prop · H503231 · 2018-04-19 00:00:00 — Om det kan befaras att det skulle medföra en fördröjning av väsentlig betydelse för utredningen får dock en åklagare besluta om övervakning i avvaktan på domstolens beslut. Förfarandet vid hemlig kameraövervakning är därmed kringgärdat av vissa rättssäkerhetsgarantier som inte har några motsvarigheter i kameraövervakningslagen. Utredningen bedömer att det finns ett starkt behov för och Säkerhetspolisen att i vissa specifika fall bedriva öppen kamerabevakning i enlighet med kamerabevakningslagen, utan att upplysa om bevakningen genom skyltning eller på något annat verksamt sätt. Den kamerabevakning som avses är främst sådan bevakning i akuta situationer med risk för allvarlig brottslighet som är undantagen från tillståndskravet i lagen. I sådana situationer kan förhållandena vara sådana att det inte är praktiskt möjligt att direkt uppfylla kravet på upplysning. Exempel på situationer av detta slag är våldsamma sammandrabbningar på offentliga platser, terrorangrepp eller andra plötsliga händelser som innefattar en risk för allvarlig brottslighet. När bevakning av sådana händelser ska ske från drönare eller annars från luften, dvs. med luftfartyg, är det ofta inte möjligt att upplysa om kameraanvändningen. Till skillnad mot hemlig kameraövervakning där själva poängen med övervakningen är att den sker dolt handlar det alltså om fall där kamerabevakning sker på ett öppet sätt men där de praktiska möjligheterna att upplysa om bevakningen är mycket små. Regeringen delar utredningens bedömning att det finns skäl att införa ett undantag från upplysningskravet som tar sikte på sådana situationer. Ett sådant undantag måste dock avgränsas noggrant och utformas så att det Behov av undantag från kravet på upplysning finns typiskt sett inte när bevakningen ska ske från rörliga objekt på marken, t.ex. fordon, eftersom en synlig upplysning kan lämnas på objektet, exempelvis genom en Något sådant behov finns inte heller vid kamerabevakning från fasta objekt som avser en avgränsad geografisk plats. undantag från upplysningskravet avgränsas så att det endast gäller situationer som är brådskande. I situationer som inte är brådskande går det oftast att uppfylla kravet på upplysning även vid användning av en kamerautrustad drönare, i vart fall om bevakningen huvudsakligen ska ske inom en avgränsad plats. Ett strikt begränsat undantag av det aktuella slaget får anses förenligt med regleringen i det nya dataskyddsdirektivet. Direktivet innebär i och för sig ett krav på att viss allmän information alltid ska göras tillgänglig för registrerade (artikel 13.1). Det handlar bl.a. om den personuppgifts- ansvariges identitet och kontaktuppgifter, ändamålen med behandlingen och rätten att lämna in klagomål till tillsynsmyndigheten. allmän information ska göras tillgänglig för en obestämd krets måste avgöras genom en tillämpning av aktuella bestämmelser i brottsdatalagen 1 §). emellertid att sådan information kan anges på myndighetens webbplats. Regeringen anser, till skillnad från , att undantaget endast bör omfatta situationer då det av särskild anledning finns risk för En mer generell utformning av undantaget skulle sträcka sig betydligt längre än motsvarande tillfälliga undantag från tillståndskravet och vara svårt att överblicka konsekvenserna av. dock framhållas att det inte krävs en misstanke om ett visst konkret brott för att undantaget ska vara tillämpligt. Det räcker att det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet. utvidgas på samma sätt som motsvarande tillfälliga undantag från tillståndskravet och således omfatta alla former av allvarlig brottslighet. Det bör, till skillnad mot utredningens förslag, inte heller krävas att risken för allvarlig brottslighet kan knytas till en viss plats. Även om det oftare är svårare att upplysa om kamerabevakning med drönare än vid annan kamerabevakning bör det som framhålls ovan normalt finnas möjligheter att genom