prop · H50394 · 2018-02-15 00:00:00 — För övriga arbetstagare i radiologiska nödsituationer är kravet dock nytt. Denna grupp har varit helt oreglerad i dessa situationer. Det kan innebära att den som sysselsätter någon får ökade kostnader för att an- ställa ytterligare personal. Med stöd av normgivningsbemyndiganden i lagen avseende optimering av strålskyddet finns det möjlighet att i föreskrifter besluta om referens- nivåer. Enligt strålskyddsdirektivet ska referensnivåer fastställas för både radiologiska nödsituationer och för situationer som följer av radiologiska nödsituationer. har saknat fastställda referensnivåer för dessa situationer. Referensnivåerna för radiologiska nödsituationer ska beaktas i program för räddningstjänsten för händelser som samhället väljer att upprätthålla beredskap för. Ett program för räddningstjänsten anger hur räddnings- och saneringsarbetet ska organiseras och vilka grundtankar som ska vara vägledande i detta arbete. Genom att referens- nivåer nu ska fastställas för radiologiska nödsituationer ska dessa pro- gram på planeringsstadiet även leda till att den eller de fastställda referensnivåerna inte överskrids. Detta innebär att de program för rädd- ningstjänsten som enligt förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor ska tas fram för och statlig räddningstjänst vid radio- logiska nödsituationer behöver ses över eftersom dessa inte är framtagna med beaktande av referensnivåer. Detta inkluderar de program för rädd- ningstjänsten som gäller vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntek- niska anläggningar som länsstyrelserna i respektive län med en kärntek- nisk anläggning ansvarar för enligt förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. I synnerhet kommer programmen för räddningstjänsterna vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärnkraftverk att påverkas, efter- som dessa är betydligt mer omfattande jämfört med de program för rädd- ningstjänsten som gäller vid utsläpp av radioaktiva ämnen från övriga kärntekniska anläggningar. saknar strategier för att fastställa referensnivåer i expone- ringssituationer som följer av radiologiska nödsituationer. Programmen för att hantera sådana situationer måste därför uppdateras med strategier för att fastställa och tillämpa referensnivåer. Detta kommer i synnerhet att kräva resurser och påverka saneringsplanerna som länsstyrelserna ska upprätthålla enligt förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor för sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anlägg- ningar. Finansieringen av detta sker via den beredskapsavgift som till- ståndshavarna betalar. De bestämmelser som rör medicinsk kontroll utvidgas för att överens- stämma med strålskyddsdirektivet. Enligt den nuvarande strålskydds- lagen är arbetsgivare skyldiga att erbjuda arbetstagare läkarundersökning om de exponerats eller visar tecken på skada. Kravet har utvidgats så att arbetsgivare i stället är skyldiga att se till att arbetstagare som exponerats över dosgränsen eller visar tecken på skada genomgår läkarundersök- ning. Eftersom strålskyddet syftar till att arbetstagare inte ska exponeras för strålning över dosgränserna eller få skador från joniserande strålning bör bestämmelsen endast bli tillämplig i ett fåtal fall och kostnaderna således vara försumbara. Med stöd av normgivningsbemyndiganden i lagen finns möjlighet att i föreskrifter besluta om dosgränser. Genomförandet av dosgränserna i strålskyddsdirektivet innebär en smärre justering av de dosgränser som gäller . Enligt nuvarande krav ska medelvärdet av de effektiva års- doserna ligga under 20 millisievert (100 millisievert ). Under ett enstaka år är dosgränsen 50 millisievert. Det ersätts av att enbart en dosgräns på 20 millisievert effektiv dos införs. Gränsen för den ekvivalenta dosen till ögats lins sänks också till 20 milli- ekvivalent dos. Dessa ändringar bedöms dock inte få några konse- kvenser i praktiken eftersom doser på denna nivå inte bör förekomma i en planerad