prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Synen på barnets inställning har dock förändrats. anses det inte finnas någon nedre åldersgräns för när barn ska ges möjlighet att komma till tals. Barn anses kunna bilda åsikter , även om barnet inte kan uttrycka dessa åsikter verbalt (CRC/C/GC/12 Adoption innebär att barnet får nya föräldrar och beslutet är Det framstår för regeringen som självklart att barnet måste involveras i ärendet och att det i största möjliga utsträckning görs ansträngningar för att inhämta barnets syn i denna fråga som i högsta grad rör hans eller hennes framtid. Som framgår av avsnitt 7.3 anser regeringen att möjligheten att avstå från att inhämta barnets samtycke om barnet skulle ta skada av att tillfrågas bör tas bort. bygger på om det är lämpligt eller olämpligt att klarlägga barnets inställ- ning kan vidare ifrågasättas utifrån artikel 12 i (jfr SOU 2016:19 s. 178 f.). Kravet på barnets delaktighet bör därför inte vara förenat med något undantag av det slaget. Rätten att få framföra sina åsikter ska inte sammanblandas med för- mågan att kunna tala eller uttrycka sig. När det gäller barn som är i stånd att bilda egna åsikter men som inte har förmåga att ge uttryck för dessa, bör barnets åsikter så långt det är möjligt inhämtas på annat sätt. rätt att få möjlighet att framföra sina åsikter omfattar alltså även den situationen att barnet inte själv kan framföra sina åsikter. inte anledning att som Lagrådet föreslår ange att barnet ska ges möjlighet att ”kunna” framföra sina åsikter. Förhållandena i det enskilda fallet kan vara sådana att barnet av någon anledning inte vill framföra sina åsikter. Rätten att uttrycka åsikter är en möjlighet för barnet, inte en skyldighet. Barnets önskan om att inte framföra några åsikter ska därför respekteras. Det är vanligtvis den som genomför adoptionsutredningen som ska se till att barnet ges möjlighet att framföra sina åsikter (se avsnitt 10.3). En förutsättning för att ett barn ska kunna komma till tals och uttrycka sina åsikter på ett adekvat sätt är att barnet får information. avses sådan information som är av betydelse för barnet. ska inte begränsas till faktauppgifter utan ska även beskriva hur upp- gifterna som barnet lämnar kommer att användas och vilken betydelse åsikterna kan få. Det är den som samtalar med barnet som ansvarar för att barnet får relevant information. I de flesta fall bör detta ske inom ramen för adoptionsutredningen (se avsnitt 10.3). passas till barnets ålder och mognad på ett sådant sätt att barnet kan ta till Enligt regeringen finns det inte anledning att, som utredningen föreslår, ange att barnet utöver information ska ha rätt till rådgivning. rådgivning kan enligt regeringen föra tankarna till att barnet skulle få vägledning om vilken åsikt han eller hon bör ha om adoptionen, vilket (artikel 4) och Europarådskonvention (artikel 5) men enligt regeringens uppfattning syftar det på att barnet ska få sådan information att han eller hon förstår vad adoptionen och ett eventuellt samtycke inne- I den förklarande rapporten till Europarådskonvention an- ges t.ex. att det är viktigt att den som lämnar sitt samtycke är införstådd med vilka konsekvenser samtycket får. Det väsentliga är alltså att infor- mationen som lämnas är tydlig, relevant och anpassad efter barnets ålder Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder Det är viktigt att barnets åsikter beaktas i adoptionsärendet. För när- varande gäller att domstolen ska ta hänsyn till barnets vilja med beak- tande av barnets ålder och mognad (4 kap. 6 § ). Bestäm- melsen syftar till att stärka barnets rätt genom att det skapas en garanti för att adoptioner inte beslutas utan att hänsyn tas till viljan hos de barn som har en egen inställning till adoptionen (prop. 1994/95:224 s. 51). Som redovisas i avsnitt 7.3 ska äldre barn samtycka till adoptionen för att den ska kunna genomföras. Det är angeläget att även yngre barn ges en möjlighet