prop · H503237 · 2018-04-12 00:00:00 — har meddelat närmare föreskrifter om sådan uppgiftsskyldighet (EIFS 2015:1). måste bestämma intäktsramen senast tillsynsperioden börjar. Om ett nätföretag inte lämnar in uppgifter försvåras inspektionens arbete på ett sätt som inte är god- tagbart. Regeringen föreslår att det ska förtydligas att Energimarknads- inspektionen i sådana situationer ska bestämma en intäktsram som fram- 2017/18:237 står som skälig med hänsyn till uppgifterna i ärendet (avsnitt 7.4). Det är dock en situation som bör undvikas så långt det är möjligt. Sanktioner enligt gällande bestämmelser har inte något effektivt påtrycknings- medel för att kräva in uppgifter från nätföretagen inför bestämmandet av intäktsramen. Myndigheten kan förelägga nätföretaget att lämna in upp- gifterna, och föreläggandet får förenas med vite (12 kap. 3 § första stycket ellagen). Det är dock en åtgärd som tar tid i anspråk och fungerar dåligt med hänsyn till de tidsramar som gäller för att bestämma intäkts- ramen. praktiska erfarenhet är att det tar att få in uppgifter genom ett föreläggande. Vitessanktionen är alltså inte effektiv för att komma till rätta med pro- blemet. Skyldighet att betala förseningsavgift I ellagen finns bestämmelser om förseningsavgift för nätföretag som inte ger in sådan årsrapport och sådant revisorsintyg som anges i förord- ningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet (12 kap. 7–13 §§ ellagen). Nätföretaget ska enligt huvudregeln betala en förseningsavgift på om handlingarna inte har kommit in till Energimark- nadsinspektionen från räkenskapsårets utgång. Där- efter kan företaget bli skyldigt att betala nya avgifter om handlingarna fortfarande inte kommer in till inspektionen, först med och med . Även när det gäller bestämmandet av intäktsram framstår en försen- ingsavgift som ett mer verksamt medel än ett vitesföreläggande för att se till att nätföretagen lämnar in det nödvändiga underlaget och gör det . Bestämmelser om detta bör införas, och de bör i stora drag ha samma ut- formning som 12 kap. 7–13 §§ ellagen. Nätföretaget bör bli skyldigt att betala en förseningsavgift till staten om det inte i rätt tid lämnar in de uppgifter som behöver för att bestämma in- täktsramen. En utgångspunkt är då att tiden för att lämna in uppgifterna kommer att anges i verkställighetsföreskrifter. Det är också nödvändigt att i verkställighetsföreskrifter förtydliga vilka uppgifter som krävs. förslag innebär att förseningsavgiftens be- lopp ska bestämmas från fall till fall. utgår från att storleken på avgiften bör vara jämförbar med de vitesbelopp som tillämpas när nätföretag föreläggs att komma in med uppgifter. Beloppen bestäms med beaktande av företagets storlek och uppgår till maximalt för ett stort nätföretag och för ett mindre nätföretag. konstaterar dock att det är svårt att i lag fastställa gränsvärden för en viss nivå för en förseningsavgift. En ordning med förseningsavgifter kan antas vara effektivare och mer lättillämpad om avgiften tas ut med ett standardiserat belopp utan att hänsyn tas till exempelvis företagets storlek. Regeringen föreslår att för- seningsavgiften ska vara . Det kan dock uppkomma situa- tioner då det inte är motiverat med en så hög förseningsavgift. Detta bör Prop. 2017/18:237 hanteras genom att får efterskänka avgiften. Det bör vara möjligt att efterskänka avgiften om endast en mindre del av de nödvändiga uppgifterna saknas eller om förseningen är liten. I så- dant fall bör kunna efterskänka försenings- avgiften helt eller delvis beroende på graden av underlåtenhet. I likhet med det som föreskrivs i 12 kap. 11 § första stycket ellagen bör en förseningsavgift efterskänkas helt om nätföretagets underlåtenhet är ursäktlig med hänsyn till omständigheter som företaget inte har kunnat råda över eller om det annars är oskäligt att ta ut avgiften. Med hänsyn till att den förseningsavgift som föreslås är betydligt högre än den som tas ut enligt 