prop · H503235 · 2018-04-16 00:00:00 — Härigenom föreskrivs att det i lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner ska införas en ny paragraf, 1 kap. 3 a §, och närmast före 1 kap. 3 a § en ny rubrik av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Om förvaltningslagen (2017:900) är tillämplig i ett ärende om upphandling, ska den upphandlande myndigheten eller enheten inte tillämpa 10 och 25 §§ i den lagen. Denna lag träder i kraft . 2017/18:235 2.87 Förslag till lag om ändring i lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s Härigenom föreskrivs att 6 kap. 1 § lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning ska ha följande lydelse. gande enligt 5 kap. 19 § får inte gande enligt 5 kap. 19 § får inte enligt denna lag och marknads- lag får, om inte annat anges, inte annat anges, överklagas till gäller dock inte ärenden som förvaltningslagen (1986:223). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. får bestämma att ett beslut om föreläggande eller förbud enligt denna lag ska gälla . Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning beslutade att anta regeringens lagförslag i prop. 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag (bet. 2017/18:KU2, rskr. 2017/18:2). (2017:900) träder i kraft . Inom har departementspromemorian Följd- ändringar till ny förvaltningslag (Ds 2017:42) utarbetats. fattning av promemorian finns i bilaga 1 och promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissynpunkterna finns tillgänglig i (Ju2017/07456/L6). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkter behandlas och bemöts i avsnitt 5.1. lagrådsremissens lagförslag har vissa språkliga och redaktionella Följande lagförslag är författningstekniskt och även i övrigt av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse: 2.1, 2.2 (19 kap. 22 §), 2.3, 2.4, 2.6, 2.7, 2.13, 2.14, 2.16, 2.21, 2.22 (5 §), 2.24, 2.25 (3 kap. 31 §), 2.27, 2.29, 2.31–2.33, 2.35, 2.37 (11 kap. 7 och 9 §§), 2.38–2.40, 2.42, 2.44, 2.47 (13 kap. 9 §), 2.48 (15 kap. 10 §), 2.50 (8 kap. 1 §), 2.51, 2.53, 2.54, 2.56, 2.57 (4 kap. 12 och 17 §§), 2.58, 2.60, 2.62– 2.64, 2.66–2.68, 2.70, 2.71 (19 §), 2.72–2.75, 2.78–2.81, 2.82 (30 kap. 1 §), 2.83, 2.84 (12 kap. 21 §), 2.85 (12 kap. 20 §) och 2.87. yttrande har därför inte inhämtats över lagförslagen. Allmänt om den nya förvaltningslagen Den nya förvaltningslagen bygger i allt väsentligt på den nuvarande lagens struktur men innehåller en mera utförlig och heltäckande reglering av I likhet med vad som gäller enligt den nuvarande förvaltningslagen är den nya lagen subsidiär i förhållande till avvikande bestämmelser i annan lag eller förordning. Flera av bestämmelserna i den nuvarande lagen vidareutvecklas och preciseras i den nya lagen med utgångspunkt bl.a. i den rättspraxis som har utvecklats på området. nya lagen innehåller också helt nya bestämmelser som främst syftar till att kodifiera de allmänna rättsgrundsatser och den praxis som har utvecklats Det gäller till exempel i fråga om principerna om legalitet, objektivitet och proportionalitet (5 §) och om utredningsansvaret (23 §). den nya lagen finns också särskilda bestämmelser om åtgärder vid långsam handläggning (11, 12 och 49 §§). I den nya förvaltningslagen används inte uttrycket myndighetsutövning för att inskränka tillämpningsområdet för vissa förfarandebestämmelser. 