prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Utredningens förslag och bedömning avviker från regeringens bedömning genom att utredningen föreslår att det i lag ska anges att ska ange i vilket syfte upplysningar begärs, när detta är lämpligt, och inom vilken tidsfrist informationen ska lämnas. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. anser dock att det är olämpligt att – som är en myndighet under regeringen – omnämns och pekas ut som behörig myndighet direkt i betaltjänstlagen och förordar i stället att det införs en lag om Finans- inspektionen där regeringen bemyndigas att genom beslut ange Finans- inspektionen som behörig myndighet enligt betaltjänstlagen. Skälen för regeringens bedömning Andra betaltjänstdirektivet innehåller regler om behöriga myndigheter och tillsyn. När det gäller tillsyn ska medlemsstaterna se till att de kontroller som de behöriga myndigheterna genomför för att kontrollera löpande efterlevnad av reglerna i avdelning II i direktivet är proportionerliga, tillräckliga och motsvarar de risker som betalningsinstituten är expon- erade för (artikel 23.1). För att kontrollera att reglerna avseende betal- tjänstleverantörer efterlevs ska de behöriga myndigheterna särskilt ha rätt att vidta ett antal åtgärder, däribland begära att betalningsinstitut till- handahåller all information som krävs för att övervaka efterlevnaden, med angivande av syftet med begäran, när så är lämpligt, och av den tidsfrist inom vilken informationen ska lämnas (artikel 23.1 a). Behöriga myndigheter ska även kunna genomföra inspektion på plats hos betal- ningsinstitutet, ombud eller filialer som tillhandahåller betaltjänster under betalningsinstitutets ansvar eller enheter till vilka betaltjänst- verksamhet har utkontrakterats (artikel 23.1 b). Vidare ska de behöriga myndigheterna kunna utfärda rekommendationer och riktlinjer och, i tillämpliga fall, bindande administrativa bestämmelser samt tillfälligt upphäva eller återkalla en auktorisation enligt ett visst förfarande (artikel 23.1 c). Reglerna är tillämpliga även på registrerade betaltjänst- leverantörer (artikel 32.3). I dessa delar finns i huvudsak motsvarande regler i första betal- tjänstdirektivet (se artikel 21.1). Det direktivet innehåller dock inte någon regel om att en behörig myndighet ska ange vilket som är syftet med en begäran om information när detta är lämpligt och inte heller att det ska anges en tidsfrist inom vilken information ska lämnas (artikel 23.1 a i andra betaltjänstdirektivet). Medlemsstaterna ska vidare svara för att deras behöriga myndigheter kan besluta om sanktioner mot betalningsinstituten och mot dem som har ett bestämmande inflytande över betalningsinstitutens verksamhet eller vidta åtgärder i syfte att avbryta överträdelser eller orsakerna till sådana överträdelser (artikel 23.2). Slutligen ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna har rätt att vidta de angivna åtgärderna för att se till att det finns ett tillräckligt kapital för att kunna genomföra betal- tjänster, särskilt i de fall när den del av betalningsinstitutets verksamhet som inte avser betaltjänster försämrar eller kan komma att försämra betalningsinstitutets finansiella sundhet (artikel 23.3). Även i denna del finns motsvarande regler i första betaltjänstdirektivet (se artikel 21.2 och 21.3). I andra betaltjänstdirektivet har det även tillkommit ytterligare regler om behöriga myndigheter (artikel 100). Enligt dessa regler ska medlems- staterna utse behöriga myndigheter för att säkerställa och övervaka att direktivet följs effektivt (artikel 100.1). De behöriga myndigheterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att se till att så sker. Myndigheterna ska vara antingen a) behöriga myndigheter i den mening som avses i Ebaförordningen eller b) organ som erkänts enligt nationell rätt eller av offentliga myndigheter som enligt nationell rätt uttryckligen har bemyndigats för detta ändamål. De får, med undantag för nationella centralbanker, inte vara betaltjänstleverantörer. De behöriga myndig- heterna ska vidare ha alla befogenheter och resurser som krävs för att fullgöra sina uppdrag (artikel 100.2). Av andra betaltjänstdirektivet följer vidare att de behöriga myndig- heterna ska utöva sina befogenheter i enlighet med nationell rätt antingen a) direkt inom ramen för sina egna befogenheter eller under tillsyn av de rättsliga myndigheterna eller b) genom ansökan till domstolar som är be- höriga att fatta det beslut som krävs samt när så är lämpligt, genom över- klagande, om ansökan om att fatta det nödvändiga beslutet avslås (artikel 100.3). Även om dessa regler saknar direkt uttrycklig motsvarighet i första betaltjänstdirektivet finns det en viss överlappning mellan de reglerna om behörig myndighet och tillsyn och liknande regler i såväl första som andra betaltjänstdirektivet. Att en behörig myndighet ska utses på visst sätt och att den ska ha alla befogenheter den behöver följer t.ex. även av andra regler i första betaltjänstdirektivet (artikel 20) och andra betal- tjänstdirektivet (artikel 22). I andra betaltjänstdirektivet finns också regler om vilken medlemsstats myndighet som ska vara behörig myndighet när det gäller gränsöver- skridande verksamhet (artikel 100.4). Dessa regler finns även i första betaltjänstdirektivet (artikel 82.2). Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av de bestämmelser i nationell rätt som införlivar direktivet (artikel 103). Reglerna motsvarar första betaltjänstdirektivets krav på effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner (se artikel 81.1). Det har dock tillkommit en regel om att medlemsstaterna ska tillåta att deras behöriga myndigheter offentliggör administrativa sanktioner som påförs för överträdelser av de bestämmelser som antas för införlivande av direk- tivet, om inte offentliggörandet allvarligt äventyrar de finansiella mark- naderna eller åsamkar de berörda parterna oproportionerlig skada. Genomförande i svensk rätt Reglerna i första betaltjänstdirektivet om behöriga myndigheter, tillsyn och sanktioner har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i betaltjänst- lagen (8 kap.). Där anges bl.a. att det är som har tillsyn över att bestämmelserna i den lagen följs samt att tillsynen över betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer också omfattar att deras betaltjänstverksamhet drivs i enlighet med andra författningar som reglerar deras verksamhet (8 kap. 1 §). Enligt betaltjänstlagen ska betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer eller den som ansvarar för ett betalningssystem lämna de upplys- ningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär (8 kap. 2 §). I betaltjänstlagen anges även vilka befogenheter som har i egenskap av behörig myndig- het och vilka sanktioner som kan följa på överträdelser av lagen. Regeringen konstaterar att de reglerna i i stort sett överensstämmer med dem i första betaltjänstdirektivet när det gäller hur behöriga myndigheter ska utses och tillsyn. Dessa regler har, som nämns ovan, genomförts i svensk rätt i bestämmelser i betaltjänst- I andra betaltjänstdirektivet har det dock, som nämns ovan, till- kommit en regel som innebär att när en behörig myndighet i samband med sin tillsyn begär att en betaltjänstleverantör ska lämna information, ska myndigheten ange vilket som är syftet med begäran, när detta är lämpligt, och också inom vilken tidsfrist informationen ska lämnas (artikel 23.1 a). Regeringen konstaterar att , i egenskap av förvalt- ningsmyndighet, har att följa dels allmänna förvaltnings- rättsliga principer, dels förvaltningslagen (1986:223). I detta ligger krav på såväl tydlighet som snabbhet. Av 7 § förvaltningslagen följer bl.a. att handläggningen i ett ärende där någon enskild är part ska ske så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. krav kommer enligt 9 § den nya förvaltningslagen (2017:900), som träder i kraft , att gälla generellt för all ärendehantering (se prop. 2016/17:180 s. 73–77). Regeringen kan vidare konstatera att förvalt- ningsmyndigheternas utredningsansvar , till skillnad mot vad som gäller i fråga om handläggningen hos förvaltningsdomstolarna, inte är särskilt reglerat i lag. Enligt praxis gäller officialprincipen dock även i förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna (samma prop. s. 148). den nya förvaltningslagen slås detta ansvar uttryckligen fast och preci- Den kan också noteras att den nya förvaltningslagens bestäm- melser om myndigheternas skyldighet att motivera sina beslut har getts en vidare räckvidd än den nuvarande lagens motsvarande bestämmelser. Kravet på en klargörande motivering omfattar i princip alla beslut som påverkar någons situation på ett inte obetydligt sätt (32 §). melser bör enligt regeringens mening kunna tillämpas i ljuset av reglerna i andra betaltjänstdirektivet om motivering av informationsförelägg- Vidare torde myndigheten som utgångspunkt ange tidsfrister för när begärd information ska vara myndigheten tillhanda (jfr 12 § förvalt- ningsprocesslagen [1971:291]). Mot denna bakgrund anser regeringen, till skillnad från utredningen, att de nu aktuella reglerna i direktivet inte bör föranleda någon lagstiftningsåtgärd. I andra betaltjänstdirektivet finns också regler om behöriga