prop · H503199 · 2018-03-27 00:00:00 — Regeringen bedömer även att organisationer som företräder ungdomar som tillhör de nationella minoriteterna särskilt får bättre förutsättningar att utöva inflytande genom förslaget om barns och ungas inflytande i avsnitt 8. Regeringen följer kontinuerligt utvecklingen. 13.3 Konsekvenser för staten Ett antal förslag berör statliga myndigheters verksamhet. förslagen om förtydliganden i regleringen av information samt regleringen av inflytande och samråd i avsnitt 7 och 8. Dessa förslag innebär för myndigheternas del i huvudsak en förändring av metod och en konkreti- sering av på vilket sätt myndigheter har att genomföra sitt ansvar på det Således innebär förslagen en förstärkning av den enskildes rättigheter i förhållande till staten och en ökad tydlighet för Regeringen bedömer dock att förslagen inte medför ökade kostnader för statliga myndigheter. Skyldigheten att informera och samråda gäller och förändringen innebär i huvudsak att myndigheterna ska se över och vid behov justera tillvägagångssätten för hur information lämnas och samråd genomförs. förvaltningsmyndigheter särskilt ska främja barns och ungas möjligheter till inflytande och samråd i frågor som berör dem och anpassa formerna för detta till deras förutsättningar innebär att myndigheterna måste se över och vid behov anpassa hur de genomför sina samråd. 2017/18:199 därför endast begränsade kostnader som ryms inom befintliga anslagsramar. Övriga förslag bedöms endast medföra begränsade ekonomiska och organisatoriska konsekvenser, främst då förslagen innebär anpassningar av den övergripande styrningen. Eventuella tillkommande kostnader till följd av förslagen ryms inom befintliga anslagsramar. Regeringen följer kontinuerligt utvecklingen. Skriftliga kontakter med vissa myndigheter I avsnitt 7 föreslås förändringar av rätten att skriftligen kontakta vissa myndigheter enligt 10 § minoritetslagen. Det finns inte anledning att anta att möjligheten för enskilda att kontakta myndigheterna på meänkieli kommer att öka myndigheternas arbetsbelastning i någon större utsträckning. Detsamma kan sägas vad dessutom gäller finska och samiska i fråga om Arbetsförmedlingen. Att särskilt notera är att rätten, bortsett från kontakter med ombudsmän, endast omfattar ärenden där den enskilde är part eller ställföreträdare för part. Till detta kommer även att myndigheterna enligt det berörda lagrummet inte uttryckligen är skyldiga att besvara den enskilda på det berörda språket samt myndigheters skyldighet att använda tolk och översätta handlingar enligt 13 § i den nya förvaltningslagen (2017:900) vilken träder i kraft . Sammantaget kan förslaget innebära vissa marginella kostnader och tillfälliga anpassningar av verksamheterna, men dessa ska rymmas inom myndigheternas befintliga anslag. Förslaget innebär även att () ska omfattas av den utökade rätten till skriftliga kontakter som gäller för ombudsmän. DO har anfört att detta är en önskvärd förändring då enskilda sällan är part i ärenden hos myndigheten, en situation som liknar den vid ombudsmän. Med anledning av DOs betydelse för enskilda och kopplingen till minoritetspolitiken agerar myndigheten i linje med det förevarande förslaget. Av detta, och av de skäl som anförs ovan, bedöms förslaget ha begränsade konsekvenser, såväl kostnadsmässigt som organisatoriskt. De begränsade kostnader som kan uppstå ska därför rymmas inom befintligt anslag. Övriga konsekvenser för staten Eftersom ingen uttrycklig rätt till om- och överprövning av beslut föreslås bedömer regeringen att myndigheter och domstolar inte kommer att belastas nämnvärt av sådana ärenden. Det fåtal ärenden av laglighetsprövning enligt kommunallagen som det kan komma att bli fråga om bör vara av mycket ringa karaktär och föranleder därför inga ytterligare kostnader eller effekter på arbetsbelastningen för berörda instanser. I övrigt bedöms förslagen inte medföra ytterligare konsekvenser för staten. Regeringen följer kontinuerligt utvecklingen. 