skyltning eller på annat verksamt sätt upplysa om att bevakningen när situationen inte är brådskande. föreslås nedan bör det dessutom även fortsättningsvis finnas en möjlighet att ansöka om undantag från upplysningskravet hos tillsynsmyndigheten i Mot bakgrund av vad bl.a. JO anför om riskerna för ökad dold kamerabevakning vill regeringen framhålla att även den nuvarande kameraövervakningslagen innehåller vissa undantag från huvudregeln om upplysningsplikt som inte har ansetts innebära ett kringgående av regleringen om hemlig kameraövervakning. De särskilda undantagen i lagen tar i och för sig inte direkt sikte på brottsbekämpande myndigheters övervakning men den möjlighet som finns för att besluta om undantag i enskilda fall har inte begränsats i detta avseende (jfr prop. 2012/13:115 s. 90). Regeringen vill också framhålla att undantaget inte är Undantaget innefattar således inte en rätt att försöka dölja kamerabevakningen eller att använda den som ett led i en pågående förundersökning. I kravet på att undantaget bara får tillämpas i brådskande fall ligger också att upplysning om kamerabevakningen ska lämnas när det är möjligt. Av förslaget till brottsdatalag framgår bl.a. att tillsynsmyndigheten har rätt att från den som är personuppgiftsansvarig få upplysningar om och dokumentation av behandlingen av personuppgifter och säkerhets- och skyddsåtgärder liksom ett antal befogenheter att förebygga och korrigera olaglig personuppgiftsbehandling (5 kap. 5–7 §§). Regeringen anser därför inte att det finns behov av att införa en särskild skyldighet för berörda myndigheter att lämna information till tillsynsmyndigheten när man har tillämpat undantaget. Sammanfattningsvis bör ett begränsat undantag från upplysningskravet och rätten till information för den registrerade gälla vid sådan kamerabevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av eller Säkerhetspolisen, om det av särskild anledning finns risk för allvarlig brottslighet och syftet med bevakningen är att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra sådana brott. Nytt undantag för drönare vid olyckor I avsnitt 6.6 föreslås att kamerabevakningslagen ska innehålla ett undantag från tillståndskravet för viss kamerabevakning som bedrivs i samband med olyckor av eller den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor. Undantaget motsvaras i allt väsentligt av det nuvarande tillfälliga undantaget i 11 § första stycket 1 kamera- övervakningslagen och är främst avsett att komma till användning i anslutning till att avspärrning har skett på grund av en olycka, en katastrof eller någon annan nödfallsliknande situation (se prop. 1997/98:64 s. 56 och 2012/13:115 s. 56). Kameraövervakningslagen innehåller inte något undantag från upplysningskravet vid sådan kameraövervakning. Frågan är om det finns ett behov av ett undantag även från upplysningsplikten vid kamerabevakning som behövs vid hotande eller inträffade olyckor. Det kan konstateras att det i sådana situationer i regel finns behov av att snabbt kunna få en överblick av olycksområdet och att kamerautrustade drönare eller andra luftfartyg kan utgöra användbara hjälpmedel för att få en sådan överblick. Visserligen kommer sådan användning av kameror ofta inte att omfattas av den nya lagens tillämpningsområde eftersom det normalt inte är fråga om vare sig varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. I de fall där kamera- bevakningslagen är tillämplig kan det dock, åtminstone inledningsvis, vara svårt eller praktiskt omöjligt att uppfylla upplysningskravet på grund av det olycksdrabbade områdets storlek och behovet av skyndsamhet. I dessa fall måste integritetsriskerna anses små i förhållande till intresset av kamerabevakningen. Intresset av att rädda människoliv, särskilt vid naturkatastrofer eller katastrofer framkallade av människan, anges i skäl 73 till dataskyddsförordningen som ett exempel på när en begränsning av förordningens rättigheter