2017/18:235 Denna skillnad i förhållande till den nuvarande lagen motiveras i förarbetena med att det saknas anledning att generellt ställa lägre krav på myndigheterna när det till exempel gäller dokumentations- eller motiveringsskyldigheten eller i fråga om enskilda parters möjligheter att lämna uppgifter muntligen och få upplysningar om beslutets innehåll bara för att ärendet inte avser myndighetsutövning (jfr prop. 2016/17:180 s. 53). Det anförs vidare i förarbetena att utvidgningen av tillämpnings- området kan bidra till att ytterligare förbättra förutsättningarna för myndigheterna att fatta riktiga beslut och stärka rättssäkerheten och enskildas förtroende för förvaltningen (prop. 2016/17:180 s. 52). Innehållet i den nya förvaltningslagen är i förhållande till den nuvarande lagen mer lättillgängligt genom en omfattande rubrikanvändning liksom genom språkliga och redaktionella ändringar. Utformningen av den nya lagen förutses kunna bidra till en ökad förståelse för vilka regler som gäller för förfarandet. Detta gäller både bland enskilda och företag i den breda allmänheten och hos det stora antalet anställda i stat och kommun som ska tillämpa den nya lagen (prop. 2016/17:180 s. 23). 5Följdändringar med anledning av den nya förvaltningslagen Förvaltningslagen (2017:900) träder i kraft och ersätter då den nuvarande förvaltningslagen (1986:223) som upphävs . I den nya förvaltningslagen finns en övergångsbestämmelse som innebär att den upphävda lagen ska fortsätta gälla i den utsträckning som det i en annan lag eller författning finns bestämmelser som innehåller hänvisningar till den lagen. Regeringen har dock i propositionen till den nya lagen understrukit att dessa hänvisningar bör ändras och anpassas till den nya lagen (prop. 2016/17:180 s. 278). Hänvisningar till den nuvarande förvaltningslagen förekommer i ett stort antal specialförfattningar. Dessa hänvisningar är av skiftande slag. I vissa fall anges att förvaltningslagen ska tillämpas i dess helhet vid ärendehandläggningen. I andra fall anges vilka paragrafer i lagen som ska tillämpas i den specialreglerade verksamheten. I några fall pekas enbart ett särskilt stycke i en viss paragraf ut. Det förekommer också att det i specialförfattning anges särskilda undantag från lagens tillämpning för ett visst förfarande. En utgångspunkt för regeringens förslag i denna proposition är att den förstärkning av rättssäkerheten för enskilda som den nya förvaltningslagen innebär bör få största möjliga genomslag även på specialreglerade områden, där regleringen i specialförfattningar på förvaltningsrättens område helt eller till övervägande del grundar sig på bestämmelserna i den nuvarande förvaltningslagen. Om regleringen i specialförfattningar utformas på ett sätt som ligger i linje med regleringen i förvaltningslagen, skapas också förutsättningar för att handläggningsrutinerna hos myndigheterna enklare ska kunna effektiviseras. Ett av de övergripande Prop. målen med att skapa en mer enhetlig reglering i specialförfattningar är också att minska riskerna för att myndigheterna av misstag vidtar felaktiga åtgärder i handläggningen av ett ärende. En annan utgångspunkt för förslagen är att reformen av förvaltningslagen inte ska påverka förfarandet Lagrådet framför inga synpunkter på de enskilda lagförslagen i lagrådsremissen, men konstaterar att de nuvarande hänvisningarna i de olika specialförfattningarna skiljer sig åt när det gäller såväl omfattning som materiellt innehåll. Vidare är det, enligt Lagrådet, svårt att skönja någon grundläggande och enhetlig linje i de olika författningarna beträffande vilka regler i den nuvarande förvaltningslagen som ska Lagrådet förordar därför att det görs en samlad och överlagd genomarbetning av vilka olika regler i förvaltningslagen som ska gälla vid tillämpningen av de olika lagstiftningsärende inte varit att göra en systematisk genomlysning av ändamålsenligheten i de befintliga hänvisningarna från special- författningar till förvaltningslag. innehåller hänvisningar till den nuvarande förvaltningslagen spänner sammantaget över många verksamhetsområden och avser ett stort antal olika ämnen i sak. Vidare har frågan om förvaltningslagens tillämplighet vid ärendehandläggning enligt dessa författningar övervägts noga av såväl regeringen som i respektive lagstiftningsärende när special- Regeringen har därför haft dessa ställningstaganden som en naturlig utgångspunkt i arbetet med de nu aktuella