prop · H503231 · 2018-04-19 00:00:00 — Som bl.a. i påpekar kan visserligen en sådan ordning tänkas innebära vissa bevissvårigheter för tillsynsmyndigheten genom invändningar om att en uppsatt kamera inte har varit påslagen. Som Datainspektionen anför bör dock hänsyn tas till att övrig personuppgiftsreglering är tillämplig endast vid en faktisk behandling av personuppgifter. Någon personuppgiftsbehandling sker inte om en kamera i och för sig är uppsatt men inte används. De bevissvårigheter som kan uppstå ska heller inte överdrivas. Som utredningen konstaterar bör det i många fall vara uppenbart att utrustningen används, särskilt om inspelning sker. Eftersom den nya lagens tillståndskrav begränsas till att avse myndigheter och privata subjekt som utför uppgifter av allmänt intresse (se avsnitt 6.2) bör sådana invändningar som vissa av länsstyrelserna befarar dessutom bli tämligen sällsynta. Mot denna bakgrund anser regeringen att beskrivningen av begreppet kamerabevakning i huvudsak bör utformas i enlighet med utredningens förslag. Som Datainspektionen anför kan utredningens föreslagna bestämmelse emellertid leda tanken till att själva syftet med kameraanvändningen är avgörande för lagens tillämpningsområde. För att undvika detta bör bestämmelsen formuleras något annorlunda och ta sikte på sådan utrustning som används på ett sätt som innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. Enligt regeringen framstår det också som mer naturligt att kravet på varaktighet eller regelbunden upprepning tar sikte på personbevakningen och inte, som utredningen föreslår, användningen av utrustningen i sig. Det kommer därmed också stå klart att sådan kameraanvändning som skulle kunna medföra personbevakning utan att så faktiskt sker inte omfattas av tillämpningsområdet. Detta innebär att lagstiftningen får ett snävare och mer teknikneutralt tillämpningsområde än vad som gäller . Ett sådant tillämpningsområde kommer dessutom att harmoniera bättre med övrig personuppgiftsreglering. Begreppet personbevakning bör ges motsvarande innebörd som begreppet personövervakning i kameraövervakningslagen. Med detta avses att människor kan identifieras genom bevakningen. För att en möjlighet till identifiering ska anses föreligga krävs att sådana kännetecken kan iakttas som gör att man utan större osäkerhet kan skilja de personer som iakttas från andra personer. Så är t.ex. fallet om hela personen eller personens ansikte syns tydligt. Även sådant som utmärkande klädsel, speciella kroppsrörelser eller särskild kroppskonstitution kan dock möjliggöra identifiering. Som utredningen konstaterar är begreppet personbevakning snävare än begreppet personuppgiftsbehandling. Detta innebär exempelvis att kameror som används i parkeringshus enbart för att läsa av bilars registreringsnummer inte omfattas av lagens tillämpningsområde. Kamerabevakning kan vara varaktig även om den sker vid ett enstaka tillfälle. Vad som är att anse som varaktig personbevakning måste avgöras 2017/18:231 från fall till fall. Det är emellertid klart att det är fråga om varaktig personbevakning om en kamera är placerad på eller riktad mot en plats där människor normalt vistas, exempelvis på ett torg, i en butik, i ett väntrum eller i en buss. Helt kortvarig personbevakning, där en enstaka identifierbar människa av en tillfällighet råkar passera i kamerans upptagningsområde, bör däremot inte anses som varaktig. Om detta sker vid ett flertal tillfällen som ligger relativt nära varandra i tiden eller om det av något annat skäl är fråga om systematisk användning av bevakningsutrustning bör person- bevakningen dock anses ske med sådan regelbunden upprepning att den ändå omfattas av lagens tillämpningsområde. Därmed omfattas exempelvis sådana rörliga kameror som riktas ut från ett fordon eller är monterade på en drönare av lagens tillämpningsområde, om användningen innebär att människor regelbundet passerar i kamerans upptagningsområde på ett sätt som gör dem möjliga att identifiera. Även utplacering och användning av kameror på platser där människor passerar mer sällan men med viss regelbundenhet, exempelvis i närheten av en gångstig i skogen, omfattas av lagens tillämpningsområde. Om kameran används på ett sätt som endast innebär enstaka fall av helt kortvarig personbevakning bör lagen dock inte vara tillämplig. Så kan t.ex. vara fallet med kameror som används på svårtillgängliga platser i utomhusmiljöer eller som placerats för att kontrollera en industriell tillverkningsprocess i vars närhet människor normalt inte ska befinna sig, även om någon vid ett enstaka tillfälle kan råka göra det. I praktiken innebär detta att både sådan kameraanvändning som sker med det direkta syftet att bevaka människor