myndig- heter som inte har någon motsvarighet i I andra betaltjänstdirektivet anges bl.a. att behöriga myndigheter för att säkerställa att direktivet följs effektivt och att dessa ska ha alla befogenheter och resurser som krävs för att fullgöra sina uppdrag (artikel 100). Det följer dock av betaltjänstlagen att det är som har tillsynsansvar och i den lagen anges också vilka befogenheter som inspektionen har i denna egenskap. inspektionen uppfyller således de krav som ställs upp för att en myndighet ska anses vara behörig myndighet enligt direktivet. krävs därför inte någon lagstiftningsåtgärd för att genomföra dessa nya regler i direktivet. Det kan i detta sammanhang konstateras att i betal- Prop. 2017/18:77 tjänstlagen anges som behörig myndighet i likhet med i många andra lagar på finansmarknadsområdet (se t.ex. lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen [2007:528] om värdepap- persmarknaden). Regeringen anser att det inte finns skäl att, som förespråkar, införa en annan ordning. När det gäller sanktioner överensstämmer reglerna i andra betaltjänst- direktivet (artikel 103.1) med dem i första betaltjänstdirektivet (artikel 81). De reglerna i första betaltjänstdirektivet har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i betaltjänstlagen (8 kap. 8–25 §§). I andra betaltjänstdirektivet har det dock tillkommit en regel om att medlemsstaterna ska tillåta att de behöriga myndigheterna offentliggör de administrativa sanktioner som påförs för överträdelser av de bestäm- melser som har antagits för att införliva direktivet, om inte offentlig- görandet allvarligt äventyrar de finansiella marknaderna eller åsamkar de berörda parterna oproportionell skada (artikel 103.2). Enligt 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) råder sekretess för vissa uppgifter som förekommer i verksamhet. Bestäm- melsen innebär att sekretess gäller för uppgift om affärs- eller drift- förhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att han eller hon lider skada om uppgiften röjs. Det föreligger alltså en presumtion att får offentliggöra uppgifter om åtgärder eller sanktioner, men att sekretess råder om det kan antas att den berörde lider skada om uppgiften röjs. Av andra betaltjänstdirektivet följer att beslut ska offentliggöras om inte offentliggörandet allvarligt äventyrar de finansiella marknaderna eller åsamkar de berörda parterna oproportionell skada. Enligt regeringens bedömning utgör inte 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen hinder för att offentliggöra besluten på det sätt som föreskrivs i direktivet. Den nu aktuella regeln i andra betaltjänstdirektivet kräver därför inte att det införs någon uttrycklig bestämmelse i betaltjänstlagen. Inte heller i övrigt finns det med anledning av genomförandet av det direktivet skäl att ändra nuvarande bestämmelser om sanktioner i betaltjänstlagen. 13Verksamhet över gränserna och tillhandahållande av betaltjänster genom ombud eller filial i 13.1Uppdragsavtal och tillhandahållande av tjänster genom ombud i eller ett annat land inom EES I andra betaltjänstdirektivet finns regler om vad som ska gälla när ett betalningsinstitut avser att tillhandahålla betaltjänster genom ombud och vilka förutsättningar som ska gälla för utkontraktering av verksamhet 2017/18:77 (uppdragsavtal) (artikel 19). Reglerna gäller även för registrerade betaltjänstleverantörer (artikel 32.3), men inte sådana aktörer som endast tillhandahåller kontoinformationstjänster (artikel 33.1, se närmare om detta i avsnitt 7.3.3). 13.1.2Uppgifter som ska lämnas till när betaltjänster ska tillhandahållas genom ombud Regeringens förslag: Ett betalningsinstitut eller en registrerad betal- tjänstleverantör som vill tillhandahålla betaltjänster genom ombud ska, utöver de uppgifter som ska lämnas enligt gällande rätt, lämna uppgifter till om vilka betaltjänster som ombudet har i uppdrag att tillhandahålla och, om sådana uppgifter finns, ombudets unika identifikationskod eller identifikationsnummer. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör som vill tillhandahålla betaltjänster genom ombud lämna information till de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten om ombudets namn och adress, en beskrivning av mekanismer för intern kontroll för att fullgöra skyldigheter när det gäller åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism, uppgifter om företagsledningen för ombudsföretaget, uppgift om de betaltjänster som ombudet ska ha mandat för samt, i tillämpliga fall, ombudets unika identifikationskod eller identifikationsnummer (artikel 19.1). Dessa krav motsvarar i huvudsak de krav som anges i första betal- tjänstdirektivet (artikel 17.1). Kraven på att information ska lämnas om vilka betaltjänster ombudet har mandat för och ombudets unika identifikationskod (artikel 19.1 d och e) är dock nya i andra betaltjänst- direktivet. Enligt betaltjänstlagen ska ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör som vill tillhandahålla betaltjänster genom ombud anmäla detta till (3 kap. 17 §). ska i sin tur registrera ombudet under förutsättning att vissa angivna krav på anmälan är uppfyllda. Dessa krav motsvarar kraven i första betal- tjänstdirektivet. I konsekvens med det tillägg som gjorts i andra betaltjänstdirektivet bör motsvarande krav tas in i bestämmelser i betaltjänstlagen, dvs. att ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör som avser att använda sig av ett ombud även ska lämna information till Finansinspek- tionen om de betaltjänster som ombudet har i uppdrag att tillhandahålla samt ombudets unika identifikationskod eller identifikationsnummer om sådana uppgifter finns. Tid för registrering av Regeringens förslag: Beslut i fråga om registrering av ett ombud ska fattas från det att anmälan togs emot. rering har gjorts får ombudet inte tillhandahålla betaltjänster. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det i utredningens förslag inte anges att ska fatta ett beslut i fråga om registrering utan endast meddela betalningsinstitutet eller den registrerade betaltjänstleverantören om registrering har gjorts. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten efter mottagande av information om ombudet meddela betalningsinstitutet eller den registrerade betaltjänstleverantören huruvida ombudet har förts in i det nationella registret (artikel 19.2 första meningen). Efter införandet i registret får ombudet börja tillhandahålla betaltjänster (artikel 19.2 andra meningen). Det finns inte några regler i första betaltjänstdirektivet som avser tidpunkten för beslut i fråga om registrering eller som uttryckligen anger att ett ombud inte får tillhandahålla betaltjänster innan registrering har gjorts. För att genomföra andra betaltjänstdirektivet i denna del (artikel 19.2) bör motsvarande bestämmelser tas in i betaltjänstlagen. I direktivet anges att den registrerade betaltjänstleverantören ska meddelas om huruvida betalningsinstitut har registrerats. I lagrådsremissen föreslås att det i betaltjänstlagen tas in en bestämmelse om att en underrättelse om beslutet om registrering ska ske . En underrättelse förutsätter dock att det fattas ett beslut om registrering. Som Lagrådet föreslår bör bestämmelsen därför avse tidpunkten för beslut om registrering. Det är då inte nödvändigt att även ange att en underrättelse ska ske, eftersom detta följer av förvaltningslagen (21 § den nuvarande förvaltningslagen och 33 § den nya förvaltningslagen). Enligt Lagrådet bör det av bestämmelsen även framgå att Finans- inspektionen ska göra en allmän prövning av om det anmälda ombudet är lämpligt innan registrering sker. Regeringen anser emellertid att det inte finns stöd i direktivet för att den behöriga myndigheten ska göra en sådan allmän prövning av ombudets lämplighet (se artikel 19.1 och 19.4). Den lämplighetsprövning som ska göras avser endast ombudets ledande befattningshavare (3 kap. 17 § första stycket 3 betaltjänstlagen och artikel 19.1 c i direktivet). 13.1.4Underrättelser om ändringar i verksamheten Regeringens förslag: Om ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör avser att ändra i verksamhet som någon annan har fått i uppdrag att utföra, ska institutet eller leverantören anmäla detta till innan ändringen genomförs. 2017/18:77 Regeringens bedömning: Kravet i andra betaltjänstdirektivet om att ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör utan onödigt dröjsmål ska underrätta den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten om eventuella ändringar i användningen av ombud är uppfyllt genom gällande svensk rätt. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I andra betaltjänst- direktivet anges att ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänst- leverantör utan onödigt dröjsmål ska underrätta den behöriga myndig- heten om eventuella ändringar i användningen av enheter till vilka verksamheter utkontrakterats och, i enlighet med det förfarande som gäller för anmälan av ombud, ändringar när det gäller ombud, inbegripet ytterligare ombud (artikel 19.8). I första betaltjänstdirektivet finns en regel om att en förändring när det gäller den information som tillhandahållits i samband med en ansökan om tillstånd utan onödigt dröjsmål ska meddelas den behöriga myndig- heten i hemmedlemsstaten (artikel 14). Regeln om underrättelser vid ändringar i användningen av enheter till vilka verksamheter utkontrakt- erats och användningen av ombud är dock ny (artikel 19.8 i andra betaltjänstdirektivet). Regeln i första betaltjänstdirektivet har i svensk rätt genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen. Enligt betaltjänstlagen ska Finansinspek- tionen underrättas när verksamhet som tillhandahålls genom ombud ändras (3 kap. 25 §). En underrättelse ska lämnas innan ändringen genomförs. Kravet på att underrättelse ska ske innan ändringen genom- förs måste anses tillgodose andra betaltjänstdirektivets krav på under- rättelse utan onödigt dröjsmål. Hänvisningen i andra betaltjänstdirektivet till det förfarande som gäller för anmälan av ombud avser den behöriga myndighetens hantering av en anmälan av nytt ombud. Bestämmelserna i betaltjänstlagen om anmälan av ombud är tillämpliga även vid senare anmälan av ytterligare ombud (3 kap. 17 §, se avsnitt 13.1.2). Regeringen finner därför att reglerna i andra betaltjänstdirektivet om anmälan av ändring i verksamhet som tillhandahålls genom ombud inte kräver någon lagstiftningsåtgärd. I syfte att genomföra direktivet bör det dock tas in en bestämmelse i betaltjänstlagen om att ska underrättas om ändringar i uppdragsverksamhet. Bestämmelsen bör utformas på samma sätt som bestämmelsen om underrättelser om ändringar när det gäller ombud, dvs. det bör anges att underrättelsen ska ske innan ändringen genomförs. I andra betaltjänstdirektivet finns regler om vilka förfaranden som ska bl.a. när ett företag tillhandahåller betaltjänster i andra medlemsstater än hemmedlemsstaten genom att utöva etableringsrätten Prop. 2017/18:77 eller friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 28). tjänstleverantörer omfattas inte av rätten att driva sådan gränsöver- skridande verksamhet (artikel 32.3). Reglerna gäller dock för betaltjänst- leverantörer som tillhandahåller kontoinformationstjänster (se av- snitt 7.3.3). När det i avsnitt 13.2 redogörs för betalningsinstitut avses även betaltjänstleverantörer som tillhandahåller kontoinformations- tjänster. 13.2.2Uppgifter som ska lämnas till när betaltjänster ska tillhandahållas i ett annat land inom EES Regeringens förslag: Ett betalningsinstitut eller en betaltjänst- leverantör som tillhandahåller kontoinformationstjänster som avser att tillhandahålla betaltjänster i ett annat land inom EES genom ombud ska, utöver de uppgifter som ska lämnas när ett ombud ska anlitas, lämna uppgifter om betaltjänstleverantörens namn och adress samt i vilket land verksamheten ska drivas. Ett betalningsinstitut eller en betaltjänstleverantör som tillhanda- håller kontoinformationstjänster som avser att tillhandahålla betal- tjänster genom en filial i ett annat land inom EES ska underrätta innan verksamheten påbörjas. Underrättelsen ska innehålla uppgifter om betaltjänstleverantörens namn och adress, uppgift om i vilket land filialen ska inrättas, uppgifter om vilka betal- tjänster filialen kommer att tillhandahålla och en beskrivning av filialens organisatoriska struktur och vilka som är ansvariga för ledningen av filialen. eller betaltjänstleverantören som tillhandahåller kontoinformationstjänster ska även underrätta om vilken dag tillhandahållandet av betaltjänster genom ombudet påbörjas i det andra landet. Detsamma ska gälla ett betalningsinstitut eller en betaltjänstleverantör som tillhandahåller kontoinformationstjänster som avser att tillhandahålla betaltjänster genom en filial. Ett betalningsinstitut eller en betaltjänstleverantör som tillhanda- håller kontoinformationstjänster som avser att från tillhanda- hålla betaltjänster i ett annat land inom EES ska underrätta Finans- inspektionen innan verksamheten påbörjas. Underrättelsen ska inne- hålla uppgifter om betaltjänstleverantörens namn och adress, uppgift om i vilket land leverantören ska driva sin verksamhet och uppgifter om vilka betaltjänster leverantören avser att tillhandahålla. Regeringens bedömning: Ytterligare föreskrifter om vilka upp- gifter som ska lämnas i samband med en underrättelse om avsikt att tillhandahålla betaltjänster genom en filial kan meddelas med stöd av befintligt bemyndigande i betaltjänstlagen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utredningen föreslår att nuvarande bestämmelser om vilka uppgifter som ett betalningsinstitut ska lämna när det avser att tillhanda- 2017/18:77 hålla betaltjänster i ett annat land inom EES genom ombud endast ska kompletteras på så sätt att betalningsinstitutet ska lämna samma uppgifter om ombudet som ska lämnas om ombud som ska verka i .