prop · H503196 · 2018-03-27 00:00:00 — Därutöver stad- gas i artikel 62 vissa skyldigheter för den sakkunniga personen. En upplysningsbestämmelse bör införas i läkemedelslagen om att bestämmelser om tillverkning av tilläggsläkemedel och prövningsläke- medel för människor finns i kapitel IX i EU-förordningen. Av artiklarna 64 och 65 framgår att de läkemedel som avses är de som inte har god- känts för försäljning eller som har godkänts för försäljning men ändras och denna ändring inte omfattas av godkännandet för försäljning. Denna begränsning bedöms inte behöva anges i den föreslagna bestämmelsen eftersom den endast är en upplysningsbestämmelse. Vidare bör det i samma bestämmelse anges att bestämmelser även finns i kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569. Den förordningen är en komplettering av EU-förordningen om kliniska läkemedelsprövningar. I den förordningen anges principerna och riktlinjerna för god tillverk- ningssed för de prövningsläkemedel för människor som får tillverkas eller importeras efter det att ett tillstånd enligt artikel 61.1 i EU-förord- ningen om kliniska läkemedelsprövningar har meddelats. Av artikel 65 i EU-förordningen framgår att tilläggsläkemedel ska tillverkas i enlighet med sådan god tillverkningssed som avses i artikel 63.1 eller minst motsvarande krav för att säkerställa att det är av tillräckligt hög kvalitet. Därmed ska bestämmelserna i kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569 även beaktas vid tillverkning av tilläggsläkemedel. Hänvisningarna till EU-förordningarna bör vara dynamiska, dvs. avse EU-förordningarna vid var tid gällande lydelser. Eftersom EU-för- ordningarna är direkt tillämpliga och syftet med hänvisningen är att upp- lysa om att EU-förordningarna gäller, är det lämpligast att tillämpa en dynamisk hänvisning. I svensk rätt finns krav på tillverkningstillstånd i 8 kap. 2 § läkemedels- lagen. I den bestämmelsen anges att yrkesmässig tillverkning av läke- medel kräver tillstånd av . Att tillstånd krävs för tillverkning av prövningsläkemedel framgår av artikel 61.1 i EU-förordningen. I 8 kap. 2 § läkemedelslagen föreslås det att ett tillägg införs om att tillstånd till tillverkning av prövningsläke- medel i enlighet med artikel 61 i EU-förordningen meddelas av Läke- medelsverket. Tillstånd enligt 61.1 avser prövningsläkemedel som inte är godkända för försäljning. Av artikel 64 framgår att tillstånd enligt artikel 61.1 även ska meddelas för tillverkning av prövningsläkemedel som har godkänts för försäljning men där ändringar av läkemedlet inte omfattas av godkännandet. Vidare anges det vissa undantag från kravet på tillstånd i artikel 61.5. Dessa begränsningar får anses följa av ovan föreslagna lydelse i 8 kap. 2 §. Nedan finns en närmare redogörelse för undantagen från kravet om tillstånd i artikel 61.5. Bestämmelsen reglerar vilken myndighet i som ska meddela tillstånd till tillverkning enligt EU-förordningen. Det är därför ändamåls- enligt att hänvisningen till bestämmelsen i EU-förordningen är dynamisk, dvs. avse bestämmelsen i den gällande lydelsen. Undantag från kravet på tillverkningstillstånd I artikel 61.5 anges undantag från kravet på tillverkningstillstånd. Det är tre processer som undantas från tillståndskravet. Två av processerna är ommärkning eller ompackning av prövningsläkemedel samt beredning av radioaktiva läkemedel som används i diagnostiska prövningsläkemedel. För att undantaget från tillståndskravet ska gälla krävs det att processerna utförs på sjukhus, primärvårdsinrättningar eller klinik av farmaceuter eller andra personer som enligt nationell rätt är behöriga att utföra detta. Vidare stadgas ett tredje undantag och det avser läkemedel som bereds på apotek enligt ett recept för en enskild patient eller läkemedel som bereds på apotek enligt indikationerna i en farmakopé och som ska delas ut till de patienter som betjänas av i fråga. Beredningen ska då utföras på sjukhus, primärvårdsinrättningar eller kliniker enligt gällande lagstiftning inom den berörda medlemsstaten. I samtliga undantagsfall ska det aktuella läkemedlet vara avsett att användas på sjukhus, primär- vårdsinrättningar eller klinik som deltar i samma kliniska prövning i samma medlemsstat. Enligt ovan föreslagna tillägg i 8 kap. 2 § läkemedelslagen framgår att meddelar beslut om tillstånd till tillverkning av pröv- ningsläkemedel för människor i enlighet med artikel 61 i EU-förord- ningen. Hänvisningen till artikel 61 innebär att tillstånd inte behöver meddelas för de processer som anges i artikel 61.5. Enligt artikel 61.1 krävs även tillstånd till import av prövningsläkemedel. I likhet med vad som gäller för tillverkning finns de krav som ska upp- fyllas för att få sådant tillstånd i artikel 61.2. Enligt bestämmelsen ska ut- rymmen, den tekniska utrustningen och kontrollmöjligheterna motsvara kraven i EU-förordningen och sökanden ska ha tillgång till minst en sak- kunnig person. I artikel 61.3 anges de uppgifter som tillståndsansökan ska innehålla. Artikel 61 omfattar sådana prövningsläkemedel som inte är godkända för försäljning eller som har godkänts för försäljning men som ändras och denna ändring inte omfattas av godkännandet av försäljning (jfr artikel 64). I kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569 finns bestäm- melser om import av prövningsläkemedel. Exempelvis anges