följdändringarna med anledning av den nya förvaltningslagen. Till skillnad från Lagrådet ser regeringen inte att detta innebär någon beaktansvärd risk för att eventuella brister i eller omotiverade skillnader mellan specialregelverken skulle undgå att uppmärksammas. Den nuvarande ordningen framstår tvärtom i allt väsentligt som väl fungerande, vilket också bekräftas av remissutfallet i lagstiftningsärendet. Behovet av mera ingående över- väganden kring förvaltningslagens tillämplighet vid ärendehandläggning enligt specialförfattningarna bör lämpligen även i fortsättningen göras inom ramen för varje enskilt lagstiftningsärende i en sådan fråga. Regeringen anser därför inte att det är påkallat med en systematisk översyn av det slag som Lagrådet efterfrågar. Regeringens förslag: Hänvisningar i ett antal lagar till bestämmelser i den nuvarande förvaltningslagen ska ersättas med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i den nya förvaltningslagen. I lagen om överlämnande av förvaltningsuppgifter inom verksamhetsområde, sjölagen och lagen om företagshypotek görs vissa ändringar av rättelsekaraktär. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås inte att det ska göras vissa ändringar av 2017/18:235 rättelsekaraktär i lagen om överlämnande av förvaltningsuppgifter inom verksamhetsområde, sjölagen och lagen om Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på promemorians förslag. anser att 30 § i den nuvarande förvaltningslagen inte kan anses ha en begränsad praktisk betydelse då det fortfarande finns många förvaltningsbeslut som inte överklagas direkt till allmän förvaltnings- domstol och att detta måste utredas närmare. Att inte införa särskilda begränsningsregler i olika författningar kommer enligt Kammarrätten i att leda till omotiverade skillnader i prövningen av avvisningsbeslut som överklagas till allmän förvaltningsdomstol som anser att det saknas några övertygande skäl till varför den ordning som följer av 30 § i den nuvarande förvaltningslagen inte föreslås i lagen (2011:111) om förstörande av vissa begränsningsregler kan enligt leda till merarbete för framförallt hovrätterna som får ta ställning till frågan om prövningstillstånd. Kammarrätten i ställer sig tveksam till att i hänvisningarna till 43–47 §§ i den nya förvaltningslagen inkludera paragrafen inte tar sikte på hur beslut överklagas utan på vilka åtgärder överinstansen ska vidta. Om 47 § i den nya förvaltningslagen ändå ska inkluderas i hänvisningarna menar kammarrätten att tillägg bör göras i vissa lagförslag genom att antingen paragrafens innehåll eller dess rubrik nämns i samband med uppräkningen av övriga paragrafer. i och föreslår språkliga förenklingar av författningsförslaget i 21 a § epizootilagen (1999:657). Kammarrätten i att det bör övervägas om det i lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument bör hänvisas till den allmänna bestämmelsen om överklagande i 40 § i den nya förvaltningslagen. Skälen för regeringens förslag: Den nya förvaltningslagen innehåller bestämmelser som helt eller delvis motsvarar de som finns i den nuvarande lagen, dock med vissa materiella, redaktionella och språkliga ändringar. Vidare kompletteras den nya lagen med många nya bestämmelser och Detta medför ett behov av följdändringar i specialförfattningar, på så sätt att befintliga hänvisningar till bestämmelser i den nuvarande förvaltningslagen ersätts med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i den nya lagen. Som exempel kan nämnas att det finns hänvisningar till bestämmelsen om inkommande handlingar i 10 § andra stycket i den nuvarande förvaltningslagen som bör ersättas med hänvisningar till bestämmelsen i 22 § andra stycket i den nya lagen om hur ankomstdagen för handlingar bestäms. Hänvisningar till bestämmelsen i 10 § tredje stycket i den nuvarande förvaltningslagen om bekräftelse bör ersättas och anpassas till bestämmelsen i 21 § i den