prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Informationen ska inte enbart om- fatta faktauppgifter utan även t.ex. information om hur uppgifterna som barnet lämnar kommer att användas. Barnet ska få sådan information att han eller hon förstår vad en adoption innebär. Informationen som lämnas ska vara tydlig och anpassad efter barnets ålder och mognad på ett sådant sätt och i en sådan miljö att barnet kan ta till sig den. Barnets förmåga att förstå det som han eller hon ska uttrycka sin åsikt om måste bedömas i varje enskilt ärende och informationen ska anpassas utifrån det (jfr SOU 2016:19 s. 179). Det går inte att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör ges information och möjlighet att framföra sina åsikter. Detta får bedömas från fall till fall. Barnet ska ges förutsättningar att vara delaktigt och barnet ska skyddas i sitt deltagande, inte skyddas genom att hindras från delaktighet. Den som inhämtar barnets åsikter måste upp- träda med varsamhet och ska inte försöka pressa barnet på synpunkter (jfr prop. 2015/16:180 s. 132). Det är viktigt att den som ska tillgodose barnets rätt till delaktighet – vanligtvis den som genomför adoptions- utredningen – dokumenterar vilken information som lämnas, vad barnet ger uttryck för och hur barnet i övrigt ges möjlighet att delta. När det gäller barn som är i stånd att bilda egna åsikter men som inte har förmåga att ge uttryck för dessa, ska barnets åsikter så långt det är möjligt inhämtas på annat sätt. Det kan innebära att uppgifter inhämtas från barnets närstående eller att uppgifter hämtas från dokumentation av vad barnet har framfört. Med hänsyn till principen om barnets bästa är det angeläget att barnets åsikter klargörs på ett sätt som iakttar respekten för barnets integritet och självbestämmande. Förhållandena i det enskilda fallet kan även vara sådana att barnet inte vill framföra sina åsikter. Barnet är aldrig skyldigt att framföra sina åsik- ter, utan ska ges möjlighet att göra det (se prop. 2012/13:10 s. 38). Det ska framgå av dokumentationen om barnet har valt att inte framföra några åsikter. En annan sak är att t.ex. domstolen inom ramen för sin utredningsskyldighet kan behöva inhämta information för ett fullödigt beslutsunderlag, såväl i fråga om vad som kan anses vara barnets bästa som för att få underlag för ett materiellt riktigt beslut. Se även kommen- taren till 15 § angående adoptionsutredningen. Enligt andra stycket ska barnets åsikter tillmätas betydelse i förhållan- de till barnets ålder och mognad. Att begreppet åsikter används är avsett att markera att det inte krävs att barnet kan ge uttryck för en konkret vilja. Att barnets ålder och mognad ska beaktas medför generellt sett att hänsyn ska tas i högre grad till de äldre barnens åsikter än till de yngre barnens (se prop. 1994/95:224 s. 51). Hur mycket ett barn förstår är dock inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Mognad avser förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets förmågor måste beaktas (jfr prop. 2015/16:180 s. 134). Enbart ålder kan alltså inte avgöra vikten av ett barns åsikter. Tredje stycket innehåller en upplysning om att det i 7 § finns bestäm- melser om barnets samtycke. Förevarande paragraf är tillämplig även vid adoption av barn som har fyllt och ska då tillämpas tillsammans med bestämmelserna om samtycke (se prop. 1994/95:224 s. 40 och 51 och rättsfallet NJA 2010 s. 461). Adoption av en vuxen 4 § Den som har fyllt får adopteras endast om det finns särskild anledning till en adoption med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera och om adoptionen även i övrigt är lämplig. Vid bedömningen av om det finns särskild anledning till en adoption ska det särskilt beaktas om sökanden har uppfostrat den som sökanden vill adoptera eller om adoptionen annars avser att bekräfta en relation som motsvarar den mellan barn och förälder. Paragrafen, som utformas delvis i enlighet med Lagrådets förslag, regle- rar förutsättningarna för adoption av en vuxen. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 6 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 9. En grundläggande förutsättning för adoption av en vuxen är enligt första stycket att det finns särskild anledning till adoption med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera. För att det ska finnas särskild anledning till adoption är det inte tillräckligt att det råder ett nära släktskap mellan sökanden och den som ska adopteras eller att de har en god relation. Det krävs att det klart framgår att det finns anledning att genom adoption befästa ett personligt förhållande av väsentligen samma slag som det som föreligger mellan föräldrar och barn (se rättsfallet NJA 2002 s. 