prop · H503245 · 2018-05-03 00:00:00 — Anskaffningsutgiften ska minskas med –den skattskyldiges uttag ur bolaget, –belopp som dragits av som den skattskyldiges andel av bolagets underskott, –negativt fördelningsbelopp till den del räntefördelningen minskat ett underskott i inkomstslaget näringsverksamhet, 16 Senaste lydelse 2012:757. För juridiska personer är den statliga inkomstskatten 20,6 pro- cent av den beskattningsbara in- komsten.Expansionsfondsskatten är av det belopp som dras av vid avsättning till expansionsfond enligt 34 kap. När avdraget återförs ska ett belopp som motsvarar av minskningen av expansionsfonden tillgodoräknas vid debiteringen av slutlig skatt. –av återförda avdrag för avsättning till expansionsfond enligt 34 kap., och –av expansionsfond som förs över från enskild närings- verksamhet till andel i handelsbo- lag enligt 34 kap. 19 §. –20,av återförda avdrag för avsättning till expansionsfond enligt 34 kap., och –79,av expansionsfond som förs över från enskild näringsverksamhet till andel i handelsbolag enligt 34 kap. 19 §. 8 §17 Expansionsfondsskatten är av det belopp som dras av vid avsättning till expansions- fond enligt 34 kap. När avdraget återförs ska ett belopp som mot- svarar av minskningen av expansionsfonden tillgodoräk- nas vid debiteringen av slutlig skatt. 10 §18 För juridiska personer är den statliga inkomstskatten av den beskattningsbara inkomst- en. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 14 kap. 4 §, 17 kap. 2 §, 18 kap. 7 §, 19 kap. 8 och 9 §§, 20 kap. 11 §, 20 a kap. 4 §, 24 kap. 1, 2–4, 15 a–29, och 39 §, 25 kap. 2 §, 30 kap. 6 a §, 37 kap. 28 §, 38 kap. 17 §, 38 a kap. 17 §, 39 kap. 8 a §, 40 kap. 18 §, 48 kap. 27 §, 50 kap. 5 § och 65 kap. 10 § i den nya lydelsen och de nya bestämmelserna i 24 a kap. tillämpas första gången för beskattningsår, eller i fråga om svenska handelsbolag räken- skapsår, som börjar efter . 3.Den nya bestämmelsen i 19 kap. 5 a § tillämpas när det gäller utgifter för nybyggnad för hyreshus som färdigställs och när det gäller utgifter för till- och ombyggnationer för sådana förbättringar som färdigställs från och med samma datum. För hyreshus eller förbättringar i form av till- och ombyggnationer som färdigställs –får värdeminskningsavdrag genom primäravdrag göras för den delen av sexårsperioden från färdigställandet som återstår . 17 Senaste lydelse 2012:757. 18 Senaste lydelse 2012:757. De upphävda bestämmelserna i 24 kap. 10 a–10 f §§ gäller fort- farande för beskattningsår, eller i fråga om svenska handelsbolag räkenskapsår, som börjar före . 5.För beskattningsår som omfattar än och som börjar före men avslutas efter får ett negativt räntenetto enligt bestämmelserna i 24 kap. 21–29 §§ som belöper sig på perioden till och med utgången av det beskattningsåret, eller i fråga om svenska handelsbolag räkenskapsåret, inte dras av. 6.Vid tillämpning av 30 kap. 7, 8 och 10 a §§ ska avdrag för avsättning till periodiseringsfond som har gjorts vid beskattningsår som börjar före återföras av avdraget, om återföringen görs av en juridisk person vid beskattningsår som börjar efter men före och av avdraget om återföringen görs vid beskattningsår som börjar efter . Vid tillämpning av samma bestämmelser ska även avdrag för avsättning till periodiseringsfond som görs vid beskattningsår som börjar efter men före återföras av avdraget, om återföringen görs av en juridisk person vid beskattningsår som börjar efter . 7.Bestämmelserna i 33 kap. 8 och 16 §§ och 34 kap. 8 och 10 §§ i den nya lydelsen tillämpas första gången för beskattningsåret efter det be- skattningsår som börjar närmast efter . 