prop · H503155 · 2018-03-20 00:00:00 — digheterna i övrigt måste anses stadigvarande (se prop. 40–42 och 7 kap. 2 § lagen [1904:26 s.1] om vissa internationella rätts- förhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Ett barn som till- kommer genom ett surrogatarrangemang i utlandet anses således i regel ha sin hemvist i sitt födelseland. Detta innebär att svenska socialnämnder vanligtvis inte kan medverka vid fastställande av faderskap efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Av 4 § lagen om internationella faderskapsfrågor följer att mål om faderskap får tas upp av svensk domstol bl.a. om barnet har sin hemvist i eller om talan förs mot en man som har sin hemvist i . Detta innebär att svensk domstol är behörig att pröva en talan om fast- ställande av faderskap för ett barn som har tillkommit genom ett surro- gatarrangemang i utlandet när den man som ska fastställas som far har sin hemvist i . Enligt 5 § lagen om internationella faderskaps- frågor ska en sådan talan prövas enligt lagen i den stat där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. Ett barn som har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet är normalt kvar i sitt födelse- land till dess att svensk domstol har fastställt faderskapet för barnet, vilket innebär att svensk domstol i regel ska tillämpa lagen i barnets Enligt utredningens kartläggning har inte alla länder som erbjuder internationella surrogatarrangemang en lagstiftning som tydligt reglerar de föräldraskapsrättsliga konsekvenserna av sådana arrange- I de fall lagstiftning finns innebär den dock vanligtvis att det är den tilltänka fadern som ska anses som barnets far och inte surrogat- moderns eventuella make eller sambo. 2017/18:155 En utgångspunkt för den föräldraskapsrättsliga regleringen i är att ett barns genetiska far ska kunna fastställas som barnets rättsliga far när det inte finns någon annan man som ska anses som barnets far, eller en kvinna som ska anses som barnets förälder. Som framgår ovan innebär också de regler som gäller i internationella förhållanden att det i de allra flesta fall är möjligt att fastställa barnets genetiska far som barnets rättsliga far även efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Så har också skett i de fall utredningen har kännedom om. Enligt regeringen är det viktigt att reglerna för fastställande och erkännande av faderskap i internationella förhållanden är effektiva och förutsägbara. När det handlar om att fastställa faderskapet för ett barns genetiska far bör reglerna vara utformade så att eventuella svårigheter att fastställa faderskapet begränsas. Särskilt i de fall då ett barn i hemvistlandet saknar andra rättsliga föräldrar än de tilltänka föräldrarna framstår det som otillfredsställande att tidsutdräkt uppstår på grund av längre handläggningstider i domstol eller på grund av att det i barnets födelseland inte finns någon tydlig rättslig reglering avseende faderskapet som svenska domstolar kan tillämpa. Regeringen delar därför utredningens bedömning att det finns skäl att förenkla möjligheterna att fastställa faderskap i dessa situationer. Utökad behörighet för socialnämnder att fastställa faderskap enligt svensk lag Ett barn som har tillkommit genom surrogatmoderskap i utlandet måste – i de fall det inte finns någon utländsk fastställelse av faderskapet som erkänns i – väcka en talan om fastställande av faderskap i svensk domstol för att få en rättslig far i . Det krävs alltså att barnet genom sin ställföreträdare initierar en sådan process. En ur barnets perspektiv bättre ordning vore enligt regeringen att det blir möjligt för den genetiska fadern att bekräfta faderskapet under medverkan av socialnämnd. En sådan process skulle kunna initieras av den man som vill fastställas som far och bör i många fall vara mer effektiv än ett domstolsförfarande eftersom en faderskapsbekräftelse – även om den inte bör godkännas av socialnämnden förrän barnet är fött – kan upprättas före barnets födelse. Frågan är då om det är praktiskt möjligt för socialnämnden att medverka vid fastställande av faderskap för ett barn med hemvist i ett annat land och om det, med hänsyn till allmänna internationellt privat- och processrättsliga principer på området, är lämpligt att utsträcka socialnämnders behörighet till sådana situationer. Det krävs normalt ingen omfattande utredning för att kunna fastställa ett barns genetiska far som hans eller hennes rättsliga far. I regel är det tillräckligt att det har utförts en rättsgenetisk undersökning, att resultatet av den undersökningen ger ett mycket starkt stöd för att mannen är barnets genetiska far och att det finns uppgifter från mannen och den kvinna som har fött barnet – samt i förekommande fall även hennes eventuella make – som stöder resultatet. En rättsgenetisk undersökning kan i regel genomföras i barnets hemvistland, och socialnämnden har möjlighet att begära hjälp av utlandsmyndigheterna för att genomföra denna (3 kap. 17 § förordningen [2014:115] med instruktion för utrikes- Regeringen bedömer därför att det är praktiskt möjligt för socialnämnder att handlägga dessa ärenden på distans. Att ge socialnämnder behörighet att medverka vid fastställande av faderskap för ett barn som inte har sin hemvist i innebär, som utredningen påpekar, ett avsteg från de allmänna principer som ligger bakom den nuvarande begränsningen av socialnämnders behörighet vid handläggning av faderskapsfrågor med internationell anknytning. Syftet med den utvidgade behörigheten är dock att förenkla den svenska fastställelsen av den genetiska fadern som rättslig far och att bekräfta det som redan gäller i barnets hemvistland. Det finns således inte någon risk för att den utvidgade behörigheten kommer i konflikt med utländska intressen i frågan. Regeringen anser därför att det är motiverat att göra ett sådant avsteg. Liksom i andra fall när faderskap fastställs under medverkan av socialnämnd bör svensk lag tillämpas. Av samma skäl som beträffande den utökade behörigheten bedöms även detta vara förenligt med allmänna internationellt privat- och processrättsliga principer. Enligt SKL kan socialnämndens prövning av sin behörighet innebära komplicerade ställningstaganden. De uppgifter som nämnden behöver för att pröva sin behörighet bör dock i regel kunna hämtas in genom mannen och hans eventuella partner, surrogatmodern och hennes eventuella partner eller genom berörda utlandsmyndigheter. Flera av de länder i vilka internationella surrogatarrangemang erbjuds har också en tydlig reglering av de föräldraskapsrättsliga konsekvenserna av ett sådant arrangemang. Sammantaget anser regeringen att fördelarna med en ordning som möjliggör för socialnämnden att fastställa faderskap i dessa fall överväger de eventuella svårigheter som nämnden kan behöva hantera vid prövningen av sin behörighet. Sammanfattningsvis bör därför socialnämnders behörighet att medverka vid fastställande av faderskap enligt svensk lag utökas till att omfatta även situationer när socialnämnden inte har någon utredningsskyldighet, om barnet har sin hemvist i ett annat land, fastställelsen avser en man som har sin hemvist i , det påstås att barnet har tillkommit med mannens spermier och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. Enligt SKL bör socialnämnden inte stå för de kostnader som kan följa med en rättsgenetisk undersökning i utlandet. Regeringen anser dock att det är rimligt att nämnden – liksom i andra fall när en rättsgenetisk undersökning behöver hämtas in för att fastställa faderskap – står för kostnaden för en sådan undersökning. Ärenden om fastställande av faderskap för barn som har sin hemvist i handläggs av den kommun där barnet är folkbokfört (2 kap. 1 och 2 §§ ). I de fall socialnämndens nu utökade behörighet aktualiseras har barnet dock sin hemvist i utlandet, medan den man som ska fastställas som far har sin hemvist i . Det är därför lämpligt att dessa ärenden handläggs av socialnämnden i den kommun där den man som ska fastställas som far är folkbokförd. Att socialnämnders behörighet utökas kan komma att innebära att de framöver kommer att handlägga fler faderskapsärenden med internationell anknytning. Det är angeläget att undvika att två motstridiga avgöranden blir gällande i . Som utredningen föreslår bör det 2017/18:155 därför införas en uttrycklig bestämmelse om att socialnämnden inte får godkänna en bekräftelse av faderskapet eller föräldraskapet enligt 1 kap. 9 § till ett barn om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. En motsvarande bestämmelse finns redan beträffande socialnämndens handläggning av faderskapsärenden med nordisk anknytning (4 § lagen [1979:1001] om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden). Utökade möjligheter för svensk domstol att fastställa faderskap enligt svensk lag Utredningen föreslår att behörigheten för svenska domstolar att fastställa faderskap enligt svensk lag ska utökas. Enligt utredningen bör det införas en särskild regel om svenska domstolars behörighet att ta upp mål om fastställande av faderskap i situationer där barnet har sin hemvist i ett annat land, om fastställelsen avser en man med hemvist i , grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. Utredningen föreslår också en regel om att svensk lag ska tillämpas i dessa mål. Som framgår ovan är dock svenska domstolar behöriga att handlägga mål om faderskap när talan förs mot en man som