prop · H503126 · 2018-03-13 00:00:00 — Den reglering som ger stöd för vissa ingivare att ge in ansökningar genom ett förenklat elektroniskt förfarande är utformad som en rätt att föreskriva undantag från skriftlighetskravet i 9 § BfL. Sådana undantag innebär också ett undantag från undertecknandekravet i 19 § BfL som endast gäller för skriftliga ansökningar. Av förarbetena framgår att tanken var att undantaget skulle förbehållas sådana professionella ingivare som gör många ansökningar (prop. 1989/90:85 s. 108). Baserat på bemyndigandet föreskrivs också i 6 och 7 §§ förordningen om betalningsföreläggande och handräckning att får medge undantag från skriftlighetskravet genom ett särskilt tillstånd till ingivare som kan komma att på ett betryggande och tekniskt ändamålsenligt sätt ge in ett stort antal ansökningar. 2017/18:126 förändra den praktiska eller tekniska hantering som gäller för dessa ingivare med tillstånd har inte framkommit. Möjligheten för sådana ingivare att ge in ansökningar genom ett förenklat elektroniskt förfarande bör därför inte förändras på ett sätt som påverkar den praktiska hanteringen. Eftersom kravet på skriftlighet enligt regeringens mening bör finnas kvar men med en teknikneutral innebörd bör möjligheten att föreskriva undantag från skriftlighetskravet tas bort. Därigenom förtydligas att skriftlighetskravet också gäller för elektroniska ansökningar, vilket är i linje med den gängse tolkningen av skriftlighetsbegreppet (se avsnitt 7.1). I syfte att bevara hanteringen med ett förenklat elektroniskt förfarande för vissa ingivare med tillstånd bör en motsvarande rätt att föreskriva undantag i stället införas när det gäller underskriftskravet för elektronisk ansökan, vilket regeringen återkommer till nedan. Till följd av att bemyndigandet att föreskriva undantag från skriftlighetskravet upphävs bör begreppet skriftlig också utmönstras från 19 § BfL. Syftet med den formuleringen har nämligen varit att förtydliga att endast skriftliga ansökningar behöver vara undertecknade och ges in i original och kopia, vilket inte längre blir relevant. Ansökan om betalningsföreläggande och handräckning ska få skrivas under med en avancerad elektronisk underskrift Att dagens formkrav enligt huvudregeln anses utgöra hinder för en elektronisk hantering av ansökningar framgår av ovanstående beskrivning. Formkraven innebär alltså att ansökningarna i praktiken hanteras både elektroniskt och i pappersform. Det innebär att en pappersansökan först måste skickas till en extern aktör där den skannas in för att sedan skickas vidare till i digitalt format (se avsnitt 4.3). Även den efterföljande hanteringen med expediering av handlingar till svaranden och överlämnande av mål till tingsrätt innehåller moment av parallell pappershantering bredvid den digitala. Denna dubbelhantering är både kostsam och tidskrävande för myndigheten. Den medför också att myndigheten inte fullt ut kan tillvarata de möjligheter till en enkel och smidig kommunikation med medborgare och andra aktörer som en elektronisk hantering skulle innebära. Enligt regeringens mening bör formkraven därför anpassas så att elektroniska rutiner i högre grad tillåts. En förutsättning för det är att begreppet skriftlig i 9 § BfL får den teknikneutrala innebörd som föreslås ovan. Ytterligare en förutsättning är dock att även andra ingivare än sådana med särskilda tillstånd får ge in sina ansökningar elektroniskt. Eftersom kravet på underskrift enligt regeringens bedömning inte bör tas bort bör en möjlighet att skriva under ansökan elektroniskt införas. I fråga om hänvisningsteknik och lagteknisk lösning hänvisas till de överväganden som görs avseende domstolsavgöranden (se avsnitt 7.1). Precis som vid godkännande av ordningsbotsföreläggande och strafföreläggande är det ett privaträttsligt subjekt som skriver under en ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning och inte en myndighetsföreträdare (se avsnitt 7.2). Mot den bakgrunden, och med hänsyn till den rättsverkan som en ansökan kan få genom att t.ex. resultera i en exekutionstitel, delar regeringen promemorians bedömning att kvalitetskravet bör uppgå till avancerad. En bestämmelse med innebörden Prop. 2017/18:126 att en ansökan om betalningsföreläggande och handräckning får skrivas under med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i eIDAS- förordningen, i den ursprungliga lydelsen, bör alltså införas, lämpligen som ett nytt stycke i 19 § BfL. Av samma skäl som när det gäller domstolsavgöranden bör möjligheten att skriva