8.Bestämmelserna i 34 kap. 6, 18 och 20 §§ samt 65 kap. 8 § i den nya lydelsen tillämpas första gången för beskattningsår som börjar efter . För det första beskattningsåret som börjar närmast efter , ska samtliga kvarvarande avdrag för avsättning till expansionsfond som har gjorts enligt äldre bestämmelser anses återförda och genast återavsatta till expansionsfond vid beskattningsårets ingång. Vid återföringen tillämpas bestämmelserna i den äldre lydelsen och vid återavsättningen tillämpas bestämmelserna i den nya lydelsen. Vid be- stämmande av det belopp som expansionsfonden högst får uppgå till tillämpas i fråga om återavsättningen 34 kap. 6 och 10 §§ i sina äldre lydelser och vid tillämpningen av 34 kap. 13 § tillämpas 50 kap. 5 § i sin äldre lydelse. Bestämmelsen i 34 kap. 13 § andra stycket tillämpas inte i fråga om återavsättning. Företag med beskattningsår som börjar före men som avslutas efter får vid tillämpningen av 35 kap. under det beskatt- ningsåret bara göra avdrag högst för koncernbidrag som har lämnats till företag med beskattningsår som börjar efter . Företag med beskattningsår som börjar före men som avslutas efter får vid tillämpningen av 35 kap. under det beskattningsåret bara göra avdrag högst för koncernbidrag som har lämnats till företag med beskattningsår som börjar efter . Ett skadeförsäkringsföretag som har en säkerhetsreserv vid ingång- en av det första beskattningsåret som börjar efter ska ta upp en schablonintäkt. Intäkten ska beräknas till av säkerhetsreserven vid ingången av det beskattningsåret. ska tas upp med en sjättedel det beskattningsåret och med en sjättedel under de påföljande fem beskattningsåren eller med hela beloppet under det första beskattningsåret. En schablonintäkt som inte har tagits upp enligt första stycket ska tas upp om 1.företaget upphör att bedriva försäkringsrörelse, 2.skattskyldigheten för näringsverksamheten upphör, 3.näringsverksamheten inte längre ska beskattas i på grund av ett skatteavtal med en stat utanför Europeiska ekonomiska samarbets- området, 4.företaget upplöses genom fusion eller fission och annat inte följer av bestämmelserna i 37 kap. 17 §, eller 5.företaget försätts i konkurs. 12.Vid tillämpning av 65 kap. 10 § i den nya lydelsen ska avseende beskattningsår som börjar efter men före för juridiska personer den statliga inkomstskatten vara av den beskattningsbara inkomsten i stället för . Förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) Härigenom föreskrivs i fråga om skatteförfarandelagen (2011:1244) dels att 58 kap. 2 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 34 kap. 4 a §, och närmast före 34 kap. 4 a § en ny rubrik av följande lydelse. Uppgifter till delägare i vissa Andra svenska handelsbolag än driftställe i ska till delägare lämna alla uppgifter som dessa behöver för att kunna beräkna sina intäkter från bolaget eller den juridiska personen. Om säkerhet ska ställas, ska Om säkerhet ska ställas, ska av företagets obetalda inkomst- av företagets obetalda inkomst- skatt för närmast föregående be- skatt för närmast föregående be- skattningsår och av det överskott som har redovisats i det överskott som har redovisats i om svenska handelsbolag och i ut- om svenska handelsbolag och i ut- personer ska säkerheten bara avse personer ska säkerheten bara avse Om en fysisk person har förvärvat en andel i ett svenskt handelsbolag eller i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person, ska säkerhetens storlek bestämmas till av överskottet. 19 Senaste lydelse 2012:760. Om flera skalbolagsdeklarationer lämnas, ska kompletterande säkerhet ställas för den ökning av överskottet som redovisas i förhållande till en tidigare deklaration. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelsen i 58 kap. 2 § i den nya lydelsen tillämpas första gång- en på avyttringar av andelar i skalbolag som sker efter Om skalbolagsdeklarationen till någon del avser tid före , ska dock vid tillämpningen av 58 kap. 2 § första stycket procenttalet 22 användas i stället för 20,6. Den nya bestämmelsen i 34 kap. 4 a § tillämpas första gången på uppgifter som avser beskattningsår som börjar efter . Förslag till lag om ändring i lagen (2018:000) om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Härigenom föreskrivs att 24 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229) i stället för lydelsen enligt lagen (2018:000) om ändring i den lagen ska betecknas 24 kap. 5 §. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet Nya skatteregler för företagssektorn Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229), 2.lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244), 3.lag om ändring i lagen (2018:000) om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet , kansliråden och , rättssakkunnige samt departementssekreteraren , biträdda av departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Lagrådsremissen har föregåtts av betänkande Neutral bolagsskatt – för ökad effektivitet och stabilitet (SOU 2014:40) och den inom upprättade promemorian Nya skatteregler för företagssektorn. I remissen föreslås att det i inkomstskattelagen tas in bestämmelser som riktar sig mot användningen av ränteavdrag i skatteundvikande syfte. Ramarna för det förslaget ges av rekommendationer som utfärdats av inom det s.k. och mer konkret av EU-direktiv – rådets direktiv (EU) 2016/1164 (här betecknat direktivet), kompletterat av ändringsdirektivet (EU) 2017/952 – som väsentligen grundas på dessa rekommendationer. Direktivet ska ha genomförts i medlemsstaterna . Med tanke på de omfattande ändringar i skattereglerna som krävs för att uppfylla direktivets krav är det angeläget att dessa finns på plats före ikraftträdandet. Lagrådets granskning har naturligtvis påverkats av dessa förhållanden. Till bilden hör också att ändringsdirektivet kommer att föranleda ytterligare lagstiftningsåtgärder. I yttrandet behandlar Lagrådet den i remissen föreslagna Prop. 2017/18:245 avdragsbegränsningen. Förslaget innebär bl.a. att en nivå fastställs för det Bilaga 9 negativa räntenetto (ränteutgifterna till den del de överstiger ränteinkomsterna) som får förekomma, baserad på ett speciellt skattemässigt resultatmått (EBITDA, Earnings Before Interest and Tax, Depreciation and Amortization). Resultatmåttet samspelar med andra framräknade underlag på ett inte helt lättfångat sätt. Negativa räntenetton ska i viss utsträckning få utnyttjas av andra företag i en intressegemenskap eller av samma företag under senare beskattningsår. Ränta definieras på det sätt som följer av direktivet. Vissa av de s.k. hybrida missmatchningar som behandlas i ändringsdirektivet genomförs . Enligt förslaget ska i detta sammanhang vissa intäkter och kostnader som kan relateras till valutakursändringar anses vara ränta. Vidare föreslås generella regler för beräkning av räntedelen i finansiella leasingavtal. Lagrådet uppmärksammar dessa frågor särskilt. En fråga som det finns anledning att beröra här är hur vissa av de förslagna åtgärderna rörande periodiseringsfonder och säkerhetsreserver förhåller sig till retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 § andra stycket regeringsformen. Förslagen, som föranleds av den sänkning av bolagsskattesatsen som ska genomföras, innebär bl.a. att återföring av avdrag för avsättning till periodiseringsfond ska ske med större belopp än avdragsbeloppet och att en tillfällig schablonintäkt ska tas upp grundad på säkerhetsreservens storlek . Enligt 2 kap. 10 § andra stycket regeringsformen får skatt eller statlig avgift inte tas ut i vidare mån än som följer av föreskrifter som gällde när den omständighet inträffade som utlöste skatt- eller avgiftsskyldigheten. För periodiseringsfonderna tillämpas den förhöjda procentsatsen på återföringar som sker när lagen har trätt i kraft. Den tillfälliga schablonintäkten beräknas på säkerhetsreservens storlek vid ingången av det beskattningsår som börjar närmast efter . Lagrådet finner att någon omständighet av betydelse för tillämpningen av retroaktivitetsförbudet inte inträffat före ikraftträdandet och att förbudet inte är tillämpligt i något av de nu aktuella fallen. Förslaget till lagen om ändring i inkomstskattelagen 14 kap. 4 § Enligt 18 kap. 1 § behandlas koncessioner, patent, licenser, varumärken, hyresrätter, goodwill