verksamhet. Det påverkar dock gränsen för frivillighet vid radiologiska nödsituationer, vilket kan påverka möjligheten att hantera sådana situationer. I den nya strålskyddslagen införs nya regler för tillståndsprövning och anmälningsplikt. Det kommer att innebära att vissa verksamheter som kräver tillståndsprövning endast kommer att omfattas av krav på an- mälan till tillståndsmyndigheten. Det medför en enklare hantering för både verksamhetsutövare och tillståndsmyndighet och således en mins- kad administrativ börda. är den myndighet som ger tillstånd enligt strålskyddslagen. Myndighetens arbete med att ge tillstånd bedöms därför kunna bedrivas inom ramen för nuvarande budget. Med stöd av normgivningsbemyndiganden i lagen finns möjlighet att i föreskrifter besluta om att vissa verksamheter som inte har om- fattats av någon prövning kommer att bli anmälningspliktiga. T.ex. kan tandläkare vars verksamhet med röntgenutrustning med intraoralt place- rade bildmottagare som tidigare omfattats av ett generellt tillstånd kom- ma att bli anmälningspliktiga med de nya reglerna. Anmälan kan också komma att krävas av verksamheter där radonhalten överstiger referens- nivån trots vidtagna åtgärder. Enligt strålskyddsdirektivet ska ett särskilt tillstånd krävas för verk- samhet med avbildning utan medicinskt syfte av människor. Detta har tidigare hanterats inom tillståndet för medicinsk exponering. Sådan av- bildning som avses är t.ex. försäkringsmässiga eller rättsliga undersök- ningar eller åldersbedömningar. Avbildning utan medicinskt syfte utförs i huvudsak av organisationer eller företag som bedriver sjukvård. Det sär- skilda tillståndet medför en viss ökad kostnad för hantering för både verksamhetsutövare och myndighet. Tillstånds- eller anmälningsplikt kan även komma att införas för verk- samhet eller åtgärder som bedrivs i en omgivning med joniserande strål- ning. Eftersom dessa verksamheter tidigare inte omfattats av tillstånds- eller anmälningskrav enligt strålskyddslagen kan ett utnyttjande av be- myndigandet och införandet av sådana bestämmelser medföra ökade ad- ministrativa kostnader. Viss hantering av tekniska anordningar som kan alstra joniserande strålning, såsom exempelvis införsel av sådana produkter, kommer var- ken att omfattas av tillståndsprövning eller anmälningsplikt vilket ger en lättnad för berörda företag. För att minska statens risk att få ta hand om radioaktivt avfall om en verksamhet går i konkurs, införs krav på ställandet av finansiell säkerhet för tillstånd i strålskyddslagen. Kostnader för ställandet av finansiell säkerhet innebär främst ökade administrativa kostnader för utställande av bankgarantier eller motsvarande. Krav på ställande av en finansiell säker- het återfinns dock i villkor för verksamheter där kostnaden för bortskaffande av en strålkälla bedöms bli hög, såsom HASS-källor, Ett antal verksamheter omfattas även av krav i annan lagstiftning på att ställa en finansiell säkerhet för kostnader för efterbehandling och andra återställningsåtgärder i samband med en verk- samhets upphörande. Det nya kravet kommer därför i huvudsak att träffa de verksamheter som villkoras av ställandet av en finansiell säkerhet. berörs mellan cirka 10–20 verksamheter. Eftersom reg- lerna inte bedöms träffa någon ny kategori av verksamhetsutövare be- döms bestämmelsen inte medföra någon ökad kostnad för verksamhets- utövarna. Skyldigheterna – att begränsa utsläppen av radioaktiva ämnen och övrig exponering av miljön samt, för den som bedriver verksamhet med joni- serande strålning, att begränsa uppkomsten av radioaktivt avfall i verk- samheten – har utvidgats till att omfatta alla verksamheter med jonise- rande strålning. Dessa bestämmelser har tidigare i huvudsak gällt kärn- tekniska verksamheter och enbart delvis för andra verksamheter med strålning. Bestämmelserna bedöms dock inte medföra några konsekven- ser för företagen eftersom detta även har reglerats i de verksam- heter där behovet av sådan reglering varit som