och sådan användning som sker för andra syften men där människor eller någorlunda regelbundet kommer in i kamerans upptagningsområde, omfattas av lagens tillämpningsområde. Det tillämpningsområde som föreslås minskar behovet av sådana undantag i lagstiftningen för exempelvis kamerautrustade drönare, som förespråkas av bl.a. i . Huruvida lagen är tillämplig på en kamerautrustad drönare eller inte kommer nämligen till skillnad mot att avgöras av hur tekniken faktiskt används. Om drönaren används på ett sätt som innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning omfattas den av lagens tillämpningsområde, oavsett vad syftet med användningen är. I vilken utsträckning lagens tillståndskrav och kravet på upplysning ska gälla vid sådan användning diskuteras i avsnitt 6.5 och 7.2. Kamerabevakningslagen blir dock inte tillämplig om drönaren används i andra syften än att bevaka personer, exempelvis för olika typer av mätningar eller besiktningar, om användaren ser till att personer varken varaktigt eller regelbundet upprepat fångas av kameran på ett sätt som gör dem möjliga att identifiera. Det kan exempelvis ske genom att kameran endast är påslagen på viss höjd eller vid flygningar över områden där människor normalt inte uppehåller sig. I enlighet med vad som sägs ovan blir lagen inte heller tillämplig om enstaka identifierbara personer helt kortvarigt hamnar i kamerans upptagningsområde, så länge det inte sker regelbundet. Det saknas anledning att, som föreslår, frångå användningen av begreppet optisk-elektroniskt instrument, eftersom det inte har framkommit några problem vid tillämpningen av det begreppet i kameraövervakningslagen. Som utredningen anför kommer den nya lagen, precis som kameraövervakningslagen, formellt att vara tillämplig också på analog kamerabevakning. Betydelsen av att också låta kamerabevakningslagen gälla i de fall en separat teknisk anordning används för att behandla upptaget bild- och ljudmaterial kommer att minska med anledning av att sådan behandling i allt väsentligt kommer att styras av annan personuppgiftsreglering. tillståndsbeslut skulle dock kunna innehålla vissa villkor som avser efterföljande behandling av inspelat material vilket innebär att tillämpningsområdet för kamerabevakningslagen formellt även bör omfatta sådana behandlingar. Med kamerabevakning ska alltså avses att en tv-kamera, ett annat optisk- elektroniskt instrument eller en därmed jämförbar utrustning, utan att manövreras på platsen, används på ett sätt som innebär varaktig eller regelbundet upprepad personbevakning. Med kamerabevakning ska också avses att en separat teknisk anordning för avlyssning eller upptagning av ljud används i samband med sådan användning av utrustning och att en separat teknisk anordning för att behandla upptaget bild- och ljudmaterial Regeringens förslag: Kamerabevakningslagen ska gälla endast om kamerabevakning sker med utrustning som finns i och den som bedriver bevakningen är etablerad i eller i tredjeland, samt vid behandling av material som tagits upp med hjälp av sådana kameror. Det senare bör gälla oavsett om behandlingen utförs av den som bedriver bevakningen eller för hans eller hennes räkning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Kameraövervakningslagen gäller vid kameraövervakning som sker med övervakningskameror som är uppsatta i , om den som bedriver övervakningen är etablerad i eller i tredjeland (3 § första stycket 1). omfattar inte separata tekniska anordningar för att behandla upptaget bild- Användning av sådan utrustning utgör dock också kameraövervakning enligt lagen. I kameraövervakningslagen anges därför att lagen gäller även vid behandling av material som tagits upp vid övervakning med övervakningskameror uppsatta i , om behandlingen utförs av den som bedriver övervakningen eller för hans eller hennes räkning (3 § första stycket 2). Dataskyddsförordningens territoriella tillämpningsområde är av naturliga skäl utformat ur ett unionsperspektiv eftersom förordningen ska gälla direkt i alla medlemsstater inom EU. regleras alltså inte det territoriella tillämpningsområdet för den nationella 2017/18:231 lagstiftning som kompletterar dataskyddsförordningen. Det territoriella tillämpningsområdet framgår inte heller uttryckligen av det nya dataskyddsdirektivet men kan sägas följa indirekt av att direktivets materiella tillämpningsområde tar sikte på behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter för vissa särskilda ändamål. Som framgår i avsnitt 5.2.1 är utgångspunkten att bestämmelserna i kamera- bevakningslagen ska utformas på ett gemensamt sätt för all kamerabevakning. Bestämmelser om lagens territoriella tillämpningsområde kan som utredningen framhåller utformas på