har sin hemvist i . Det finns därför inte något behov av en kompletterande bestämmelse om svensk domstols internationella behörighet. Däremot ska domstolen som huvudregel tillämpa lagen i barnets födelseland och inte svensk lag. Regeringen delar utredningens bedömning att det är lämpligt att domstolen i stället tillämpar svensk lag i dessa mål. Eftersom socialnämnder kommer att tillämpa svensk lag i sin handläggning av sådana faderskapsärenden är det rimligt att svenska domstolar tillämpar samma rättsordning. Det bör också innebära att handläggningstiden i domstolen kan bli kortare. Som utredningen påpekar innebär en sådan ordning ett avsteg från allmänna internationellt privat- och processrättsliga principer. Ett sådant avsteg bedöms dock enligt regeringen, på motsvarande sätt som när det gäller socialnämndernas tillämpning, vara motiverat. Sammanfattningsvis anser regeringen således att det bör införas en särskild bestämmelse om att svensk lag ska tillämpas även när barnet har sin hemvist i ett annat land, om fastställelsen avser en man som har sin hemvist i , det påstås att barnet har tillkommit med mannens spermier och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. Ett resultat av att svensk lag görs tillämplig är att surrogatmoderns make, i de fall hon är gift med en man, enligt presumtionen i 1 kap. 1 § kommer att anses som barnets far. För att den genetiska fadern ska kunna fastställas som rättslig far måste först faderskapet för surrogatmoderns make hävas. Det bör därför vara möjligt att, under ovan angivna förutsättningar, i samma rättegång som talan om fastställande av faderskap ta upp en talan om hävande av faderskapet för surrogatmoderns make. Om målet om fastställande av faderskap avslutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning, bör målet om hävande av I dessa fall finns det inte längre något beaktansvärt svenskt intresse av en hävningstalan. Om en domstol har hävt fader- Prop. 2017/18:155 skapet för surrogatmoderns make och fastställt faderskapet för barnets genetiska far, bör överinstansen, oavsett vem som har överklagat avgörandet, alltid pröva frågan om fastställande av faderskap. En annan ordning skulle kunna innebära att två motstridiga avgöranden blir gällande. och framhåller att det bör tydliggöras vilken socialnämnd som har behörighet att föra barnets talan när faderskap ska fastställas i domstol efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Enligt regeringen bör den socialnämnd som har möjlighet att medverka vid en fastställelse av faderskapet genom bekräftelse också ha möjlighet att föra barnets talan i domstol, dvs. socialnämnden i den kommun där den man som ska fastställas som far är folkbokförd. Detta bör komma till uttryck i lag. möjlighet att föra barnets talan bör inte avse bara talan om fastställande av faderskap, utan – för att möjliggöra fastställande av faderskap i de fall surrogatmodern är gift – också talan om hävande av faderskap för surrogatmoderns make. Reglerna om adoption bör inte ändras Regeringens bedömning: Reglerna om styvbarnsadoption bör inte Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar bedömningen eller invänder inte mot den. (Smer), Riks- , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) och () anser dock att det är problematiskt att en genetisk far som fastställts som rättslig förälder kan hindra den andra tilltänkta föräldern från att adoptera vid anser att kravet på att en vårdnadshavare måste samtycka till adoption, när ett barn tillkommit genom ett surrogatarrangemang och det finns en genetisk koppling mellan den andra föräldern och barnet, bör tas bort. frågan om styvbarnsadoption bör utredas vidare. Skälen för regeringens bedömning: En adoption innebär att det skapas ett familjerättsligt förhållande mellan adoptivföräldern och Genom adoptionen betraktas adoptivbarnet i rättsligt hän- seende som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare Genom adoptionen övergår vårdnaden om barnet och skyldig- heten att försörja barnet till adoptivföräldern. Den som är gift (eller regi- strerad partner) får adoptera den andra makens barn. Efter en sådan s.k. styvbarnsadoption anses barnet som makarnas gemensamma och de blir alltså båda föräldrar och vårdnadshavare till barnet. propositionen Modernare adoptionsregler att detsamma ska gälla när en sambo adopterar den andra sambons barn (prop. 2017/18:121). För att åstadkomma ett rättsligt föräldraskap för en person som inte anses vara far enligt faderskapspresumtionen och inte heller kan åberopa utverka en giltig fastställelse krävs att denna person adopterar 2017/18:155 barnet. I svensk rätt finns det inga regler om erkännande av utländska fastställelser av moderskap. För