som skulle handlägga ett överklagande av beslutet om förvar också ska pröva en ansökan om fortsatt förvar (jfr 14 § andra stycket lagen [1971:289] om allmänna för- valtningsdomstolar och 6 § förordningen [1977:937] om allmänna förvalt- ningsdomstolars behörighet). 14 § Om en migrationsdomstol efter ansökan beslutar att en utlänning fortsatt ska hållas i förvar, ska domstolen bestämma hur länge förvaret får pågå. ett beslut om avvisning eller utvisning får tiden inte överstiga . fall får tiden inte överstiga . Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om migrationsdomstolens prövning och beslut efter en ansökan om Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Om en migrationsdomstol bedömer att en utlänning ska hållas kvar i förvar, ska domstolen bestämma en tidpunkt som förvaret som längst får pågå till innan en ny ansökan om fortsatt förvar behöver göras. finns ett beslut om avvisning eller utvisning, får tiden bestämmas till högst Detta gäller oavsett om beslutet får eller inte får verkställas. I annat fall får tiden inte överstiga . Tiden ska bestämmas med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet och får inte bestämmas längre än vad som är nödvändigt. Vid bedömningen ska de generella reglerna i 9 § om förvarstidens längd beaktas. Det innebär att utgångs- punkten är att en utlänning ska hållas i förvar under en så som En utlänning får inte heller hållas i förvar än vad som kan anses proportionerligt. Domstolen måste också beakta de absoluta tidsgränserna som anges i 10 §. Dessa tidsgränser innebär bl.a. att förvar enligt 10 kap. 1 § första stycket 4 får pågå än tre månader endast om det är sannolikt att verkställigheten kommer att ta på grund av bristande samarbete från utlänningen eller för att det tar tid att införskaffa nödvändiga handlingar. 15 § Om den behöriga myndigheten bedömer att en utlänning bör hållas kvar i förvar än vad en migrationsdomstol har bestämt, ska myn- digheten på nytt ansöka om fortsatt förvar innan löpt ut. Paragrafen, som får en placering i kapitlet i enlighet med Lagrådets syn- punkter, innehåller regler om den fortsatta prövningen av ett beslut om Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Enligt paragrafen ska den behöriga myndigheten på nytt ansöka om fortsatt förvar om den bedömer att det finns skäl att hålla utlänningen i förvar än vad en domstol har bestämt. förvar ändras, ska som regel den behöriga myndigheten meddela ett nytt På samma sätt som enligt 12 § första stycket påverkas inte den tidsfrist som domstolen har bestämt av det förhållandet att ett nytt beslut om förvar meddelas med anledning av att grunden för förvar har Om ett sådant nytt beslut om förvar har meddelats och ersatt det tidigare beslutet, måste den behöriga myndigheten ansöka om fortsatt förvar senast den dag som domstolen har bestämt. För en ansökan om fortsatt förvar som görs i enlighet med den före- varande paragrafen gäller samma regler som för en ansökan som görs en- ligt 12 § första stycket. Det innebär bl.a. att beslutet om förvar upphör att gälla om en ansökan om fortsatt förvar inte görs (12 § andra stycket) och att en ansökan prövas av den migrationsdomstol inom vars doms- område ärendet om förvar först har prövats (13 §). Skyldighet att upphäva ett beslut om förvar 16 § Den behöriga myndigheten ska upphäva ett beslut om förvar om det inte längre finns skäl för beslutet. ska alltid upphäva ett beslut om förvar om det avser att bevilja Detsamma gäller en migrationsdomstol eller Migrationsöver- domstolen, om domstolen avser att bevilja uppehållstillstånd. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, finns regler om skyldigheten att upphäva ett förvarsbeslut. avsnitt 8.4.1 och 8.4.2. Enligt första stycket är den myndighet som är behörig i frågor om förvar alltid skyldig att upphäva ett beslut om förvar, om det inte längre finns skäl Skyldigheten gäller även när en annan myndighet handlägger ett ärende rörande utlänningen eller när ett mål rörande utlänningen handläggs i domstol. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 10 kap. 9 § Enligt andra stycket är dessutom vid handläggning av ett ärende om uppehållstillstånd i vissa fall skyldigt att upphäva ett beslut om förvar som det inte längre finns skäl för, även om verket inte är behörig En sådan situation kan inträffa t.ex. om verket handlägger ett överklagat avvisningsbeslut från och inte har beslutat om inhibition av avvisningsbeslutet. Om i ett sådant fall beviljar uppehållstillstånd, ska upphäva beslutet om förvar. Det innebär inte att verket alltid ska invänta beslutet Skyldigheten att upphäva förvarsbeslutet upp- kommer så snart det under handläggning står klart att uppehållstillstånd ska meddelas, även om beslutet meddelas först . Även en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen har en skyl-