kan göras enligt artikel 23. De människor som råkar befinna sig i ett olycksområde får åtminstone inledningsvis anses ha 2017/18:231 ett begränsat intresse av att bli upplysta om kamerabevakningen. Om bevakningen behövs även efter det akuta inledningsskedet bör det dessutom oftast vara möjligt att uppfylla kravet på upplysning och information. I den mån även detta av praktiska skäl är omöjligt kan undantag beviljas i enskilda fall. Regeringen instämmer mot denna bakgrund i utredningens bedömning att det bör införas ett undantag från upplysningsplikten vid kamerabevakning vid olyckor. Som MSB anför bör det framgå att undantaget även omfattar kamerabevakning i samband med efterföljande åtgärder vid risk för nya olyckor, under förutsättning att det rör sig om kamerabevakning i brådskande fall och upplysning därför inte kan lämnas. Att ge undantaget en mer generell utformning skulle emellertid kunna innebära att det omfattar fler fall än vad som är strikt nödvändigt. Mot denna bakgrund bör ett undantag från upplysningskravet och rätten till information för den enskilde gälla vid sådan kamerabevakning som bedrivs i brådskande fall från ett luftfartyg av eller den som är räddningsledare enligt lagen om skydd mot olyckor, om bevakningen är av vikt för att avvärja en överhängande fara för olycka, begränsa verkningarna av en inträffad olycka eller minska risken för nya olyckor. Undantag ska också kunna beslutas i enskilda fall Bestämmelsen i 27 § tredje stycket kameraövervakningslagen om att undantag från upplysningsplikten kan göras i enskilda fall om det finns synnerliga skäl är avsedd att tillämpas restriktivt. I förarbetena har som exempel angetts övervakning av rovdjurslyor i syfte att upptäcka och beivra tjuvskytte och plundring samt för att kartlägga rovdjurens bestånd (se prop. 2012/13:115 s. 89–91). Det har alltså ansetts viktigt att kunna bedriva kamerabevakning för viltvårds- och artskyddsändamål utan att t.ex. rovdjurslyors lägen avslöjas eftersom syftet med bevakningen då motverkas. I förarbetena har också uttalats att det kan förekomma angelägna behov av undantag även i andra fall. Det kan t.ex. röra sig om fall där det inte är möjligt att på ett verkningsfullt sätt upplysa om övervakningen. Den tekniska utvecklingen av bl.a. kamerautrustade drönare innebär att det allt oftare kan uppstå situationer där det är angeläget att kunna använda tekniken men praktiskt omöjligt att fullt ut uppfylla upplysningskravet. I viss utsträckning undviks sådan problematik genom att kamerabevakningslagen får ett snävare tillämpningsområde än den nuvarande lagstiftningen. Den som vill använda kamerautrustade drönare i andra syften än att bevaka människor bör ofta kunna se till att användningen inte innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. Därmed gäller inte upplysningskravet i kamerabevakningslagen. Enligt regeringens bedömning bör t.ex. användning av kamerautrustade drönare i sådana verksamheter som och uppmärksammar ofta falla utanför lagens tillämpningsområde. Detsamma gäller räddningsverksamhet som bedrivs av frivilligorganisationer. Som utredningen föreslår bör det dessutom även fortsättningsvis finnas möjligheter för tillsynsmyndigheten att i enskilda fall besluta om undantag från kravet på upplysning och information om den personuppgiftsbehandling som kamerabevakningen innebär. Detta säkerställer att lagstiftningen inte hindrar särskilt angelägen användning av kameratekniken, exempelvis i sjukvårds- och räddningsverksamhet. Prövningen bör precis som präglas av restriktivitet genom att ett krav på synnerliga skäl ställs upp. Den tekniska utvecklingen, t.ex. i fråga om kamerautrustade drönare, innebär emellertid att det kan finnas anledning att besluta om undantag i fler fall än tidigare, om detta är en förutsättning för att tekniken ska kunna användas i angelägna fall. Utöver de nämnda fallen bör undantag exempelvis kunna komma i fråga vid användning av drönare i andra