att få sina åsikter framförda och beaktade. Domstolen bör därför – även i det fall barnets samtycke inte krävs – ta hänsyn till barnets åsikter med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. För att markera att åsikterna ska beaktas även om barnet inte kan ge ut- tryck för en tydlig inställning anser regeringen att begreppet vilja inte längre bör användas. I stället bör uttrycket åsikter användas (jfr SOU 2017:6 s. 308 f.). Att barnets ålder och mognad ska beaktas medför att hänsyn ska tas i högre grad till de äldre barnens åsikter än till de yngre barnens. Enbart ålder kan dock inte avgöra vikten av ett barns åsikter. Hur mycket ett barn förstår är inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Mognad avser förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets för- mågor måste beaktas (jfr prop. 2015/16:180 s. 134). Den nu föreslagna bestämmelsen gäller även för de äldre barnen (jfr prop. 1994/95:224 s. 40 och 51 och rättsfallet NJA 2010 s. 461). Att dessa barns åsikter ska beaktas gäller därmed parallellt med kravet på deras samtycke till adoptionen. I paragrafen bör det därför införas en upplysning om att det i vissa fall också finns krav på barnets samtycke. Särskilt om adoptioner med internationell anknytning Många internationella adoptioner beslutas i barnets ursprungsstat. I vissa fall beslutas dock adoptionen i svensk domstol och bestämmelserna i 4 kap. blir tillämpliga. I dessa fall finns ofta utredning och annan information från ursprungsstaten som har relevans för bedöm- ningen av adoptionsansökan. Eftersom barn har samma rätt till informa- tion och att komma till tals oavsett var barnet har sitt ursprung, bör samma krav på information och möjlighet att komma till tals gälla oav- sett om det rör sig om en nationell adoption eller en internationell adop- tion (jfr artikel 21 c i ). Det är därför viktigt att säker- ställa barnets rätt till information och möjlighet att komma till tals även vid internationella adoptioner. Även om det slutliga ansvaret för barnets delaktighet i adoptionsärendet ligger på domstolen är det i praktiken i stor utsträckning den som genomför adoptionsutredningen som ska se till att kraven är uppfyllda när utredningen lämnas över till domstolen. Som konstateras i avsnitt 10.3 ska utredaren utgå från den utredning som redan finns i ärendet och vid internationell adoption bör sådan utredning i många fall vara tillräcklig även när det gäller barnets delaktighet. 2017/18:121 7.3 Regeringens förslag: Adoption av ett barn som har fyllt ska kräva barnets samtycke om inte barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Det ska inte längre vara möjligt att avstå från att inhämta ett barns samtycke med hänvisning till att det skulle skada barnet att bli tillfrågat. Ett barn som ska lämna samtycke ska få information om innebörden av en adoption och ett samtycke innan samtycke lämnas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte någon särskild bestämmelse om att ett barn vars samtycke krävs ska ha fått relevant information innan ett samtycke lämnas. Som framgår av avsnitt 7.2 föreslår utredningen däremot att barnet inom ramen för adoptionsutredningen ska få information och råd- givning om det är möjligt. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna, bl.a. , och , är positiva till förslagen eller invänder inte mot dem. Några remissinstanser, bl.a. Förbundet , invänder mot förslaget om att behålla tolvårsgränsen. avstyrker för- slaget. – Barnens Rätt i Samhället anser att nuvarande åldersgräns skulle kunna uppfattas som en begränsning av ett yngre barns rätt enligt att framföra sin åsikt men anser att det är bättre att åldersgränsen behålls än att den ersätts med en helt fri bedömning. Skälen för regeringens förslag Kravet på samtycke bör behållas Att bli adopterad är en livsavgörande händelse för ett barn. Ett adoptions- beslut är – till skillnad från t.ex. beslut om vårdnad – definitivt på så sätt att det