nya förvaltningslagen. I några lagar finns bestämmelser som hänvisar till förvaltningslagen i En konsekvens av att göra en ren följdändring och alltså hänvisa till den nya lagen skulle vara att alla bestämmelser i den nya förvaltningslagen – inklusive de som i förhållande till den nuvarande lagen är helt nya – blir tillämpliga i dessa fall. Utifrån regeringens målsättning att den nya förvaltningslagen ska få största möjliga genomslag i rättstillämpningen finns det anledning att behålla samma ordning som gäller och låta den nya förvaltningslagen i dess helhet bli tillämplig på de specialreglerade områdena. Det gäller exempelvis 2 § lagen (1975:490) om beslutanderätt för beträffande handelssekreterare m.m., 5 kap. 8 § kulturmiljölagen (1988:950), 14 § lagen (1989:41) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst och 11 kap. 10 § begravningslagen (1990:1144). Enligt 11 kap. 2 § regeringsformen meddelas bestämmelser om rättegången i lag. Till dessa hör bl.a. bestämmelser enligt vilka beslut får överklagas till domstol. Enligt Kammarrätten i bör det övervägas om det i lagen om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument vore lämpligt att hänvisa till den allmänna bestämmelsen i 40 § i den nya förvaltningslagen om till vilken myndighet beslut överklagas i stället för att återge innehållet i den bestämmelsen. Även om den allmänna bestämmelsen om överklagande skulle kunna vara tillämplig, bör man på ett specialområde ta in en särskild överklagande- bestämmelse. Av en sådan bestämmelse bör dock, från informations- synpunkt, framgå om besluten kan överklagas och i så fall till vem (jfr Gröna boken, Riktlinjer för författningsskrivning (Ds 2014:1) s. 80–81). Regeringen föreslår därför att den aktuella bestämmelsen i lagen om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument utformas i enlighet med promemorians förslag, dvs. det ska av lagtexten framgå att beslut enligt den aktuella lagen får överklagas till allmän förvaltnings- domstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag finns det skäl att göra en justering när det gäller 26 § lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter. Den nuvarande lydelsen av 26 § andra stycket innefattar bl.a. en hänvisning till den allmänna forumbestämmelsen i 22 a § i den nuvarande förvaltningslagen (jfr prop. 2006/07:126 s. 71). Detta innebär dock en överflödig dubbelreglering i förhållande till bestämmelserna i 26 § första och fjärde styckena lagen om tillsyn över hundar och katter om att beslut om registrering av hund som meddelas av den som ansvarar för driften av registret får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Regeringen föreslår därför att hänvisningen till motsvarande forumbestämmelse i den nya förvaltningslagen (40 §) utgår. I promemorian föreslås att flera lagar som innehåller hänvisningar till bestämmelserna i den nuvarande förvaltningslagen om hur beslut överklagas i 23–25 §§ bör ändras på så sätt att hänvisningarna i stället görs till motsvarande bestämmelser i 43–47 §§ i den nya lagen. Den nya förvaltningslagens bestämmelser om hur man överklagar, till exempel i fråga om innebörden av att en myndighet inte har lämnat en korrekt fullföljdshänvisning, skulle därigenom få genomslag även på de områden där förfarandet i denna del regleras i en specialförfattning. Som Kammarrätten i uppmärksammar har bestämmelserna i 47 § i den nya lagen enbart delvis en motsvarighet i den nuvarande lagen. Den avvikande delen tar sikte på överinstansens åtgärder. Regeringen anser inte att det finns anledning att ifrågasätta promemorians förslag att hänvisa till hela 47 §. Däremot finns det, som kammarrätten är inne på, skäl lagtekniskt justera vissa av bestämmelserna i fråga så att det mer övergripande tydliggörs att de avser överklagande. I ett antal lagar finns hänvisningar till bestämmelsen om överklagande av avvisningsbeslut som finns i 30 § i den