under på traditionellt vis, med penna på papper, finnas kvar (se avsnitt 7.1). Ett bemyndigande att föreskriva undantag från underskriftskravet avseende elektronisk ansökan införs Som anförts ovan bör möjligheten att ge in ansökningar genom ett förenklat elektroniskt förfarande för vissa ingivare inte förändras på ett sätt som påverkar den praktiska hanteringen (se under rubriken på skriftlighet behålls men bemyndigandet att föreskriva undantag från kravet upphävs). Till följd av att skriftlighetskravet i 9 § BfL ges en teknikneutral innebörd, och att rätten att föreskriva undantag från skriftligheten därför upphävs, kan ett sådant förenklat förfarande inte längre baseras på nämnda bestämmelse. Genom att införa en möjlighet att föreskriva undantag från kravet på underskrift vid elektronisk ansökan enligt 19 § BfL kan emellertid samma syfte uppnås. På det sättet kan även i fortsättningen ge vissa ingivare tillstånd att ge in ansökningar enligt det förenklade elektroniska förfarande som används . Regeringen delar därför promemorians bedömning att en sådan möjlighet bör införas i 19 § BfL. Ett undantag från underskriftskravet av stämningsansökan i tvistemål införs för ansökningar i överlämnade mål När ett mål om betalningsföreläggande eller handräckning överlämnas till tingsrätt ska enligt 60 § BfL de handlingar som sökanden gett in anses som stämningsansökan i tvistemål. Det innebär att handlingarna måste uppfylla de krav som ställs på en sådan stämningsansökan i 42 kap. RB. Av 42 kap. 2 § tredje stycket RB följer att en stämningsansökan ska vara egenhändigt undertecknad. I sådana mål som överlämnar till tingsrätt kommer en elektronisk ansökan därmed att behöva kompletteras med en underskrift med penna på papper. Bestämmelsen hindrar alltså ett elektroniskt förfarande för ansökningar i överlämnade mål. En ny bestämmelse bör därför införas med innebörd att underskriftskravet 42 kap. 2 § tredje stycket RB inte ska gälla om en ansökan har getts in elektroniskt och därefter har överlämnat målet till tingsrätt. Mot bakgrund av att en sådan ansökan redan har undertecknats hos , eller i annat fall lämnats in på ett betryggande sätt av en ingivare med tillstånd, delar regeringen promemorians bedömning att det inte innebär några risker ur rättssäkerhetssynpunkt. Regeringen anser att tydligheten gynnas om undantagsbestämmelsen placeras i nära anslutning till den paragraf som aktualiserar undantaget, dvs. 2017/18:126 8 Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Förslagen om elektroniskt godkännande av ordningsbot och elektronisk ansökan om betalningsföreläggande är angelägna för att möta myndigheternas behov av att kunna genomföra planerade effektiviseringar. Förslaget om elektroniskt godkännande av ordningsbot är också viktigt för att ska kunna ta fram tekniska lösningar som underlättar arbetet för poliser i yttre tjänst. Även förslagen om elektroniska underskrifter för domstolsavgöranden är angelägna för det pågående digitaliseringsarbetet av rättsväsendets brottmålshantering. Reformen bör därför inte avvakta mer än nödvändigt. Förslagen innebär inte några krav på myndigheterna utan ger dem möjligheter att genomföra förändringar. Eftersom förslagen i sig själva inte medför någon direkt påverkan på myndigheterna utan förutsätter att tekniska lösningar tas fram saknas det också skäl att ytterligare avvakta ett ikraftträdande. Ändringarna bör därför träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. 9 Konsekvenser av förslagen Regeringens bedömning: Förslagen skapar förutsättningar för att myndigheterna ska kunna utveckla nya tekniska system eller ta fram tekniska funktioner i redan existerande system som medför att elektroniska underskrifter och digitala rutiner kan användas. Vid framtagandet av sådana tekniska lösningar kommer myndigheterna att behöva hantera en rad olika tillämpningsfrågor avseende bl.a. personuppgiftsbehandling, offentlighet och sekretess samt arkivering. Digitala rutiner innebär att myndigheternas handläggning kan effektiviseras på ett sätt som leder till besparingar. Att utveckla nya tekniska system eller ta fram nya funktioner i existerande system kan inledningsvis innebära kostnader för myndigheterna. Detsamma gäller för utbildningsinsatser som myndigheterna kan komma att behöva genomföra. I den utsträckning myndigheterna väljer att utnyttja de möjligheter som de nya reglerna ger, får sådana inledande kostnader hanteras inom befintliga ramar. Nya digitala rutiner innebär att myndigheternas service till medborgarna kan förbättras genom en enklare och smidigare kommunikation. Sådana rutiner bedöms dessutom få en positiv påverkan på miljön genom minskad pappersanvändning och färre transporter. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Justitiekanslern, i och Förvaltningsrätten i lyfter fram vikten av att sådana tillämpningsfrågor avseende bl.a. personuppgiftsbehandling, offentlighet och sekretess samt arkivering som en övergång till en digital hantering kommer att ge upphov till omhändertas. betonar betydelsen av arkivbeständighet vid framställningen av elektroniska underskrifter. och påpekar att domstolarnas verksamhetsstöd kommer att behöva utvecklas. Ett flertal remissinstanser, bl.a. Förvaltningsrätten i , och Kammarrätten i påtalar vikten av att tekniska lösningar som tas fram behöver uppfylla de höga krav som ställs på bl.a. rättssäkerhet, säkerhet och långtidsbevarande. anför att ett genomförande av förslagen innebär kostnader för utveckling av it-stöd och utbildningsinsatser men påtalar också att en utökad digital hantering förmodligen frigör personalresurser. Förvaltningsrätten i anser att det inte går att bedöma vilka effektivitetsvinster eller kostnader förslagen kan resultera i eftersom det beror på frågor som inte berörs av promemorian, såsom möjligheten till digital arkivering. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen innebär inte några skyldigheter för myndigheterna att inrätta nya it-system eller nya funktioner i befintliga system. Om myndigheterna väljer att genomföra förändringar till följd av förslagen innebär det en övergång från en pappersbaserad till en digital hantering. En sådan övergång får till följd att en rad olika tillämpningsfrågor avseende bl.a. personuppgiftsbehandling, offentlighet och sekretess samt arkivering aktualiseras. Regeringen instämmer i remissinstansernas synpunkter om vikten och behovet av att sådana tillämpningsfrågor omhändertas. Eftersom förslagen inte medför någon ny informationshantering i sig utan handlar om att avlägsna författningsreglerade hinder för sådana förfaranden måste den närmare analysen av dessa tillämpningsfrågor avvakta tills tekniska lösningar tas fram. Så snart sådana tekniska lösningar utvecklas är det dock av stor vikt att myndigheterna redan i ett tidigt skede uppmärksammar bl.a. vilken personuppgiftsbehandling dessa medför och att denna är i överensstämmelse med gällande rätt. Redan nu kan emellertid konstateras att sådana tekniska lösningar kommer att medföra personuppgiftsbehandling men den närmare analysen av såväl denna behandling som övriga tillämpningsfrågor måste i enlighet med ovanstående resonemang avvakta framtagandet av de specifika tekniska lösningarna. Det är alltså viktigt att myndigheterna vid framtagandet av sådana tekniska lösningar som möjliggörs genom förslagen uppmärksammar de personuppgiftsfrågor, behov av arkivbeständighet och regler kring offentlighet och sekretess som därigenom aktualiseras. Det är också viktigt att rättssäkerhets- och informationssäkerhetsaspekter omhändertas under arbetet. Om myndigheterna väljer att ta fram tekniska lösningar till följd av förslagen innebär det också kostnader i form av utveckling av nya eller befintliga it-system samt för sådan utbildning som detta kan kräva. Å andra sidan innebär en utökad digital hantering också en betydande ekonomisk effektivisering. Det leder också till att myndigheternas kommunikation med andra aktörer såsom parter, andra myndigheter och medborgare kan 2017/18:126 förbättras. Även betydande besparingar kan förutses. Exempelvis skulle mottagare av domstolsavgöranden kunna erbjudas en möjlighet att få ett undertecknat exemplar av avgörandet i elektronisk form. Medborgarna, som i allt högre utsträckning förväntar sig digitala lösningar, skulle också kunna erbjudas en förbättrad service genom en snabbare och enklare kommunikation i elektronisk form. , och kan genom förslagen utveckla en i princip helt elektronisk hantering av ordningsbotsföreläggande, vilket medför stora tidsbesparingar. Mindre tid behöver därmed läggas på rent registreringsarbete framför allt vid förelägganden som utfärdas och godkänns på plats i närvaro av en polisman. Antalet fel i form av t.ex. borttappade blanketter och felregistreringar kan minskas. kan genom förslagen också utveckla en i princip helt digital hantering av ansökningar om betalningsföreläggande och handräckning. Tidskrävande arbetsmoment som skanning, registrering och hantering av utskrifter kan därigenom minskas och personalresurser kan frigöras till mer