prop · H503224 · 2018-04-09 00:00:00 — Inte heller när det gäller miljöaspekter finns det anledning att tro att det kommer att bli några konsekvenser. 13.1Förslaget till lag om försäkringsmedicinska utredningar 1 § Denna lag reglerar ansvar, befogenheter och krav vid undersökningar som får begära att den försäkrade ska genomgå när det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller andra förmåner enligt socialförsäkringsbalken (försäkringsmedicinska utredningar). Med försäkrad avses detsamma som i 4 kap. 3 § socialförsäkringsbalken. I en försäkringsmedicinsk utredning ska den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga bedömas. En sådan utredning utgör inte hälso- och sjukvård i den mening som avses i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2 och 6.3.1. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke anger vad som regleras i lagen och stycket innehåller en indirekt definition av begreppet försäkringsmedicinska utredningar. Definitionen motsvarar de utredningsbefogenheter som följer av 110 kap. 14 § 4 socialförsäkringsbalken, förkortad SFB. Andra stycket anger att med försäkrad avses detsamma som i 4 kap. 3 § SFB. Det är den försäkrade som ska genomgå en försäkringsmedicinsk utredning på begäran. Det är i egenskap av handläggande myndighet som initierar och beslutar att en försäkringsmedicinsk utredning behövs för bedömning av frågan om den försäkrade ska ha rätt till ersättning eller andra förmåner enligt SFB. Lagen kan tillämpas på samtliga försäkrade vars förmåner baseras på bosättning i , arbete i eller förmåner som grundas på andra omständigheter än bosättning eller arbete i (övriga förmåner). Av tredje stycket första meningen framgår att i en försäkringsmedicinsk utredning ska den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga bedömas. Med funktionsförmåga avses en individs förmåga avseende fysiska, psykiska eller intellektuella funktioner. Med aktivitetsförmåga avses individens förmåga att genomföra olika aktiviteter utifrån den funktionsförmåga som han eller hon besitter. Bedömning av en försäkrads funktions- och aktivitetsförmågor kräver medicinsk kompetens och ska göras med utgångspunkt från den enskilde individen. En sjukdom eller skada kan antas ha olika konsekvenser för olika individer. I tredje stycket andra meningen anges att en försäkringsmedicinsk ut- Prop. 2017/18:224 redning inte utgör hälso- och sjukvård i den mening som avses i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Med hälso- och sjukvård enligt 2 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador, sjuktransporter och omhändertagande av avlidna. Även om försäkringsmedicinska utredningar ska utföras av en legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal hos en vårdgivare är syftet inte att behandla den försäkrades sjukdomar och skador. Syftet med försäkringsmedicinska utredningar är i stället att tillförsäkra ett medicinskt underlag för bedömningen av frågan om den försäkrade har rätt till ersättning eller andra förmåner enligt SFB. Detta innebär att hälso- och sjukvårdslagens bestämmelser inte är direkt tillämpliga på försäkringsmedicinska utredningar. 2 § Landstingen ansvarar för att försäkringsmedicinska utredningar kan tillhandahållas på begäran av . Det som sägs om landsting gäller även en kommun som inte ingår i ett landsting. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafens första stycke anger att landstingen ansvarar för att försäkringsmedicinska utredningar kan tillhandahållas på begäran av . Detta uttryckliga ansvar för landstingen innebär att de är att betrakta som huvudmän för sådana försäkringsmedicinska utredningar som behöver för tillämpning av socialförsäkringsbalken. Av paragrafens andra stycke framgår att det som i lagen sägs om ett landsting även gäller en kommun som inte ingår i ett landsting. är det bara som inte ingår i något landsting. 3 § Ett landstings ansvar enligt 2 § avser försäkrade som är bosatta inom . Detsamma gäller i fråga om försäkrade som har skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och som stadigvarande vistas inom . ansvar omfattar även den som, utan att vara bosatt inom , är försäkrad i enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen och är förvärvsverksam eller registrerad som arbetssökande inom område. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. Syftet med bestämmelsen är att ange omfattningen av ansvar som huvudman för försäkringsmedicinska utredningar och för att ska kunna veta till vilket landsting de ska rikta sin begäran om sådan utredning. Paragrafen är utformad i enlighet med Av första stycket framgår att ansvar för att försäkringsmedicinska utredningar kan tillhandahållas på begäran avser försäkrade som är bosatta inom det egna . 