rättsliga förhållandet till de ursprungliga föräldrarna upphör. Enligt regeringens uppfattning är det därför mycket viktigt att barn som har uppnått viss mognad har ett bestämmande inflytande över frågan om huruvida han eller hon ska adopteras. uppställs ett krav på barnets samtycke (4 kap. 5 § ). Detta krav fanns adoptionslag (NJA II 1917 s. 484 f.). Enligt Europarådskonvention ska samtycke krävas från i vart fall (artikel 5). I gäller som i ett krav på samtycke . Vid en jämförelse med samtyckeskrav i annan svensk lagstiftning kan det noteras att den som har fyllt inte kan inträda i eller utträda ur ett trossamfund utan eget samtycke (4 § lagen [1998:1593] om trossamfund) och att det vid ansökan enligt lagen (2016:1013) om personnamn finns ett krav på samtycke (46 §). Utredningen föreslår att kravet på samtycke ska be- hållas. Några remissinstanser, bl.a. , anser att det finns en risk för att tolvårsgränsen leder till tröskeleffekter, dvs. att barn som är något inte ges ett tillräckligt inflytande över beslutet. För- bundet anser att åldersgränsen bör sänkas till . Regeringen bedömer att risken för tröskeleffekter inte skulle försvinna med en sänkt åldersgräns. Däremot riskerar en sänkt åldersgräns att leda till att barn som inte är mogna att ta ställning till frågan om adoption av- krävs ett besked. anser att tolvårsgränsen bör ersättas med en s.k. mjuk vetorätt. En sådan finns i finsk rätt. Där kombineras ett krav på samtycke för den som har fyllt med en regel om att adoption inte kan beslutas mot barnets vilja om barnet är men så ut- vecklat att avseende kan fästas vid dess vilja. Regeringen instämmer i ut- redningens bedömning att en mjuk vetorätt riskerar att bli otydlig och svår att tillämpa i praktiken. Att kravet på samtycke gäller innebär inte att yngre barns åsikter saknar betydelse. I avsnitt 7.2 föreslår regeringen bl.a. att ett barn ska ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen och att barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till dess ålder och mognad. Försla- gen stämmer överens med de krav ställer upp för barnets delaktighet. Yngre barns rätt att komma till tals tillgodoses här- igenom och det görs tydligt att deras åsikter i adoptionsfrågan ska beak- tas och ha betydelse vid domstolens beslut. möjliggörs enligt regeringens uppfattning i större utsträckning en mer nyanserad bedöm- ning än vad en lösning liknande den finska ordningen skulle ge. Huvudregeln bör alltså även fortsättningsvis vara att ett barn som har fyllt ska samtycka till en adoption för att den ska kunna genom- föras. Samtyckesbestämmelsen ska spegla en modern syn på barn I 4 kap. 5 § finns ett undantag från kravet på barnets sam- tycke som hänger samman med en strävan att skydda barnet i vissa situa- tioner. Enligt bestämmelsen krävs inte samtycke även om barnet har fyllt , om barnet är och det skulle skada honom eller henne att bli tillfrågad. Undantaget infördes med hänvisning till att det för ett barn i pubertetsåldern ansågs kunna innebära allvarlig skada att få reda på att hans eller hennes fosterföräldrar inte var de biologiska föräld- rarna (se prop. 1958:144 s. 218 f.). Frågan om att avskaffa undantaget har väckts tidigare, bl.a. av Förmyn- derskapsutredningen (SOU 1989:100 s. 163 f.). Undantaget kan knappast anses spegla en modern syn på barns rättigheter. Såväl som betonar barns rätt att få kännedom om sitt ursprung. Här kan det även hänvisas till regeringens förslag om att ett barn som är adopterat ska ha rätt att av sina föräldrar få veta att han eller hon är adopterad (se avsnitt 7.4). Det bör alltså inte finnas någon möjlighet att genomföra en adoption av någon som har fyllt utan att barnet samtycker till adoptionen med hänvisning till att barnet ska skyddas. Barnets deltagande i adoptionsprocessen, vilket i första hand sker genom adoptionsutredningen, ställer naturligtvis höga krav på kun- skap och professionalism. Barnet ska skyddas i sitt deltagande, inte skyddas genom att hindras från deltagande. Enligt 4 kap. 5 § behövs inte heller samtycke om den som ska adopteras är varaktigt förhindrad att lämna samtycke till följd av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. I likhet med utredningen anser regeringen att detta undantag bör behållas. 