nuvarande förvaltningslagen. Av bestämmelsen följer att om en skrivelse med ett överklagande har avvisats på grund av att den har kommit in , får avvisningsbeslutet överklagas i samma ordning som beslutet i huvudsaken. om avvisningsbeslutet efter överklagande har prövats av en högre instans, får den högre instansens beslut i frågan inte överklagas. innebär alltså ett förbud mot att i mer än en instans överklaga ett avvisningsbeslut som grundas på att överklagandet har kommit in . Paragrafen infördes som en begränsningsregel i fråga om instans- ordningen på så sätt att antalet instanser i frågan om överklagande har skett i rätt tid normalt begränsas till två (prop. 1986/86:80 s. 53–54). innehåller även en upplysning om att för sent gjorda överklaganden får överklagas i samma ordning som huvudsaken (prop. 1986/87:39 s. 59–60). I propositionen till den nya förvaltningslagen tar regeringen ställning för att det saknas behov av denna reglering i den nya förvaltningslagen eftersom det finns en motsvarande begränsningsregel i 33 § fjärde stycket i förvaltningsprocesslagen (1971:291) och i enlighet med huvudregeln om domstolsprövning av förvaltningsbeslut överklagas det stora flertalet beslut till allmän förvaltningsdomstol. utgångspunkten för den nya förvaltningslagen är att den bör reserveras för generella bestämmelser som är tillämpliga för en övervägande del av den domstolsprövning av förvaltningsbeslut förekommer numera i mycket begränsad utsträckning och behovet av sådana avvikelser kommer sannolikt inte att öka (prop. 2016/17:180 s. 259). Flertalet specialförfattningar som har identifierats inom ramen för denna proposition reglerar förfaranden där besluten får överklagas till allmän Hänvisningen till 30 § förvaltningslagen i dessa specialförfattningar innebär därför i praktiken en överflödig dubbel- Ett genomförande av promemorians förslag skulle därmed inte påverka det nuvarande rättsläget i sak. Mot denna bakgrund anser regeringen, till skillnad från Kammarrätten i , att det inte finns behov att införa särskilda begränsningsregler i specialförfattningarna. När det gäller lagen om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser, överklagas beslut av åklagaren till en tingsrätt vid vilken lagen (1996:242) om domstolsärenden ska tillämpas. saknas en begränsningsregel motsvarande den som finns i 33 § fjärde Enligt promemorians förslag ska hänvisningen till 30 § i den nuvarande förvaltningslagen tas bort i lagen om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser, vilket innebär att det nuvarande förbudet mot att i mer än en instans överklaga ett avvisningsbeslut som grundas på att överklagandet har kommit in för sent inte kommer att gälla. Enligt 39 § lagen om domstolsärenden överklagas tingsrättens beslut till hovrätten. Prövningstillstånd krävs emellertid för att hovrätten ska pröva ett överklagande av tingsrättens beslut. tveksamt till promemorians förslag och befarar att en sådan ordning kan innebära ökade kostnader för de allmänna domstolarna. att promemorians förslag är ändamålsenligt och bedömer, till skillnad från , att det inte kommer att få någon beaktansvärd praktisk betydelse för den rättskipande verksamheten vid de allmänna domstolarna. Mot den bakgrunden anser regeringen, i likhet med promemorian, att det inte finns behov av att komplettera den aktuella lagen med en särskild begränsningsregel när hänvisningen till 30 § i den nuvarande förvaltningslagen tas bort. I några fall saknas direkta hänvisningar till en eller flera paragrafer i förvaltningslagen men det står ändå klart att bestämmelserna i specialförfattningen har utformats helt och hållet med utgångspunkt i regleringen i den lagen, se 37 a § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter och 21 a § andra stycket epizootilagen jämförda med 27 och 28 §§ i den nuvarande förvaltningslagen. Med hänsyn till att motsvarigheterna till bestämmelserna i