425). ska inte användas för att kringgå lagregler av annan art (se prop. 1980/81:112 s. 9 och 14). En adoptionsansökan ska därför inte bifallas, om det huvudsakliga syftet är att genom adoptionen möjliggöra eller underlätta för den adopterade att få uppehållstillstånd eller arbetstillstånd i . Inte heller utgör en allmän önskan om att någon ska få leva i under materiellt bättre eller tryggare förhållanden än i hemlandet ett godtagbart skäl för adoption (se rättsfallen NJA 1986 s. 604 och NJA 1989 s. 67). Se även kommentaren till 2 och 17 §§. För att en adoption ska beslutas måste den även i övrigt vara lämplig. Bedömningen av om en adoption är lämplig ska göras med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. skaper och lämplighet i övrigt liksom behovet av adoption är omständig- Prop. 2017/18:121 heter som ska beaktas. Inställningen hos föräldrarna till den som sök- anden vill adoptera ska också beaktas. Vid bedömningen av om en adop- tion är lämplig ligger även att åldersskillnaden mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera ska vara rimlig, även om åldersskillnaden bör ha mindre betydelse vid vuxenadoption än vid adoption av ett barn (jfr kommentaren till 2 § med där angivna rättsfall). En omständighet som kan påverka bedömningen av om adoptionen är lämplig är om adop- tionen kommer att erkännas i ett annat land som de inblandade personer- na har anknytning till (se kommentaren till 2 §). Till stöd för bedömningen anges i andra stycket omständigheter som särskilt ska beaktas. Omständigheterna tar sikte på de situationer då det typiskt sett kan finnas skäl för adoption av en vuxen. Vid bedömningen av om det finns särskild anledning till en adoption ska särskilt beaktas om sökanden har uppfostrat den som sökanden vill adoptera. Situationer som avses är bl.a. att sökanden är en styvförälder eller tidigare familjehemsförälder. För att det ska finnas förutsättningar för adoption krävs som nämns ovan att det finns särskild anledning med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera. Vidare ska särskilt beaktas om adoptionen i annat fall avser att bekräfta en relation motsvarande den mellan barn och förälder. Så kan vara fallet om sökanden t.ex. har varit styvförälder från barnets sena tonår eller sedan barnet blev vuxet och det därigenom har etablerats en relation, eventuellt även mellan sökanden och det tilltänkta adoptivbarnets egna barn, genom kontakter och umgänge som förekommer i en familj. Som framgår ovan är det inte tillräckligt att sökanden och den som sökanden vill adoptera har en god relation (se rättsfallet NJA 1989 s. 401). Det kan även i andra fall än de som anges i andra stycket finnas förutsättningar för adoption av en vuxen. Ett exempel är att en person återförenas med ett barn som har adopterats bort som spädbarn (jfr rätts- fallet NJA 2002 s. 425). Bedömningen måste alltid göras utifrån omstän- digheterna i det enskilda fallet. Vem som får adoptera 5 § Den som har fyllt får adoptera. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar vem som får adoptera. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 1 §. Över- vägandena finns i avsnitt 12.1. Av paragrafen framgår att den som har fyllt får adoptera. Detta är en förändring i förhållande till den hittillsvarande ordningen enligt vilken en person som huvudregel ska ha fyllt för att få adoptera. För att en adoption ska kunna beslutas krävs att även övriga förutsättningar är upp- fyllda. Sökandens ålder och även åldersskillnaden mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera är omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om adoptionen är lämplig (se kommentaren till 2 och 4 §§). 6 § Makar och sambor får endast adoptera gemensamt. En make eller sambo får dock med sin makes eller sambos samtycke adoptera hans eller hennes barn. I fråga om samtycket tillämpas 8 § andra stycket. En make eller sambo får även i annat fall adoptera ensam om den andra maken eller sambon vistas på okänd ort eller är varaktigt förhindrad att adoptera till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Andra än makar och sambor får inte adoptera gemensamt. Paragrafen, som utformas i huvudsak i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar vilka som får adoptera gemensamt och möjligheterna för en make eller sambo att adoptera på egen hand. Paragrafen motsvarar i huvudsak hittillsvarande 3 och 4 §§. Övervägandena finns i avsnitt 6. Enligt första stycket får makar och sambor som huvudregel endast adoptera gemensamt. Jämfört med hittillsvarande 3 § innebär detta att möjligheten att adoptera gemensamt utvidgas till att omfatta även sam- bor. Med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och som har gemensamt hushåll (1 § sambolagen [2003:376]). Bedömningen av om det finns ett samboförhållande får göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet (se prop. 2002/03:80 s. 27 f.). Om det redan finns aktuell utredning angående sökandena, t.ex. en medgivandeutredning enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453), där sökandena har bedömts som sambor, bör denna bedömning i regel godtas. I andra stycket anges undantag från huvudregeln i första stycket. För det första får den som är gift eller sambo med sin makes eller sambos samtycke adoptera hans eller hennes barn (styvbarnsadoption). Efter en sådan adoption blir makarna eller samborna gemensamt föräldrar och barnet står efter adoptionen under deras gemensamma vårdnad (21 och 22 §§). Kravet på att maken eller sambon samtycker till styvbarnsadop- tionen gäller oavsett om det rör sig om adoption av ett barn eller om adoption av en vuxen och, i de fall adoptionen avser ett barn, även om maken eller sambon inte skulle vara vårdnadshavare. Genom en hän- visning till 8 § andra stycket görs de undantag som gäller från kravet på vårdnadshavarens samtycke vid adoption av barn tillämpliga beträffande makens eller sambons samtycke. Se vidare kommentaren till den para- grafen angående dessa undantag. Om det inte är fråga om en styvbarnsadoption, kan en make eller sambo enligt sista meningen i stycket i vissa särpräglade situationer adoptera utan medverkan av den andra maken eller sambon. Sökanden blir efter en sådan adoption ensam förälder till adoptivbarnet (21 §). Något rättsförhållande uppstår inte mellan adoptivbarnet och den andra maken eller sambon (jfr NJA II 1917 s. 482). En situation då en make eller sambo får adoptera på egen hand är om den andra maken eller sambon befinner sig på okänd ort. Även om det inte lär vara vanligt före- kommande, kan det inträffa att ett samboförhållande anses bestå trots att paret inte bor ihop (jfr prop. 2002/03:80 s. 46). En make eller sambo får även adoptera ensam, om den andra maken eller sambon är varaktigt förhindrad att adoptera på grund av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. I förhållande till hittillsvarande ordning innebär bestämmelsen en utvidgning till att omfatta även tillstånd som inte rör psykisk sjukdom. Detta innebär att bestämmelsen kan vara tillämplig t.ex. om maken eller sambon har drabbats av en allvarlig trafikskada. begränsas bestämmelsen genom att det krävs att maken eller sambon är varaktigt förhindrad att adoptera på grund av det tillstånd han eller hon befinner sig i. En psykisk sjukdom behöver alltså inte i sig innebära att maken eller sambon kan genomföra en adoption på egen hand. För att en adoption ska kunna ske måste vidare även övriga förut- sättningar för adoption vara uppfyllda. Vid adoption av ett barn innebär det att adoptionen ska vara lämplig och att barnets bästa ska ges störst vikt vid bedömningen (1 och 2 §§). Den omständigheten att sökandens make eller sambo befinner sig på okänd ort eller lider av en psykisk sjukdom eller av annan anledning är varaktigt förhindrad att adoptera måste vägas in i bedömningen av om adoption ska tillåtas. Utrymmet för en make eller sambo att genomföra en adoption utan den andre makens eller sambons medverkan är mot denna bakgrund begränsat. Tredje stycket utesluter gemensam adoption för andra än makar och sambor, t.ex. syskon eller vänner. Personer som inte är makar eller sam- bor kan alltså endast adoptera på egen hand. 7 § Den som har fyllt får adopteras endast om han eller hon samtycker till adoptionen. Något samtycke behövs inte om den som sökanden vill adoptera är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat lik- nande förhållande. Innan ett samtycke lämnas ska den som sökanden vill adoptera få information om innebörden av en adoption och ett samtycke. Paragrafen, som utformas delvis i enlighet med Lagrådets förslag, inne- håller bestämmelser om krav på samtycke från den som sökanden vill adoptera och krav beträffande information. Första och andra styckena motsvarar i huvudsak hittillsvarande 5 §. Tredje stycket saknar mot- svarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Den som har fyllt får enligt första stycket som huvudregel inte adopteras utan att själv ha samtyckt till adoptionen. Kravet omfattar barn och alla vuxna. Bestämmelsen innehåller till skillnad från hittillsvarande 5 § ingen möjlighet att avstå från att inhämta sam- tycke från ett barn som är med hänvisning till att det skulle skada honom eller henne att bli tillfrågad. I begreppet samtycke ligger att detta ska lämnas av fri vilja (se prop. 1980/81:112 s. 11). Samtycke till adoption är en fråga av utpräglat personlig karaktär som den enskilde själv måste lämna. Det är alltså inte möjligt