13.4 Konsekvenser för kommuner och landsting Förslagen medför konsekvenser för kommuner och landsting. förslag rör samtliga kommuner och landsting medan andra rör kommuner som ingår i förvaltningsområde. En huvuddel av förslagen innebär en ökad Prop. 2017/18:199 tydlighet i förhållande till internationella åtaganden och kommuners och landstings ansvar för implementeringen av dessa på lokal nivå. I vissa fall är förslagen förtydliganden av vad som redan bör ske och i vissa fall innebär förslagen en tydligare styrning av kommuners och landstings verksamheter. Utgångspunkten är dock att det är fråga om internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och att ska säkerställa full respekt för dessa på alla nivåer i samhället. En inskränkning i den kommunala självstyrelsen bör enligt 14 kap. 3 § regeringsformen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Bestämmelsen ger uttryck för en proportionalitetsprincip när det gäller inskränkningar i den kommunala självstyrelsen och innebär att det ska prövas om skälen för lagstiftningen motiverar det eventuella intrång i den kommunala självstyrelsen som regleringen kan innebära. Detta innefattar en skyldighet att undersöka om det syfte som den tänkta regleringen tar sikte på kan uppnås på ett sätt som är mindre ingripande för självstyrelsen. Enligt den kommunala finansieringsprincipen ska beslut som innebär nya obligatoriska uppgifter för kommunerna åtföljas av en statlig finansiering. Av finansieringsprincipen följer bl.a. att staten inte bör ge kommuner och landsting nya uppgifter utan att de får möjlighet att finansiera dessa med annat än höjda skatter. Principen ska tillämpas om kommunerna och landstingen får nya obligatoriska uppgifter, om frivilliga uppgifter görs obligatoriska eller om ambitionsnivåerna för befintliga uppgifter höjs. Kommunerna och landstingen ska i sådana situationer i princip kompenseras ekonomiskt av staten. I fråga om skyldigheter som endast gäller för kommuner inom förvaltningsområden kompenseras de merkostnader som följer därav genom ett specialdestinerat statsbidrag för dessa kommuner. Ingen förändring görs i detta avseende i det förevarande förslaget. Förslagen i avsnitt 7 om kommuners och landstings skyldighet att anta mål och riktlinjer samt om kommuners och landstings informationsskyldighet innebär en mindre inskränkning av den kommunala självstyrelsen eftersom kommuners och landstings handlingsutrymme påverkas. Regeringen anser dock att detta uppvägs av de starka skäl som talar för förslagen. De flesta av landets kommuner och landsting beaktar inte det ansvar de har, enligt lag, för att realisera grundskyddet. Detta trots att minoritetslagen har varit i kraft . De främsta skälen till detta bedöms vara okunskap om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken i , såväl historiskt som , och en brist på ett strategiskt förhållningssätt till området. Syftet med förslagen är därför att öka medvetenheten om minoritetspolitiken, att tydliggöra för samtliga kommuner och landsting att de berörs av lagstiftningen samt att initiera ett strategiskt arbete anpassat efter de lokala förutsättningarna och behoven. Sedan minoritetspolitiken infördes har flera insatser på nationell och lokal nivå genomförts för att öka såväl allmänhetens som den offentliga sektorns kunskap om de nationella minoriteterna och de skyldigheter det allmänna har på området. Bland annat har det ingått i uppföljningsmyndigheternas uppdrag att sprida kunskap om de nationella minoriteterna och ge stöd åt förvaltningsmyndigheter i tillämpningen. Flera andra myndigheter har haft uppdrag som syftat till att öka kunskapen om nationella minoriteter. Regeringen bedömer förvisso att det finns fortsatt behov av sådana stödinsatser, särskilt i förhållande till den kommunala sektorn, men att det inte sänder en tillräckligt tydlig signal till kommuner och landsting att de berörs av lagstiftningen. Inte heller kan sådana informationsinsatser ersätta behovet av ett strategiskt