prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Registret ska även innehålla uppgifter om filialer till betalningsinstitut eller registrerade betaltjänstleverantörer som tillhandahåller kontoinformationstjänster, om dessa filialer tillhanda- tjänster i en annan medlemsstat än (artiklarna 14.1 första stycket och 33.2). Registret ska även innehålla uppgift om de betaltjänster för vilka betalningsinstitutet är auktoriserat eller för vilka de fysiska eller juridiska personerna har registrerats. en separat förteckning i registret. Registret ska vara allmänt tillgängligt, även online, och ska uppdateras utan dröjsmål (artikel 14.2). Behöriga myndigheter ska föra in varje återkallelse av en auktorisation och varje återkallelse av ett nationellt undantag eller ett undantag för leverantörer av kontoinformationstjänster i registret och även underrätta om skälen till en sådan återkallelse (artikel 14.3 och 14.4). Av andra betaltjänstdirektivet följer även att ska utveckla, driva och upprätthålla ett centralt register som ska innehålla den information som de behöriga myndigheterna i respektive medlemsstat förser med (artikel 15.1). De behöriga myndigheterna ska utan dröjsmål och på ett språk som är brukligt på det finansiella området underrätta om den information som förts in i deras register (artikel 15.2). myndigheterna ska svara för att informationen är korrekt och uppdateras regelbundet (artikel 15.3). (artikel 13). De reglerna har i svensk rätt genomförts i motsvarande bestämmelser i betaltjänstlagen (8 kap. 5 §). ska föra ett register över betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer samt deras ombud och filialer. Registret ska innehålla uppgifter om vilka betaltjänster som betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer, deras ombud och filialer har rätt att tillhandahålla. Registret ska hållas tillgängligt hos . Regeringen konstaterar att kravet på att upprätta ett register och på dess innehåll i huvudsak är genomfört i svensk rätt. För att genomföra andra betaltjänstdirektivet fullt ut bör det dock i betaltjänstlagen anges att ska föra in uppgifter om tillstånd som återkallats och om de registrerade betaltjänstleverantörer som inte längre uppfyller vill- koren för registrering. Det bör också anges att så snart det kan ske ska underrätta om den information som förs in registret. Enligt regeringens uppfattning är det dock inte nödvändigt att i lagen uttryckligen ange att svarar för att lämnad information är korrekt och uppdateras regelbundet (jfr artikel 15.3). Frågor om register behandlas också i avsnitt 6.4.2, som avser genomförandet av regler om registrering av vissa aktörer som omfattas av undantag i betaltjänstlagen. transaktionsbeloppet inte är känt i förväg Regeringens förslag: Om en kortbaserad betalningstransaktion initi- eras av eller via betalningsmottagaren och det exakta beloppet inte är känt för betalarens godkännande av genomförandet av betalningstransaktionen, ska betalarens betaltjänstleverantör få reser- vera medel på betalarens betalkonto endast för täckning av transak- tionen och om betalaren har godkänt det exakta belopp som reserva- tionen avser. Betalarens betaltjänstleverantör ska frigöra de medel som har reser- verats på betalarens betalkonto så snart det kan ske efter att betaltjänstleverantören tagit emot information om betalnings- transaktionens exakta belopp eller tagit emot betalningsordern. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. välkomnar förslaget att tidsfristen för betalarens betaltjänstleverantörs frigörande av reserverade medel begränsas till ”” efter mottagandet av betalningsordern. Ett krav på att detta ska ske ”” efter mottagandet av betalningsordern skulle kräva omfattande ändringar av många bankers processer för debitering av korttransaktioner på kundernas konton, inte bara för denna mindre delmängd av transaktioner där transaktionsbeloppet är okänt i förväg, utan för alla korttransaktioner. I övrigt ligger det enligt helt i kortutgivarens eget intresse att om möjligt förbättra dessa processer så att debitering av alla korttransaktioner kan ske efter mottagande av Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet finns regler om betalningstransaktioner där transaktionsbeloppet inte är känt när transaktionen godkänns av betalaren (artikel 75). Om en betalnings- transaktion initieras av eller via betalningsmottagaren inom ramen för en kortbaserad betalningstransaktion och det exakta beloppet inte är känt då betalaren godkänner genomförandet av betalningstransak- tionen kan betalarens betaltjänstleverantör spärra medel på betalarens betalkonto endast om betalaren har gett sitt godkännande till det exakta belopp som ska spärras (artikel 75.1). Betalarens