angelägna arbetsuppgifter. kan förslagen alltså förväntas leda till stora besparingar. Kostnader för såväl utveckling av it-stöd och tekniska lösningar som utbildning bör därför finansieras inom ramen för befintliga anslag. Förslagen skapar också förutsättningar för en minskad pappersanvändning och färre transporter i form av postförsändelser och bedöms därmed ha en positiv påverkan på miljön. Förslagen väntas inte få några samhällsekonomiska konsekvenser eller några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Förslagen får inte heller några konsekvenser för jämställdheten eller andra sådana konsekvenser som avses i 7 § förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 10.1Förslaget till lag om ändring i 10 § En dom ska sättas upp särskilt och skrivas under av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet. Om en dom skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG, i den ursprungliga lydelsen. I paragrafen anges hur en dom i tvistemål sätts upp och skrivs under. Genom en hänvisning i 12 § gäller bestämmelsen även för sådana slutliga beslut i tvistemål som med hänsyn till frågans beskaffenhet behöver sättas upp särskilt och undertecknas. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Genom ett nytt andra stycke möjliggörs att en dom och ett slutligt beslut i tvistemål kan skrivas under elektroniskt med sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i den s.k. eIDAS-förordningen. Elektronisk underskrift definieras där som uppgifter i elektronisk form som är fogade till eller logiskt knutna till andra uppgifter i elektronisk form och som används av undertecknaren för att skriva under. Därutöver ställs inte några särskilda krav på en elektronisk underskrift enligt bestämmelsen. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning (se avsnitt 7.1). Övriga ändringar är endast språkliga. 8 § En dom ska sättas upp särskilt och skrivas under av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet. Om en dom skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG, i den ursprungliga lydelsen. I paragrafen anges hur en dom i brottmål sätts upp och skrivs under. Genom en hänvisning i 10 § gäller bestämmelsen, när inte annat är föreskrivet, även för sådana slutliga beslut i brottmål som med hänsyn till frågans beskaffenhet behöver sättas upp särskilt och undertecknas. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Ett nytt andra stycke införs. När det gäller innebörden av ändringen hänvisas till kommentaren till 17 kap. 10 § andra stycket. Övriga ändringar är endast språkliga. 9 § Ett strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte skriver under och till behörig mottagare lämnar en förklaring, att han eller hon erkänner gärningen och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda anspråk som tagits upp i föreläggandet. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om vem som ska ta emot en sådan förklaring. Om en förklaring lämnas elektroniskt, ska den skrivas under med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG, i den ursprungliga lydelsen. Paragrafen anger hur godkännande av strafföreläggande går till. Genom en hänvisning i 17 § gäller bestämmelsen även för föreläggande av ordningsbot. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Genom ett nytt andra stycke införs en möjlighet att godkänna ett föreläggande elektroniskt. Av bestämmelsen följer att en förklaring som lämnas i elektronisk form ska skrivas under med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i den s.k. eIDAS- förordningen. Av artikel 3 i förordningen – och artikel 26 genom en hänvisning – framgår att en sådan underskrift ska vara unikt knuten till undertecknaren som också ska kunna identifieras genom den. Den ska vidare vara skapad på grundval av uppgifter för skapande av elektroniska underskrifter som undertecknaren med hög grad av tillförlitlighet kan använda uteslutande under sin kontroll. Slutligen ska den vara kopplad till de uppgifter som den används för att underteckna på ett sådant sätt att alla efterföljande ändringar av uppgifterna kan upptäckas. En sådan underskrift ställer höga krav på säkerhet och kryptering. De elektroniska underskrifter som används i via tjänsterna för e-legitimationer, t.ex. BankID, anses generellt sett uppfylla kraven för avancerade elektroniska underskrifter. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Bestämmelsen får till följd att de myndigheter som får utfärda strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot får ta emot ett godkännande av detta i elektronisk form om det är underskrivet med en avancerad elektronisk underskrift. Bestämmelsen innebär en möjlighet men inte en skyldighet att ta emot ett godkännande i denna form. Den redan tidigare tillåtna formen av godkännande genom underskrift med penna på papper kan fortfarande användas, t.ex. om tekniken fallerar eller inte finns tillgänglig eller den enskilde inte har tillgång någon tjänst för elektronisk underskrift som en tillämpning av bestämmelsen förutsätter. Övriga ändringar är endast språkliga. 17 § Ett föreläggande av ordningsbot ska innehålla uppgift om den polisman som har utfärdat föreläggandet samt sådana uppgifter som avses i 6 § 2, 3 och 5. Bestämmelserna i 7–9, 11 och 12 a §§ gäller även i fråga om föreläggande av ordningsbot. Vad som sägs om åklagare i 12 a § ska då i stället avse polisman. Om en sådan förklaring som avses i 9 § andra stycket i fråga om ordningsbot lämnas i närvaro av en polisman, får den i stället skrivas under med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets Prop. 2017/18:126 förordning (EU) nr 910/2014, i den ursprungliga lydelsen. Paragrafen reglerar vilka bestämmelser om strafföreläggande som är tillämpliga också vid föreläggande av ordningsbot vilket bl.a. innefattar 9 § om godkännande av strafföreläggande. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Genom ett nytt andra stycke införs ett tillägg till regeln i 9 § andra stycket om godkännande i elektronisk form av ett föreläggande. Tillägget innebär att när ett föreläggande om ordningsbot godkänns elektroniskt i närvaro av en polisman behöver underskriften inte uppfylla kraven på en avancerad elektronisk underskrift enligt den s.k. eIDAS-förordningen. Det är under sådana förutsättningar i stället tillräckligt att föreläggandet skrivs under med den enklare formen av elektronisk underskrift. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. När det gäller kraven på en sådan enklare underskrift hänvisas till kommentaren till 17 kap. 10 § andra stycket. Av 20 § framgår att bestämmelsen även gäller för åklagare, tulltjänstemän eller kustbevakningstjänstemän som får utfärda ordningsbotsföreläggande. Bestämmelsen innebär en möjlighet men inte en skyldighet att ta emot ett godkännande i denna form. Andra tillåtna former av underskrifter enligt 9 § kan fortfarande användas för att ta emot ett godkännande, t.ex. om tekniken fallerar eller inte finns tillgänglig. Övriga ändringar är endast språkliga. 18 § Finner en polisman i samband med att ett föreläggande av ordningsbot utfärdats och godkänts, att föreläggandet innehåller en uppenbar oriktighet som avser något annat än att ordningsbotsbeloppet är för lågt, får polismannen, om det kan ske genast, trots 3 § andra stycket ge den misstänkte tillfälle att återta godkännandet. Görs detta, ska föreläggandet återkallas. Ett nytt föreläggande får därefter utfärdas. Bestämmelsen ger en möjlighet för den polisman som utfärdat ett föreläggande att i omedelbar anslutning till utfärdandet rätta till en felaktighet som avser något annat än ett för lågt ordningsbotsbelopp. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. I paragrafen ersätts uttrycket stryka över med uttrycket återta. Genom ändringen ges bestämmelsen en teknikneutral innebörd. Det innebär att möjligheten att rätta ett föreläggande även kan tillämpas efter ett sådant godkännande som skett elektroniskt enligt 9 § andra stycket eller 17 § andra stycket. Övriga ändringar är endast språkliga. 2017/18:126 10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister 3 § En dom ska meddelas så snart det kan ske. Den ska skrivas under av dem som har deltagit i avgörandet. En kopia av domen ska skickas till parterna som domen meddelas. Om en dom skrivs under elektroniskt, ska det göras med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG, i den ursprungliga lydelsen. Första och andra styckena gäller också ett slutligt beslut. Paragrafen innehåller bestämmelser om dom och slutligt beslut i Arbetsdomstolen. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Genom ett nytt andra stycke möjliggörs att dom och slutligt beslut i Arbetsdomstolen kan skrivas under elektroniskt med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i den s.k. eIDAS-förordningen. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. När det gäller innebörden av underskriftskravet i andra stycket hänvisas till kommentaren till 17 kap. 10 § andra stycket . Det hittillsvarande andra stycket blir nu ett tredje stycke. Övriga ändringar är endast språkliga.