prop · H50394 · 2018-02-15 00:00:00 — Jfr kommentaren till 1 kap 5 § för innebörden av ”radioaktivt avfall” och 3 kap. 2 § för innebörden av ”den som bedriver en verksamhet” samt 2 kap. 5 § för innebörden av ”strålskyddssynpunkt”. Uttrycket ”förekommer” i nuvarande lydelse ersätts med ”uppkommit i eller tillförts”. Det innebär att avfallet inte fysiskt behöver finnas i verk- samheten utan kan finnas hos någon annan men ändå omfattas av verk- samhetsutövarens ansvar enligt bestämmelsen. Det innebär även att den som endast behandlar eller lagrar avfall åt någon annan inte har några skyldigheter enligt bestämmelsen eftersom avfallet inte ”tillförts” verk- samheten. Det ansvar som framgår av första punkten upphör inte enbart genom att lämna avfallet till någon som åtar sig att hantera det eller slutförvara det. För att uppfylla skyldigheten behöver man förvissa sig om att hanter- ingen eller slutförvaringen kan anses ha en sådan kvalitet att den är god- tagbar från strålskyddssynpunkt. Enligt andra punkten är det däremot tillräckligt att se till att avfallet lämnas till en sådan producent som anges där, dvs. någon som enligt föreskrifter om producentansvar meddelade med stöd av har skyldighet att ta emot avfallet. Kontrollen av att hanteringen därefter sker på ett från strålskyddssynpunkt godtagbart sätt sker enligt det regelverk som gäller för producenten. Kravet på att hanteringen, slutförvaringen eller överlämnandet ska ske ”så snart som det är möjligt och rimligt” saknar motsvarighet i nuvarande lydelse. Det innebär att avfallet inte ska lagras utan att åtgärderna ska vidtas utan dröjsmål. Övriga skillnader är endast språkliga och redaktionella. Paragrafen motsvarar delvis en bestämmelse i Strålsäkerhetsmyndighe- tens nuvarande föreskrifter. Den innebär att när en verksamhet med joni- serande strålning avvecklas eller flyttas ska den som bedriver verksam- heten så snart som det är möjligt och rimligt vidta de åtgärder som be- hövs för att byggnadsstrukturer och områden som kan ha förorenats av radioaktiva ämnen från verksamheten kan omfattas av sådana föreskrifter om undantag från lagen som meddelats med stöd av 2 kap. 5 §, dvs. Enligt 2 kap. 5 § får regeringen eller den myndighet regeringen be- stämmer meddela föreskrifter om undantag från lagen och har därför möjlighet att meddela föreskrifter om vad som krävs för att en byggnads- struktur eller område ska kunna friklassas. Jfr kommentaren till 2 kap. 5 § för innebörden av friklassning. Enligt paragrafen är verksamhetsutövaren skyldig att vidta alla åtgär- der som behövs för att det ska vara möjligt att friklassa, dvs. byggnadsstrukturen eller området från lagens krav. De åtgärder som vid- tas måste därför bland annat innebära att det säkerställs att förekomsten av radioaktiva ämnen i byggnadsstrukturen eller området understiger de friklassningsnivåer som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Åtgärderna ska vidtas så snart som det är möjligt och rim- ligt. Det innebär att åtgärderna ska vidtas utan onödigt dröjsmål så att höga föroreningsnivåer inte kvarstår . Friklassning avser endast de radioaktiva ämnen som härrör från verk- samheten. Friklassning behöver således inte ske för en byggnad avseende radon som kommer från marken eller byggnadsmaterialet. Jfr kommentaren till 3 kap. 2 § för innebörden av ”den som bedriver en verksamhet”. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.8.1. Bestämmelsen är ny. Kravet avseende hantering av avfall och oskadlig- görande av tekniska anordningar gäller enligt nuvarande lydelse. I övrigt är paragrafen ny. Bestämmelsen innebär att skyldigheterna om oskadlig- görande av tekniska anordningar, hantering av radioaktivt avfall och att vidta åtgärder för att möjliggöra friklassning kvarstår till dess att de har fullgjorts även om verksamheten eller det tillstånd som gäller för verk- samheten har upphört eller verksamheten har överlåtits till en ny verk- samhetsutövare. Verksamhetsutövaren är således ansvarig även när verk- samheten