situationer än sådana brådskande fall som det särskilda undantaget tar sikte på. Ett sådant exempel är användningen av kamerautrustade drönare i samband med förväntade oroligheter vid exempelvis statsbesök eller andra planerade evenemang där bevakningen framstår som angelägen men sannolikt inte kan begränsas till ett visst område och upplysningskravet i praktiken därför inte går att uppfylla. I sammanhanget kan också framhållas att en ansökan om undantag från upplysningskravet kan ske redan i samband med en ansökan om tillstånd till kamerabevakning om det skulle vara aktuellt. En och samma ansökan bör vidare, precis som vid tillståndsförfarandet, kunna omfatta kamerabevakning från flera olika drönare (se avsnitt 6.4). Regeringen bedömer, i likhet med utredningen, att en sådan lagreglerad och begränsad möjlighet till beslut om undantag i enskilda fall som föreslås är förenlig med EU-regleringen. Förfarandet vid tillsynsmyndighetens beslut om undantag i enskilda fall Kamerabevakningslagen behöver liksom den nuvarande regleringen innehålla bestämmelser om förfarandet vid tillsynsmyndighetens beslut om undantag i enskilda fall. Enligt 27 § tredje stycket kameraövervakningslagen ska en ansökan om undantag från upplysningsplikten vara skriftlig. Vidare ska ett yttrande från skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen lämnas in tillsammans med ansökan och berörd kommun ges tillfälle att yttra sig i vissa fall. Ett beslut om undantag ska förenas med de villkor som behövs, t.ex. undantaget gäller. Om förutsättningarna för ett beslut om undantag ändras får, enligt 20 § kameraövervakningslagen, nya villkor beslutas eller, om förutsättningarna för tillstånd inte längre uppfylls, beslutet återkallas. Kamerabevakningslagen bör innehålla motsvarande bestämmelser om förfarandet. I enlighet med utredningens förslag bör det i kamerabevakningslagen på ett utförligare sätt än tidigare anges vilka uppgifter en ansökan ska innehålla. Dessutom bör det framgå att berörd kommun, precis som vid tillståndsprövningen, bara ska ges tillfälle att yttra sig om det av särskild anledning behövs ett yttrande. Ett beslut om undantag bör, precis som ett tillståndsbeslut, få begränsas att gälla . Undantag för avlyssning eller inspelning av ljud Kamerabevakning som innefattar avlyssning och upptagning av ljud innebär i regel särskilt påtagliga integritetsrisker eftersom det normalt inte 2017/18:231 finns anledning att förvänta sig att utomstående ska ta del av vad man säger även om man befinner sig i en offentlig miljö. Detta är en viktig utgångspunkt även för den nya lagen. Varken kameraövervakningslagens generella undantag från upplysningsplikten eller möjligheten till beslut om undantag i enskilda fall gäller om ljud ska avlyssnas eller tas upp vid övervakningen. Enligt utredningen har det dock framkommit att det försvårar bevakning som sker för att kartlägga bestånd av hotade rovdjur. Vid sådana kartläggningar görs bl.a. undersökningar av föryngringen av rovdjursstammen och en möjlighet att registrera ljudet från rovdjursungarna är då ofta en förutsättning för att en bedömning av föryngringen ska vara möjlig. Enligt MSB kan det också vara värdefullt för räddningstjänsten att i vissa fall kunna uppfatta ljud som exempelvis ras, explosion eller rop på hjälp. Regeringen delar utredningens bedömning att de särskilda undantagen inte heller fortsättningsvis bör innefatta en rätt att utan upplysning avlyssna eller spela in ljud. Däremot bör det i enlighet med vad utredningen föreslår finnas möjlighet att efter noggranna överväganden också undanta sådan kamerabevakning från upplysningskravet i enskilda fall. En förutsättning för detta bör vara att intresset av avlyssning eller upptagning av ljud väger tungt som integritetsriskerna i praktiken är obefintliga. Utöver de exempel som anges ovan kan så t.ex. vara fallet vid användning av sensorer som kan detektera ljud av skottlossning eller liknande. Undantaget får dock inte tillämpas på ett sätt som möjliggör hemlig eller dold avlyssning av människors samtal. 