för t.ex. en god man att sam- tycka åt den enskilde (se 12 kap. 2 § tredje stycket och prop. 2016/17:30 s. 135). Det finns inga särskilda krav på hur samtycket lämnas. I de flesta fall lämnas samtycket dock skriftligen och det lär inte finnas utrymme för att i ett adoptionsärende beakta ett samtycke som inte har dokumenterats på ett godtagbart sätt. Enligt andra stycket behövs inte något samtycke om den som sökanden vill adoptera är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Bestämmelsen överens- stämmer med vad som gäller enligt hittillsvarande 5 § bortsett från att ordet störning ersätts med sjukdom (jfr prop. 1980/81:112 s. 6 f. och 12 och prop. 2015/16:180 s. 72). Se även kommentaren till 8 §. I tredje stycket finns krav på att den som sökanden vill adoptera ska få information om innebörden av en adoption och ett samtycke innan sam- tycke lämnas. Syftet är att säkerställa att informerade samtycken ligger till grund för beslut om adoption. Informationen ska som utgångspunkt avse vilka konsekvenser adoptionen får och vad samtycket avser. Såvitt gäller barn överlappar kravet delvis det allmänna kravet på barnets del- aktighet i 3 §. Kravet på information i samband med samtycke tar dock specifikt sikte på vad samtycket innebär och innefattar att personen ska få informationen innan samtycket lämnas. Det är viktigt att den som lämnar information dokumenterar vilken information som lämnas och omständigheterna i övrigt kring samtycket. När det är ett barn som ska samtycka är det särskilt viktigt att informationen anpassas efter barnets ålder och mognad (se kommentaren till 3 §). Vid adoption av ett barn är det ofta den som genomför adoptions- utredningen som ska inhämta samtycken och bedöma om redan lämnade samtycken kan godtas (se vidare kommentaren till 15 §). Det är dock ytterst domstolens ansvar att se till att godtagbara samtycken ligger till grund för adoptionsbeslutet (jfr rättsfallet NJA 2010 s. 461) och det kan inträffa att domstolen behöver inhämta samtycken och lämna infor- mation. Vid internationell adoption har samtycken ofta inhämtats i ur- sprungsstaten. Bedömningen av om samtycket kan godtas blir i dessa fall ofta beroende av om samtycket har dokumenterats på ett godtagbart sätt, t.ex. i handlingar från en utländsk myndighet. Om adoptionen omfattas av , ska konventionens krav beträffande sam- tycken vara uppfyllda. I en sådan situation finns det sällan anledning att ifrågasätta att de samtycken som har lämnats har föregåtts av relevant information och även i övrigt är godtagbara. Detsamma gäller i de flesta fall även om adoptionen inte omfattas av men förmedlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning. Om det finns anledning att misstänka att ett samtycke som rör adoption av ett barn inte är godtagbart, kan den som genomför adoptionsutredningen behöva komplettera utredningen (se kommentaren till 15 §). Det avgörande är att kraven är uppfyllda när beslutet fattas. Om kraven i paragrafen inte är uppfyllda kan samtycket inte ligga till grund för ett beslut om adoption. 8 § Ett barn får inte adopteras utan samtycke från den förälder som är vårdnads- havare. Något samtycke behövs inte om 1.föräldern är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjuk- dom eller något annat liknande förhållande, 2.föräldern vistas på okänd ort, eller 3.det finns synnerliga skäl. Innan ett samtycke lämnas ska föräldern få information om innebörden av en adoption och ett samtycke. Det som anges om en förälder som är vårdnadshavare i första–tredje styckena gäller även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller annan som på grund av lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Paragrafen, som i allt väsentligt utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om krav på samtycke från det tilltänkta adoptivbarnets föräldrar som är vårdnadshavare, en särskilt förordnad vårdnadshavare och någon annan som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe och krav beträffande information. Första, andra och fjärde styckena motsvarar delvis hittillsvarande 5 a §. Tredje stycket saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 8.2, 8.3 och 8.4. Enligt första stycket får ett barn inte adopteras utan samtycke från en förälder som är barnets vårdnadshavare. Med vårdnadshavare avses en förälder som har vårdnadsansvaret för barnet (se 6 kap.). Om barnet har två föräldrar som är vårdnadshavare krävs bådas samtycke. Till skillnad från hittillsvarande ordning regleras omadoption inte särskilt i paragra- fen. Det som gäller för en förälder gäller för en adoptivförälder om adoptionen avser ett barn som är adopterat. Av bestämmelsen följer att samtycke inte krävs av en förälder som inte är