betaltjänstleverantör ska frigöra de spärrade medlen utan onödigt dröjsmål efter mottagandet av information om betalningstransaktionens exakta belopp och senast efter mottagande av betalningsordern (artikel 75.2). I skälen till direktivet anges bl.a. följande om den nu aktuella regeln. Direktivet syftar till att öka konsumentskyddet vid kortbaserade betal- ningstransaktioner där det exakta transaktionsbeloppet inte är känt för betalarens medgivande till genomförandet av betalnings- transaktionen, t.ex. vid obemannade bensinstationer, i biluthyrningsavtal eller vid hotellbokningar (skäl 75). Betalarens betaltjänstleverantör bör kunna spärra medel på betalarens betalkonto endast om betalaren har gett sitt medgivande till det exakta belopp som ska spärras och dessa medel bör frigöras utan onödigt dröjsmål efter att uppgift om det exakta beloppet för betalningstransaktionen har tagits emot och allra senast efter mottagandet av betalningsordern (samma skäl). Möjligheten för t.ex. en bank att spärra medel på en betalares betal- konto innebär att betalaren inte själv behöver hålla reda på hur mycket som finns på kontot när en transaktion görs via en terminal som är off- line, dvs. då kontot inte är tillgängligt online. Den nu aktuella regeln har inte någon motsvarighet i första betaltjänst- direktivet. 2017/18:77 För att genomföra andra betaltjänstdirektivet i denna del bör en mot- svarande bestämmelse införas i betaltjänstlagen. I den svenska språkversionen av direktivet används termen spärra för att beskriva den tillfälliga låsning av medel som kan ske i samband med betalningstransaktioner där transaktionsbeloppet inte är känt i förväg. I likhet med utredningen anser regeringen dock att termen reservera är mer rättvisande (jfr termen block i den engelska språkversionen). Förslaget gäller således vid kortbaserade betalningstransaktioner som initierats av eller via en betalningsmottagare, s.k. pull transactions. Kort- baserade betalningstransaktioner är ett samlingsuttryck för de tjänster som grundas på infrastruktur och affärsregler för en betalningsordning för att med hjälp av utrustning eller programvara för kort, telekommunikation, digital teknik eller informationsteknik göra en debet- eller kreditkorts- transaktion. Förslaget innebär att det kommer att krävas godkännande från betalaren för att dennes betaltjänstleverantör ska kunna reservera medel på betalarens konto i fråga om köp med kontokort där det inte i förväg är känt vad transaktionsbeloppet kommer att uppgå till. Godkänn- andet ska omfatta det exakta belopp som kommer att reserveras. I och med det kommer det alltså inte vara möjligt att reservera medel på betalar- ens konto utan att betalaren har kännedom om det och har godkänt för- farandet. I direktivet anges inte hur betalaren ska lämna sitt godkännande till reserveringen. Det krävs alltså inte att godkännandet lämnas uttryckligen utan det kan också lämnas på andra sätt, t.ex. genom konkludent hand- lande eller passivitet. Betalaren kan t.ex. på kortterminalens skärm upp- lysas i samband med att betalningstransaktionen initieras att medel till ett visst belopp kommer att reserveras på kontot. Genom att gå vidare med köpet får betalaren då anses ha godkänt detta. I direktivet anges att de medel som har reserverats ska frigöras ”utan onödigt dröjsmål” efter det att betalarens betaltjänstleverantör har informerats om det exakta belopp som transaktionen avser och senast ”efter” mottagandet av betalningsordern (artikel 75.2). Utredningen föreslår att det i betaltjänstlagen ska anges att medlen ska frigöras utan onödigt dröjsmål efter att betaltjänstleverantören tagit emot information om betalningstransaktionens exakta belopp och senast efter mottagandet av betalningsordern. När det gäller den yttre tidsfristen i relation till mottagandet av betal- ningsordern kan det noteras att enligt första betaltjänstdirektivet, ska medel ”” ställas till mottagarens förfogande efter kreditering på betalningsmottagarens betaltjänstleverantörs konto (artikel 73.1). I betaltjänstlagen används dock uttrycket ”” (5 kap. 20 § tredje stycket). I förarbetena till lagen anges att det kan krävas vissa kontroller för att betaltjänstleverantören ska kunna säkerställa att all nöd- vändig information finns tillgänglig, vilka i sin tur kan kräva viss tids- åtgång hos betalningsmottagarens betaltjänstleverantör från det att betal- ningsbeloppet krediteras på dennes konto och leverantören i sin tur kredi- terar betalningsmottagarens konto. För att möjliggöra för nöd- vändiga kontroller anges därför att beloppet ska ställas till betalningsmot- tagarens förfogande efter det att beloppet krediterats dennes betaltjänstleverantörs konto (prop. 2009/10:220 