8Ett förstärkt integritetsskydd vid kamerabevakning på arbetsplatser Regeringens förslag: Kamerabevakningslagen ska innehålla en bestämmelse som upplyser om att det i fråga om arbetsgivares kamerabevakning av en arbetsplats finns bestämmelser om förhandlingsskyldighet i 11–14 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår en bestämmelse som innebär en materiell reglering av förhandlingsskyldigheten enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet, förkortad MBL vid kamerabevakning på arbetsplatser som inte omfattas av kravet på tillstånd. Utredningen föreslår också en bestämmelse om att undantag från förhandlingsskyldigheten ska få göras genom kollektivavtal. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Datainspektionen, och , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Även Arbetsdomstolen tillstyrker förslaget i sig men anser att det bör övervägas om det också bör införas en materiell hänvisning till de skadeståndssanktionerade bestämmelserna i 15–18, 21 och 22 §§ MBL om hur det ska gå till vid Enligt Arbetsdomstolen framstår det vidare som en brist i förslaget att den berörda arbetstagarorganisationen inte kan utkräva någon sanktion, om inte underlåtenheten att förhandla innebär ett brott mot lagen om medbestämmande i arbetslivet eller kollektivavtal. Arbetsdomstolen föreslår därför att lagförslaget kompletteras med en reglering om att skadestånd kan utgå till berörd arbetstagarorganisation om arbetsgivaren inte fullföljer sin förhandlingsskyldighet enligt Enligt Arbetsdomstolen bör också den reglering om preskription som följer av MBL gälla. (LO) välkomnar att det föreslås en anpassning till den svenska partsmodellen även om LO och medlemsförbunden anser att det gäller en förhandlingsskyldighet för arbetsgivare även enligt det nuvarande Den bristande tillämpningen beror enligt LO:s uppfattning ofta på bristande kunskap om regelverket. () anser att beslut om kamerabevakning på en arbetsplats som regel omfattas av förhandlingsskyldigheten i lagen om medbestämmande i arbetslivet. tycker dock att det är bra att detta förtydligas eftersom det är osäkert om regleringen efterlevs. () tillstyrker förslaget om förhandlingsskyldighet men anser att det bör klargöras i vad mån bestämmelsen i kamerabevakningslagen har någon materiell betydelse när förhandlingsskyldighet föreligger enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet, eller om den då enbart har en TCO ställer sig också frågande till innebörden av den föreslagna undantagsbestämmelsen och vad den kan leda till dataskyddsförordningen innebär och olämpligheten av att införa ett absolut krav på förhandlingsskyldighet i en särskild lag. och Visita framför liknande synpunkter men öppnar i och för sig upp för någon form av upplysningsbestämmelse som, i likhet med viss annan lagstiftning på arbetsrättens område, hänvisar till regleringen i lagen om medbestämmande i arbetslivet. Skälen för regeringens förslag Nuvarande integritetsskydd och behovet av förstärkning Kamerabevakning av arbetsplatser är mycket vanligt förekommande i vissa branscher och kan medföra särskilda risker för de anställdas personliga integritet. Många anställda måste vistas regelbundet på platser som kamerabevakas av arbetsgivaren och kan känna olust inför att invända mot kamerabevakningen eller påtala brister på grund av det särskilda beroendeförhållande som anställningsförhållandet Enligt kameraövervakningslagen krävs som huvudregel tillstånd till kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde. övervakningen avser en arbetsplats ska ett yttrande från skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen lämnas in tillsammans med ansökan. ett tillfredsställande skydd för 2017/18:231 personliga integriteten vid kameraövervakning av sådana arbetsplatser. Även enligt kamerabevakningslagen kommer det att finnas