förhållningssätt som kan tillvarata de lokala omständigheterna. Regeringen har noga avvägt behovet av att tydliggöra kommuners och landstings skyldigheter enligt minoritetslagen mot principen om den kommunala självstyrelsen samt kommuners och landstings behov av att kunna göra lokala anpassningar. Förslagen ställer krav på en konkret och medveten aktivitet hos samtliga kommuner och landsting. ger förslagen ett stort handlingsutrymme. Kommuner och landsting kan själva avgöra i vilken form mål och riktlinjer ska antas och hur det minoritetspolitiska arbetet ska bedrivas och följas upp. Även informationen om de nationella minoriteternas rättigheter kan lämnas på en rad olika sätt. I denna avvägning har regeringen även skilt sig från utredningens förslag på så sätt att graden av konkretisering i lag har begränsats för att möjliggöra för en större grad av självstyrelse och lokal anpassning. Sammantaget bedöms förslagen inte begränsa den kommunala självstyrelsen mer än vad som är nödvändigt för att säkerställa efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter på lokal nivå. Inledningsvis kan det konstateras att samtliga kommuner och landsting omfattas av förslaget. Det är av vikt att notera att förslaget föreskriver en viss form av styrning, vilken innebär en särskild process för att kommuner och landsting ska efterfölja de skyldigheter som redan följer av lag. Förslaget innebär inte i sig nya krav på verksamhetens innehåll, i stället medför det vissa krav på verksamhetens styrning. De mål och riktlinjer som antas ska syfta till att uppfylla kommuners och landstings skyldigheter enligt lag, och det kan konstateras att framtagandet av mål och riktlinjer för det minoritetspolitiska arbetet kommer att kräva en viss insats från tjänstepersoner med den typen av arbetsuppgifter. Ett sådant arbete kan även involvera förvaltningar inom områden som kultur, utbildning samt vård och omsorg. I begränsad mån kommer även de beslutande politiska församlingarnas tid att tas i anspråk. Förslaget innebär inte några krav gällande med vilken intervall det ska tas fram och revideras mål och riktlinjer, det kan närmast anföras att mål och riktlinjer inte bör revideras med alltför tät intervall då ett strategiskt arbete förutsätter långsiktighet i insatserna. Inte heller föreslås någon skyldighet i lag att med viss intervall lämna uppgift om dem till en myndighet med uppföljningsansvar, i stället har skyldigheten utformats som att det endast är på begäran sådan uppgift ska lämnas. Syftet med detta är att minimera kommuners och landstings Regeringen är av uppfattningen att en uppföljningsmyndighet får anses ha den kompetens som krävs för att avgöra hur arbetet i kan anpassas så att arbetsbelastningen minimeras för kommuner och landsting som uppföljningen får in de uppgifter som krävs. Vidare förekommer arbete med minoritetspolitiska styrdokument i ett antal kommuner som bör kunna tas tillvara och spridas till andra kommuner och landsting, likväl bör myndigheten med uppföljningsansvar lämna stöd och råd till kommuner och landsting i detta arbete. I linje med den övergripande inriktningen för politikområdet ska minoritetspolitiska frågor i större utsträckning samordnas med andra frågor om mänskliga rättigheter samt hanteras som en integrerad del av andra berörda sektorer. Kommunerna och landstingen bör således samordna detta arbete med andra mål och riktlinjer i näraliggande sektorer, det kan exempelvis röra sig om social hållbarhet, rättighetsfrågor, barnkonventionsarbete etc. Utgångspunkten vid finansieringsprincipens tillämpning är att nya obligatoriska uppgifter ska finansieras från botten, alltså med den totala kostnaden för uppgiften. Detta gäller även om en uppgift tidigare varit frivillig. Utredningen har föreslagit att en kompensation för kostnadsökningar om per kommun och landsting bör täcka kostnaderna för de nya obligatoriska uppgifter som utredningen föreslår. Detta innebär med andra ord ett förslag om , vilket samlat skulle utgöra