mest betydelsefull från strålskyddssynpunkt. Förslaget ger regeringen möjlighet att besluta om vilka myndigheter som ska utöva tillsyn över att lagen följs. Genom att strålskyddslagen utvid- gas till att gälla även verksamheter eller åtgärder som bedrivs i en omgiv- ning med joniserande strålning och radiologiska nödsituationer utökas antalet verksamheter, åtgärder och situationer som tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över. Tillsynsarbetet ska bedrivas i en sådan omfattning att den står i proportion till omfattningen av och sannolikheten för strål- ning till följd av verksamheten och den inverkan som tillsynen kan ha när det gäller att minska strålningen eller förbättra skyddet. Hur betungande det utökade tillämpningsområdet för lagen kommer att bli för tillsyns- myndigheterna är beroende av vilken omfattning myndigheterna kommer att utöva tillsyn. I och med att tillståndsplikten för ett antal verksamheter kan komma att ersättas med en anmälningsplikt kan tillsynen för dessa verksamheter förväntas bli mindre betungande, med en minskad kostnad för tillsynsmyndigheten som följd. är den myndighet som har det huvudsakliga tillsynsansvaret. Även om de utökade kraven i strålskyddslagen medför vissa ökade arbetsinsatser och kostnader för bedöms tillsynen kunna ske inom ramen för nuvarande budget. De kommunala nämndernas tillsynsansvar kommer att regleras i en förordning eller i myndighetsföreskrifter och förslaget till ny strålskydds- lag innebär inga direkta krav på kommunerna. Förslaget ger endast möj- lighet för regeringen att i föreskrifter besluta om att den eller de kommu- nala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet ska utöva tillsynen i fråga om verksamheter med kosmetiska solarier och radonhalten i bostäder och lokaler. Regeringen får även meddela före- skrifter om att tillsynsmyndigheten får överlåta åt en nämnd att i ett visst hänseende utöva tillsyn. Dessa möjligheter att besluta om tillsynsansvar för kommunerna överensstämmer i huvudsak med den nu- varande lagen. Den enda skillnaden består i möjligheten för regeringen att besluta om tillsynsansvar för kommuner avseende radon i bostäder och lokaler. Kommuner har dock redan tillsyn över radon i bostäder och lokaler genom kraven i 9 kap. 9 § och kommunernas till- synsansvar med stöd av . Förslaget innebär därför inga ökade kostnader för kommunerna. Kraven på berättigandebedömningar av medicinska exponeringar har reglerats redan tidigare genom rådets direktiv /43/Euratom av om skydd för personers hälsa mot faror vid joniserande strål- ning i samband med medicinsk bestrålning. Dessa krav har tidigare reg- lerats i myndighetsföreskrifter men lyfts nu upp i lagen. Samma krav på berättigandebedömningar inom hälso- och sjukvården finns sedan tidi- gare. Förslaget innebär därför inga ökade kostnader för landstingen eller hälso- och sjukvården i övrigt. I likhet med förslaget till ny strålskyddslag krävs enligt nuvarande regel- verk tillstånd för att bedriva en verksamhet med joniserande strålning som innefattar icke-medicinsk avbildning. Det krävs även att all bestrål- ning är berättigad. I de delarna innebär förslaget således ingen skillnad jämfört med dagens bestämmelser. En skillnad jämfört med dagens be- stämmelser är dock att det enligt förslaget krävs särskilda skäl för att kunna ge tillstånd för en verksamhet som innefattar icke-medicinsk av- bildning. Särskilda skäl krävs dock inte om avbildningen sker med stöd av , lagen (2000:1225) om straff för smuggling eller utlänningslagen (2005:716). För de icke-medicinska avbildningar som sker med stöd av dessa lagar är kraven på tillstånd således desamma som enligt nuvarande bestämmelser. För icke-medicinska avbildningar som sker av andra anledningar har kraven skärpts. Den som vill ha ett sådant tillstånd måste redovisa vilka särskilda skäl som föreligger, vilket kan ge upphov till ökade kostnader för verksamhetsutövaren. Ytterligare en skillnad jämfört med dagens lagstiftning är att de icke- medicinska