det sättet utan hinder av EU-regleringen. Som framgår av föregående avsnitt bör begreppet uppsatt inte överföras till kamerabevakningslagen. I enlighet med utredningens förslag bör regleringen ändå utformas så att den på samma sätt som tidigare träffar användning av kameror och annan därmed jämförbar utrustning, samt separata tekniska anordningar för avlyssning eller upptagning av ljud, när utrustningen finns i . Med avses, i likhet med vad som gäller enligt kameraövervakningslagen, svenskt landterritorium och sjöterritorium samt luftrummet ovanför land- och sjöterritorierna. På samma sätt bör behandling av material som tagits upp vid sådan bevakning omfattas av lagen, oavsett var anordningen för behandling finns, så länge behandlingen utförs av samma juridiska eller fysiska person som bedriver bevakningen eller för hans eller hennes räkning. Vad gäller sådan behandling kommer visserligen lagens bestämmelser i första hand ta sikte på det initiala skedet av behandlingen, dvs. själva upptagningen av bildmaterial. Emellertid skulle exempelvis ett tillståndsbeslut kunna innehålla vissa villkor som avser efterföljande behandling av inspelat material vilket innebär att det territoriella tillämpningsområdet formellt även fortsättningsvis bör omfatta sådana behandlingar. En ytterligare fråga är om kamerabevakningslagen, liksom kameraövervakningslagen, endast bör gälla när den som bedriver bevakningen är etablerad i eller i ett tredjeland. Den som är etablerad i ett annat EU-land än och som bedriver kamerabevakning här skulle då inte omfattas av lagens bestämmelser. Skälet till motsvarande begränsning av kameraövervakningslagens tillämpningsområde är att det ansetts oförenligt med det nuvarande dataskyddsdirektivet att den svenska regleringen även skulle omfatta den som är etablerad i en annan EU-stat (se prop. 2012/13:115 s. 40–41). Etableringslandsprincipen, som innebär att de föreskrifter som gäller där den personuppgiftsansvarige är etablerad ska tillämpas, kan sägas vara utgångspunkten i dataskyddsförordningens reglering om det territoriella tillämpningsområdet (artikel 3.1 och 3.3). Mot denna bakgrund har den principen även valts som huvudregel i förslaget till dataskyddslag (1 kap. 5 §). Det nya dataskyddsdirektivet avser vidare särskilda verksamheter i en stat, t.ex. brottsbekämpning, som i regel bedrivs på den egna statens territorium, även om det finns ett internationellt polisiärt samarbete som innebär att tjänstemän från en stat under vissa förutsättningar kan agera på en annan stats territorium. Också i verksamheter som inte omfattas av unionsrätten, såsom militär verksamhet, förekommer samarbete som innebär att utländska myndigheter från andra EU-stater kan agera på svenskt territorium. Enligt regeringens mening bör samma grundprincip gälla för Prop. 2017/18:231 kamerabevakningslagens territoriella tillämpningsområde som för den allmänna regleringen i dataskyddslagen. Kamerabevakningslagen kommer endast innehålla ett fåtal materiella bestämmelser, bl.a. ett begränsat tillståndskrav för vissa subjekt. Det går därför inte att se några konsekvenser som är svåra att acceptera, vare sig från integritets- eller konkurrensperspektiv, med att låta etableringsprincipen fortsätta att gälla också på detta område. Mot denna bakgrund bör kamerabevakningslagen gälla endast om kamerabevakning sker med utrustning som finns i och den som bedriver bevakningen är etablerad i eller i tredjeland, samt vid behandling av material som tagits upp med hjälp av sådana kameror. 5.3.5Undantag från lagens tillämpningsområde Regeringens förslag: Kamerabevakningslagen ska inte gälla vid 1.kamerabevakning som en fysisk person utför som ett led i en verksamhet av rent privat natur eller som har samband med hans eller hennes hushåll, 2.hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. eller lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, 3.kamerabevakning som sker i en verksamhet som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen, eller 4.kamerabevakning som sker för journalistiska ändamål eller för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. understryker vikten av att gränsdragningen mellan polisens befogenheter att bedriva kamerabevakning i förebyggande syfte och sådan hemlig kameraövervakning som prövas av allmän domstol tryggas i lagstiftningen. anser att det bör göras tydligare om kameraanvändning i vid bemärkelse vid polisverksamhet ska vara tillståndspliktig enligt den nya lagen, kräva beslut enligt 27 kap. 20 a § eller fortsatt vara oreglerad. har förståelse för utredningens ställningstaganden men framför ändå önskemål om att utreda och reglera spaningsmetoder som t.ex. går ut på att en kamera placeras ut på ett visst