prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — obehörig transaktion: en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot, personlig behörighetsfunktion: en personligt anpassad funktion som betaltjänstleverantören tillhandahåller betaltjänstanvändaren för autentiseringsändamål, stark kundautentisering: en autentisering som grundas på användning av två eller flera komponenter, kategoriserade som kunskap (något som bara användaren vet), innehav (något som bara användaren har) och unik egenskap (något som användaren är), som är fristående från varandra så att det förhållandet att någon har kommit över en av kom- ponenterna inte äventyrar de andra komponenternas tillförlitlighet, och som är utformad för att skydda autentiseringsuppgifterna mot obehörig åtkomst, utgivning av betalningsinstrument: en betaltjänst hos en betaltjänst- leverantör om att tillhandahålla betalaren ett betalningsinstrument för att initiera och behandla betalarens betalningstransaktioner, Som framgår nedan (se 5 kap. 13 §) kan det enligt Lagrådets mening finnas skäl att också införa en definition av uttrycket ”säker kommunika- tion”. 1 kap. 6 § Begränsningen av undantaget för tekniska tjänster i punkt 4 blir klarare om punkten utformas enligt följande. 4. tillhandahålls av en leverantör av tekniska tjänster som stöder betaltjänstleverantörens verksamhet med betaltjänster, utan att leverantören av tekniska tjänster kommer i besittning av medel, såvida det inte rör sig om en betalningsinitieringstjänst eller kontoinformationstjänst. 1 kap. 6 a § I artikel 3 k i betaltjänstdirektivet, som avses motsvara punkt 2 c i paragrafen, talas visserligen om nationell eller regional myndighet. Denna bestämning är emellertid inte relevant för svenskt vidkommande. I punkten bör därför ”nationell eller regional” strykas. 1 kap. 6 b § Paragrafen innehåller undantag från lagens tillämpning vad gäller tjänster i form av uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater. Inledningen av paragrafen bör justeras och utformas enligt följande. Denna lag gäller inte en tjänst som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater, om den som tillhandahåller tjänsten 1. agerar för en eller flera kortutgivares räkning, 1 kap. 7 § I första stycket 1 anges att lagen inte gäller betalningstransaktioner som sker med pappersbaserade instrument som checkar, växlar, kuponger, resecheckar, postanvisningar eller utbetalningsavier. Bestämmelsen avsågs genomföra artikel i första betaltjänstdirektivet, som har sin motsvarighet i artikel i andra betaltjänstdirektivet. Där anges emellertid att undantaget avser betalningstransaktioner baserade på vissa närmare angivna ”handlingar, dragna på betaltjänstleverantören för att ställa medel till betalningsmottagarens förfogande”. Undantaget i direktivet avser alltså bara vissa handlingar där en part, utställaren (i växel- och checksammanhang kallad trassenten) drar handlingen på betaltjänstleverantören (i nyssnämnda sammanhang benämnd trassaten) för betalning till betalningsmottagaren (remittenten). Undantaget tar med andra ord sikte på fall där det är fråga om ett trepartsförhållande och där vissa närmare angivna handlingar används. Detta framgår inte av ordalydelsen i första stycket 1. Av direktiv- bestämmelsen framgår också att undantaget är uttömmande och bara avser där närmare angivna handlingar. Bestämmelsen i första stycket 1 i paragrafen ger dock närmast intrycket av att ge en inte uttömmande uppräkning (jfr orden ”pappersbaserade instrument som”). Lagrådet föreslår därför att bestämmelsen ges en lydelse som ligger närmare direktivet. Vidare bör i första stycket punkt 6 ”motsvarande” ersättas med ”liknande”. 