ett årligt belopp om . Kommuner och Landsting (SKL) har uttryckt att ett högre belopp bör övervägas och särskilt nämnt det faktum att kartläggningar ingår i beräkningen. Regeringen bedömer att det finns skäl att frångå utredningens beräkning. Förslaget innebär visserligen en ny obligatorisk uppgift som medför kostnader för såväl kommuner som för landsting. Utredningens förslag innebär dock betydligt mer långtgående och detaljerade krav jämfört med regeringens förslag, bl.a. att det av målen och riktlinjerna ska framgå hur verksamheten ska följas upp samt att kommuner och landsting ska göra de kartläggningar som behövs för den minoritetspolitiska verksamheten. Regeringen bedömer att ett i lag reglerat krav på kartläggningar skulle medföra betydande kostnader, och har beräknat att dessa skulle uppgå till ca. per kommun och landsting på årsbasis. Utredningens förslag leder även tanken till att det krävs ett mer omfattande arbete och särskild dokumentation enbart för det minoritetspolitiska arbetet i kontrast med vad regeringen har anfört i denna proposition. I tillägg till vad som anförts ovan bedömer även regeringen att det i allra högsta grad är lämpligt att inordna mål och riktlinjer för det minoritetspolitiska arbetet i andra närliggande styrdokument. Regeringen beräknar att kommuners och landstings kostnader för att anta mål och riktlinjer, enligt förslaget i denna proposition, totalt uppgår till per tillfälle. av detta utgörs av kostnader för förvaltningarnas arbete med att utarbeta mål och riktlinjer och utgörs av kostnader för den politiska beredningen. Den totala kostnaden för samtliga kommuner och landsting uppgår således till per tillfälle. Regeringen bedömer, i likhet med utredningen, att ett naturligt intervall mellan två tillfällen då nya mål och riktlinjer för kommunernas och landstingens minoritetspolitiska arbete antas är . 2017/18:199 Detta innebär att den årliga kostnaden för den nya obligatoriska uppgiften uppgår till . Mot denna bakgrund bedömer regeringen att den totala kompensationen för förslaget bör uppgå till . Då den nya obligatoriska uppgiften avser samtliga kommuner och landsting ska sådan kompensation ske genom en höjning av det generella statsbidraget under utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner med detta belopp. Denna höjning finansieras inom befintliga ramar. De kommuner och landsting som ingår i förvaltningsområdena för finska, meänkieli respektive samiska utarbetar olika former av styrdokument, i likhet med det som föreslås i det förevarande förslaget. Detta arbete kompenseras genom det specialdestinerade statsbidraget vilket de kommuner och landsting som ingår i förvaltningsområdena erhåller. Den nya kompensationen, som ska utgå genom det generella statsbidraget, medför därför att de 81 berörda kommunerna och 15 landstingen dubbelkompenseras för likartat arbete. Därför ska det specialdestinerade statsbidraget minskas i motsvarande mån som det generella statsbidraget höjs för dessa kommuner och landsting i den utsträckning det är fråga om dubbelkompensation. Förslaget att samtliga kommuner ska vara skyldiga att verka för tillgång till personal även för jiddisch och chib är en ny obligatorisk uppgift Motsvarande skyldighet gäller redan för finska, meänkieli och samiska. Dock är bestämmelsen av sådan art att den inte är någon rättighetsbestämmelse utan har karaktären av ett målsättningsstadgande som baseras på kommunernas intresse av att tillvarata sina invånares väl. Regeringen bedömer därför att förslaget är väl avvägt, att det utgör en begränsad obligatorisk uppgift för kommunerna och att det inte inskränker den kommunala självstyrelsen mer än Övriga förslag som berör samtliga kommuner, dvs. att erbjuda äldreomsorg på visst sätt samt att informera om möjligheten till sådan omsorg, är inte ovillkorliga skyldigheter utan förutsätter att det finns tillgång till språkkunnig personal. Således innebär de självständigt inte en inskränkning av den kommunala självstyrelsen då de