och liknande immateriella rättigheter i skattehänseende som inventarier om de förvärvats från någon annan. Några särskilda skatteregler finns inte för immateriella rättigheter som upparbetats i den egna näringsverksamheten. En sådan rättighet kan dock tas upp som tillgång i redovisningen med genomslag vid beskattningen. I remissen föreslås att ränteutgifter som avses i nya 24 kap. 2 § första stycket inte ska få räknas in i anskaffningsvärdet för lager och pågående arbeten, inventarier, byggnader och markanläggningar. Detta sker genom att det i särskilda paragrafer i 17–20 kap. tas in hänvisningar till den bestämmelsen. När det gäller upparbetade immateriella rättigheter tas en motsvarande hänvisning in i ett tredje stycke i den nu kommenterade paragrafen. Den föreslagna regleringen väcker vissa frågor. En sådan fråga avser begreppet ränteutgifter. Det finns ingen koppling till den innebörd som begreppet har eller kan antas ha i inkomstskattelagen i övrigt. Om det finns en skillnad torde definitionen i den nämnda bestämmelsen vara vidare. Aktiveringsförbudet kommer i så fall att träffa också annat än det som i inkomstskattelagen allmänt anses som ränteutgifter. Lagrådet, som konstaterar att det inte finns underlag för att nu överväga ett för hela inkomstskattelagen enhetligt räntebegrepp, har inga invändningar mot att en hänvisning görs till 24 kap. 2 § första stycket. Den nya bestämmelsen i tredje stycket är av speciellt slag och avviker därmed från de mer övergripande bestämmelserna i de två första styckena. En annan aspekt är att den sammantagna regleringen av aktiveringsförbudet med remissens lösning blir relativt omfattande, särskilt som det kan behövas fler hänvisningar till 24 kap. 2 § första stycket än de som redovisas i remissförslaget. Lagrådet föreslår att den nu aktuella paragrafen inte ändras utan att en ny paragraf i stället införs i anslutning till nuvarande 14 kap. 16 § och att denna ges ett mer generellt innehåll. Paragrafen skulle, förslagsvis under egen rubrik och efter nuvarande 16 §, kunna formuleras enligt följande. 16 a § Ränteutgifter enligt 24 kap. 2 § första stycket ska inte räknas in i anskaffningsvärdet för tillgångar som avses i 17–20 kap. och inte heller för immateriella tillgångar som har upparbetats i verksamheten. Med den lösningen kan de föreslagna hänvisningarna i 17–20 kap. ersättas med kompletteringar i de paragrafer i respektive kapitel där det genom en uppräkning hänvisas till särskilda bestämmelser om anskaffningsvärde m.m. Hänvisningsbestämmelsen i exempelvis 17 kap. 33 § skulle då kunna inledas på följande sätt. Särskilda bestämmelser om anskaffningsvärde m.m. för lager och pågående arbeten finns när det gäller – ränteutgifter i 14 kap. 16 a §, … På likartat sätt kan en hänvisning till ränteutgifter i 14 kap. 4 § göras också i 18 kap. 12 §, 19 kap. 15 § och 20 kap. 13 §. 19 kap. 5 a § Av såväl första som andra stycket framgår, med varierande uttryckssätt, att primäravdrag får göras med sammanlagt efter färdigställandet. Lagtexten kan förenklas enligt följande. För en byggnad som indelas som hyreshus ska värdeminskningsavdrag även göras av utgifterna för ny-, till- eller ombyggnad (primär- avdrag). Primäravdrag ska göras inom avskrivningsplanen och ska beräknas från den tidpunkt då hyreshuset eller den till- eller ombyggda delen av hyreshuset färdigställs. Avdragen ska fördelas från färdigställandet. 