1 kap. 9 § Enligt 1 kap. 6 a § är viss begränsad verksamhet delvis undantagen från lagens reglering. Den som bedriver sådan verksamhet ska anmäla detta till om det sammanlagda värdet av betalnings- transaktionerna överstiger . Enligt 9 § ska besluta om verksamheten omfattas av undantaget i 6 a §. Som lagtexten är utformad gäller undantaget i 1 kap. 6 a § oavsett beslut. Under alla förhållanden är verksamheten inte underkastad lagen. Det framstår därmed som oklart vilken betydelse inspektionens beslut har. I övervägandena sägs att regleringen kan förbättra kontrollen av vilka aktörer som bedriver verksamhet av detta slag. Den närmare innebörden av beslut bör klargöras under den fortsatta bered- ningen. I lagtexten används uttrycket ”driver” verksamhet. Texten bör ändras till det språkligt mera korrekta ”bedriver”. Samma ändring bör göras på övriga ställen i lagtexten (bl.a. 2 kap. 6 §, 3 kap. 2, 18 och 24 §§ samt 8 kap. 21 och 22 §§). 2 kap. 1 § Lagen innehåller uttryckliga bestämmelser om att ska registrera den som har beviljats undantag från tillståndsplikt enligt 2 kap. 3 § (se 2 kap. 4 §) och att ombud ska anmälas för registrering (3 kap. 17 §). Vidare framgår indirekt av 3 kap. 19 § att även en svensk betal- tjänstleverantörs filial inom EES ska registreras. Registrets innehåll regleras i 8 kap. 5 §. Någon bestämmelse om att den som har beviljats tillstånd att tillhandahålla betaltjänster ska registreras finns emellertid inte. I det fortsatta lagstiftningsarbetet bör övervägas om en sådan bestämmelse bör införas. 2 kap. 3 § Lydelsen av punkt 2 i första stycket kan uppfattas som att penningtvätt och finansiering av terrorism alltid utgör former av ekonomisk brottslighet. För att komma från detta bör punkten ges följande utformning. 2. den som ska ingå i ett bolags eller en förenings styrelse, verkställande direktör eller ansvarig för har dömts för brott som rör finansiering av terrorism eller penningtvätt eller annan ekonomisk brottslighet, Den som tillhandahåller betalningsinitieringstjänster kan inte undantas från tillståndsplikt enligt 1 §. Detta gäller även om, förutom betalnings- initieringstjänster, också andra tjänster tillhandahålls i verksamheten. Ordet ”endast” i tredje stycket ska därför tas bort. 2 kap. 6 § Paragrafen reglerar villkoren för att ge tillstånd att tillhandahålla betal- Enligt första stycket 4 ska den som ska ingå i företagets styrelse, vara verkställande direktör eller vara ersättare för någon av dem, ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av ett sådant företag och även i övrigt vara lämplig för en sådan uppgift. Lagrådets mening bör även punkt 5 ha motsvarande utformning enligt 5. den som är ansvarig för betaltjänstverksamheten eller ersättare för denna person har tillräcklig insikt och erfarenhet för en sådan uppgift, och även i övrigt är lämplig för uppgiften, 3 kap. 1 § Avsikten är att de olika kapitalkrav som anges i paragrafen ska vara Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. Ett betalningsinstitut ska när det påbörjar sin verksamhet ha ett startkapital som för beslut i fråga om tillstånd motsvarar 1. minst 20 1 kap. 2 § 6, 2. minst 50 1 kap. 2 § 7, eller 3. , om tillståndet omfattar någon av betal- tjänsterna enligt 1 kap. 2 § 1–5. 3 kap. 13 § Tillämpningsområdet för lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism regleras i den lagen, inte i lagen om betaltjänster. Paragrafen bör därför formuleras enligt följande. Bestämmelser om skyldighet för fysiska eller juridiska personer som tillhandahåller betaltjänster att medverka till att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism finns i lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Av den lagen framgår att bestämmelserna inte gäller för registrerade betaltjänstleverantörer som endast tillhandahåller kontoinformationstjänster. 3 kap 17 § Av paragrafen bör framgå att ska göra en allmän prövning av om det anmälda ombudet är lämpligt innan registrering sker, en bedömning som inte ska vara begränsad till penningtvättaspekter. Det bör också framgå att inspektionen ska besluta om registrering . Lagrådet föreslår att paragrafens tredje stycke utformas enligt följande. Om anmälan uppfyller kraven i andra stycket och ombudet bedöms lämpligt för uppgiften, ska registrera ombudet i det register som inspektionen för enligt 8 kap. 5 §. Beslut i fråga om registrering ska fattas från det att anmälan togs emot. eller den registrerade betaltjänstleverantören ska underrättas om beslutet. 