fristående inte utgör Förslagen ställer inte krav på kommunerna att genomföra nya invest- eringar och skyldigheten att erbjuda omsorg inträder först när kommunen redan har tillgång till personal. Vad skyldigheten att verka för tillgång till personal med kunskaper i språken innebär utvecklas i prop. Där framgår att bestämmelsen inte innebär en skyldighet att skaffa språkkunnig personal, däremot bör dock kunskaper i minoritetsspråk vara en merit vid rekrytering. Det kan tilläggas att sådan rekrytering inte ska ske i tillägg till annan bemanning utan som ersättning för annan rekrytering. Förslaget innebär att dessa omständigheter även kommer att gälla för jiddisch och chib. denna bakgrund att förslagen inte bör medföra några ytterligare kostnader för kommuner och landsting. De eventuella omställningar som behövs i rekryteringsförfaranden bedöms leda till så pass begränsade kostnader av engångskaraktär, t.ex. genom anpassning av rekryteringssystem, att de inte föranleder ett tillskott av medel. Förslagen som rör äldreomsorg inom förvaltningsområden utgör i huvudsak förtydliganden av nuvarande ordning. Att ändra bestämmelsen vad gäller verksamhetens omfattning från ”hela eller delar” till ”hela eller väsentlig del” är i och för sig en förstärkning när det gäller de nationella minoriteternas åtnjutande av de mänskliga rättigheterna, men den återspeglar vad den tidigare föreskriften var tänkt att åstadkomma. Det är endast det ena ledet, den lägsta nivån, av beskrivningen av verksamhetens omfattning som förändras. Med förslaget åstadkoms en tydligare styreffekt mot en kontinuerligt ökande andel av verksamheten som var avsikten med den nuvarande bestämmelsen (se prop. 1998/99:143 s. 54). Med beaktande av enskildas starka intresse av äldreomsorg på de berörda minoritetsspråken, samhällets intresse av individanpassad omsorg och det faktum att äldreomsorg är en av huvuduppgifterna för kommunerna i förvaltningsområdena är det regeringens bedömning att förslaget är nödvändigt för att åstadkomma ett för politikområdet och individen centralt resultat. Vad gäller förslaget om att kommunerna ska beakta de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet i omsorgen (se vidare inklusive exempel i avsnitt 12.4) får detta indirekt i huvudsak anses ingå i omsorgen , vilket också återspeglas av förarbetena till den nu gällande bestämmelsen. Att det anges i lagen är dock av betydelse för att åstadkomma en likvärdighet mellan olika kommuner, något som är av största vikt i fråga om internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Skyldigheten att informera om möjligheterna till äldreomsorg på minoritetsspråk tydliggör vad den befintliga informationsskyldigheten torde innebära på detta område. I båda dessa förslag är det fråga om allmänt hållna bestämmelser där kommunerna ges stort utrymme att närmare utforma genomförandet efter lokala förutsättningar. Mot bakgrund av ovan, och då det är fråga om att förutsättningarna blir tydligare även för kommunerna, bedömer regeringen att förslagen är proportionerliga och att de inte inskränker den kommunala självstyrelsen mer än vad som är nödvändigt för att åstadkomma centrala resultat. Vad gäller de ekonomiska konsekvenserna för kommuner inom förvaltningsområde är det inte fråga om att deras verksamhet inom äldreomsorgen ska göras om från grunden. I den omsorg som ges enligt förslaget är det fråga om att ersätta annan personal med personal som är kunnig i de berörda språken samt att organisera verksamheten på ett sätt som är lämpligt utifrån dessa bestämmelser och som är anpassat efter de lokala förutsättningarna. Detta gäller såväl i fråga om verksamhetens omfattning som i fråga om dess innehåll. De kommuner som omfattas av förslaget ingår i förvaltningsområde för respektive språk och erhåller med anledning av detta ett specialdestinerat statsbidrag. Statsbidraget är primärt avsett att användas till de merkostnader som uppkommer till följd av de rättigheter som enskilda har enligt minoritetslagen, men