2017/18:121 Undantaget kan tillämpas t.ex. om barnet för överskådlig tid är förhind- rad att lämna samtycke på grund av en kroppslig sjukdom eller en trafik- skada (prop. 1980/81:112 s. 6 f. och 12). Begreppet psykisk störning bör dock ersättas med psykisk sjukdom (jfr prop. 2015/16:180 s. 71 f.). Barnet ska få information innan samtycke lämnas I begreppet samtycke ligger att detta ska lämnas av fri vilja (prop. 1980/81:112 s. 11). I begreppet får det även anses ligga att barnet inser vad adoptionen och samtycket innebär. Dessa förhållanden har kommit till uttryck och Europarådskonven- tion genom att det ställs krav på hur samtycken inhämtas. Enligt ska ett barn som lämnar sitt samtycke få rådgivning och vederbörligen ha informerats om verkningarna av adoptionen och av sitt samtycke (artikel 4). Även Europarådskonvention anges att personer som lämnar sitt samtycke till adoptionen ska få rådgivning och information (artikel 5). Mot denna bakgrund anser regeringen att det ut- tryckligen i lag ska anges att den som samtycker ska ha fått information innan samtycket lämnas. Som Lagrådet föreslår bör informationen innefatta både vad en adoption och vad ett samtycke till en adoption innebär. Kravet på att ett barn som lämnar sitt samtycke ska ha fått information överlappar delvis det allmänna kravet på barnets delaktighet. Kravet på information i samband med samtycke tar dock specifikt sikte på samtycket och innefattar att barnet får informationen innan samtycket lämnas. Som redovisas i avsnitt 7.2 anser regeringen att begreppet rådgivning inte bör användas i den allmänna bestämmelsen om barnets rätt till in- formation i adoptionsärendet. Detsamma bör gälla inför att ett samtycke ska lämnas. Enligt regeringen är det alltså tillräckligt att det i lag anges att barnet ska ha rätt till information om innebörden av en adoption och ett samtycke. Som all information som lämnas till barnet i adoptions- ärendet ska informationen vara anpassad till barnets ålder och mognad. Hur ett samtycke lämnas Enligt både och Europarådskonven- tion ska ett barns samtycke ha uttryckts eller bestyrkts skriftligen. Som utvecklas i avsnitt 8.4 anser regeringen, i likhet med utredningen, att det saknas anledning att i lag uppställa ett krav på skriftligt samtycke. Det är dock viktigt att den som tar emot ett samtycke från ett barn, vanligtvis den som genomför adoptionsutredningen, dokumenterar hur samtycket har lämnats. Det kan hända att barnet redan har lämnat sitt samtycke till adoptionen när adoptionsutredningen påbörjas. Samtycket kan ha läm- nats innan ansökan om adoption gjordes. I den situationen bör utredaren i de allra flesta fall ändå ta kontakt med barnet. Samtycket ska inte betrak- tas som en formsak utan ska ha lämnats efter noggrant övervägande. Det är i slutändan domstolens uppgift att förvissa sig om att ett lämnat sam- tycke verkligen ger uttryck för barnets vilja (se prop. 1994/95:225 s. 40). Se vidare avsnitt 10.3 och författningskommentaren angående genom- förandet av adoptionsutredningen. 7.4Barnets rätt till upplysning om adoptionen Regeringens förslag: Ett barn som är adopterat ska ha rätt att av sina föräldrar få veta det. Föräldrarna ska så snart det är lämpligt upplysa barnet om att han eller hon är adopterad. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag är utformat endast som en skyldighet för föräldrar- na att upplysa barnet. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, bl.a. tings- rätt, Myndigheten för internationella adoptionsfrågor (numera Myndig- heten för familjerätt och föräldraskapsstöd), , och , tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Kommuner och Landsting anser att för- slaget är en viktig markering av barnets rätt till vetskap om sitt ursprung och enligt är det mycket glädjande att upplysningsskyldigheten föreslås. tings- rätt är positiv till en informationsskyldighet men anser att lämpligheten av en osanktionerad förhållningsregel kan ifrågasättas. Tingsrätten anför vidare att det i vissa fall kan vara omöjligt för föräldrarna att fullgöra informationsskyldigheten, t.ex. om barnet tillkommit genom insemina- tion med hjälp en anonym donator. Organisationen för vuxna adopterade och fosterbarn anser att skyldigheten bör vara förenad med en straff- rättslig sanktion. avstyrker förslaget och anser att varje familj själv bör få avgöra om och när informationen ska lämnas. Flera remissinstanser, bl.a. och universi- tet, framhåller vikten av att den adopterade ges möjlighet att söka sitt ur- sprung. Förbundet föreslår att sekretesskyddet i dom- stolar och folkbokföringen för uppgifter om personens ursprungsfamilj och omständigheterna kring adoptionen förbättras. Skälen för regeringens förslag: Barn har enligt rätt att få vetskap om sina föräldrar (artikel 7). innehåller en skyldighet för konventionsstaterna att bevara upplysningar om barnets ursprung, bl.a. uppgifter om barnets föräldrar (artikel 30). Europarådskonvention innehåller en motsvarande bestämmelse (artikel 22). En adopterad persons rätt till information om sitt ursprung kommer även till uttryck i praxis (jfr bl.a. rättsfallet Godelli mot , no. 33783/09, ). Ett adoptivbarns möjlighet att i det enskilda fallet få information om sitt ursprung beror på många olika omständigheter. Vid internationell adoption kan det helt saknas uppgifter om de tidigare föräldrarna. Infor- mation som är tillgänglig kan i vissa fall inte lämnas ut på grund av sekretess. Barnet kan också välja att avstå från att söka information om sitt ursprung. En förutsättning för att barnet ska ha möjlighet att fatta beslut i denna fråga och senare ha möjlighet att kunna söka och få information om sitt ursprung är dock att barnet över huvud taget känner till att han eller hon är adopterad. Adoptivföräldrarna har här ett stort ansvar och de flesta föräldrar berättar också om adoptionen för sitt barn. Regeringen anser att det finns ett värde i att i lag bekräfta en sådan ordning och tydliggöra att alla adoptivbarn ska ha rätt att få information om adoptionen. anser att frågan om och när 2017/18:121 information ska lämnas till barnet ska få avgöras av föräldrarna. Mot bakgrund av den kunskap som finns om adoptioner kan det enligt regeringen dock inte anses som ett godtagbart alternativ att barnet inte i något läge får information om att han eller hon är adopterad. dessa frågor är viktigt för att barnet ska kunna utveckla en tillit till sina adoptivföräldrar och andra vuxna och för utvecklingen av den egna själv- uppfattningen (se Föräldraskap genom adoption – Utbildningsmaterial till föräldrautbildningen, 2015, s. 114.). ska berätta för barnet att han eller hon är adopterad ligger i linje med strävan att adopterade barn ska ha möjlighet att söka sitt ursprung om och när de vill. Mot denna bakgrund föreslog regeringen i lagrådsremissen att det i skulle införas en skyldighet för föräldrarna att så snart det är lämpligt upplysa barnet om att han eller hon är adopterad. skyldighet föreslås av utredningen och har även föreslagits tidigare (se SOU 1989:100 och Ds 2001:53, jfr SOU 2016:11). Den finns också i Lagrådet kan i allt väsentligt ansluta sig till det som anförs i lagrådsremissen om intresset av att ett barn får veta sitt ursprung och föräldrarnas ansvar, liksom om behovet av en reglering i föräldra- Enligt Lagrådet bör dock bestämmelsen utformas som en rättig- het för barnet och inte bara som en allmän skyldighet för föräldrarna. Lagrådet pekar bl.a. på att lagrådsremissens förslag inte hindrar att föräldrar som menar att det aldrig är lämpligt att berätta för barnet om adoption avstår från att göra det. Regeringen delar