avstånd från det objekt som man vill spana på genom kameran. Datainspektionen framhåller att det inte är möjligt att införa en bestämmelse i nationell rätt som ger svenska grundlagsbestämmelser företräde framför EU-rätt. Även om det inte är tillfredsställande att frågan om förhållandet till grundlagarna är oklar på kamerabevakningsområdet bör enligt Datainspektionen därför de generella undantagen för grundlagarna och journalistiska ändamål m.m. utgå. anser också att det av integritetsskäl kan ifrågasättas varför journalistisk verksamhet ska undantas i den utsträckning som föreslås. undantagen och tillstyrker förslaget i denna del. 2017/18:231 län saknar ett resonemang om vad som gäller om en myndighet använder kamerabevakning i sin verksamhet (t.ex. tillsyn med hjälp av drönare) och bilder som tas från denna bevakning skett i en verksamhet som ska anses omfattas av tryckfrihetsförordningen. anser att formuleringen akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande skapar oklarhet kring lagens tillämpningsområde och undrar bl.a. om undantaget ska gälla också utbildning och forskning vid myndighet. kommun framför liknande synpunkter och efterfrågar tydligare definitioner. Skälen för regeringens förslag Av artikel 2.2 c i dataskyddsförordningen följer att förordningen inte ska tillämpas på behandling av personuppgifter som en fysisk person utför som ett led i verksamhet av rent privat natur eller som har samband med hans eller hennes hushåll. Något motsvarande undantag finns inte i det nya dataskyddsdirektivet eftersom det primärt reglerar vissa myndigheters behandling av personuppgifter för bl.a. brottsbekämpande ändamål. Från kameraövervakningslagens tillämpningsområde undantas övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde, om övervakningen bedrivs av en fysisk person som ett led i en verksamhet av rent privat natur (5 §). Att ta in en motsvarande typ av bestämmelse i den nya kamerabevakningslagen skulle visserligen innebära en upprepning av motsvarande undantag i dataskyddsförordningen. Eftersom det kan anses vara nödvändigt för att göra kamerabevakningslagens tillämpningsområde begripligt är det dock fråga om ett sådant införlivande av dataskyddsförordningen i svensk lagstiftning som är tillåtet enligt skäl 8 till förordningen. Bestämmelsen bör som utredningen föreslår utformas i överrensstämmelse med dataskyddsförordningens undantag. Kamerabevakningslagen bör alltså innehålla en bestämmelse om att lagen inte gäller vid kamerabevakning som en fysisk person utför som ett led i en verksamhet av rent privat natur eller som har samband med hans eller hennes hushåll. har prövat innebörden av motsvarande undantag i det nuvarande dataskyddsdirektivet (dom Ryneš, C-212/13, EU:C:2014:2428). Enligt kan videoövervakning som delvis omfattar ett område dit allmänheten har tillträde och som därmed går utanför uppgiftshanterarens privata sfär inte anses vara av rent privat natur eller ha samband med hans eller hennes hushåll i den mening som avses i undantaget. Detta innebär att undantaget är begränsat till kamerabevakning av platser dit allmänheten inte har tillträde, utan att det behöver anges uttryckligen i bestämmelsen. Hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. eller lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott är undantagen från kameraövervakningslagens tillämpningsområde (4 §). Som flera remissinstanser, däribland , påpekar är det angeläget att upprätthålla en tydlig distinktion mellan denna typ av dold kameraövervakning och sådan öppen kamerabevakning som den nu aktuella regleringen bör omfatta. Enligt regeringens mening är den nuvarande avgränsningen i kameraövervakningslagen tydlig och bör användas även i den nya lagen. Kamerabevakningslagen bör alltså innehålla en bestämmelse om att lagen inte gäller vid hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. eller lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. En särskild fråga är hur man ska se på möjligheten för exempelvis eller Säkerhetspolisen att använda en spaningsmetod som innebär att en kamera placeras på ett visst ställe och sedan styrs av en polisman på visst avstånd från spaningsobjektet. Detta kan ske både på underrättelsestadiet och på förundersökningsstadiet. Ekobrotts- myndigheten och uttrycker önskemål om tydligare reglering för denna typ av spaningsmetoder. Det har tidigare övervägts att införa sådan lagstiftning, men så har ännu inte skett (se bl.a. propositionen Åtgärder för att utreda vissa samhällsfarliga brott m.m., prop. 2007/08:163 och SOU 2010:103). Spaningsmetoderna har heller inte varit föremål för närmare överväganden av utredningen och det finns således inte underlag att behandla frågan i detta