s. 245). När det här gäller den yttre tidsfristen i relation till mottagandet av Prop. 2017/18:77 betalningsordern kan det konstateras att det är vanligt att en betalnings- order, t.ex. efter en slutförd tankning av bensin, paketeras och skickas i en s.k. batch tillsammans med ett stort antal andra betalningar i flera olika steg innan den slutligen når den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören. Den typ av transaktioner där reservering gjorts av ett högre belopp än det som den slutliga betalningstransaktionen avser hanteras inte i någon separat process utan utgör en liten delmängd i en sådan batch. Ett krav på omedelbar debitering på kontot och matchning mot reserveringen skulle innebära att detta måste göras för i princip alla korttransaktioner. Det görs inte i normalfallet och ett sådant förfarande torde, såsom påpekar, kräva omfatt- ande ändringar i de kontoförvaltande betaltjänstleverantörernas system och processer. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det i förevarande lagstiftningsärende finns skäl att göra motsvarande bedömning när det gäller den yttre tidsfristen som vid genomförandet i svensk rätt av första betaltjänstdirektivet. Betalarens betaltjänstleverantör bör således frigöra de medel som har reserverats på kontot så snart det kan ske efter det att betalningsordern har tagits emot. Lagrådet påpekar att terminologin i betaltjänstlagen för att uttrycka att ett visst handlande ska ske så snabbt som möjligt inte är enhetlig och föreslår att de olika uttryckssätten genomgående ersätts med ”så snart det kan ske”. Regeringen instämmer med Lagrådet. I betaltjänstlagen bör det därför anges att de medel som har reserverats ska frigöras så snart det kan ske efter det att betalarens betaltjänstleverantör har tagit emot information om betalningstransaktionens exakta belopp eller tagit emot betalningsordern. 14.5Besked om tillgängliga medel på betalarens betalkonto Regeringens förslag: Den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska, på begäran av en betaltjänstleverantör som har gett ut ett kortbaserat betalningsinstrument, ge ett klart besked om huruvida det belopp som krävs för genomförande av en kortbaserad betalnings- transaktion är tillgängligt på betalarens betalkonto eller inte om 1.betalarens betalkonto är tillgängligt online för begäran, och 2.betalaren uttryckligen har godkänt att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören lämnar ett sådant besked. Begäran ska inte ge den kontoförvaltande betaltjänstleverantören rätt att reservera medel på betalarens betalkonto. På begäran av betalaren ska den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören underrätta betalaren om identiteten på den betaltjänst- leverantör som begärt beskedet om tillgängliga medel samt om det svar som lämnats. Den betaltjänstleverantör som har gett ut ett kortbaserat betalnings- instrument får begära ett besked om tillgängliga medel om 2017/18:77 1. betalaren uttryckligen har godkänt att en sådan begäran görs, och 2. betalaren har initierat betalningstransaktionen genom att använda ett kortbaserat betalningsinstrument som getts ut av betaltjänst- Svaret får inte lagras eller användas i andra syften än för genom- förande av den kortbaserade betalningstransaktionen. En betaltjänstleverantör som begär ett besked om tillgängliga medel ska tillämpa säker kommunikation och innan besked begärs autenti- sera sig gentemot den kontoförvaltande betaltjänstleverantören. Reglerna ska inte gälla betalningstransaktioner som initieras genom kortbaserade betalningsinstrument där det lagras elektroniska pengar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: I skälen till andra betaltjänstdirektivet konstateras att om ett kortbaserat betalningsinstrument utges av en annan betaltjänstleverantör än den som förvaltar kundens konto, kan det bidra till ökad konkurrens på marknaden och därmed till ett större urval och bättre erbjudanden för konsumenterna (skäl 67). Den betaltjänstleveran- tör som ger ut ett kortbaserat betalningsinstrument, särskilt bankkort, skulle på ett bättre sätt kunna hantera och begränsa sin kreditrisk om den kontoförvaltande betaltjänstleverantören bekräftar att medel finns till- gängliga på kundens konto. En sådan bekräftelse bör emellertid inte göra det möjligt för den kontoförvaltande betaltjänstleverantören att blockera medel på betalarens betalkonto (samma skäl). I direktivet finns regler om under vilka förutsättningar en betaltjänst- leverantör som ger ut kortbaserade betalningsinstrument ska få viss kontoinformation av en kontoförvaltande betaltjänstleverantör (artikel 65). Enligt direktivet (artikel 65.1) ska en kontoförvaltande betaltjänstleverantör på begäran av