prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 10. Paragrafen genomför artikel 64.1 och 64.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar när en betalningstransaktion ska betraktas som I paragrafen görs ett tillägg avseende vilken betaltjänstleverantör som betalaren kan lämna sitt samtycke till för att en betalningstransaktion ska betraktas som godkänd. I enlighet med Lagrådets förslag görs också ett tillägg så att det framgår av paragrafen att betalaren ska ha lämnat ett uttryckligt samtycke för att betalningstransaktionen ska anses som godkänd. Skälet till detta är att ett sådant samtycke regelmässigt sker genom en aktiv handling, och inte kan lämnas genom passivitet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.5. Paragrafen genomför delvis artikel 69.1 a och artikel 70.1 i andra betal- tjänstdirektivet. Paragrafen reglerar betaltjänstleverantörens skyldigheter avseende betalningsinstrument. I första stycket behandlas betaltjänstleverantörens skyldigheter när det gäller utgivning av betalningsinstrument. I punkt 1 införs ett krav på att villkoren för utgivning och användning av betalningsinstrument ska vara objektiva, icke-diskriminerande och proportionella. Leverantören får t.ex. inte ställa krav på betaltjänstanvändaren som begränsar användningen av betalningsinstrumentet mer än som behövs för att minska risken för bedrägerier eller andra former av missbruk. Villkoren får inte heller hindra användaren från att använda sig av tjänster som tillhandahålls av andra betaltjänstleverantörer, som t.ex. leverantörer av betalnings- initieringstjänster eller kontoinformationstjänster. Ändringen i punkt 2 innebär att det är de personliga behörighets- funktionerna som är knutna till det enskilda betalningsinstrumentet som betaltjänstleverantören är skyldig att skydda. En definition av personliga behörighetsfunktioner finns i 1 kap. 4 §. Av tredje stycket, som är nytt, följer att en anmälan om att ett betalnings- instrument kommit bort eller obehörigen använts ska vara avgiftsfri för betaltjänstanvändaren och att betaltjänstleverantören endast får ta ut av- gift för de kostnader som är direkt hänförliga till ersättandet av betalningsinstrumentet. Sådana ersättningskostnader kan vara kostnader för ersättningskort, utskick av ny PIN-kod eller nytt Bank-ID. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 69 i andra betaltjänst- direktivet. I paragrafen anges vilka skyldigheter betaltjänstanvändaren har i fråga om användning av ett betalningsinstrument. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 4 § lagen om obehöriga transaktioner med betalnings- instrument. I stället för kontohavare används dock termen betaltjänst- användare. I första stycket 1 används uttrycket personliga behörighetsfunktioner i stället för den personliga koden som används i 4 § 1 lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. En definition av personliga behörighetsfunktioner finns i 1 kap. 4 §. Termen personliga behörighets- funktioner har en vidare innebörd och omfattar även andra funktioner än en personlig kod. Exempel på sådana funktioner kan vara användningen av biometrisk information, t.ex. att en betalning autentiseras med hjälp av betalarens fingeravtryck. Troligen kommer det även att utvecklas andra funktioner för autentiseringsändamål, som är säkrare än användningen av en personlig kod. Punkt 2 överensstämmer med 4 § 2 lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument (se prop. 2009/10:122 s. 25 f.). Punkt 3 motsvarar i huvudsak 4 § 3 lagen om obehöriga transaktioner Prop. 2017/18:77 med betalningsinstrument. Punkten justeras dock i förhållande till nuvarande lydelse och utredningens förslag på så sätt att ”kontoavtalet” inte pekas ut specifikt eftersom villkor för användning av betalnings- instrument inte alltid finns i kontoavtalet utan kan finnas i ett annat kund- avtal, t.ex. internetbanksavtal eller liknande. I andra stycket finns en hänvisning till 5 a kap. 3 § där det framgår att en betaltjänstanvändare kan bli ansvarig om skyldigheterna i första stycket har åsidosatts. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagrådet, som bedömer att regleringen om betaltjänstanvändarens ansvar i realiteten endast torde ha betydelse för en kontohavares ansvar för en obehörig transaktion vid grov oaktsamhet, anser i första hand att skyldig- heterna bör placeras i anslutning till den regleringen. Regeringen bedömer dock att bestämmelsen skulle kunna få betydelse även i andra fall än för kontohavarens ansvar för obehöriga transaktioner, t.ex. som grund för betaltjänstleverantören att bryta avtalet med kunden om denne åsidosätter sina skyldigheter enligt paragrafen. Som anges i avsnitt 8.2 anser regeringen också att det är lämpligt att samla bestämmelserna om betaltjänstanvändarens respektive betaltjänstleverantörens skyldigheter vid utgivning och användning av betalningsinstrument. Regeringen anser därför inte att bestämmelsen bör placeras i 5 a kap. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.2. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 66.1 och 66.5 i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen reglerar rätten för betaltjänstanvändaren att använda betal- ningsinitieringstjänster. I bestämmelsen anges att betaltjänstanvändaren har rätt att använda de tjänster som en leverantör av betalningsinitieringstjänster tillhandahåller. Denna rätt gäller i förhållande till den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören och förutsätter inte att det finns ett avtal mellan användarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör och leverantören av betalnings- initieringstjänster. Det krävs således inte att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören godkänner att användaren ska få använda sig av sådana tjänster. En grundläggande förutsättning för att användaren ska kunna använda en betalningsinitieringstjänst är dock att betalkontot från vilket initieringen ska göras är tillgängligt online. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.6. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 66.3 a och e–h i andra betal- tjänstdirektivet. I paragrafen föreskrivs vilka skyldigheter som ankommer på leveran- tören av betalningsinitieringstjänster i samband med initiering av en betalningstransaktion. Leverantören får bl.a. aldrig inneha betalarens medel. En definition av känsliga betalningsuppgifter finns i 1 kap. 4 §. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 66.3 b och c i andra betaltjänst- direktivet. I paragrafen anges ytterligare skyldigheter, utöver de som anges i 8 §, för leverantören av betalningsinitieringstjänster i samband med tillhanda- hållandet av sina tjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 66.3 d i andra betaltjänstdirek- tivet. I paragrafen föreskrivs att leverantören av betalningsinitieringstjänster ska identifiera sig gentemot den kontoförvaltande betaltjänstleverantören varje gång en betalning initieras. Detta innebär, till skillnad från vad som ofta är fallet , att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska få kännedom om att initiering görs via en leverantör av sådana tjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.7. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 66.2 och artikel 66.4 b i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen anges vilka skyldigheter som ankommer på den konto- förvaltande betaltjänstleverantören när en betalningstransaktion initieras via en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Den information som den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska lämna enligt bestämmelsen ska lämnas efter att betalningsordern tagits emot från leveran- tören av betalningsinitieringstjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.8. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 66.2 och artikel 66.4 c i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller ett krav på likabehandling när det gäller betal- ningsorder som tas emot direkt från betalaren och betalningsorder som kommer från betalaren via en leverantör av betalningsinitieringstjänster. En kontoförvaltande betaltjänstleverantör får således t.ex. inte ta ut en högre avgift för behandling av en betalningsorder endast på grund av att den initierats via en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Skillnader i behandling får förekomma endast om det finns objektiva skäl för det, som att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören kan styrka att leverantören . 2017/18:77 av betalningsinitieringstjänster har obehörig tillgång till det aktuella betal- Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.8. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 66.2 och 66.3 d och artikel 66.4 a i andra betaltjänstdirektivet. Av paragrafen följer att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören och leverantören av betalningsinitieringstjänster ska tillämpa säker kom- munikation mellan varandra. Uttrycket säker kommunikation definieras i 1 kap. 4 § och innebär sådan kommunikation som uppfyller kraven i de tekniska standarder för stark kundautentisering och gemensamma och öppna säkra kommunikationsstandarder som antagits av kommissionen (Commission delegated regulation [EU] supplementing Directive 2015/2366 of Parliament and of the Council with regard to regulatory technical standards for strong customer authentication and common and secure open standards of communication [C(2017)7782], som ännu inte finns i svensk språkversion). Leverantören av betalnings- initieringstjänster ska också använda detta sätt för kommunikation med betalaren och betalningsmottagaren. De tekniska standarderna, som nämns ovan, ska börja tillämpas 18 månader efter att de trätt i kraft. Av det skälet ska paragrafen enligt punkt 4 i övergångsbestämmelserna till denna lag träda i kraft än övriga bestämmelser i lagen. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitten 5.3.16, 7.2.7 och 7.2.8. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 67.1 och 67.4 i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen reglerar rätten för betaltjänstanvändaren att använda de tjänster som en leverantör av kontoinformationstjänster tillhandahåller. Denna rätt gäller i förhållande till den kontoförvaltande betaltjänstleveran- tören och förutsätter inte att det finns ett avtal mellan användarens konto- förvaltande betaltjänstleverantör och leverantören av betalningsinitierings- Det krävs således inte att den kontoförvaltande betaltjänstleveran- tören godkänner att användaren ska få använda sig av sådana tjänster. grundläggande förutsättning för att användaren ska kunna utnyttja en kontoinformationstjänst är dock att betalkontot från vilket information begärs är tillgängligt online. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.8. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 67.2 a och d–f i andra betal- 2017/18:77 Paragrafen anger begränsningar när det gäller vad en leverantör av konto- informationstjänster får göra när denne tillhandahåller sådana tjänster. Enligt första stycket 1 får leverantören inte tillhandahålla kontoinfor- mationstjänster utan betaltjänstanvändarens uttryckliga godkännande. Att ett uttryckligt godkännande krävs innebär att det ska vara tydligt att betaltjänstanvändaren aktivt tagit ställning till om han eller hon beställt tjänsten eller inte. Enligt punkt 2 får leverantören inte begära känsliga betalningsuppgifter som är kopplade till kontot. En definition av känsliga betalningsuppgifter finns i 1 kap. 4 §. Enligt punkt 3 får leverantören inte använda, ha tillgång till eller lagra uppgifter för andra ändamål än för att genomföra den kontoinformations- tjänst som uttryckligen begärs av betaltjänstanvändaren. För utförande av de kontoinformationstjänster som regleras i lagen gäller, enligt andra stycket, att leverantören endast ska ha tillgång till information från de betalkonton som angetts av betaltjänstanvändaren och sådana betalningstransaktioner som hör till kontona. Exempel på information som kommer från ett betalkonto är saldo, hur saldot utvecklats , uppgifter om ränta på kontot, e-fakturor och förvalda betalningsmottagare. När det gäller information som kommer från andra konton och som finns hos den kontoförvaltande betaltjänstleverantören regleras inte tillgången till sådan i direktivet, och därmed inte heller i denna lag. Tillgången till annan information kommer därför även i fortsättningen att vara ett område där det råder avtalsfrihet Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.9. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 67.2 b i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen innehåller krav som en leverantör av kontoinformations- tjänster ska uppfylla. Enligt bestämmelsen ska leverantören av kontoinformationstjänster se till att endast behöriga personer har tillgång till betaltjänstanvändarens personliga behörighetsfunktioner och att sådana uppgifter överförs på ett säkert och effektivt sätt. En definition av personliga behörighetsfunk- tioner finns i 1 kap. 4 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.9. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 67.2 c i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen föreskriver att leverantören av kontoinformationstjänster ska identifiera sig gentemot den kontoförvaltande betaltjänstleverantören vid varje kommunikationssession. Det innebär således att den kontoförvalt- ande betaltjänstleverantören har rätt att få vetskap om att kontoinforma- tion begärs via en leverantör av sådana tjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.9. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 67.3 b i andra betaltjänstdirek- tivet. I paragrafen anges att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören får behandla en begäran om uppgifter som överförs via en leverantör av kontoinformationstjänster på ett annat sätt än betalningsorder som över- förs direkt av betalaren endast om det finns objektiva skäl. I fråga om vad som kan utgöra sådana objektiva skäl, se författningskommentaren till 12 §. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.10. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 67.2 c och artikel 67.3 a i andra betaltjänstdirektivet. Av paragrafen följer att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören och leverantören av kontoinformationstjänster ska tillämpa säker kommunikation mellan varandra. Bestämmelsen motsvarar det som gäller kommunikationen mellan den kontoförvaltande betaltjänstleverantören och leverantören av betalningsinitieringstjänster enligt 13 §, se författ- ningskommentaren till den paragrafen. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitten 5.3.16, 7.3.9 och 7.3.10. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 68.5 och artikel 68.6 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om den kontoförvaltande betal- tjänstleverantörens skyldighet att ge en leverantör av betalningsiniti- eringstjänster eller kontoinformationstjänster tillgång till en betaltjänst- användares betalkonto. Iförsta stycket anges under vilka förutsättningar som den konto- förvaltande betaltjänstleverantören får vägra en leverantör av betalnings- initieringstjänster åtkomst till betaltjänstanvändarens betalkonto. En sådan vägran får endast förekomma om den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören av skäl som är objektivt motiverade och tillräckligt under- byggda gör bedömningen att leverantören av betalningsinitieringstjänster obehörigen har fått åtkomst till eller obehörigen har initierat en betalnings- transaktion från det aktuella betalkontot. Den kontoförvaltande betal- tjänstleverantörens bedömning måste således vara motiverad och väl underbyggd. Vad dessa krav innebär i praktiken är ytterst en fråga för rättstillämpningen. Iandra stycket finns en motsvarande bestämmelse som anger under vilka förutsättningar den kontoförvaltande betaltjänstleverantören får 2017/18:77 vägra en leverantör av kontoinformationstjänster tillträde till ett betal- konto. Enligt tredje stycket ska den kontoförvaltande betaltjänstleverantören medge leverantören av betalningsinitieringstjänster eller kontoinforma- tionstjänster åtkomst eller tillträde till betalkontot så snart det inte längre finns skäl att vägra sådan tillgång. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.9 och 7.3.11. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 68.5 i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska informera betaltjänstanvändaren när tillgång till betalkonto vägrats en leverantör av betalningsinitieringstjänster eller kontoinformationstjänster. I första stycket anges att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska underrätta betalaren om att åtkomst eller tillträde till dennes betal- konto har vägrats. Underrättelsen ska lämnas på det sätt parterna avtalat om och även omfatta skälen för vägran. Normalt sätt ska detta ske innan åtkomst eller tillträde till kontot vägras, men om detta inte går ska en underrättelse lämnas efter vägran. Enligt andra stycket ska betaltjänstleverantören inte underrätta betalaren om vägran att ge åtkomst eller tillträde om en sådan under- rättelse är oförenlig med andra föreskrifter eller om det är motiverat av säkerhetsskäl att inte lämna en sådan underrättelse. Ett exempel på en situation när det kan vara oförenligt med andra föreskrifter att lämna en underrättelse är när det finns misstanke om att betalningsinstrumentet har använts för penningtvätt. Att i en sådan situation underrätta betalaren om att åtkomst eller tillträde till betalkontot har vägrats på grund av misstanke om penningtvätt skulle strida mot meddelandeförbudet i 4 kap. 9 § första stycket penningtvättslagen. Säkerhetsskäl föreligger t.ex. om det finns risk för att informationen skulle öka risken i betalningssystemet eller på något annat sätt skada betalningssystemets stabilitet (jfr prop. 2009/10:220 s. 213 och 350). Bedömningen av om betaltjänstleverantören ska låta bli att underrätta betalaren att åtkomst eller tillträde till kontot har vägrats ska göras i varje enskilt fall och bör vara restriktiv. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.9 och 7.3.11. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 68.6 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innebär en skyldighet för den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören att underrätta om en leverantör av betalningsinitieringstjänster eller kontoinformationstjänster har vägrats åtkomst eller tillträde till ett betalkonto och om skälen för Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.9 och 7.3.11. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 65.1, delvis artikel 65.3 samt artikel 65.4 och 65.5 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar en kontoförvaltande betaltjänstleverantörs skyldig- het att lämna besked om tillgängliga medel på betalarens betalkonto. Iförsta stycket anges under vilka förutsättningar en kontoförvaltande betaltjänstleverantör är skyldig att besvara en fråga från en betaltjänst- leverantör som ger ut kortbaserade betalningsinstrument om huruvida det belopp som krävs för att genomföra en kortbaserad betalningstransaktion är tillgängligt på betalarens konto. En förutsättning är att betalaren uttryckligen har godkänt att ett sådant besked lämnas. För att ett godkännande ska kunna anses uttryckligt krävs att det avser en viss transaktion och en begäran från en viss betaltjänstleverantör (jfr artikel 65.1 b i direktivet). I bestämmelsen anges att den kontoförvaltande ska ”ge ett klart besked” om huruvida beloppet är tillgängligt eller inte. Detta innebär att frågan ska besvaras med antingen ”ja” eller ”nej” (jfr artikel 65.3 i direktivet). Iandra stycket föreskrivs att den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören inte har rätt att reservera medel på betalarens konto till följd av begäran. Enligt tredje stycket ska den kontoförvaltande betaltjänstleverantören på begäran av betalaren informera denne om identiteten på den betal- tjänstleverantör som begärt ett besked enligt första stycket och hur begäran har besvarats. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 65.2 och 65.3 i andra betaltjänstdirektivet. I första stycket anges under vilka förutsättningar en betaltjänstleverantör som har gett ut ett kortbaserat betalningsinstrument får begära ett sådant besked som avses i 23 §. Förutsättningen i punkt 1 motsvarar 23 § första stycket 2, se författningskommentaren till den paragrafen. Enligt andra stycket får betaltjänstleverantören inte lagra eller använda svaret som den kontoförvaltande leverantören lämnat för andra syften än för genomförandet av den betalningstransaktion som begäran avser. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 65.2 i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om säker kommunikation. Av paragrafen följer att en betaltjänstleverantör som ger ut kort- baserade betalningsinstrument ska tillämpa säker kommunikation när den begär ett besked om tillgängliga medel och autentisera sig gentemot den kontoförvaltande betaltjänstleverantören innan ett sådant besked begärs. Betaltjänstleverantören som ger ut det kortbaserade betalningsinstrumentet ska autentisera sig innan varje sådan begäran. Uttrycket säker kommunikation definieras i 1 kap. 4 § och innebär sådan kommunikation som uppfyller kraven i de tekniska standarder för stark kundautentisering och gemensamma och öppna säkra kommuni- kationsstandarder som antagits av kommissionen (Commission delegated regulation [EU] supplementing Directive 2015/2366 of Parliament and of the Council with regard to regulatory technical standards for strong customer authentication and common and secure open standards of communication [C(2017)7782], som ännu inte finns i svensk språkversion). De tekniska standarderna ska börja tillämpas 18 månader efter att de trätt i kraft. Av det skälet ska paragrafen enligt punkt 4 i övergångsbestämmelserna till denna lag träda i kraft vid en senare tidpunkt än övriga bestämmelser i lagen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 65.6 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller undantag för vissa betalningsinstrument från bestämmelserna i 23–25 §§ om besked om tillgängliga medel. melserna om bekräftelse av tillgängliga medel gäller därmed inte vid användande av betalningsinstrument där elektroniska pengar lagras. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 75 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar fall där beloppet för en kortbaserad betalnings- transaktion som initieras av eller via mottagaren inte är känt då transak- tionen godkänns av betalaren. Enligt första stycket får betalarens betaltjänstleverantör i dessa fall reservera medel på betalarens betalkonto endast om betalaren har gett sitt godkännande till det exakta belopp som ska reserveras. I andra stycket anges när de medel som har reserverats på betalarens