2017/18:224 samma gäller i fråga om försäkrade som har skyddad folkbokföring enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och som stadigvarande vistas inom . Av första stycket framgår således att ska vända sig till det landsting där den försäkrade är bosatt när den försäkrade anses behöva genomgå en försäkringsmedicinsk utredning. Med bosatt avses som regel det landsting där den försäkrade är folkbokförd. Försäkrade som har skyddad folkbokföring likställs med bosatta personer inom det landsting där han eller hon stadigvarande vistas. Av paragrafens andra stycke framgår att ansvar omfattar även den som, utan att vara bosatt inom , är försäkrad i enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen och är förvärvsverksam eller registrerad som arbetssökande inom område. i egenskap av handläggande myndighet bedömer självständig huruvida en person är försäkrad. Av författningskommentaren till 1 § framgår att lagen om försäkringsmedicinska utredningar kan tillämpas på samtliga försäkrade vars förmåner baseras på bosättning i , arbete i eller förmåner som grundas på andra omständigheter än bosättning eller arbete i (övriga förmåner). Av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen framgår vilka som ingår i den personkrets som är försäkrade i . Beträffande försäkrad som inte är bosatt inom ett landsting ankommer det på att utreda inom vilket landstingsområde som den försäkrade senast var förvärvsverksam. 4 § Ett landsting får sluta avtal med ett annat landsting eller någon annan om att i egenskap av vårdgivare utföra de uppgifter som ansvarar för enligt denna lag. Ett sådant avtal ska ange de villkor som gäller för överlämnandet och utförandet av uppgifterna. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3. Enligt paragrafens första mening får ett landsting sluta avtal med ett annat landsting eller någon annan i egenskap av vårdgivare om att utföra de uppgifter som ansvarar för enligt denna lag. Ett landsting ansvarar i egenskap av huvudman för hur den försäkringsmedicinska utredningsverksamheten organiseras vilket innebär att kan utföra sådana utredningar i egen regi, i samverkan med annat landsting eller genom upphandling med enskild utförare. får således sluta avtal med en eller flera vårdgivare, offentlig eller enskild, om att utföra försäkringsmedicinska utredningar för räkning. Be- stämmelsen innebär även en befogenhet för landstingen att via avtal åta sig att utföra försäkringsmedicinska utredningar för andra landstings räkning. Bestämmelsen innebär dock ingen särreglering i förhållande till lagen (2016:1145) om offentlig upphandling. Med vårdgivare avses samma sak som i 1 kap. 3 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Av andra meningen framgår att villkoren för överlämnandet och utförande av de försäkringsmedicinska utredningarna ska anges i avtalet. 5 § ska informera om vilken eller vilka vård- Prop. 2017/18:224 givare som ska utföra de försäkringsmedicinska utredningar som Paragrafen behandlas i avsnitt 7.4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att ett landsting ska informera om vilken eller vilka vårdgivare som ska utföra de försäkringsmedicinska utredningarna som ansvarar för. Syftet med bestämmelsen är att ska vara informerad om vilken vårdgivare som ska utföra en försäkringsmedicinsk utredning på myndighetens begäran och vart underlaget ska skickas inför en sådan utredning. 6 § ska inför en försäkringsmedicinsk utredning informera den försäkrade om utredningens syfte och förutsättningarna för den samt om vad utredningen närmare innebär för den försäkrade. ska vidare informera den försäkrade om vilka uppgifter som kommer att överlämnas till den vårdgivare som ska utföra utredningen. Den försäkrade ska ges möjlighet att lämna kompletterande uppgifter som kan vara av betydelse för utredningen. Paragrafens behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke innehåller en skyldighet för att inför en försäkringsmedicinsk utredning informera den försäkrade om utredningens syfte och förutsättningarna för den samt om vad utredningen närmare innebär för den försäkrade. Detta innebär bl.a. att bör tydliggöra förhållandet mellan den försäkringsmedicinska utredningen och den försäkrades ärende hos . Den försäkrade bör informeras om att utredningen inte kommer att inbegripa någon form av behandling av den försäkrades sjukdomar eller skador. Vidare bör informera om vilken typ av undersökning, prov, tester etc. som den försäkrade förväntas genomgå. bör även informera om vilka rättigheter och skyldigheter den försäkrade har i förhållande till , t.ex. att en läkarundersökning eller annat kroppsligt ingrepp inte får genomföras