en betaltjänstleverantör som ger ut kortbaserade betalningsinstrument bekräfta om ett belopp som krävs för att genomföra en kortbaserad betalningstransaktion är tillgäng- ligt på betalarens betalkonto under förutsättning att a)betalarens betalkonto är tillgängligt via internet för begäran, b)betalaren uttryckligen har godkänt att den kontoförvaltande betal- tjänstleverantören besvarar en begäran från en specifik betaltjänst- leverantör om att bekräfta att ett belopp som motsvarar en viss kort- baserad betalningstransaktion är tillgängligt på betalkontot, och c)betalarens godkännande har getts innan den första begäran om bekräftelse görs. Enligt direktivet (artikel 65.2) får betaltjänstleverantören begära en sådan bekräftelse om a) betalaren uttryckligen har godkänt att betaltjänstleverantören får begära det, b) betalaren har initierat den kortbaserade transaktionen för beloppet i fråga med användning av ett kortbaserat betalningsinstrument som getts ut av betaltjänstleverantören, och c)betaltjänstleverantören autentiserar sig mot den kontoförvaltande Prop. 2017/18:77 betaltjänstleverantören före varje begäran, och kommunicerar på ett säkert sätt med den kontoförvaltande betaltjänstleverantören i enlig- het med de tekniska standarder som kommissionen ska anta. En bekräftelse ska endast bestå av ett svar i form av ett ”ja” eller ”nej” och inte av kontoutdrag. Bekräftelsen får inte heller lagras eller användas för andra syften än för att genomföra den kortbaserade betalningen (artikel 65.3). Bekräftelsen ska inte innebära att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören får spärra medel på betalarens betalkonto (artikel 65.4). Betalaren får begära att den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören underrättar betalaren om betaltjänstleverantörens identitet och om det svar som lämnats (artikel 65.5). Reglerna är inte tillämpliga på betalningstransaktioner som initieras genom kortbaserade betalningsinstrument där elektroniska pengar enligt definitionen i e-penningdirektivet lagras (artikel 65.6). De nu aktuella reglerna i andra betaltjänstdirektivet är nya i förhållande till första betaltjänstdirektivet. Det finns inte heller några motsvarande bestämmelser i betaltjänstlagen. Dessa regler i direktivet bör därför genomföras i motsvarande bestämmelser i den lagen. Enligt direktivet är en förutsättning för att besked ska lämnas att betalkontot i fråga är tillgängligt ”via internet”. Regeringen anser dock att termen online är att föredra. Det överensstämmer med språkbruket i förslagen i avsnitten 7.2.6 och 7.3.8 när det gäller rätten att använda vissa betal- ningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Med konton som är tillgängliga online torde normalt avses betalkonton som är tillgängliga via internet, men även betalkonton som är tillgängliga via andra data- system kan förekomma (se avsnitt 5.2). Enligt direktivet ska en betaltjänstleverantör som begär ett besked om tillgängliga medel autentisera sig mot den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören och kommunicera på ett säkert sätt i enlighet med andra regler i direktivet (artikel 65.2 c). Vad det innebär att en betaltjänst- leverantör som ger ut kortbaserade betalningsinstrument ska kommuni- cera säkert med den kontoförvaltande betaltjänstleverantören preciseras i tekniska standarder som antagits av kommissionen (se artikel 98.1 d och 98.4 samt Commission delegated regulation [EU] supplementing Directive 2015/2366 of Parliament and of the Council with regard to regulatory technical standards for strong customer authenti- cation and common and secure open standards of communication). I avsnitt 5.3.16 föreslås att det ska införas en definition av säker kommunikation i betaltjänstlagen i vilken det anges att det som avses är kommunikation enligt de tekniska standarderna. De tekniska standarderna ska börja tillämpas 18 månader efter det att de träder i kraft (se närmare om detta i avsnitt 15). 2017/18:77 14.6 Återbetalning av betalningstransaktioner som initierats av eller via en betalningsmottagare Regeringens förslag: Vid återbetalning av betalningstransaktioner som initierats av eller via en betalningsmottagare ska valuteringsdagen för kreditering av betalarens betalkonto bestämmas till senast den dag då beloppet debiterades kontot. De villkor för återbetalning som anges i betaltjänstlagen och som avser att betalningstransaktionens exakta belopp inte angavs i sam- band med godkännandet av betalningstransaktionen och att beloppet överstiger det belopp som betalaren rimligen kunde förvänta sig med hänsyn till sitt tidigare utgiftsmönster och andra relevanta omständig- heter, ska inte gälla för autogireringar som omfattas av SEPA-förord- ningen. Regeringens bedömning: Rätten till villkorslös återbetalning bör inte utvidgas till att omfatta andra autogireringar än de som omfattas av SEPA-förordningen. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. , som instämmer att det saknas skäl att utvidga rätten till återbetalning för autogireringar som inte omfattas av SEPA-förord- ningen, framhåller att de svenska reglerna om återbetalning i autogirot har fungerat mycket bra under en lång följd av år, och att det är sällsynt att krav på återbetalning förs fram. Till skillnad från autogireringar inom övriga EU och kontrolleras att svenska autogiromedgivan- den är aktuella och giltiga mot ett medgivanderegister. Enligt Bankfören- ingen saknas det därför skäl att göra någon ändring i befintligt regelverk. påpekar att Bg Autogiro är ett etablerat och välfungerande system på den svenska betaltjänstmarknaden och att det uppskattas av de många privatpersoner och företag som använder auto- giro. Det kan förutspås att en utvidgning av återbetalningsrätten skulle minska betalningsmottagarnas vilja att använda autogiro vilket i sådant fall skulle gå ut över betalarnas möjlighet att kunna fortsätta använda betalningssättet. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I andra betaltjänst- direktivet finns regler om återbetalning för betalningstransaktioner som genomförs på betalningsmottagarens initiativ (artikel 76). Flera av reglerna överensstämmer med dem i första betaltjänst- direktivet (artikel 62), som i svensk rätt har genomförts i bestämmelser i betaltjänstlagen (5 kap. 6 och 7 §§). I bestämmelserna i betaltjänstlagen regleras frågor om återbetalning av betalningstransaktioner som initierats av eller via en betalningsmot- tagare, s.k. pull transactions. De betalningstransaktioner som omfattas av återbetalningsrätten är bl.a. överföringar med autogiro. Autogiro definieras i betaltjänstlagen som en betaltjänst för debitering av en betalares betalkonto, där initiativet till en betalningstransaktion tas av betalningsmottagaren på grundval av betalarens samtycke till mot- tagaren, mottagarens betaltjänstleverantör eller betalarens egen betal- tjänstleverantör (1 kap. 4 §). Enligt betaltjänstlagen måste vissa villkor vara uppfyllda för att betalaren ska ha rätt till återbetalning (5 kap. 6 §). En förutsättning är att transaktionens exakta belopp inte angavs när betalaren godkände betalningstransaktionen. Vidare måste transaktionsbeloppet överstiga det belopp som betalaren rimligen kunde ha förväntat sig med hänsyn till sitt tidigare utgiftsmönster, villkoren i ramavtalet och andra relevanta omständigheter. Återbetalningen ska uppgå till hela beloppet av den genomförda transaktionen. När betaltjänstleverantören har tillämpat en redan överenskommen referensväxelkurs på betalningstransaktionen får betalaren dock inte åberopa en ofördelaktig växelkurs som skäl för att betalningsbeloppet blev högre än vad han eller hon rimligen kunde ha förväntat sig. Vidare får en betalare och en betaltjänstleverantör i ett ramavtal komma överens om att betalaren i vissa angivna fall inte har rätt till åter- betalning (5 kap. 7 §). Återbetalning kan begäras i från den dag då medlen debiterades betalarens konto (5 kap. 8 §). Betal- tjänstleverantören har på sig från mottagandet av begäran om återbetalning att antingen återbetala hela beloppet eller ange skäl till varför den vägrar att återbetala transaktionsbeloppet. Om betaltjänst- leverantören vägrar att betala, ska betalaren informeras om vart denne kan hänskjuta ärendet. Den rätt till återbetalning som följer av de nämnda bestämmelserna tar alltså sikte på förhållandet mellan betalaren och dennes betaltjänst- leverantör, och påverkar inte betalarens skyldigheter mot betalningsmot- tagaren. I andra betaltjänstdirektivet har det införts vissa nya regler i för- hållande till dem i första betaltjänstdirektivet och betaltjänstlagen. Enligt andra betaltjänstdirektivet ska, på betaltjänstleverantörens begäran, betalaren bära bevisbördan om att förutsättningarna för rätt till återbetalning är uppfyllda (artikel 76.1 andra stycket). Vid återbetalning av betalningstransaktionens belopp får valuteringsdagen för kreditering av betalarens betalkonto inte infalla senare än den dag då beloppet debiterades kontot (artikel 76.1 tredje stycket). Valuteringsdag definieras i betaltjänstlagen som en referenstidpunkt som används av en betal- tjänstleverantör för att beräkna räntan på de medel som debiterats eller krediterats ett betalkonto (1 kap. 4 §). Vidare ska för autogireringar enligt SEPA-förordningen finnas en ovillkorlig rätt till återbetalning inom de tidsfrister som anges i direktivet (artikel 76.1 femte stycket i andra betaltjänstdirektivet).