24 kap. 2 och 3 §§ I paragraferna anges vad som avses med ränteutgifter och ränteinkomster. Ränteutgifter definieras i 2 § första stycket. Ränteinkomster definieras i 3 § första stycket som ”inkomster som motsvarar ränteutgifter enligt 2 §”. I fråga om ränteutgifter gäller definitionen för hela kapitlet medan den för ränteinkomster gäller enbart vid tillämpningen av reglerna om generell avdragsbegränsning i 21–29 §§. En sådan asymmetri synes inte motiverad, särskilt som det vid föredragningen konstaterats att det vid sidan av de sistnämnda bestämmelserna inte kommer att finnas några bestämmelser i kapitlet som berör ränteinkomster. Om man låter det i 3 § använda begreppet ränteinkomster gälla hela kapitlet blir regleringen symmetrisk. Styrande för definitionerna av ränteutgifter och ränteinkomster är artikel 2.1 och 2.2 i direktivet och de där använda begreppen lånekostnader och överstigande lånekostnader. Med lånekostnader avses enligt inledningen till artikel 2.1 ”ränte- kostnader för alla former av skuld, andra kostnader som ekonomiskt motsvarar ränta och kostnader som uppkommer i samband med införskaffandet av kapital, enligt definitionen i nationell rätt, inbegripet men ej begränsat till ...”. På detta följer en uppräkning av olika företeelser. Med överstigande lånekostnader avses ”det belopp med vilket en skattskyldigs avdragsgilla lånekostnader överstiger de skattepliktiga ränteintäkterna och andra ekonomiskt motsvarande skattepliktiga intäkter som uppbärs av den skattskyldige enligt nationell rätt.” Det kan ifrågasättas om hänvisningarna till nationell rätt ska ges någon speciell innebörd. Utgångspunkten i remissen är hursomhelst att den nationella reglering som direktivet förutsätter ska täcka de särskilda företeelser som nämns i direktivets definition av lånekostnader och att så också är fallet. 24 kap. 4 § Bland de företeelser som nämns i artikel 2.1 i direktivet finns ”belopp av fiktiv ränta inom ramen för derivatinstrument eller säkringsarrangemang med anknytning till ett subjekts lån, vissa utländska valutakursvinster och valutakursförluster på lånat kapital och instrument med anknytning till införskaffandet av kapital, … ”. Vid föredragningen har efterlysts uppgifter om överväganden som gjorts i andra EU-länder i samband med arbetet med att genomföra direktivet med avseende på valutakursförändringar. Det svar som getts är att ligger jämförelsevis långt framme med genomförandet och att det inte finns något att redovisa. Att i detta läge vara hänvisad enbart till tolkning av en oklar text i ett direktiv är inte tillfredsställande. Det hade därför varit önskvärt om det i remissen kunnat redovisas ett bredare underlag i form av resonemang som förts och preliminära bedömningar som gjorts i andra medlemsstater, i och utanför de lagstiftande organen. Direktivets innebörd i valutadelen är inte entydig. Det torde emellertid stå klart att inte alla valutakursändringar är så förutsebara att de i ekonomisk mening kan ses som ränta (jfr devalvering). Till bilden hör också att en valutakursförändring på ett lån i utländsk valuta i regel inte påverkar långivaren. Till skillnad mot ränta är därför en valuta- kursförändring ensidig till sin karaktär. Förslaget i remissen har begränsats till situationer då valutakurs- förändringar har säkrats genom användning av derivatinstrument. Primärt gäller regleringen för lånat kapital. I sista meningen i sista stycket utvidgas tillämpningsområdet till att avse inte bara skulder i utländsk valuta utan även lånefordringar. Kursförändringar på fordringar nämns inte i direktivet. Syftet med att ta med kursförändringar på fordringar är att uppnå en symmetrisk behandling av fordringar och skulder för att – i linje med direktivets intentioner – motverka att avdragsutrymmet enligt 25 § ska kunna öka genom skatteplanering. Bestämmelserna i artikel 2.2 om behandlingen av intäktssidan motsäger i vart fall inte att det i olika hänseenden finns utrymme för en symmetrisk behandling. Lagrådet motsätter sig inte regleringen. Bestämmelsen bör bilda ett eget stycke. 24 kap. 15 a § I paragrafen anges vad som krävs för att företag ska anses vara i intressegemenskap med varandra vid tillämpning av 15 c–15 e §§. Det uttryckssättet kan vara adekvat om man har att göra med fler än två företag. Ett exempel kan vara att avdragsrätten för företaget A är beroende av inte bara om A och B är närstående utan att ett närståendeförhållande gäller också mellan företagen B och C. Bestämmelserna i 15 c–15 e §§ gäller enbart i förhållandet mellan det företag som yrkar avdrag för ränteutgifter och ett annat företag. Det bör då vara tillräckligt att förhållandet mellan dem beskrivs som att de är ”i intressegemenskap”. När det gäller lagtexten i övrigt kan övervägas att slå ihop punkterna 2 och 3 i första stycket enligt följande. 