utan den enskildes samtycke. bör också informera att om den försäkrade, utan giltig anledning, vägrar medverka till utredningsåtgärder kan det medföra konsekvenser för den försäkrade i enlighet med 110 kap. 53 § SFB, dvs. att ersättningen får dras in eller sättas ned. Av andra stycket framgår att ska informera den försäkrade om vilka uppgifter som kommer att överlämnas till den vårdgivare som ska utföra utredningen. Denna informationsskyldighet avser uppgifter om den försäkrade som ska ingå i det underlag som ska lämna till vårdgivaren enligt 7 §. Av tredje stycket framgår att den försäkrade ska ges möjlighet att lämna kompletterande uppgifter som kan vara av betydelse för utredningen. Eventuella kompletterande uppgifter bör lämnas till Försäkrings- kassan som då kan foga dessa uppgifter till det underlag som Försäk- 2017/18:224 ringskassan tagit fram för att överlämna till den vårdgivare som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen. Syftet med bestämmelsen är att underlaget till den som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen ska vara så komplett som möjligt innan utredningen påbörjas. Det kan tilläggas att enligt 13 § får personal som utför försäkringsmedicinska utredningar inte ha elektronisk åtkomst till personuppgifter avseende den försäkrade som har behandlats hos en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma vårdgivare och inte heller får de ha direktåtkomst till personuppgifter om den försäkrade som behandlats hos andra vårdgivare. Personalen får alltså inte komplettera underlaget med personuppgifter från annan vårdgivare eller annan vårdenhet eller vårdprocess som rör den försäkrade. 7 § ska lämna ett underlag till den vårdgivare som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen. Underlaget ska innehålla de uppgifter om den försäkrade som vårdgivaren behöver för att utföra utredningen. ska även informera vårdgivaren om den försäkrade har särskilda behov som måste beaktas i samband med utredningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.3. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt paragrafens första stycke ska lämna ett underlag till den vårdgivare som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen. Underlaget ska innehålla de uppgifter om den försäkrade som vårdgivaren behöver för att utföra utredningen. Utgångspunkten är att det är som initierar och begär att den försäkrade ska genomgå en försäkringsmedicinsk utredning och således disponerar över det aktuella ärendet. Det är också som primärt avgör vilka uppgifter som ska ingå i underlaget. I normalfallet torde det vara fråga om de handlingar och uppgifter som har i sitt ärende om den försäkrade och som bedömer vara relevant för den försäkringsmedicinska utredningen. Underlaget syftar till att ge en bakgrund om den försäkrade till den som ska utföra utredningen. Som framgår av 6 § tredje stycket ska den försäkrade ges möjlighet att lämna kompletterande uppgifter som kan vara av betydelse för utredningen. Om den försäkrade lämnar kompletterande uppgifter ska dessa också ingå i det underlag som lämnar. En försäkringsmedicinsk utredning ska inte enbart baseras på tidigare dokumenterade uppgifter om den försäkrade utan den som utför en utredning ska självständigt göra aktuella iakttagelser och bedömningar av den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga. Be- stämmelsen att ska lämna ett underlag är sekretessbrytande i förhållande till den sekretess som gäller hos enligt 28 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av andra stycket framgår att ska informera vårdgivaren om den försäkrade har särskilda behov som måste beaktas i samband med utredningen. Särskilda behov kan t.ex. vara att den försäkrade behöver en tolk för att kunna kommunicera med den som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen. Krav vårdgivare och hälso- och sjukvårdspersonal 8 § En försäkringsmedicinsk utredning ska utföras av legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal hos vårdgivaren. Vårdgivaren ska utse en legitimerad läkare som ansvarig för utredningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.1. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. paragrafens första stycke uppställs krav på att försäkringsmedicinska utredningar ska utföras av legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal hos vårdgivaren. Kravet att utredningen ska utföras av en legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal innebär ett minimikrav vad gäller den utredande personalens kompetens. fallet ska det vara en legitimerad läkare som utför och ansvarar för utred- Läkaren kan biträdas av annan hälso- och sjukvårdspersonal. Annan hälso- och sjukvårdspersonal kan vara t.ex. fysioterapeuter, arbetsterapeuter, psykologer, sjuksköterskor m.fl. Dessa bidrar då med sina respektive kompetenser som behövs i den aktuella utredningen. är tänkbart att en försäkringsmedicinsk utredning kan kräva en specifik kompetens för att utreda en viss sjukdom eller skada. I dessa fall kan någon annan än en legitimerad läkare utreda den försäkrade. dock finnas en legitimerad läkare som ansvarar för utredningen i enlighet med paragrafens andra stycke. Bestämmelsen innehåller även ett krav på att den försäkringsmedicinska utredningen ska utföras hos vårdgivaren, den vårdgivare som avses i 7 §. Med vårdgivare avses samma sak som i 1 kap. 3 § patientsäkerhetslagen (2010:659). således vara anmäld till Inspektionen för vård och omsorg () enligt 2 kap. patientsäkerhetslagen och stå under IVO:s tillsyn. Av paragrafens andra stycke framgår att vårdgivaren ska utse en legi- timerad läkare som ansvarig för den försäkringsmedicinska utredningen. Detta innebär att det ska finnas en läkare som ansvarar för den försäkrade, den information som ska lämnas och för de olika utrednings- åtgärder som vidtas. Ansvaret för utredningen påverkar inte det ansvar som normalt åligger vårdgivaren och hälso- och sjukvårdspersonalen 9 § Den hälso- och sjukvårdspersonal som utför försäkringsmedicinska utred- ningar ska ha den kompetens som krävs för att bedöma den försäkrades funk- tions- och aktivitetsförmåga. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om kompetenskrav för den personal som ska utföra försäkrings- Paragrafen behandlas i avsnitt 9.1. Enligt första stycket ska den hälso- och sjukvårdspersonal som utför försäkringsmedicinska utredningar ha den kompetens som krävs för att bedöma den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga. bedöma den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga på ett noggrant och omsorgsfullt sätt krävs personal som är medicinskt utbildad. gångspunkten för kravet på den utredande personalens kompetens är att de har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården. ska i första hand utföras en legitimerad läkare som kan biträdas av en 2017/18:224 arbetsterapeut, fysioterapeut psykolog eller sjuksköterska m.fl. Den legitimerade läkaren kan även biträdas av annan hälso- och sjukvårdspersonal som inte är legitimerad eller någon som har ett särskilt förordnande enligt 1 kap. 4 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Därtill bör den utredande personalen ha en adekvat specialist- eller vidareutbildning, i t.ex. arbetsmedicin, miljömedicin eller företagshälsovård. I vissa fall förekommer det att försäkringsmedicinska utredningar utförs av ett s.k. team, dvs. av flera personer med olika specialistkompetenser inom hälso- och sjukvårdsområdet. Enligt paragrafens andra stycke får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om kompetenskrav för den personal som ska utföra försäkringsmedicinska utredningar. Sådana föreskrifter kan precisera kraven på personalens utbildning, dvs. vilken specialist- eller vidareutbildning som krävs av en läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal för att få utföra eller medverka vid försäkringsmedicinska utredningar. 10 § Iakttagelser och bedömningar av den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga ska sammanställas i ett skriftligt utlåtande. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de krav som ska gälla för utlåtandet, dess innehåll och utformning. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafens första stycke framgår att iakttagelser och bedömningar av den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga ska sammanställas i ett skriftligt utlåtande. Beträffande vad som närmare ska dokumenteras i det skriftliga utlåtandet bör framgå av de föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen får meddela, se nedan. Utgångspunkten är dock att utlåtandet huvudsakligen ska baseras på de uppgifter som framkommer i samband med den personliga undersökningen av den försäkrade. uppgifter som framgår av t.ex. det underlag som har tillhandahållit kan även tillmätas viss betydelse liksom muntliga uppgifter från den försäkrade. Ansvaret för det skriftliga utlåtandet ankommer på den legitimerade läkaren som vårdgivaren utsett som ansvarig för utredningen. Om det varit fler legitimerade yrkesutövare involverade i utredningen av den försäkrade, som var för sig har gjort iakttagelser och bedömningar av den försäkrades funktions- och aktivitetsförmåga, är det den ansvariga läkaren som ska sammanställa dessa uppgifter i ett skriftligt utlåtande till . Det är den ansvarige läkaren som i förhållande till svarar för innehållet i utlåtandet. Enligt andra stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om de krav som ska gälla för utlåtandet, dess innehåll och utformning. Det kan vara fråga om formkrav, uppgifter om den försäkrade, uppgifter om den utredande personalen, tidpunkt eller tidsfrist för ett utlåtande ska vara tillhanda m.m. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om olika slag av försäkringsmedicinska utredningar. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.3. Enligt paragrafen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om olika slag av försäkringsmedicinska Den praktiska tillämpningen av lagen om försäkringsmedi- cinska utredningar förutsätta närmare föreskrifter avseende olika slag eller varianter av försäkringsmedicinska utredningar i enlighet med para- Sådana föreskrifter får utifrån socialförsäkrings- balkens olika förmånsärenden närmare precisera t.ex. hur utredningar ska utformas, vilka undersökningsmetoder som ska användas, vilken kompe- tens som krävs av den utredande personalen, vilken ersättning som lands- tingen har rätt till för utförandet av olika slags försäkringsmedicinska 12 § När försäkringsmedicinska utredningar utförs inom en enskild verksamhet ska den vårdgivare som bedriver verksamheten, utöver vad som i övrigt föreskrivs, tillämpa följande bestämmelser i förvaltningslagen (2017:900): –legalitet, objektivitet och proportionalitet 5 §, –tolkning och översättning 13 §, och –jäv 16–18 §§. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.6. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt paragrafen ska bestämmelserna om legalitet, objektivitet och proportionalitet, tolkning och översättning samt jäv i den nya förvaltningslagen (2017:900) tillämpas när försäkringsmedicinska utredningar utförs inom en enskild verksamhet. Förvaltningslagen gäller för handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna och handläggning av förvaltningsärenden hos domstolarna. Förvaltningslagen gäller normalt inte för enskild verksamhet, såvida inte förvaltningslagen görs helt eller delvis tillämplig genom en uttrycklig bestämmelse i speciallagstiftning. Den aktuella paragrafen är en sådan uttrycklig bestämmelse som innebär att angivna bestämmelser i förvaltningslagen ska tillämpas av privata vårdgivare när de utför försäkringsmedicinska utredningar. 13 § Av patientdatalagen (2008:355) framgår att den lagen gäller vid tillämpningen av denna lag. Behörigheten enligt 4 kap. 2 § patientdatalagen ska alltid begränsas så att personuppgifter som behandlas hos en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos vårdgivaren inte får göras tillgängliga genom elektronisk åt- komst vid en försäkringsmedicinsk utredning. En vårdgivare får vid en försäkringsmedicinsk utredning inte ha direktåtkomst enligt 6 kap. 1 § patientdatalagen till personuppgifter om den försäkrade som behandlas av andra vårdgivare. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. fens första stycke anges att av patientdatalagen (2008:355) framgår att den lagen gäller vid tillämpningen av den här lagen. bestämmelsen får betraktas som en upplysningsbestämmelse. 2017/18:224 datalagen har gjorts tillämplig på försäkringsmedicinska utredningar genom att det i den lagen anges att med uttrycket hälso- och sjukvård avses även verksamhet som omfattas av den här lagen. I paragrafens andra stycke regleras att behörigheten för elektronisk åtkomst alltid ska begränsas så att personuppgifter som behandlas hos en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos vårdgivaren inte får göras tillgängliga vid en försäkringsmedicinsk utredning. Det innebär att vid en försäkringsmedicinsk utredning ska det inte vara möjligt för hälso- och sjukvårdspersonal att genom elektronisk åtkomst ta del av en patients journal som förs vid annan vårdenhet eller vårdprocess hos samma vårdgivare. Begreppet ”vid en försäkringsmedicinsk utredning” ska förstås som utredningen i sin helhet och inte bara i samband med själva undersökningstillfället. För begreppen ”vårdenhet” och ”vårdprocess” se författningskommentar till 4 kap. 2 § patientdatalagen. I paragrafens tredje stycke regleras att en vårdgivare som utför försäkringsmedicinska utredningar inte får ha direktåtkomst till personuppgifter om den försäkrade som behandlas av andra vårdgivare. Det innebär att vid en sådan utredning är det inte tillåtet för hälso- och sjukvårdspersonalen som utför utredningen att genom sammanhållen journalföring få ta del av patientens uppgifter hos andra vårdgivare. 14 § Av patientskadelagen (1996:799) och patientsäkerhetslagen (2010:659) framgår att dessa lagar gäller vid tillämpningen av denna lag. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.4 och 9.5. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.