att en kvinna ska kunna bli mor till ett barn som tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlandet krävs det därför alltid att hon adopterar barnet. Flera remissinstanser, bl.a. vid och vid , anser att kravet på att en förälder som är vårdnadshavare ska samtycka till att hans eller hennes make adopterar barnet bör tas bort i de fall det finns en genetisk koppling mellan maken och barnet. Reglerna om adoption bygger på att barnets föräldrar och den som ansöker om adoption som utgångspunkt är överens om att en adoption ska ske. Enligt 4 kap. 8 § i lydelsen enligt propositionen Modernare adoptionsregler, krävs i regel en förälders samtycke om den som sökanden vill adoptera är och föräldern är barnets vårdnadshavare. Samtycke behövs dock inte om föräldern är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, föräldern befinner sig på okänd ort eller det finns synnerliga skäl. Det finns enligt regeringen inte skäl att nu överväga ytterligare förändringar av reglerna om styvbarnsadoption. 5.5Mer kunskap om frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet Regeringens bedömning: Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd bör ges i uppdrag att ta fram ett kunskapsstöd till myndigheter som kan komma att hantera frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Uppdraget bör även innefatta att undersöka huruvida, och i så fall på vilket sätt, dessa myndigheter bör förmedla kunskap till potentiella föräldrar. Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar bedömningen eller invänder inte mot den. , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) och () invänder dock mot bedömningen eftersom en informationskampanj kan komma att leda till ökad stigmatisering av barn som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlandet. Även framhåller att det finns en risk för att information som syftar till att avråda från surrogatarrangemang bidrar till en allmän stigmatisering av barn och familjer som tillkommit på detta sätt. anser vidare att syftet med de föreslagna informationsinsatserna delvis är motstridigt och kan leda till etiska konflikter eftersom socialnämnderna som de ska hjälpa blivande surrogatföräldrar att fastställa faderskap också bör avråda potentiella föräldrar från utländska surrogatarrangemang. Även Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFoF) uttrycker en farhåga inför den dubbla uppgift som skulle kunna följa med ett informationsuppdrag. Skälen för regeringens bedömning: Enligt utredningens kartläggning Prop. 2017/18:155 finns det bristande kunskap hos de myndigheter som handlägger rättsliga frågor som kan uppkomma efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Detta har i vissa fall fått till följd att myndigheter tillämpar regelverket på olika sätt. I andra fall har det lett till långa handläggningstider. Det är viktigt att de myndigheter som kommer i kontakt med frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet har god kännedom om relevanta regler och kan lämna korrekt information. Regeringen delar därför utredningens bedömning att det inom myndigheterna finns behov av ytterligare kunskap om frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet och att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd bör få i uppdrag att ta fram ett kunskapsunderlag i dessa frågor. Några remissinstanser, bl.a. RFSL och , uttrycker farhågor för att information i dessa frågor, och då särskilt information som riktar sig till potentiella föräldrar, kan leda till ökad stigmatisering av barn som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlandet. Många potentiella föräldrar är väl insatta i de frågor som kan uppkomma i samband med ett surrogatarrangemang i utlandet. Det är dock viktigt att information finns tillgänglig för alla. Regeringen konstaterar i detta sammanhang att information från myndigheterna måste vara saklig. Barn som tillkommit efter surrogatarrangemang i utlandet ska inte behöva känna oro för stigmatisering. Detta är någonting som Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd måste beakta i sitt arbete med kunskapsstödet. Mot denna bakgrund bör myndighetens uppdrag bestå av två delar. Det bör omfatta dels att ta fram ett kunskapsstöd till de myndigheter som kan komma att hantera frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet, dels att undersöka huruvida, och i så fall på vilket sätt, dessa myndigheter bör förmedla kunskap och information till potentiella föräldrar. Regeringen avser att återkomma med ett sådant uppdrag. 