12 kap. ellagen bör det inte krävas att oskäligheten är uppenbar på det sätt som anges i 12 kap. 11 § första stycket andra meningen. Regeringens förslag: Bestämmelserna om tidsfrister för tillsyn över nättariffer ska upphävas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några särskilda invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: I 12 kap. 3 a § ellagen finns bestäm- melser om tidsfrister för tillsyn över ett nätföretags nättariff. Om Energimarknadsinspektionen avser att utöva tillsyn över ett nätföretags nättariff ska företaget underrättas om detta efter utgången av det räkenskapsår som nättariffen avser. Om nätföretaget har lämnat felaktiga eller vilseledande uppgifter, som haft avgörande betydelse för beslut att inte utöva tillsyn, är det dock tillräckligt att underrätta nätföretaget . får inte meddela ett föreläggande som avser ett nätföretags nättariff för ett visst räkenskapsår om inte myndig- heten har underrättat företaget inom tidsfristen. När bestämmelserna i 12 kap. 3 a § ellagen infördes fanns ingen för- handsprövning av nättariffer, utan tariffprövningen skedde i efterhand. Den form av tarifftillsyn som regleras i 12 kap. 3 a § ellagen har förlorat sin praktiska betydelse i och med införandet av en förhandsprövning. Bestämmelserna om tidsfrister för tillsynen bör därför upphävas. 8Avbrytande av överföringen av el till konsumenter 8.1Förutsättningarna för att avbryta överföringen av el Regeringens förslag: Överföringen av el till en konsument ska få av- brytas på grund av en betalningsförsummelse endast om betalningen avser överföring eller leverans av el. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga särskilda invänd- ningar mot det. Skälen för regeringens förslag När det gäller avbrytande av överföringen av el gäller följande (11 kap. 3 och 4 §§ ellagen). Överföringen får avbrytas på grund av konsumentens försummelse en- dast om försummelsen är att betrakta som ett väsentligt avtalsbrott. Innan överföringen avbryts ska konsumenten uppmanas att inom viss skälig tid vidta rättelse. Om avtalsbrottet består i att konsumenten försummat att betala för överföring eller leverans av el, ska konsumenten dessutom sedan tiden för rättelse gått ut uppmanas att betala från det att den delgetts uppmaningen. ska under- rättas om förhållandena. Om konsumenten vidtar rättelse eller, i fall av betalningsförsummelse, socialnämnden åtar sig betalningsansvar för skulden får överföringen inte avbrytas. Överföring av el får inte heller avbrytas i anledning av en for- dran som är föremål för tvist. Vidare får inte överföringen avbrytas om omständigheterna ger anledning att befara att ett avbrott skulle medföra ej obetydlig personskada eller omfattande sakskada. Det gäller dock inte om konsumenten handlar otillbörligt. Krav på betalning för annat än el En konsument kan bryta mot avtalet med nätföretaget eller elhandels- företaget på olika sätt. Den vanligaste försummelsen får antas vara att konsumenten inte betalar för överföringen eller för den levererade elen. När det gäller betalningsförsummelser är det också en naturlig utgångs- punkt att avbrytande av överföring av el bör komma i fråga endast när försummelsen gäller betalningen för överföring eller leverans. Datainspektionen har granskat de åtgärder som elföretag vidtar för att driva in konsumenters obetalda fordringar. Resultatet av granskningen redovisas i rapporten av konsumenters obetalda el- fordringar (Datainspektionens rapport 2014:1). flera allvarliga brister i elföretagens indrivningsrutiner. Datainspektionens granskning visar att det händer att elföretag kräver Prop. 2017/18:237 att konsumenten ska betala även för annat än själva elen eller över- föringen av den för att företaget inte ska koppla från elen. Det kan t.ex. handla om fordringar för annat än el, ersättning för kostnader som har uppkommit under indrivningsförfarandet och förskottsbetalning för ännu inte levererad el. Datainspektionen anser