2. ett av företagen, direkt eller indirekt, innehar av kapitalet eller rösterna i det andra företaget eller har rätt till av vinsten i det andra företaget, eller … Ändras numreringen får konsekvensändringar göras i paragrafen. 24 kap. 15 b § I paragrafen regleras var ett företag ska anses ”höra hemma” vid tillämpning av bestämmelserna om s.k. hybrida missmatchningar i 15 c– 15 e §§. Ändringsdirektivet innehåller en omfattande reglering om vad som ska gälla beträffande transaktioner som berör fasta driftställen. Dessa frågor kommer att behandlas vid det fortsatta genomförandet av ändringsdirektivet. Lagrådet konstaterar att problematiken kring fasta driftställen gör sig gällande även i förhållande till den nu föreslagna regleringen men avstår från att nu kommentera saken vidare. 24 kap. 15 c § Bestämmelsen ska förhindra att samma ränteutgifter dras av i två stater. I första stycket anges förutsättningarna för att avdragsförbudet ska vara tillämpligt. I andra stycket anges att första stycket inte gäller om den inkomst som företaget tar upp även tas upp i den stat där det andra företaget hör hemma, räknat från utgången av det beskattningsår som ränteutgifterna hänför sig till. I andra stycket bör klargöras att det inte behöver vara samma inkomster som redovisas till beskattning i båda staterna för att undantaget ska vara tillämpligt. Vidare bör förtydligas att avdraget inte förloras om inkomsterna inte är lika stora; undantaget kan då tillämpas till den del inkomstbeloppen motsvarar varandra. Det är inte givet en inkomst ska anses ha tagits upp enligt beskattningsförfarandet i den andra staten. Det är dock en fråga som får prövas vid rättstillämpningen. Den tidsram inom vilken inkomsten i den andra staten ska tas upp utgår från utgången av det beskattningsår som ränteutgifterna hänför sig till. I den artikel i ändringsdirektivet som bestämmelsen ska genomföra (artikel 1.4.1 b) anges att avdrag ska kunna kvittas mot inkomster som omfattas av dubbel inkludering (dvs. beskattning sker i båda staterna) oavsett om de uppkommer under den innevarande eller följande beskattningsperioden. Med beskattningsperiod avses bl.a. beskattningsår. Eftersom paragrafen gäller det företag som yrkar avdrag framstår det som konsekvent att knyta tidpunkten till det företagets beskattnings- period. En sådan tolkning synes inte oförenlig med ändringsdirektivet (jfr artikel 1.2 b i ändringsdirektivet som gäller s.k. hybrida missmatchningar vid bl.a. betalning i enlighet med ett finansiellt instrument). Lagrådet föreslår att andra stycket formuleras på följande sätt. Första stycket gäller inte till den del inkomst som företaget tar upp även tas upp till beskattning i den stat där det andra företaget hör hemma, räknat från utgången av det beskattningsår som ränteutgifterna hänför sig till. 24 kap. 19 § I den allmänna motiveringen (avsnitt 8.3.1, Förvärv av delägarrätter) förs ett resonemang om innebörden av olika kvantifierande uttryck. Begreppet ”huvudsakligen” anses inte adekvat för att uttrycka att avdrag inte ska få göras om förvärvet inte har skett av genuint affärsmässiga skäl. Uttrycken ”klart övervägande del” och ”övervägande” avfärdas också eftersom det skulle leda till att fler fall än som avsetts skulle kunna träffas av den aktuella begränsningen. I stället ska enligt remissen krävas att förvärvet är ”väsentligen” affärsmässigt motiverat. Med ”övervägande” avses . Vill man uttrycka en lägre grad är ”till väsentlig del” mer träffande än ”väsentligen”. Det senare uttrycker en högre grad än vad som enligt den allmänna motiveringen är avsedd; jfr t.ex. ”översättningen är väsentligen korrekt”. 24 kap. 21 §