avbildningarna enligt dagens bestämmelser omfattas av defi- nitionen av medicinsk bestrålning. De tillstånd som gäller för medicinsk bestrålning gäller därför även icke-medicinsk avbildning. När tillstånden löper ut kommer den som har ett tillstånd för medicinsk bestrålning att behöva söka om tillstånd för både medicinsk exponering och för icke- medicinsk avbildning. Det innebär inte att det krävs två tillstånd utan tillstånd för dessa båda verksamheter behandlas inom ramen för ett och samma tillstånd. Det innebär i praktiken inga ytterligare krav på underlag i ansökan om det inte rör en verksamhet som kräver att det föreligger särskilda skäl för att ansökan ska kunna beviljas. Skillnaden i dessa fall är att ansökan uttryckligen måste omfatta både medicinska exponeringar och icke-medicinska avbildningar. kommer att lämna information om detta till tillståndshavarna innan tillstånden löper ut. 2017/18:94 Kravet på uttryckligt tillstånd för medicinsk exponering respektive för icke-medicinsk avbildning kan innebära att den som söker tillstånd väljer att endast söka tillstånd för en av dessa verksamheter. Det kan medföra att inte alla sjukhus får genomföra icke-medicinska avbildningar. I för- längningen kan det leda till längre resvägar för t.ex. polisen när en röntgen av en person behövs för att säkerställa bevis. När det gäller icke- medicinsk avbildning som sker inom ramen för den offentliga sjukvården söks dock tillstånden för varje landsting och inte för varje sjukhus. Det innebär att om ett landsting har tillstånd för icke-medicinsk avbildning, omfattar tillståndet alla sjukhus inom . Om ett landsting avstår från att söka tillstånd för icke-medicinsk avbildning, innebär det alltså att inga icke-medicinska avbildningar får ske på sjukhusen inom . Det innebär att varken röntgen för åldersbedömning, försäkringsärenden eller röntgen inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten får ske inom . När det gäller t.ex. undersökningar av försäkrings- skäl eller hälsobedömningar i anställningssyfte eller undersökningar inför en karriär inom idrott finns det ekonomiska incitament att söka tillstånd. Risken för att det inte finns någon som kan utföra icke-medicinska av- bildningar inom rimligt avstånd bör därför vara liten. skyldighet att lämna uppgifter Tullens informationsplikt gentemot om att efter begäran tillhandahålla uppgifter som förekommer hos och som rör import eller export av varor formaliseras genom uttrycklig reglering i tullagen. Myndigheterna samarbetar redan väl och den for- maliserade skyldigheten bedöms inte medföra några utökade kostnader. Godkännande av specialistkompetens för sjukhusfysiker Att utfärda specialistkompetensbevis för sjukhusfysiker är en ny arbets- uppgift inom ett nytt sakområde för . finns det cirka 150 personer som har utbildats och cirka 110 personer som är under ut- bildning i det system för vidareutbildning som drivs av professionens fackliga och vetenskapliga organisationer (och för radiofysik). Det kan initialt förväntas att det kan komma att röra sig om ett stort antal ansökningar om specialistkompe- tensbevis för sjukhusfysiker för att sedan stabilisera sig. Med stöd av normgivningsbemyndiganden i lagen finns möjlighet att i linje med strål- skyddsdirektivets krav om förnyade godkännanden meddela sådana bestämmelser i föreskrifter. Utfärdande av nya godkännanden innebär också en ny uppgift för myndigheten. Förslaget innebär således en viss kostnad för . har dock i sitt remissvar an- gett att kostnaderna för att utfärda specialistkompetensbevis för sjukhus- fysiker och förnya godkännanden kan antas rymmas inom befintlig bud- get. Regeringen bedömer därför att de ökade kostnaderna ryms inom befintliga budgetram. Både stora och små företag träffas av bestämmelserna. Strålskyddsdirek- tivet ger inte utrymme till att ta särskild hänsyn till små företag. Eftersom den nya strålskyddslagen genomför ett EU-direktiv innebär genomförandet positiva effekter för företagens konkurrensförhållanden inom EU eftersom motsvarande bestämmelser gäller för alla företag inom EU. har t.ex. varit krav i Sve- rige men inte i alla andra medlemsländer. 