inte längre bedrivs. I 3 kap. 11 och 12 §§ finns bestämmelser om ekonomiska, administra- tiva och personella resurser för fullgörandet av de skyldigheter som följer av lagen och i 6 kap. 18 § finns bestämmelser om finansiella säkerheter för fullgörandet av skyldigheterna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.8.1 och 6.8.2. Paragrafen motsvarar delvis en bestämmelse i nuvarande lydelse av 9 a § strålskyddsförordningen. Paragrafen genomför artikel 21 i strålskydds- direktivet avseende förbud för vissa verksamheter. Den innebär att det är förbjudet att vid tillverkning eller annan framställning av livsmedel, djur- foder, leksaker, smycken eller kosmetika avsiktligen tillsätta eller genom bestrålning bilda ett radioaktivt ämne. Jämfört med den nuvarande bestämmelsen i strålskyddsförordningen (1988:293) utökas förbudet till att också gälla framställning av djurfoder och till att omfatta s.k. aktivering, dvs. att någon genom bestrålning bil- dar ett radioaktivt ämne. Paragrafen innebär att förbudet endast gäller när ett radioaktivt ämne avsiktligt tillsätts eller aktiveras. Det innebär att tillsatsen eller aktiver- ingen av ämnet måste ske medvetet eller vara planerad för att träffas av förbudet. Paragrafen innebär att inte enbart tillverkning är förbjuden utan även annan framställning, såsom annan typ av produktion. Exempelvis omfat- tas att odla livsmedel av uttrycket framställning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.7. Paragrafen motsvarar delvis en bestämmelse i nuvarande lydelse av strål- skyddsförordningen. Paragrafen genomför artikel 21 i strålskyddsdirek- tivet avseende förbud för vissa verksamheter. Den innebär att det är för- bjudet att från ett land utanför Europeiska unionen eller Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet importera eller till ett sådant land exportera livsmedel, djurfoder, leksaker, smycken eller kosmetika som innehåller ett radioaktivt ämne som är avsiktligt tillsatt eller som har bildats genom bestrålning. Jämfört med den nuvarande bestämmelsen i strålskyddsförordningen utökas förbudet till att också gälla framställning av djurfoder och till att omfatta s.k. aktiverade ämnen, dvs. radioaktiva ämnen som bildats ge- nom bestrålning. Paragrafen innebär att förbudet endast gäller varor med ett avsiktligt tillsatt eller aktiverat radioaktivt ämne. Det innebär att tillsatsen eller aktiveringen av ämnet ska ha gjorts medvetet för att träffas av förbudet. För ansvar bör det vara tillräckligt att den som importerar eller exporterar varan är medveten om att varan har tillsatts eller aktiverats med ämnet. Enligt 6 § är det förbjudet att tillverka motsvarande varor. Tillverk- ningsförbudet gäller inom hela EU. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.7. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 15 § (se prop. 1987/88:88 s. 77). Den innehåller ett normgivningsbemyndigande som ger möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om förbud och andra försiktighetsmått till skydd för människors hälsa mot risk för skador från joniserande strålning. Bemyndigandet omfattar inte enbart förbud utan även andra försiktig- hetsmått och omfattar även tillståndspliktiga verksamheter. Nuvarande lydelse av bemyndigandet är begränsat till att avse föreskrifter om vissa särskilt utpekade åtgärder. Nuvarande lydelse ger heller inte möjlighet att reglera tekniska anordningar som kan alstra strålning, om verksamheten kräver tillstånd. Bemyndigandet utvidgas alltså. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.11. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 13 § andra stycket (se prop. 2005/06:76 s. 35). Den ger regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter om över- vakning, utsläpp av radioaktiva ämnen, radioaktivt avfall, avveckling av verksamheter med joniserande strålning och andra försiktighetsmått som behövs till skydd för miljön mot risk för skadlig verkan av joniserande strålning. Enligt nuvarande lydelse gäller normgivningsbemyndigandet endast hantering av radioaktivt avfall. Det föreslagna normgivningsbemyndigandet gäller endast skydd för miljön. Utsläpp av radioaktiva ämnen, radioaktivt avfall och avveckling av verksamheter med joniserande strålning kan dock ge upphov även till skador på människors hälsa. För sådana skador har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter med stöd av normgivningsbemyndigandena i 4 kap. 16 § om skydd för Prop. 2017/18:94 arbetstagare mot risk för skador från joniserande strålning och 5 kap. 8 § avseende skydd för människor mot risk för skador från joniserande strål- ning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.11. Under rubriken ”Tillstånd och anmälan i fråga om joniserande strålning” samlas bestämmelser om de verksamheter som bör kontrolleras genom tillstånd eller anmälan. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 20 § första stycket 1–3 (se prop. 1987/88:88 s. 80 f.). Den innehåller förbud mot att utan tillstånd bedriva en verksamhet med joniserande strålning. Paragrafen genomför artiklarna 27.1 och 27.2 samt delvis artikel 28. a–b och d–f och 30.1 i strålskydds- direktivet avseende krav på tillståndsplikt och godkännande. Jfr kommentaren till 1 kap. 7 § för innebörden av ”verksamhet med joniserande strålning”. I den nuvarande strålskyddslagen omfattas en rad åtgärder av till- ståndsplikt som inte omfattas av uttrycket ”verksamhet med strålning”. I den nya strålskyddslagen omfattas dessa åtgärder av uttrycket ”verksam- het med joniserande strålning”. Det innebär att trots att dessa åtgärder inte längre uttryckligen nämns i paragrafen om tillstånd omfattas dessa åtgärder huvudsakligen av tillståndsplikt. I fråga om tekniska anordningar som kan alstra joniserande strålning omfattar uttrycket ”verksamhet med joniserande strålning” endast till- verkning, användning, installation eller underhåll eller annan fysisk han- tering som kan orsaka att människor eller miljön exponeras för joniser- ande strålning. Det innebär att tillståndsplikten begränsas. Förvärv, inne- hav, upplåtelse, saluförande, införsel och överlåtelse som inte innebär en fysisk hantering av anordningarna blir inte tillståndspliktigt längre (jfr kommentaren till 8 §). Införsel av produkter som omfattas av lagen (1993:584) om medicintekniska produkter är redan undantagna från till- ståndsplikten enligt bestämmelser i den nuvarande strålskyddsförord- ningen. ”Återanvända” utgör enligt den nuvarande strålskyddslagen en till- ståndspliktig åtgärd. Med uttrycket ”använda” i definitionen av ”verk- samhet med joniserande strålning” i den aktuella paragrafen avses all användning av ett radioaktivt material eller en teknisk anordning som innehåller ett radioaktivt ämne. Det innefattar även återanvändning. Fysisk eller icke-fysisk hantering av radioaktiva material eller tekniska anordningar som innehåller ett radioaktivt ämne som kan orsaka att människor eller miljön utsätts för en ökad exponering för joniserande strålning och annan fysisk hantering av en teknisk anordning som kan alstra joniserande strålning som kan orsaka att människor eller miljön exponeras för joniserande strålning omfattas av vad som utgör ”verksam- het med joniserande strålning”. Till skillnad från den nuvarande strål- skyddslagen blir även dessa hanteringar tillståndspliktiga. Med stöd av 8 kap. 7 och 11 §§ regeringsformen har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att genom verkstäl- lighetsföreskrifter specificera kraven i paragrafen, t.ex. avseende vad en ansökan ska innehålla. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.9.1. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 20 § första stycket 5 och innehål- ler ett förbud mot att utan ett särskilt tillstånd slutförvara eller mellan- lagra utländskt radioaktivt avfall i eller att slutförvara svenskt radioaktivt avfall utomlands. Slutförvaring och mellanlagring av radioaktivt avfall utgör även verk- samhet med joniserande strålning. Tillstånd krävs således även enligt 1 §. I det särskilda tillstånd som meddelas med stöd av 2 § kontrolleras och regleras de specifika förutsättningarna som krävs för slutförvaring och mellanlagring av radioaktivt avfall enligt 11–14 §§. Första punkten motsvarar nuvarande lydelse och kompletterar förbudet i 5 a § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet om slutförvaring och lagring av använt kärnbränsle eller kärnavfall från en kärnteknisk anlägg- ning i utlandet. Uttrycket ”radioaktivt avfall” är vidare än ”använt kärn- bränsle eller kärnavfall”. Kravet på ett särskilt tillstånd gäller således även radioaktivt avfall som inte härrör från kärnteknisk verksamhet (se prop. 2013/14:69 s. 25 f.). Uttrycket ”eller annat radioaktivt ämne som det inte finns någon pla- nerad och godtagbar användning för” ingår i uttrycket radioaktivt avfall och utgår ur bestämmelsen. Jfr kommentaren till 1 kap. 5 § för innebör- den av ”radioaktivt avfall”. Andra punkten är en ny bestämmelse som kompletterar förbudet i 5 a § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Enligt 13 § får tillstånd till slutförvaring eller mellanlagring av ut- ländskt avfall endast ges om det finns synnerliga skäl. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 6.9.3. Paragrafen motsvarar nuvarande 20 § första stycket 4 med språkliga och redaktionella ändringar (se prop. 1987/88:88 s. 46, prop. 1994/95:118 s. 14 f. och prop. 1999/2000:52 s. 20 f.) I uttrycket ”radioaktiva material” innefattas även ”radioaktivt avfall”, jfr 1 kap. 5 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 23 § första stycket med språkliga och redaktionella ändringar. En verksamhet som omfattas av ett tillstånd enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet ska normalt inte be- höva ha tillstånd också enligt strålskyddslagen. En sådan verksamhet behöver ha tillstånd enligt strålskyddslagen endast om man vid tillstånds- prövningen enligt lagen om kärnteknisk verksamhet har funnit att det bör krävas ett särskilt strålskyddstillstånd. Även om en kärnteknisk verksamhet är undantagen från tillståndsplikt enligt denna paragraf kan villkor som behövs med hänsyn till strål- skyddet beslutas med stöd av 22 §. I de fall det vid en kärnteknisk anläggning även bedrivs verksamhet Prop. 2017/18:94 med joniserande strålning som inte är en del av den kärntekniska verk- samheten kvarstår tillståndsplikten enligt denna lag för den verksam- heten. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 20 § andra stycket 1 och 2 och 13 § första stycket 2 (se prop. 2013/14:69 s. 27) och innehåller undantag från förbudet i 2 § mot att utan särskilt tillstånd slutförvara eller att mellanlagra utländskt radioaktivt avfall i eller svenskt radioaktivt avfall utomlands. Se kommentaren till 1 kap. 5 § för innebörden av ”radioaktivt avfall”. Avseende kärnavfall och kärnämnen finns ett motsvarande undantag från tillståndsplikten i 5 a § andra stycket lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Första punkten motsvarar nuvarande 20 § andra stycket 1 och innebär ett undantag från det särskilda tillståndskravet i 2 § för utländskt radio- aktivt avfall som efter behandling eller upparbetning i ska slut- förvaras i det land där avfallet har uppkommit eller har sitt ursprung. Andra punkten är ett nytt undantag från det särskilda tillståndskravet i 2 § för radioaktivt avfall som uppkommit eller har sitt ursprung i och som efter behandling eller upparbetning i ett annat land är avsett att slutförvaras i . Behandlingen eller upparbetningen i det andra lan- det är en verksamhet med joniserande strålning. En slutförvaring eller lagring av avfallet i skulle därför omfattas av den särskilda till- ståndsplikten i 2 § om undantaget inte fanns. Tredje punkten motsvarar nuvarande 13 § första stycket 2 och 20 § andra stycket 2 och innehåller ett undantag från förbudet i 2 § för kasse- rade slutna strålkällor som skickas tillbaka till en leverantör eller till en tillverkare av sådana strålkällor. Undantaget gäller oavsett om leverantö- ren eller tillverkaren är i eller utomlands. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.9.3. Bestämmelserna i paragrafen är nya och anger att om det är godtagbart från strålskyddssynpunkt, får tillståndsplikt enligt 1 § ersättas med an- mälningsplikt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om sådan anmälningsplikt. Paragrafen ge- nomför artiklarna 24, 25.1, 27 och 29.1 i strålskyddsdirektivet. Jfr kom- mentaren till 2 kap. 5 § för innebörden av ”strålskyddssynpunkt”. För de verksamheter som strålskyddsdirektivet kräver tillståndspröv- ning av kan en anmälningsplikt dock aldrig anses tillräcklig från strål- skyddssynpunkt (se artikel 28 i strålskyddsdirektivet). Det gäller t.ex. drift och avveckling av kärntekniska anläggningar, all verksamhet som innefattar en sluten strålkälla med hög aktivitet, anläggningar för lång- tidslagring och slutförvaring av radioaktivt avfall och verksamheter som släpper ut stora mängder radioaktiva ämnen. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 6.9.2. Bestämmelsen i paragrafen är ny och innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om till- stånds- eller anmälningsplikt för verksamheter som på grund av att de bedrivs i en omgivning med joniserande strålning kan innebära risk för skador på människors hälsa eller miljön. Paragrafen genomför artikel 100.3 i strålskyddsdirektivet. Jfr kommentaren till 1 kap. 8 § för innebörden av ”omgivning med joniserande strålning”. Normgivningsbemyndigandet ger exempelvis möjlighet att meddela föreskrifter om tillstånds- eller anmälningsplikt för en verksamhet där arbetstagare kan exponeras för höga radonhalter, t.ex. i en gruva. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.9.4. Bestämmelsen i paragrafen är ny och innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om an- mälningsplikt i fråga om förvärv, överlåtelse, upplåtelse, saluförande eller införsel av tekniska anordningar som kan alstra joniserande strål- ning och i fråga om hantering av komponenter som har väsentlig bety- delse från strålskyddssynpunkt och är tillverkade för att ingå i tekniska anordningar som kan alstra joniserande strålning. De åtgärder och verksamheter som omfattas av första punkten är till- ståndspliktiga enligt den nuvarande strålskyddslagen men inte enligt den nya lagen, jfr kommentaren till 1 §. Normgivningsbemyndigandet ger möjlighet att meddela föreskrifter om anmälningsplikt för dessa åtgärder och verksamheter. Även åtgärder och verksamheter som innefattar endast en del av en teknisk anordning som kan alstra joniserande strålning är tillståndsplik- tiga enligt 20 § första stycket 2 i den nuvarande strålskyddslagen (jfr prop. 1987/88:88 s. 81 f.) men inte enligt den nya lagen. Normgivnings- bemyndigandet i andra punkten ger möjlighet att meddela föreskrifter om anmälningsplikt i fråga om sådana komponenter. Jfr kommentaren till 2 kap. 5 § för innebörden av ”strålskyddssynpunkt”. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.9.5. Bestämmelserna i paragrafen är nya och innebär att ett tillstånd enligt lagen endast får ges om verksamheten är berättigad och sökanden har till- räckliga ekonomiska, administrativa och personella resurser för att full- göra de skyldigheter som följer av lagen eller av villkor eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Paragrafen genomför artikel 5 i strålskyddsdirektivet. Jfr kommentaren till 1 kap. 10 § och 3 kap. 1 § för innebörden av ”be- rättigad verksamhet” och kommentaren till 3 kap. 11 § för innebörden av paragrafen om tillräckliga ekonomiska, administrativa och personella resurser. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.9.6. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 a § första stycket andra meningen med redaktionella och språkliga ändringar (se prop. 1997/98:90 s. 359 och 2009/10:184 s. 79). Bestämmelsen innebär att om det finns risk för att verksamheten medför att en miljökvalitetsnorm inte följs får tillstånd ges endast om det förenas med de villkor som behövs för att följa eller om det finns en sådan förutsättning för tillstånd som anges i 2 kap. 7 § tredje stycket . Miljökvalitetsnormer är föreskrifter om lägsta godtagbara miljökvalitet i fråga om mark, vatten, luft eller miljön i övrigt för vissa geografiska områden eller för hela landet. Normerna anger de förorenings- och stör- ningsnivåer som inte får överskridas eller underskridas efter en viss tid- punkt. Huvudregeln är att ett tillstånd inte får medverka till att en miljökvali- tetsnorm överträds. Ett tillstånd får i sådana fall ges endast om tillståndet förenas med de villkor som är nödvändiga för att ska följas. Verksamheten eller åtgärden kan dock tillåtas om det följer av ett åt- gärdsprogram, det vidtas kompensationsåtgärder eller om försämringar eller i ett begränsat område vägs upp av väsentligt ökade förutsättningar att följa på eller i ett större om- råde, jfr 2 kap. 7 § tredje stycket . Skyldigheten att följa miljökvalitetsnormer gäller även när tillstånds- myndigheten meddelar kompletterande villkor för befintliga tillstånd en- ligt 21 eller 22 § eller beslutar om dispens. Paragrafen motsvarar nuvarande 20 b § med språkliga ändringar (se prop. 2013/14:69 s. 20 f. och 27 f.). Bestämmelsen innebär att ett sådant sär- skilt tillstånd som avses i 2 § 1 om att utomlands slutförvara radioaktivt avfall endast får ges om det finns ett avtal mellan och det andra landet och fördelarna med slutförvaring i det andra landet från strål- skyddssynpunkt tydligt överväger fördelarna med slutförvaring i . För att läggas till grund för ett tillstånd behöver ett sådant avtal upp- fylla vissa kriterier. Regeringen bemyndigas i 12 § att meddela föreskrif- ter om vilka kriterier som måste vara uppfyllda. Jfr kommentaren till 2 kap. 5 § för innebörden av ”strålskyddssyn- punkt”. Paragrafen motsvarar nuvarande 20 c § (se prop. 2013/14:69 s. 20 ff. och 28) och innebär att regeringen får meddela föreskrifter om vad som krävs för att en internationell överenskommelse om slutförvaring ska kunna läggas till grund för ett tillstånd. En sådan internationell överenskommelse måste enligt direktivet om radioaktivt avfall (rådets direktiv /70/Euratom av om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker han- tering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall) ta hänsyn till de kriterier som har fastställts av kommissionen enligt artikel 16.2 i rådets direktiv /117/Euratom av om övervakning och kontroll av transporter av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle. Kommissionen har med stöd av nämnda artikel fastställt kriterier som gör det lättare för medlemsstaterna att bedöma huruvida kraven för export är uppfyllda, se kommissionens rekommendation 2008/956/Euratom av om kriterier för export av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredje land. Bestämmelsen i paragrafen är ny och innebär att tillstånd till slutförvar- ing eller mellanlagring i av utländskt radioaktivt avfall endast får ges om det finns synnerliga skäl. En liknande bestämmelse som rör kärn- avfall och kärnämnen finns i 5 b § tredje stycket första meningen lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Kravet på synnerliga skäl innebär att tillstånd ska meddelas med stor restriktivitet. Synnerliga skäl kan exempelvis finnas om det vid en samlad bedömning visar sig lämpligast från säkerhets- och strålskyddssynpunkt att en liten mängd radioaktivt material slutförvaras i . (Jfr prop. 2013/14:69 s. 16 f. och 26 f. och prop. 1992/93:98 s. 46). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.9.3. Paragrafen motsvarar nuvarande 20 a § med språkliga ändringar (se prop. 2008/09:121 s. 19). Den innebär ett utförselförbud för radioaktivt avfall till Antarktisområdet, till länder utanför Europeiska unionen som är par- ter i den s.k. och till länder där import av radio- aktivt avfall är förbjuden eller där det kan antas att det saknas förmåga att ta hand om avfallet på ett från strålskyddssynpunkt godtagbart sätt. Jfr kommentaren till 2 kap. 5 § för innebörden av ”strålskyddssynpunkt”.