kan även – i mån av utrymme – användas till andra åtgärder för att stödja 2017/18:199 användningen av det berörda språket inom kommunen. Statsbidraget är dimensionerat efter att hela eller delar av verksamheten inom äldreomsorgen ska bedrivas på finska, meänkieli respektive samiska. I och med att kommunerna med den nuvarande bestämmelsen har utrymme att hitta organisatoriska lösningar för att kontinuerligt öka verksamhetens andel mot att bedrivas helt på språken ska bidraget kunna finansiera de merkostnader som följer av att hela verksamheten bedrivs på det berörda minoritetsspråket. Statsbidraget uppgår totalt till . Statsbidraget fördelas med utgångspunkt i dels ett grundbelopp om , dels antalet invånare i kommunen året innan bidraget betalas ut. En kommun med mindre än 50 000 invånare får ett grundbelopp, med upp till 80 000 invånare får ett och ett halvt grundbelopp, med upp till 100 000 invånare får två grundbelopp, med upp till 400 000 invånare får tre grundbelopp och med 400 000 invånare eller mer får fyra grundbelopp. Därtill får en kommun som ingår i fler än ett förvaltningsområde ett särskilt bidrag om . Det disponibla statsbidraget för kommuner uppgick totalt till ca . De kommuner som ingår i förvaltningsområdena använde i genomsnitt endast av statsbidraget till obligatoriska uppgifter till följd av bestämmelser i minoritetslagen, medan används till icke obligatoriska uppgifter och är outnyttjade medel. Detta innebär i reella tal att ca användes till obligatoriska uppgifter och ca användes till icke obligatoriska uppgifter eller lämnades oanvända. Fallet är således att statsbidraget i begränsad omfattning används till de merkostnader som följer direkt av lagstiftning och i relativt stor utsträckning till valfri verksamhet. Det kan därför konstateras att den föreslagna förändringen ryms inom den ekonomiska kompensation som kommunerna erhåller. I enstaka fall kan respektive kommun behöva omfördela hur statsbidraget används med effekten att en större andel används till det primära syftet med bidraget, dvs. de merkostnader som uppkommer med anledning av skyldigheter enligt minoritetslagen. Ingen ytterligare kompensation ska därför tillföras. Övriga förslag som berör samtliga kommuner och landsting Förslagen om inflytande och samråd i avsnitt 8 förtydligar hur samråd ska gå till och vad de syftar till samt återspeglar på ett bättre sätt såväl internationella åtaganden om mänskliga rättigheter som syftet med Individer som tillhör de nationella minoriteterna har ett starkt intresse av tydlighet för att de ska ges möjlighet till reellt inflytande och det är därför av vikt att dessa omständigheter framgår av författning. Regeringen bedömer att förslaget endast bör leda till mindre konsekvenser för de berörda kommunerna och landstingen samt att det finns goda möjligheter för bättre effekt av förfarandet med det nya förslaget. innebär förslaget inte att nya skyldigheter till samråd och andra former för I stället är det fråga om en anpassning av metodik och en konkretisering av innebörden av inflytande och samråd. omständigheter gäller även vad avser förslaget att barns och ungas Prop. 2017/18:199 möjligheter till inflytande och samråd i frågor som berör dem ska främjas särskilt och att formerna för detta ska anpassas till deras förutsättningar. Förslaget innebär att kommuner och landsting måste se över och vid behov anpassa hur de genomför sina samråd. Förslaget utgör således en anvisning om hur kommuner och landsting ska genomföra den befintliga skyldigheten att ge inflytande och genomföra samråd. Ingreppet i den kommunala självstyrelsen bedöms därför inte gå längre än vad som är nödvändigt för att åstadkomma det avsedda syftet. Vad gäller ekonomiska konsekvenser är den arbetsinsats som kan krävas av kommuner och landsting relativt begränsad och består främst i att säkerställa att de metoder, rutiner och den ansvarsfördelning som används är i linje med de nya bestämmelserna och vid behov göra vissa justeringar.