8.6 anslutning till Europeiska unionen Med förslaget till ny strålskyddslag genomförs strålskyddsdirektivet. För att strålskyddsdirektivet ska anses helt genomfört i lagstiftningen måste bestämmelserna i strålskyddslagen kompletteras med bestämmelser i för- ordning och myndighetsföreskrifter. För att ska uppfylla sina för- pliktelser i förhållande till EU måste direktivet genomföras. Direktivet är ett s.k. minimidirektiv vilket ger medlemsstaterna möjlighet att föreskri- va om strängare skyddsåtgärder. Bestämmelserna om joniserande strålning i den nya strålskyddslagen är i huvudsak i linje med strålskyddsdirektivet eller i enlighet med de be- stämmelser som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Vissa av de bestäm- melser som finns i föreskrifter har en så grundläggande betydelse för strålskyddet att de föreslås tas in i lagen. Bestämmelserna avseende icke-joniserande strålning saknar motsvarig- het i strålskyddsdirektivet men överensstämmer innehållsmässigt med de bestämmelser som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Förhållandet mellan förslaget till ny strålskyddslag och Huvuddelen av bestämmelserna i förslaget till ny strålskyddslag genom- De bestämmelser som saknar motsvarighet i strålskyddsdirektivet finns med i den nuvarande strålskyddslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. om funktionskrav i 3 kap. 15 och 16 §§, märkning i 3 kap. 13 och 14 §§, omplacering av gravida arbetstagare i 4 kap. 9 §, krav på arbetstagare att använda skyddsanordningar i 4 kap. 15 § och krav på att vidta de åtgär- der som krävs för friklassning i 5 kap. 4 §. Det gäller även delvis bestäm- melserna om försiktighet och kompetens i 3 kap. 10 § och hantering av avfall i 5 kap. 3 §. Även om dessa bestämmelser saknar motsvarighet i strålskyddsdirek- tivet har vissa av bestämmelserna ändå en betydelse för genomförandet. Det gäller t.ex. bestämmelserna i 3 kap. 15 och 16 §§ om funktionskrav för tekniska anordningar. För att bestämmelsen om optimering av strål- skyddet i 3 kap. 6 § ska var möjlig att uppfylla är det viktigt att de tek- niska anordningarna har de funktioner som är nödvändiga för strålskyd- Bestämmelsen om funktionskrav är därför indirekt en del av genom- Detsamma gäller bestämmelserna om omplacering av gravida arbetstagare och krav på att använda skyddsanordningar, vilka kan anses vara en del av genomförandet av direktivets krav på skydd för arbetstagare. Enligt strålskyddsdirektivet ska verksamheter underkastas reglering och tillsyn i strålskyddssyfte. Det kan ske genom anmälan, tillstånd eller 2017/18:94 registrering (jfr artikel 4.65 och 24). Kraven i strålskyddslagen innebär att alla verksamheter med joniserande strålning är tillståndspliktiga. Till- ståndsplikten kan dock ersättas med en anmälningsplikt. Strålskyddsla- gen ger även möjlighet till undantag från tillståndsplikten. Enligt strål- skyddsdirektivet är det dock endast vissa verksamheter som måste regle- ras genom tillstånd (jfr artikel 28). Strålskyddslagens krav på tillstånd ge- nomför kravet på reglering av verksamheter i artikel 24 men är mer långtgående än de absoluta krav på tillstånd som ställs i artikel 28. Till- ståndskraven i den nya strålskyddslagen överensstämmer med den nuvar- ande strålskyddslagen förutom att viss hantering av teknisk utrustning som kan alstra joniserande strålning undantas från tillståndskravet. Strålskyddsdirektivet innehåller även bestämmelser som jämfört med den nuvarande strålskyddslagen innebär minskade krav. Det gäller un- dantag från tillämpningsområdet för viss naturlig strålning. Undantaget har genomförts i den nya strålskyddslagen. Överensstämmelse med EUF-fördraget och proportionalitetsbedömning De bestämmelser i strålskyddslagen som saknar uttrycklig motsvarighet i strålskyddsdirektivet är utformade på ett icke-diskriminerande sätt, och bedöms