de angivna paragraferna i den nuvarande lagen delvis ändras i sak, bör lydelsen av de nämnda bestämmelserna i aktuella specialförfattningar utformas i linje med den ordning som följer av den nya förvaltningslagen. Som Kammarrätten i och uppmärksammar bör det i fråga om epizootilagen dock göras en mindre lagteknisk justering i förhållande till promemorians förslag i syfte att åstadkomma en språklig förenkling. Språkliga anpassningar till den nya förvaltningslagen bör även göras i 13 kap. 13 § utlänningslagen (2005:716). När det gäller behovet av undantag från kraven på kommunikation och motivering av beslut i ärenden om antagning till frivillig utbildning har regeringen tagit ställning för att sådana undantag bör kunna införas i specialförfattning när det finns tillräckliga och godtagbara skäl för det. Detta gäller t.ex. antagning till gymnasieskolan och och utbildning vid universitet och högskolor (prop. 2016/17:180 s. 168–169 och 199–200). Av förbiseende kom promemorian dock inte att innehålla något sådant förslag när det gäller motivering av beslut i ärenden enligt skollagen (jfr Ds 2017:42 s. 123 och 440). I förhållande till promemorians förslag bör bestämmelsen i skollagen därför justeras på så sätt att ett sådant undantag införs. I 17 § lagen (1992:318) om överlämnande av förvaltningsuppgifter inom verksamhetsområde finns, utöver en hänvisning till förvaltningslagen, en hänvisning till bl.a. 14 § samma lag. – som avsåg – har upphävts med anledning av att nämndens verksamhet upphörde (se prop. 2007/08:1 utg.omr. 17 s. 65). När 14 § upphävdes förlorade hänvisningen till den paragrafen sitt syfte. Hänvisningen borde således ha tagits bort som 14 § upphävdes. Det har uppmärksammats att detta inte har gjorts. Regeringen föreslår att hänvisningen ska utgå. I sjölagen (1994:1009) och lagen om företagshypotek (2008:990) finns, utöver hänvisningar till förvaltningslagen, hänvisningar till lagen (1927:85) om dödande av förkommen handling. Sistnämnda lag har upphävts och ersatts med en ny lag, lagen (2011:900) om dödande av förkommen handling (se prop. 2010/11:119). Hänvisningarna till den numera upphävda lagen om dödande av förkommen handling borde således ha justerats när den nuvarande lagen infördes. Det har uppmärksammats att detta inte har gjorts. Regeringen föreslår att hänvisningarna nu justeras. 2017/18:235 5.3 Hänvisningar till bestämmelsen om undantag från kravet på motivering av gynnande beslut Regeringens förslag: I bestämmelser om automatiserat beslutsfattande i socialförsäkringsbalken och fastighetstaxeringslagen ersätts hänvisningarna till undantaget i den nuvarande förvaltningslagen från kravet på motivering av beslut som inte går någon part emot med en reglering som innebär att en klargörande motivering för beslut som fattas genom automatiserad behandling får utelämnas enligt en motsvarande bestämmelse i den nya förvaltningslagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på promemorians förslag. Skälen för promemorians förslag: Av förvaltningslag följer att skälen för ett beslut får utelämnas om beslutet inte går någon part emot, s.k. gynnande beslut (20 § första stycket 1). Detsamma gäller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Den nya förvaltningslagen innehåller inte något generellt undantag från krav på motivering av beslut som inte går någon part emot. skyldigheten att motivera beslut, liksom enligt lag, inte om det är uppenbart obehövligt att lämna en motivering. I ett antal författningar finns hänvisningar till undantaget från kravet på motivering av gynnande beslut (20 § första stycket 1 i den nuvarande I 112 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken regleras att beslut om pensionsgrundande inkomst och beslut om allmän ålderspension får fattas genom automatiserad behandling när skälen för beslutet får utelämnas. motsvarande reglering finns i 20 kap. 2 a § fastighetstaxeringslagen