vårdnadshavare, vilket motsvarar hittillsvarande undantag i 5 a § andra stycket. Ett samtycke som har lämnats kan återkallas. Ett av underrätt fattat beslut om adoption ska upphävas av högre rätt om en förälder, vars samtycke krävs och som tidigare lämnat sitt samtycke, överklagar beslutet och förklarar att sam- tycket återkallas (se rättsfallen NJA 1973 s. 62 och NJA 2006 s. 505). I andra stycket finns vissa undantag från kravet på samtycke i första stycket. Första punkten gäller när en förälder är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Punkten motsvarar i huvudsak hittillsvarande undantag. Be- greppet allvarlig psykisk störning ersätts dock med psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Vidare införs ett krav på att tillståndet ska innebära att personen är varaktigt förhindrad att samtycka. Det inne- bär att det ska finnas ett orsakssamband mellan tillståndet och oförmågan att samtycka och att oförmågan inte ska vara övergående. Med ”annat liknande förhållande” avses t.ex. att någon är för överskådlig tid förhind- rad att lämna samtycke på grund av en kroppslig sjukdom eller en trafik- skada (jfr prop. 1980/81:112 s. 6 f. och 12 och prop. 2015/16:180 s. 72). Andra punkten gäller när en förälder befinner sig på okänd ort och innebär ingen förändring i förhållande till hittillsvarande ordning (se NJA II 1917 s. 486 f.). Undantaget omfattar situationen att föräldern är okänd. Tredje punkten saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. För att undantaget ska vara tillämpligt krävs att det finns synnerliga skäl. Undantaget är avsett att tillämpas i särpräglade situationer då de övriga undantagen inte är tillämpliga men det ändå framstår som mycket angeläget att ett beslut om adoption fattas trots att föräldern inte har lämnat sitt samtycke. Även om undantaget formellt är tillämpligt vid alla typer av adoptioner, är avsikten att det ska komma till användning fram- för allt vid internationell adoption. Syftet är att adoptioner som har bedömts lämpliga av myndigheterna i en annan stat inte ska hindras av svenska krav på samtycke som kanske inte motsvarar den andra statens regler som det står klart att en adoption är till barnets bästa. Det händer t.ex. att personer inte vill besvara förfrågningar om samtycke eller i övrigt delta i ett adoptionsförfarande på grund av risken för sociala konsekvenser om adoptionen blir känd. Om det i en sådan situation står klart att personen i fråga har fått information om adoptionsprocessen, kan skälen för att besluta om adoption väga mycket tungt. 2017/18:121 ska kunna tillämpas ska det i regel krävas att tämligen omfattande ansträngningar har gjorts för att utreda anledningen till att ett samtycke som uppfyller de svenska kraven inte har lämnats. Det bör vidare normalt vara en förutsättning att myndigheterna i ursprungsstaten har gjort bedömningen att adoptionen bör genomföras. Dessa förutsättningar kan antas bli uppfyllda i första hand om adoptionen förmedlas av en auktori- serad adoptionssammanslutning. Det kan inte uteslutas att förutsätt- ningarna i något fall kan anses vara uppfyllda även vid en nationell adoption. Undantaget är dock inte avsett att användas för att generellt möjliggöra adoptioner där barnets föräldrar inte samtycker till en adop- tion. Undantaget är avsett att tillämpas i fall då det i det närmaste skulle framstå som stötande om adoptionen inte kunde komma till stånd. Enligt tredje stycket ska föräldern få information om innebörden av en adoption och ett samtycke innan samtycke lämnas. Ett motsvarande informationskrav för den som sökanden vill adoptera finns i 7 §, se kommentaren till den paragrafen. När föräldrarna lämnar samtycke till en adoption är det inte alltid känt vem som kommer att adoptera barnet. Informationen ska avse innebörden av en adoption som sådan och be- höver inte innefatta uppgifter om vem de tilltänkta adoptivföräldrarna är. Enligt fjärde stycket gäller första–tredje styckena även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller annan som enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Det innebär att kravet på samtycke och undantagen från kravet på samtycke liksom kravet på information gäller även för dem. Om två särskilt förordnade vårdnads- havare finns, följer av bestämmelsen att samtycke måste inhämtas från båda. Paragrafen reglerar endast den situationen att en särskilt förordnad vårdnadshavare faktiskt har förordnats. Om ett barn saknar föräldrar kan det finnas anledning att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Frågan om adoption aktualiseras oftast först i ett senare skede. Det finns dock inget hinder mot att beslut om adoption fattas utan att en särskilt förordnad vårdnadshavare först har utsetts.