att konsumenten på detta sätt utsätts för en otillbörlig påtryckning och rekommenderar att hot om att frånkoppla elen bara bör omfatta fordringar som gäller själva överfö- ringen eller leveransen av el. Ett förtydligande av när överföringen kan avbrytas på grund av en betalningsförsummelse Datainspektionens granskning visar att bestämmelserna bör förtydligas när det gäller förutsättningarna för att avbryta överföringen av el på grund av konsumentens avtalsbrott. Det bör uttryckligen framgå att över- föringen av el får avbrytas på grund av en betalningsförsummelse endast om betalningen avser överföring eller leverans av el. Regeringens förslag: Det ska förtydligas att nätkoncessionshavarens och elleverantörens särskilda rätt till ersättning för kostnader endast gäller kostnader för uppmaningar och information till konsumenten, meddelanden till socialnämnden och avstängningsåtgärden. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga särskilda syn- punkter på det. Skälen för regeringens förslag: Det är reglerat i lag vilka kostnader för indrivning som en borgenär kan kräva att gäldenären ersätter. Be- stämmelser om detta finns i lagen (1981:739) om ersättning för inkasso- kostnader m.m. Utöver den ersättning som regleras i den lagen har nät- företaget och elhandelsföretaget rätt till skälig ersättning av konsumenten för kostnader som föranleds av åtgärder som nämns i 11 kap. 3 och 4 §§ ellagen (11 kap. 5 § ellagen). Det som avses är kostnader för uppma- ningar och underrättelser till konsumenten och meddelanden till social- nämnden, delgivningsförfarandet samt själva avstängningsåtgärden (prop. 1996/97:136 s. 189). Datainspektionens granskning av elföretagens indrivningsåtgärder visar att det finns brister när det gäller företagens krav på ersättning för kostnader. Ett av de inspekterade elföretagen debiterade konsumenten en avgift för ett meddelande om frånkoppling som inte föreskrivs i lagen. Ett annat företag tog ut ersättning av konsumenten för muntliga avbetal- ningsplaner. Datainspektionen konstaterar att det strider mot god in- kassosed att debitera sådana kostnader. Den framhåller att det endast är för sådana kostnader som tas upp i lagen om ersättning för inkasso- kostnader m.m. eller i ellagen som elföretaget har rätt att kräva ersättning av konsumenten. 2017/18:237 Granskningen visar att det finns ett behov av att förtydliga i lagtexten vilka kostnader som omfattas av nätföretagets och elhandelsföretagets rätt till ersättning. Det bör alltså anges att rätten till ersättning endast gäller kostnader för uppmaningar och information till konsumenten, meddelanden till socialnämnden och själva avstängningsåtgärden. 8.3Skyldighet att informera myndighet om avbrytande av överföringen av el Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för nätkonces- sionshavare att informera en myndighet om avbrytande av över- föringen av el till elanvändare och skälen till avbrytandet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Elinorr avstyrker förslaget. Datainspektionen på- pekar att en rapporteringsskyldighet, om den innefattar personuppgifter, kommer att bedömas mot bakgrund av dataskyddsförordningen, dvs. och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av per- sonuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upp- hävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning). anser att underrättelseskyldigheten i vissa delar bör reg- leras genom lag. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inte några särskilda invändningar mot det. Skälen för förslaget: Datainspektionens undersökning visar att det förekommer att elföretag använder möjligheten att stänga av elkunder på ett otillbörligt sätt vid indrivningen av fordringar. Undersökningen är dock inte så omfattande att det går att dra några slutsatser om hur vanligt det är. Det kan visa sig motiverat att undersöka närmare hur vanligt det är att överföringen el till konsumenter avbryts utan att det finns rättsliga förutsättningar för det. En sådan undersökning förutsätter kunskap dels om hur vanligt det är att kunder stängs av, dels om skälen till att överföringen avbryts. Undersökningen underlättas av om nätföre- tagen, som har tillgång till den aktuella informationen, är skyldiga att informera den myndighet som övervakar frågan. Föreskrifter om informationsskyldighet kan också underlätta för Ener- gimarknadsinspektionen att fullgöra sina uppgifter enligt artikel 37.1 j i elmarknadsdirektivet. Inspektionen ska i sin egenskap av nationell till- synsmyndighet övervaka graden och effektiviteten av marknadsöppnande och konkurrens på grossist- och konsumentnivå bl.a. när det gäller an- delen kunder som får sina leveranser avstängda. Skyldigheten att informera exempelvis är inte av sådan karaktär att den behöver regleras i lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör mot denna bakgrund få möj- lighet att meddela föreskrifter om skyldighet för nätföretag att informera en myndighet om avbrytande av överföringen av el till en elanvändare och skälen till avbrytandet. Som Datainspektionen påpekar bör man i samband med att föreskrifter meddelas bedöma bl.a. om det är nödvän- Prop. 2017/18:237 digt med rapportering på individnivå eller om syftet kan uppnås genom att enbart avidentifierad statistik rapporteras in. För att syftet med rappor- teringen ska tillgodoses krävs inte att företagen rapporterar varje gång överföringen av el till en konsument avbryts. Det finns alltså inte skäl att anta att skyldigheten medför en stor administrativ börda för nätföretaget på det sätt som Elinorr förutsätter. Regeringens förslag: Regeringen ska inte pröva överklaganden i kon- cessionsfrågor som gäller ledningar som varken ingår i transmissions- nät eller är utlandsförbindelser. beslut i frågor om nätkoncession, med undantag för de beslut som får överklagas till regeringen, och om återställnings- åtgärder ska få överklagas till mark- och miljödomstol. Beslut att inleda en omprövning av nätkoncession för linje ska dock inte få över- klagas. Andra beslut av en förvaltningsmyndighet enligt ellagen ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Den systemansvariga myndighetens beslut att beordra en ökning eller minskning av produk- tionen av el eller begränsning eller avbrytande av överföringen av el ska dock inte få överklagas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens utom när det gäller nätmyndighetens beslut i ärenden om omprövning av en intäktsram efter ansökan av nätkoncessionshavaren. Enligt promemorians förslag ska sådana beslut inte få överklagas. Remissinstanserna: hade gärna sett att man kunnat ta ett större grepp och övervägt om det är möjligt att åstadkomma en mera enhetlig överklagandeordning. Hovrätten ställer sig tvekande till försla- get om överklagandeförbud. Kammarrätten i konstaterar att överklagandeförbudet när det gäller omprövning av en intäktsram kan medföra en rättsförlust för elnätföretag beroende på hur bestämmelserna tolkas. hade med fördel sett att frå- gan om beslutens överklagbarhet hade belysts ytterligare i promemorian. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inte några särskilda invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag Enligt ellagen gäller olika bestämmelser om överklagande för beslut i koncessionsfrågor enligt 2 kap. och övriga beslut enligt lagen. I 13 kap. 5 och 6 §§ finns bestämmelser om överklagande av särskilt angivna beslut i frågor om nätkoncession. Energi- marknadsinspektionens, beslut i frågor som avser en stamledning ska överklagas till regeringen i ärenden om meddelande av nätkoncession, bindande besked, medgivande av undantag från kravet på nätkoncession, 2017/18:237 medgivande att bygga eller använda en elektrisk starkströmsledning innan nödvändig nätkoncession har meddelats och medgivande att bygga en transformator- eller kopplingsstation, förlängning av en nätkonces- sions giltighetstid, omprövning