uppfattningen att bestämmelsen bör ta sin utgångspunkt i barnets rätt enligt barnkonven- tionen att få upplysning om sitt ursprung. I linje med vad även Barn- ombudsmannen föreslår bör därför barnets rätt att av sina föräldrar få veta att han eller hon är adopterad slås fast i bestämmelsen. Genom att uttryckligen reglera barnets rätt till information om sitt ursprung tydliggörs barnets ställning och det skapas bättre förutsättningar för barnet att värna sina intressen. Enligt regeringen finns det dock en risk för att ett fokus på barnets rätt uppfattas som att barnet i större utsträckning själv behöver hävda sin rätt för att få informationen. ringen anser därför att rättigheten bör kombineras med en skyldighet för föräldrarna att berätta för barnet att han eller hon är adopterad (se ett liknande förslag i SOU 2007:3). En sådan skyldighet är nödvändig för att säkerställa att rätten tillgodoses i praktiken. Lagrådet synes utgå ifrån att upplysningsskyldigheten i många fall kommer att aktualiseras först sedan den adopterade har blivit vuxen och för ett resonemang kring att ett barn skulle få veta att han eller hon är adopterad trots att barnet inte vill få informationen eller skulle ta skada av den. Mot bakgrund av den kunskap som finns om vikten av att barnet tidigt får vetskap om sin till- komst anser regeringen att ett viktigt moment i bestämmelsen är att föräldrarna ska upplysa barnet om att han eller hon är adopterad så snart det är lämpligt. Detta innebär att föräldrarna ges ett visst utrymme att själva bedöma när frågan om adoptionen bör tas upp och hur informa- tionen ska presenteras för barnet. anses det dock i många fall vara lämpligt att genom en öppen hållning från tidig ålder successivt berätta för barnet om adoptionen och barnets ursprung (jfr för handläggning av internationella och nationella adoptioner s. 204). Bedömningen av när informationen bör lämnas till barnet måste göras utifrån det enskilda barnets behov. Avsikten är inte att föräldrarna ska avvakta med att berätta för barnet på grund av att frågan är komplicerad och kan väcka känslor och frågor hos barnet. Som framgår av avsnitt 7.3 är uppfattningen numera att bestämmelser som rör barn inte längre bör bygga på att barn kan ta skada av information och ska skyddas genom att undanhållas information. I stället ska informationen anpassas till barnets ålder och mognad. Regeringen anser, liksom utredningen och tidigare utredningar, att en lagstadgad informationsplikt inte bör förenas med en sanktion för den förälder som inte berättar för barnet om adoptionen. Avsaknaden av en sanktionsmöjlighet är dock inte ett skäl för att avstå från att införa en upplysningsskyldighet. Att barnets rätt till information kommer till ut- tryck i en konkret uppgift för föräldrarna är en viktig markering och även om skyldigheten är osanktionerad kan den enligt regeringens uppfattning inskärpa vikten av att barnet får kännedom om adoptionen. Uppgiften att berätta för barnet bör gälla oavsett om adoptionen har beslutats i eller utomlands. Det är alltså föräldrarna som ska ha ansvaret för att upplysa barnet om att han eller hon är adopterad. I lagrådsremissen föreslogs att det särskilt skulle föreskrivas att skyldigheten även gäller den förälder vars make eller sambo har genomfört en styvbarnsadoption. Genom att i stället ange i lag att skyldigheten gäller för adoptivbarnets föräldrar blir ett sådant förtydligande onödigt. ska enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) till- godose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett ärende om adoption har avgjorts. I detta uppdrag får anses ligga att framöver ge föräldrar stöd angående uppgiften att berätta för barnet om adoptionen. I för handläggning av internatio- nella och nationella adoptioner finns viss vägledning om rådgivning om samtal med barnet om adoptionen. Regeringen utgår från att denna väg- ledning kompletteras i enlighet med den nu föreslagna lagstiftningen.