6Föräldraskap vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet Regeringens förslag: Reglerna om faderskap och föräldraskap efter assisterad befruktning i utlandet eller i egen regi ska vara desamma för olikkönade och samkönade par. Samtycke av en man som inte är barnets genetiska far eller av en kvinna ska kunna utgöra grund för faderskap respektive föräldraskap enligt 1 kap. 9 § , under förutsättning att behandlingen har utförts vid en behörig inrättning i utlandet och att barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn. Samtycke av en man som inte är barnets genetiska far ska inte längre kunna utgöra grund för faderskap vid en heminsemination. Faderskap eller föräldraskap ska inte fastställas om en ensamstående kvinna har genomgått en assisterad befruktning vid en behörig inrättning i utlandet och barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn. Däremot ska faderskap eller föräldraskap fastställas om en ensamstående kvinna har genomgått en heminsemination. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) anser dock att möjligheten att fastställa föräldraskapet för den kvinna som inte har fött barnet inte bör begränsas till situationer då behandlingen har utförts vid godkända kliniker i utlandet och som kan bli kända för barnet har använts. Föreningen menar att det saknas skäl att fastställa faderskapet för ett barn som har tillkommit efter en assisterad befruktning av en ensamstående kvinna vid en behörig inrättning i utlandet oavsett om det finns möjlighet för barnet att få uppgifter om donatorns identitet eller om donatorn är anonym. vid framhåller att det i olikkönade förhållanden i många fall lär bli svårt att få kännedom om att barnet har tillkommit genom en givarinsemination och att den föreslagna ordningen därför aktualiserar frågan om det kan finnas anledning att överväga begränsningar i möjligheten att häva faderskapet i detta fall. Skälen för regeringens förslag: En målsättning för regeringen är att den föräldraskapsrättsliga regleringen ska vara jämlik och inte utan tungt vägande skäl skilja på personer beroende på sexuell läggning eller kön. En annan viktig utgångspunkt är att strävan att tillgodose en persons önskan att bli förälder efter en assisterad befruktning alltid måste ske med barnets bästa i fokus. När en kvinna har genomgått en assisterad befruktning med donerade spermier krävs, för att hennes make eller sambo ska kunna fastställas som barnets far, eller förälder enligt 1 kap. 9 § , att maken eller sambon har samtyckt till behandlingen och att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Faderskap kan fastställas oavsett var den assisterade befruktningen har utförts. Föräldraskap enligt 1 kap. 9 § för en kvinna som inte har fött barnet kan dock endast fastställas om behandlingen har utförts inom svensk hälso- och sjukvård. I de fall behandlingen har utförts i utlandet eller i egen regi måste moderns make eller sambo genomföra en styvbarnsadoption för att åstadkomma ett giltigt rättsligt föräldraskap. Forskningen om barn som har tillkommit genom assisterad befruktning med donerade könsceller tyder, som anges i avsnitt 4.1, på att avsaknaden av genetisk koppling mellan barn och förälder inte leder till några negativa konsekvenser för barnet. Detta innebär dock inte att det genetiska ursprunget är utan betydelse. Tvärtom visar forskningen att information om det genetiska ursprunget är viktig för många barn som har adopterats eller tillkommit genom assisterad befruktning med donerade könsceller. Barn har också enligt en rätt till kännedom om sitt ursprung. En utgångspunkt för den föräldraskapsrättsliga regleringen bör vara att den, så långt det är möjligt, utformas på ett sätt som stärker barns rätt till information om sitt genetiska ursprung, dvs. ger barnet rätt att få information om en donators identitet. Detta medför att reglerna bör utformas på ett sätt som uppmuntrar ofrivilligt barnlösa att genomföra assisterad befruktning där barnet har en sådan rättighet. sedan lagen (1984:1140) om insemination infördes funnits en rätt för den som tillkommit efter en assisterad befruktning med donerade könsceller att hämta in information om sitt genetiska ursprung. Barn som tillkommit genom en assisterad befruktning utanför svensk hälso- och sjukvård har dock inte alltid denna möjlighet, även om det i flera länder, t.ex. , och , finns en motsvarande rättighet för barnet att senare i livet få kännedom om donatorns identitet. Möjligheten till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård har successivt utvidgats och finns det goda möjligheter för ofrivilligt barnlösa att få sådan behandling. Genom regeringens förslag i avsnitt 4.1 kommer t.ex. de ofrivilligt barnlösa som har behov av både donerade ägg och donerade spermier för att bli föräldrar framöver att kunna vända sig till den svenska hälso- och sjukvården för behandling.