av en nätkoncession för linje, ändring eller upphävande av villkor för nätkoncession, tillstånd till överlåtelse av nätkoncession, förlängning av tiden för färdigställande av ledning samt tillstånd att tillfälligt ta en ledning ur bruk. Beslut att inte inleda ett om- prövningsförfarande efter ansökan överklagas till regeringen om ärendet avser en stamledning eller en regionledning som är en utlandsförbindel- se. Övriga beslut får överklagas till mark- och miljödomstol. I 13 kap. 7 § ellagen anges att beslut enligt en rad angivna bestämmel- ser i lagen ska överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Hit hör bl.a. beslut av i fråga om intäktsram, beslut av en tillsynsmyndighet om förelägganden och beslut av den systeman- svariga myndigheten () om ersättning till den som myndigheten har beordrat att öka eller minska produktionen av el. Enligt 13 kap. 8 § ellagen får andra beslut enligt lagen än de som anges i 13 kap. 6 och 7 §§ inte överklagas till domstol. Regeringen kan dock med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om överkla- gande till regeringen av andra beslut än de som anges i 13 kap. 5–7 §§. Regeringen har meddelat sådana föreskrifter i fråga om Energimarknads- inspektionens beslut om bindande besked enligt 3 kap. 20 och 21 §§ el- lagen. Sådana beslut får enligt 29 § elförordningen överklagas hos reger- ingen. Överklagande till regeringen av beslut i koncessionsfrågor Frågan om till vilka instanser beslut i olika frågor ska överklagas var föremål för grundliga överväganden i samband med att bestämmelserna om prövning av nätkoncession fick sin nuvarande utformning (prop. 2012/13:70 s. 28–36 och 66–68). I huvudsak finns inte skäl att frångå den bedömning som regeringen gjorde då. I anknytning till de ändringar som föreslås i avsnitt 4.2 finns dock skäl att se över bestämmelserna om överklagande till regeringen av koncessionsbeslut som gäller stamled- ningar, dvs. ledningar med en spänning om eller mer. Stamledningar ingår normalt i transmissionsnätet. De är i sådana fall av så central betydelse för samhällsekonomin att det är starkt motiverat att överklaganden i koncessionsfrågor prövas av regeringen (jfr a. prop. s. 30). Det finns dock inte något rättsligt eller praktiskt hinder för att en- staka ledningar på de aktuella spänningsnivåerna ingår som en del i ett regionnät (se avsnitt 4.2). De överväganden som ligger till grund för dagens ordning tar sikte på sådana ledningar som ingår i transmissionsnät. Ledningar som ingår i region- eller lokalnät kan inte anses ha en sådan samhällsekonomisk be- tydelse att det är motiverat att regeringen, snarare än mark- och miljö- domstol, prövar koncessionsfrågan efter överklagande. Regeringen bör pröva överklaganden när det gäller ledningar som ingår i trans- missionsnät. Bestämmelserna i ellagen reglerar inte endast till vilken instans ett över- klagande ska ske utan även frågan om överklagbarhet. Bestämmelserna fick sin nuvarande utformning . Regeringen konstaterade att det i lagstiftningsärendet saknades underlag som möjliggjorde en fullständig översyn av överklagandebestämmelserna i ellagen (prop. 2012/13:70 s. 37). Inom ramen för arbetet med att ta fram promemorian har det varit möjligt att göra en samlad genomgång av vilka beslut enligt elmarknads- lagstiftningen som bör gå att överklaga. Det finns fördelar med att ersätta uppräkningen av överklagbara beslut med generellt utformade överkla- gandebestämmelser. Den viktigaste fördelen är att det tydligare framgår att lagens bestämmelser är förenliga med domstolarnas praxis och Euro- parättens krav när det gäller överklagbarhet. Bestämmelserna om över- klagande kan också bli mer lättillgängliga. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att överklagandebestämmelserna ska ges en mer generell ut- formning. I allmänhet kan de allmänna riktlinjer för när ett beslut anses överklagbart som utbildats i praxis vara tillräckliga för att förhindra omotiverade prövningar hos domstol (jfr a. prop. s. 161 f.). Det finns emellertid fall där lagstiftarens avsikt varit att ett beslut inte ska gå att överklaga utan att detta självklart kan sägas följa av allmänna principer. Ett par remissinstanser är tveksamma till om det bör införas överklagandeförbud i sådana fall. I stort finner regeringen dock inte skäl att frångå den bedömning i sak som gjordes när bestämmelserna först in- fördes. Däremot bör regleringen få en annan utformning. I de fall där av- sikten är att ett beslut inte ska kunna överklagas bör detta tydligt framgå av lagtexten. Som utvecklas i det följande är ett överklagandeförbud motiverat när det gäller beslut att inleda en omprövning av nätkoncession för linje och vissa beslut av den systemansvariga myndigheten. Beslut att inleda en omprövning av nätkoncession för linje kan enligt 2 kap. 15 c § ellagen besluta att inleda en omprövning av en nätkoncession för linje. Ett sådant beslut kan inte överklagas enligt ellagens bestämmelser. Regeringen anförde i moti- ven bl.a. följande (prop. 2012/13:70 s. 67): Syftet med förslaget om ett särskilt omprövningsförfarande, som ersät- ter ordningen med förlängd giltighetstid efter ansökan, är till en början att, så långt det är möjligt, undvika onödiga merkostnader för de be- rörda aktörerna. är avsikten att säkerställa att en omprövning verkligen äger rum i de fall där det är motiverat och att prövningen i ett sådant fall inte blir omotiverat resurskrävande. En möjlighet att särskilt överklaga nätmyndighetens beslut att inleda ett omprövningsförfarande skulle medföra såväl tidsutdräkt som kostnader till nackdel för andra berörda. Enligt regeringens bedömning har en möjlighet att överklaga inte ett sådant praktiskt värde för nätkoncessionshavarna att det upp- väger de olägenheter en överprövning medför i övrigt. Regeringen framhöll också att en avvägning måste göras mellan motstå- ende intressen, såväl allmänna som enskilda, när det gällde omprövning- 2017/18:237 en av en nätkoncession och att den ordning som föreslogs i propositionen var förenlig med högt ställda krav på rättssäkerhet (a. prop. s. 68). Beslut av den systemansvariga myndigheten Enligt 8 kap. 2 § ellagen får i vissa situationer besluta om ökning eller minskning av produktionen av el och begränsning eller avbrytande av överföringen av el. Ett sådant beslut kan inte överklagas enligt ellagens bestämmelser. En elproducent som beordras att öka eller minska sin produktion har dock rätt till marknadsmässig ersättning. Svenska kraftnäts beslut i ersättningsfrågan får överklagas till allmän för- valtningsdomstol (13 kap. 7 § första stycket 3 ellagen). Lagrådet tar upp frågan om det finns en rätt till domstolsprövning i den aktuella situationen. Det saknas dock skäl att föreslå ändringar i fråga om möjligheten att överklaga Svenska kraftnäts beslut om sådana åtgärder som anges i 8 kap. 2 § ellagen. Eftersom åtgärderna måste vidtas omgå- ende och har kort varaktighet kan det ifrågasättas om ett uttryckligt över- klagandeförbud verkligen är nödvändigt. Tidsramarna ger inte något ut- rymme för en prövning i domstol innan åtgärden ska vara slutförd. Det har dock ett visst värde att det uttryckligen framgår av lagtexten vad som gäller i fråga om överklagande. Det bör alltså anges att Svenska kraftnäts beslut inte får överklagas. Ändringar i sak när det gäller överklagbarhet Den ordning som föreslås i propositionen bedöms inte innebära några stora sakliga ändringar när det gäller möjligheterna att överklaga beslut enligt ellagen. Förslaget innebär också att det överlåts till domstolarna att, i enlighet med de allmänna principer som har utvecklats i praxis, avgöra om ett beslut är överklagbart i de fall då det inte finns ett uttryck- ligt överklagandeförbud. Som utvecklas i det följande kan detta undan- tagsvis innebära en ändring när det gäller beslut som inte kan över- klagas till domstol. Tillträde till mark för återställningsåtgärder