3 kap. 18 § I paragrafen bör första stycket för tydlighetens skull avslutas med ”genom ombud”. Vidare bör, för att det klarare ska framgå vad underrättelsen ska innehålla, det tredje stycket utformas enligt följande. Betaltjänstleverantören ska underrätta om vilken dag tillhandahållandet av betaltjänster genom ombudet påbörjas i det andra landet. 3 kap. 18 a § I tredje stycket anges att ska vägra att registrera ett ombud eller återkalla en utförd registrering, om inspektionen har skälig anledning att anta att penningtvätt eller finansiering av terrorism, eller försök till sådana förfaranden, förekommer eller har förekommit i anknytning till ombudet, eller om anlitandet av ombudet kan öka risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Regleringen motsvarar nuvarande 18 § tredje stycket. Den bestämmelsen avsåg att genomföra artikel 17.6 i första betaltjänstdirektivet. I den artikeln angavs att ”[o]m den föreslagna värdmedlemsstatens behöriga myndigheter har skälig anledning att misstänka att penningtvätt eller finansiering av terrorism i den mening som avses i direktiv /60/EG äger rum eller har ägt rum eller har försökts i samband med det avsedda anlitandet av ombudet eller inrättandet av filialen, eller att anlitandet av ett sådant ombud eller inrättandet av en sådan filial kan öka risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism, ska de informera hemmedlemsstatens behöriga myndigheter, som får vägra att registrera ombudet eller filialen eller får återkalla registreringen av ombudet eller filialen, om den redan gjorts”. Regleringen har sin motsvarighet i artikel 28.2 i andra betaltjänst- direktivet, som bl.a. i andra stycket anger att de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten ska ”informera de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten, särskilt om alla rimliga skäl till farhågor i samband med det avsedda anlitandet av ett ombud eller inrättandet av en filial, när det gäller penningtvätt eller finansiering av terrorism i den mening som avses i direktiv (EU) 2015/849”. I den engelska versionen används uttrycket ”shall inform the competent authorities … in particular of”. Det framgår således enligt Lagrådets mening av den nu aktuella artikeln att bestämmelsen inte bara omfattar sådant som har koppling till penningtvätt eller finansiering av terrorism utan också annat (jfr orden ”särskilt om” respektive ”in particular”). I artikel 17.6 i det första betaltjänstdirektivet används också uttrycket ”skälig anledning att misstänka” (”reasonable grounds to suspect”). I artikel 28.2 används i stället uttrycket ”rimliga skäl till farhågor” (”reasonable grounds for concern”). Också i detta hänseende synes alltså såväl informationsplikten som det som ska granskas ha ändrats något. Enligt Lagrådets mening bör tredje stycket utformas i närmare anslutning till regleringen i artikel 28.2 i nu nämnda avseenden. 3 kap. 19 § Motsvarande förändringar som föreslås beträffande 3 kap. 18 § bör också göras i 3 kap. 19 § vad gäller filialverksamhet. 3 kap. 20 § Beträffande regleringen i tredje stycket, se vad Lagrådet har anfört i anslutning till 3 kap. 18 a §. 3 kap. 23 § Paragrafen anger att ett betalningsinstitut efter tillstånd av får inrätta en filial i ett annat land utanför EES och vad en ansökan om tillstånd ska innehålla. Av paragrafen framgår emellertid inte under vilka förutsättningar ska ge tillstånd. Det grundläggande syftet med tillståndskravet torde vara att säkerställa att en filial i det landet inte äventyrar institutets verksamhet här. I paragrafen bör tas in reglering av förutsättningarna för tillstånd. Utformningen bör övervägas i den fortsatta beredningen. 