ett krav på att yttrande från skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder arbetstagare på arbetsplatsen ska lämnas in tillsammans med en ansökan om tillstånd till kamerabevakning, eller en ansökan om undantag från upplysningskravet (se avsnitt 6.4 och 7.2). innebär förslaget att tillståndsplikten inte kommer att omfatta privata arbetsgivare, om de inte utför en uppgift av allmänt intresse. Det finns därför skäl att överväga åtgärder för att säkerställa integritetsskyddet vid kamerabevakning på sådana arbetsplatser. Det har vidare framkommit att det finns brister i tillämpningen av den nuvarande lagen vid kameraövervakning av utrymmen på arbetsplatser dit allmänheten inte har tillträde. När det gäller kameraövervakning av sådana platser finns det i kameraövervakningslagen inte något krav på yttrande eller överenskommelse med skyddsombud, skyddskommitté eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Enligt har tillsynsmyndigheterna bl.a. uppmärksammat fall där informationen till de anställda är bristfällig eller obefintlig, där övervakningen felaktigt grundar sig på anställdas samtycke och där inspelat material används för att kontrollera hur de anställda arbetar (se SOU 2016:41 s. 232–234). Det finns därför skäl att överväga om skyddet för den personliga integriteten bör förstärkas på arbetsplatser. Förhandlingsskyldighet vid kamerabevakning av arbetsplatser Enligt 11 § MBL ska en arbetsgivare innan denne beslutar om en viktigare förändring av sin verksamhet på eget initiativ förhandla med en arbetstagarorganisation i förhållande till vilken arbetsgivaren är bunden av kollektivavtal. Detsamma ska iakttas innan en arbetsgivare beslutar om en viktigare förändring av arbets- eller anställningsförhållandena för arbetstagare som tillhör organisationen. Om synnerliga skäl föranleder det får arbetsgivaren dock fatta och verkställa beslut innan han eller hon har fullgjort denna förhandlingsskyldighet. Även i annat fall ska enligt 12 § MBL en arbetsgivare förhandla med kollektivavtalsbärande arbetstagarorganisation innan han eller hon fattar eller verkställer beslut som rör en medlem i denna, om organisationen påkallar detta. Om särskilda skäl föranleder det får arbetsgivaren dock fatta och verkställa beslutet innan han eller hon har fullgjort denna förhandlingsskyldighet. Av 13 § MBL följer att en arbetsgivare på motsvarande sätt kan vara skyldig att förhandla med en arbetstagarorganisation i förhållande till vilken arbetsgivaren inte är bunden av kollektivavtal. I enlighet med 14 § MBL ska förhandlingsskyldigheten enligt 11–13 §§ i första hand fullgöras genom förhandling med en lokal arbetstagarorganisation förutsatt att en sådan finns. Om enighet vid förhandlingen inte uppnås ska arbetsgivaren på begäran förhandla även med en central arbetstagarorganisation. Frågor som rör ett förstärkt integritetsskydd i arbetslivet har utretts utan att det har lett till lagstiftning. (N 1999:10) föreslog i sitt betänkande Personlig integritet i arbetslivet (SOU 2002:18) en särskild lag om skydd för personlig integritet i Enligt förslaget skulle lagen bl.a. innehålla en bestämmelse som upplyser om att 11–14 §§ MBL gäller i fråga om arbetsgivarens Prop. 2017/18:231 skyldighet att förhandla före beslut som rör verksamheten. förslaget var att framhäva vikten av att arbetstagarnas inflytande uppmärksammas i frågor som innefattar integritet i arbetslivet. Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet (N 2006:07) föreslog i sitt betänkande Integritetsskydd i arbetslivet (SOU 2009:44) en särskild lag om integritet i arbetslivet. Förslaget innehåller bl.a. en bestämmelse om att en arbetsgivare som avser att besluta om en övervaknings- eller kontrollåtgärd som är ägnad att på ett påtagligt sätt påverka en eller flera arbetstagares personliga integritet först ska förhandla med berörd arbetstagarorganisation på det sätt som anges i 11–14 §§ MBL. Det behövs en upplysningsbestämmelse