utgöra såväl ändamålsenliga som nödvändiga åtgärder för att säkerställa skyddet för liv och hälsa. Bestämmelserna bedöms även ut- göra de minst ingripande åtgärderna. Förslagen i propositionen bedöms därmed stämma överens med EUF-fördragets regler om fri rörlighet. Enligt artikel 33 i Euratomfördraget ska en medlemsstat underrätta kom- missionen om förslag till bestämmelser som är inom ramen för Euratoms tillämpningsområde. Det gäller även bestämmelser som genomför ett direktiv. Kommissionen ska lämna eventuella rekommendationer angå- ende förslag till sådana bestämmelser efter det att den underrättats om förslagen. Det innebär att kommissionen ska underrättas om förslaget om ny strålskyddslag i enlighet med artikel 33 i Euratom i den del lagen rör joniserande strålning. Förslaget om ny strålskyddslag kommer därför anmälas så snart det är möjligt. De bestämmelser som rör icke-joniserande strålning kan vara anmäl- ningspliktiga enlighet och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande be- träffande tekniska föreskrifter. De bestämmelser i den nya strålskydds- lagen som rör icke-joniserande strålning överensstämmer dock innehålls- mässigt med de bestämmelser som finns i den nuvarande strålskydds- lagen som beslutades . Skyldigheten att följa anmälnings- direktivet gäller från och med det datum då direktivet trädde i kraft i , dvs. dagen för svenska inträdet i EU eller för EES- avtalet som trädde i kraft . Förslag till tekniska föreskrifter som antogs innan behöver inte anmälas. Det innebär således att bestämmelserna som rör icke-joniserande strålning i den nya strålskyddslagen inte behöver anmälas. Strålskyddsdirektivet ska vara genomfört . Lagändringarna föreslås därför träda i kraft så fort som möjligt. I samband med ikraftträdandet kommer det att behöva göras vissa in- formationsinsatser. Insatserna bör riktas mot de myndigheter, företag och andra som berörs av förslaget. Regleringen av radon är uppdelad på flera myndigheter. Det krävs där- för tydlig information från i huvudsak de centrala myndigheterna för att tydliggöra vilket regelverk som gäller för berörda. Den nuvarande strålskyddslagen upphävs och ersätts med en ny strål- skyddslag. Det beror på att förslaget om genomförande av strålskydds- direktivet innebär materiella ändringar i regelverket som tillsammans med de språkliga och redaktionella ändringarna i övrigt är så omfattande att det är författningstekniskt lämpligast att upphäva den nuvarande lagen och ersätta den med en ny. När författningskommentaren refererar till nu- varande lydelse eller motsvarande uttryck avses den nuvarande strål- skyddslagen (1988:220). Uttryck som ”ändras”, ”tas bort” och ”läggs till” eller ”bestämmelserna i paragrafen är nya” eller motsvarande syftar på en jämförelse med den nuvarande lagen. Under rubriken ”Lagens syfte och innehåll” samlas lagens syfte och alla förklaringar av de ord och uttryck som behövs för att underlätta utform- ningen och förståelsen av bestämmelserna i lagen. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 § och anger syftet med lagen. Den ändrade lydelsen är endast språklig. 1987/88:88 s. 65. Bestämmelsen i paragrafen är ny och innehåller en innehållsförteckning. I paragrafen förklaras vad som i lagen avses med ”joniserande strålning” och ”icke-joniserande strålning”. Ordförklaringen avseende ”joniserande strålning” motsvarar artikel 4.46 i strålskyddsdirektivet. Vad som avses med ”joniserande strålning” överensstämmer i huvud- sak med nuvarande 2 § andra stycket (se prop. 1987/88:88 s. 66). ”joniserande strålning” avses partikelstrålning eller elektromagnetisk strålning som har tillräcklig energi för att jonisera materia. Den energi som krävs för att jonisera vatten, dvs. jonisationspotentialen för vatten, är 12,59 elektronvolt (eV). För elektromagnetisk strålning kan denna gräns anges som en våglängd eller mindre (eller en frekvens på 3 × eller mer). I nuvarande lydelse används uttrycken parti- kelstrålning, gammastrålning och röntgenstrålning.