3 kap. 26 § För att underlätta läsningen av paragrafen bör andra stycket formuleras på ett sätt som närmare anknyter till första stycket, förslagsvis enligt följande. Ett utländskt företag som hör hemma inom EES och som i hemlandet har undantagits från tillståndsplikt för att tillhandahålla betaltjänster behöver inte tillstånd enligt 2 kap. för att tillhandahålla kontoinforma- tionstjänster i . 3 kap. 27 § Se vad Lagrådet har anfört i anslutning till 3 kap. 18 a §. 3 kap. 28 a § Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. Om ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör avser att ändra den uppdragsverksamhet som avses i 28 §, ska institutet eller leverantören anmäla detta till innan ändringen genomförs. Om ändringen rör ett betalningsinstituts verksamhet i ett annat land inom EES, ska inom en månad från det att anmälan togs emot underrätta den behöriga myndigheten i det andra landet om ändringen. 4 kap. 2 § Enligt den föreslagna regleringen i andra stycket ska en betaltjänst- leverantör som begär en avgift vid användning av ett visst betalnings- instrument informera betaltjänstanvändaren om det sammanlagda avgiftsbeloppet innan betalningstransaktionen påbörjas. Om informa- tionen inte lämnas, är betaltjänstanvändaren inte skyldig att betala avgiften. Regleringen väcker två frågor. För det första framgår det inte av bestämmelsen vem som står risken för att meddelandet inte kommer fram. Är det betaltjänstleverantören som bär denna risk, innebär det förhållandet att meddelandet med informationen inte kommer fram till betaltjänstanvändaren att någon rätt att kräva betalt för avgiften inte föreligger. Står däremot användaren risken för meddelandet, innebär det förhållandet att meddelandet inte kommer fram att rätten att kräva betalt för avgiften kvarstår, åtminstone om meddelandet har avsänts på ett ändamålsenligt sätt. Det bör under den fortsatta beredningen klargöras vem av parterna som ska stå risken för meddelandet. Är det betaltjänstanvändaren som ska bära denna risk, finns det anledning att ange detta i lagtexten, exempelvis med en formulering som motsvarar 82 § köplagen eller 47 § konsument- köplagen. För det andra framgår det inte av paragrafen om det räcker för att informationsförpliktelsen ska anses vara uppfylld att informationen lämnas i ett avtal, exempelvis ett standardavtal, mellan betaltjänst- leverantören och betaltjänstanvändaren beträffande framtida använd- ningar av ett visst betalningsinstrument. Om detta är tillräckligt eller om det krävs att informationen lämnas uttryckligen inför varje enskild transaktion bör klargöras i den fortsatta beredningen. 4 kap. 3 § Valutaväxling som sker i en uttagsautomat erbjuds inte före påbörjandet av en betalningstransaktion. Första stycket i paragrafen bör därför formuleras enligt följande. Om valutaväxling erbjuds före påbörjandet av betalningstransaktionen på platsen för försäljningen eller av betalningsmottagaren, ska den som erbjuder betalaren denna tjänst informera betalaren om alla avgifter för tjänsten samt om den växelkurs som ska användas. valutaväxling erbjuds i en uttagsautomat. 4 kap. 4 a, 4 b, 7 a och 8 a §§ I paragraferna, som alla rör informationsskyldighet, bör enligt Lagrådets mening vissa redaktionella ändringar göras enligt följande. Innan en betalningsorder initieras ska leverantören av betalnings- initieringstjänster, utöver vad som anges i 4 §, informera betaltjänst- användaren om 1.leverantörens namn och adress samt besöksadressen till huvud- kontoret, 2.besöksadressen till leverantörens ombud eller filial i det land inom EES där betaltjänsten erbjuds, om tjänsterna tillhandahålls genom ombud eller filial, 3.