lagstiftningsärende. Kamerabevakning i en verksamhet som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen Enligt artikel 85.1 i dataskyddsförordningen ska medlemsstaternas nationella lagstiftning förena rätten till skydd av personuppgifter i enlighet med förordningen med rätten till yttrande- och informationsfrihet, inbegripet personuppgiftsbehandling för journalistiska ändamål samt för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande. När det gäller personuppgiftsbehandling för sådana ändamål ska medlemsstaterna enligt artikel 85.2 i dataskyddsförordningen föreskriva om undantag eller avvikelser från vissa angivna delar av förordningens bestämmelser om det behövs för att förena rätten till skydd för personuppgifter med yttrande- och informationsfriheten. Regleringen i dataskyddsförordningen av förhållandet till yttrande- och informationsfriheten har en motsvarighet i det nuvarande dataskyddsdirektivet som har genomförts i svensk rätt genom 7 § PUL. Artikel 85 i dataskyddsförordningen ger enligt sin ordalydelse ett något större utrymme för undantag än det som finns i direktivet, bl.a. på det sättet att det inte längre föreskrivs att behandling ska ske uteslutande för journalistiska ändamål för att undantag ska kunna göras. Dessutom uttalas i skäl 153 till förordningen att begreppet yttrandefrihet ska ges en bred tolkning. I den nuvarande kameraövervakningslagen saknas en motsvarighet till den beskrivna regleringen i personuppgiftslagen. Frågan om förhållandet mellan bestämmelser om kameraövervakning och bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen har inte heller diskuterats närmare i tidigare lagstiftningssammanhang. Viss osäkerhet råder därför i frågan. Som utredningen anför har det exempelvis uppkommit frågor om de traditionella mediernas användning av kameror på drönare eller kameror monterade på visst sätt för 2017/18:231 nyhetsrapportering omfattas av kameraövervakningslagens bestämmelser, t.ex. om tillståndsplikt. Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen hindrar i och för sig inte att det i vanlig lag finns bestämmelser som reglerar själva sättet på vilket ett anskaffande av information sker, t.ex. bestämmelser om straffansvar eller om krav på tillstånd, så länge regleringen inte tar sikte på innehållet som sådant, inte ens delvis. Å andra sidan finns ett nära samband mellan själva insamlingen av bild och ljud och den information som utgörs av bilderna och ljudet. Inte sällan sker publiceringen av bilder och ljud i grundlagsskyddade medier i princip i samma stund som insamlingen sker. detaljerade tryck- och yttrandefrihetsgrundlagar är unika i jämförelse med hur motsvarande reglering ser ut i övriga . Som bl.a. framhåller är det angeläget att komma till rätta med den osäkerhet som funnits kring möjligheterna att använda kameratekniken på det grundlagsreglerade området eftersom det kan påverka vitala delar av opinionsskapande verksamhet. Upplysningsbestämmelsen i 7 § första stycket PUL bedömdes förenlig med det nuvarande dataskyddsdirektivets likartade bestämmelser vid införandet av personuppgiftslagen (propositionen Personuppgiftslag, prop. 1997/98:144 och betänkande, 1997/98:KU18). Som framgår ovan finns det enligt dataskyddsförordningen ett något större utrymme att göra undantag med hänsyn till yttrande- och informationsfriheten än enligt det nuvarande dataskyddsdirektivet. I dataskyddslagen föreslås en bestämmelse om att dataskyddsförordningen och den lagen inte ska tillämpas i den utsträckning det skulle strida mot tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap 7 § första stycket). Mot denna bakgrund anser regeringen, till skillnad från Datainspektionen, att det är möjligt att införa en bestämmelse i kamerabevakningslagen av det aktuella slaget för det grundlagsskyddade området. Ett sådant undantag bör endast omfatta kamerabevakning som sker inom ramen för verksamhet som skyddas genom tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Som exempel kan nämnas direktsändning av ett sportevenemang med kameror uppsatta på drönare. Däremot bör undantaget inte vara tillämpligt om t.ex. en medieredaktion bedriver kamerabevakning utanför den grundlagsreglerade verksamheten, t.ex. för att skydda sina lokaler eller anställda. Kamerabevakningslagen bör alltså innehålla en bestämmelse som anger att lagen inte gäller vid kamerabevakning som sker i en verksamhet som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Med anledning av de frågor som i län väcker bör framhållas att det torde vara mycket ovanligt att myndigheter bedriver kamerabevakning i en verksamhet som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. I sådana fall har precis som i övriga fall grundlagsregleringen företräde.