övriga kontaktuppgifter som är relevanta för kommunikation med leverantören, och Innan ett avtal om ett enstaka tillhandahållande av en kontoinforma- tionstjänst ingås, ska leverantören av kontoinformationstjänster informera betaltjänstanvändaren om 1.vilka uppgifter användaren ska lämna för att kontoinformations- tjänsten ska kunna utföras korrekt, 2.hur det längst tar att utföra tjänsten, och 3.det sammanlagda avgiftsbeloppet som användaren ska betala till leverantören för tjänsten. Leverantören ska ge betaltjänstanvändaren detaljerad information om avgiftsbeloppet enligt första stycket 3, om de olika avgifterna lätt kan särskiljas och redovisas separat. Leverantören ska göra information enligt 10 § tillgänglig för användaren. Leverantören av en betalningsinitieringstjänst ska tillhandahålla betalaren följande information efter det att en betal- ningsorder initierats: 1.en bekräftelse på att betalningsordern initierats med betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör, 2.en uppgift som gör det möjligt att identifiera betalningstransak- tionen, 3.den information som överförts tillsammans med betalnings- transaktionen, 4.transaktionens belopp, och 5.det avgiftsbelopp som ska betalas till leverantören av betalnings- initieringstjänsten för transaktionen. Leverantören ska ge betalaren detaljerad information om avgifts- beloppet enligt första stycket 5, om de olika avgifterna lätt kan sär- skiljas och redovisas separat. Uppgift enligt första stycket 2 ska göras tillgänglig för betalarens Leverantören av en betalningsinitieringstjänst ska tillhandahålla betal- ningsmottagaren följande information efter det att en betal- ningsorder har initierats: 1. en uppgift som gör det möjligt för betalningsmottagaren att identifiera betalaren och betalningstransaktionen, och 2. den information som överförts tillsammans med betalningstrans- 4 kap. 10 § I punkten 19 finns en informationsskyldighet som enligt förslaget gäller för endast misstänkta eller faktiska bedrägerier eller säkerhetshot. Lagrådet ifrågasätter om inte direktivet kräver att information lämnas vid misstankar om all obehörig användning. Lagrådet föreslår att punkterna 4 och 19 utformas enligt följande. 4. vilka uppgifter användaren ska lämna för att en betalningsorder eller en kontoinformationstjänst ska kunna utföras korrekt, 19. vilka åtgärder betaltjänstleverantören vidtar för att på ett säkert sätt underrätta betaltjänstanvändaren om obehörig användning och säker- 4 kap. 20 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges ett delvis annat innehåll. och skälen för det har behandlats i det föregående (se under Allmänt om lagens tvingande karaktär). 4 kap. 21 § I paragrafen regleras den näringsrättsliga påföljden vid utebliven Om information enligt vissa paragrafer i kapitlet inte lämnas, ska marknadsföringslagen tillämpas. Det bör förklaras varför just de angivna paragraferna har valts och inte andra informationsregler i kapitlet. I sammanhanget ska tilläggas att en utebliven information kan föranleda även en civilrättslig sanktion. kan överraskande och betungande standardvillkor inte bli del av ett avtal redan genom en svepande hänvisning utan måste omnämnas särskilt. 5 kap. 1 § I förslaget till ett justerat andra stycke anges att betalaren och betalningsmottagaren ska betala de avgifter som deras respektive betaltjänstleverantör tar ut. Avsikten med den föreslagna regleringen är, som i viss utsträckning framgår av artikel 62.2 i andra betaltjänst- direktivet, att betalningsmottagaren bara ska vara betalningsskyldig för de avgifter som dennes betaltjänstleverantör tar ut och att betalaren bara ska vara betalningsskyldig för de avgifter som dennes betaltjänst- leverantör tar ut. Regleringen syftar alltså till att fördela ansvaret för de utgifter som uppkommer i samband med en transaktion. Detta bör komma till tydligare uttryck i bestämmelsen. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. I förhållandet mellan betalaren och betalningsmottagaren ska betalaren svara för de avgifter som betalarens betaltjänstleverantör tar ut och betalningsmottagaren svara för de avgifter som mottagarens betal- tjänstleverantör tar ut. 5 kap. 3 § I linje med vad som gäller i fråga om liknande krav på samtycke bör det av paragrafen framgå att betalaren ska ha lämnat ett uttryckligt samtycke. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas enligt följande. En betalningstransaktion ska betraktas som godkänd om betalaren uttryckligen har lämnat sitt samtycke till att den genomförs. Samtycket ska lämnas antingen direkt till den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören eller via betalningsmottagaren eller, i förekommande fall, leverantören av betalningsinitieringstjänsten. 5 kap. 5 § Sista stycket i paragrafen kan lämpligen omformuleras på följande sätt. En anmälan enligt första stycket 4 ska vara avgiftsfri för betaltjänst- användaren. Betaltjänstleverantören får dock ta ut en avgift för de kostnader som är direkt hänförliga till ersättningen av betalnings- instrumentet. 5 kap. 6 § Paragrafen anger de skyldigheter som en betaltjänstanvändare har avseende ett betalningsinstrument. Placeringen av bestämmelserna ger intryck av att civilrättsliga påföljder generellt skulle kunna aktualiseras om betaltjänstanvändaren bryter mot de skyldigheter som föreskrivs i paragrafen. I realiteten torde regleringen emellertid ha betydelse endast för en kontohavares ansvar för en obehörig transaktion vid grov oaktsamhet. Det är därmed mera lämpligt att skyldigheterna i stället föreskrivs i anslutning till den regleringen. I varje fall bör kopplingen till ansvarsregeln framgå av paragrafen. Detta kan ske antingen genom en hänvisning till en bestämmelse senare i kapitlet eller i ett fristående kapitel eller, som Lagrådet förordar, genom en hänvisning till lag om obehöriga transaktioner. Ett sätt är att utforma paragrafen enligt följande, varvid också vissa förenklingar bör göras i första stycket 3. Betaltjänstanvändaren är skyldig att 1.skydda de personliga behörighetsfunktioner som är knutna till betalningsinstrumentet, 2.vid vetskap om att betalningsinstrumentet har kommit bort eller obehörigen använts anmäla detta till betaltjänstleverantören, och 3.i övrigt följa de villkor som enligt avtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet. Av (57 §) framgår att en betaltjänstanvändare kan bli ansvarig om skyldigheterna i första stycket har åsidosatts. 5 kap. 7–12 §§ Enligt Lagrådets mening bör vissa redaktionella ändringar göras i paragraferna. Rubriken närmast före 7 § kan lämpligen begränsas till att avse enbart denna paragraf. Ytterligare en rubrik bör då införas närmast före 8 §. För att tydliggöra att även leverantören av betalningsinitierings- tjänster får ha tillgång till betalningstjänstanvändarens personliga behörighetsfunktioner (jfr lydelsen av artikel 66.3 b i betaltjänst- direktivet) bör 9 § omformuleras något. Rätten att använda betalningsinitieringstjänster Betaltjänstanvändaren har rätt att använda betalningsinitieringstjänster om det berörda betalkontot är tillgängligt online. Denna rätt gäller oberoende av om det finns ett avtal om detta mellan leverantören av betalningsinitieringstjänster och den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören. Betaltjänstleverantörens skyldigheter vid tillhandahållandet av betalningsinitieringstjänster Vid tillhandahållande av en betalningsinitieringstjänst får leverantören inte 1.vid någon tidpunkt inneha betalarens medel, 2.lagra känsliga betalningsuppgifter som tillhör betaltjänst- användaren, 3.begära andra uppgifter av betaltjänstanvändaren än sådana som krävs för att tillhandahålla betalningsinitieringstjänsten, 4.använda, ha tillgång till eller lagra uppgifter för andra ändamål än för att tillhandahålla den betalningsinitieringstjänst som uttryckligen begärs av betalaren, eller 5.ändra beloppet, uppgift om betalaren eller något annat inslag i transaktionen. Leverantören av en betalningsinitieringstjänst ska säkerställa 1.att betaltjänstanvändarens personliga behörighetsfunktioner inte är tillgängliga för andra än leverantören samt användaren och utgivaren av behörighetsfunktionerna, och att dessa uppgifter överförs genom leverantören på ett säkert och effektivt sätt, och