det i artikel 3.2 att innehavaren av det tillstånd som avses i artikel 61.1 i EU-förord- ningen om kliniska läkemedelsprövningar ska säkerställa att produkterna vid import har tillverkats enligt kvalitetsnormer som minst är likvärdiga med dem som fastställs i förordningen och i EU-förordningen om kliniska läkemedelsprövningar. Innehavaren ska också se till att tredje- landstillverkaren har tillstånd eller är behörig i enlighet med det landets lagar att tillverka prövningsläkemedlet i det tredjelandet. Av 9 kap. 1 § läkemedelslagen framgår att läkemedel får importeras från ett tredjeland endast av den som har tillverkningstillstånd eller särskilt tillstånd till import. Ett särskilt tillstånd till import får meddelas av . Av bestämmelsens andra stycke framgår att Läke- medelsverket får besluta om sådant särskilt importtillstånd vad gäller prövningsläkemedel. Denna punkt bör ändras till att avse prövnings- läkemedel för djur eftersom även fortsättningsvis ska få meddela särskilt importtillstånd till dessa prövningsläkemedel. I avsnitt 6.6 finns förslag till tillägg i bestämmelsen i 9 kap. 1 § läke- medelslagen gällande tillstånd till import av tilläggsläkemedel. I anled- ning av artikel 61 bör det i bestämmelsen i läkemedelslagen läggas till att, med undantag av första och andra styckena, ska tillstånd till import av prövningsläkemedel meddelas i enlighet med artikel 61 i EU-förord- ningen och att det är som meddelar sådant tillstånd. Av bestämmelsen ska det framgå att detta tillstånd till import avser sådana prövningsläkemedel för klinisk prövning på människor som inte är godkända för försäljning eller som är godkända för försäljning men eventuella ändringar av det godkända läkemedlet inte omfattas av godkännandet för försäljning. Hänvisningen till EU-förordningens bestämmelse om tillstånd till import bör vara dynamisk, dvs. avse bestämmelsen vid var tid gällande lydelse, eftersom det gäller en upplysning och EU-förordningen är direkt tillämplig. Krav på den som importerar prövningsläkemedel Bestämmelsen i 9 kap. 2 § läkemedelslagen innehåller krav på att den som importerar läkemedel och mellanprodukter anlitar en sakkunnig per- son som ansvarar för kontroller av varje tillverkningssats av läkemedel som importeras från ett land utanför Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES). I artikel 61.2, och med beaktande av artikel 64 i EU-förordningen, anges att den som importerar sådana prövningsläkemedel som inte god- känts för försäljning eller som inte ska användas i enlighet med meddelat godkännande, ska ha tillgång till en sakkunnig person. Vidare anges det i artikel 62 de skyldigheter sakkunniga personer har. Ytterligare skyldig- heter för dessa personer anges i kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569. Bestämmelserna i har företräde framför de krav som anges i läkemedelslagens bestämmelser. Det före- slås därför att det i 9 kap. 2 § andra stycket införs en upplysningsbestäm- melse om att bestämmelser om import av prövningsläkemedel för människor i ovan nämnda omfattning finns i EU-förordningarna. Efter- som det är fråga om en upplysningsbestämmelse anges endast EU-för- ordningarnas bestämmelser respektive namn och inte vilken lydelse av dessa som det hänvisas till (dynamisk hänvisning). Ändrad reglering i läkemedelslagen gällande radioaktiva läkemedel Som anges ovan finns det i artikel 61.5 undantag från tillståndskravet och ett av dessa undantag gäller beredning av sådana radioaktiva läkemedel som används i diagnostiska prövningsläkemedel under förutsättning att beredningen utförs på sjukhus, primärvårdsinrättningar eller klinik av farmaceuter eller andra personer som enligt nationell rätt är behöriga att utföra detta. Vidare anges det i bestämmelsen att det aktuella läkemedlet ska vara avsett att användas på sjukhus, primärvårdsinrättningar eller klinik som deltar i samma kliniska prövning i samma medlemsstat. Av det föreslagna tillägget i 8 kap. 2 § läkemedelslagen framgår att ska meddela sådana tillstånd till tillverkning som avses i artikel 61. Ett liknande tillägg föreslås i 9 kap. 1 § läkemedels- lagen gällande tillstånd till import av tilläggsläkemedel och vissa prövningsläkemedel. I 10 kap. 1 § andra stycket läkemedelslagen anges att radioaktiva läke- medel endast får beredas på sjukhus eller apotek och dessa läkemedel får endast användas på sjukhus, om för ett enskilt fall inte medgett annat. Bestämmelsen omfattar således i sin nuvarande lydelse även tillverkning och import av prövningsläkemedel och tilläggsläke- medel som är radioaktiva. För att anpassa svensk rätt till EU-förord- ningens bestämmelser bör det i 10 kap. 1 § andra stycket läkemedels- lagen anges upplysningsvis att det finns bestämmelser i kapitel IX i EU- förordningen om tillverkning av radioaktiva läkemedel som ska användas som tilläggsläkemedel och om tillverkning och import av radioaktiva prövningsläkemedel för människor. De prövningsläkemedel och tilläggs- läkemedel som kommer att omfattas är de som inte har godkänts för försäljning eller som har godkänts för försäljning men läkemedlet ändrats och denna ändring inte omfattas av godkännandet för försäljning, jfr artiklarna 64 och 65. Dessa begränsningar behöver dock inte anges i 10 kap. 1 § eftersom tillägget i den bestämmelsen endast är en upplys- ningsbestämmelse. Som ovan nämns så finns kompletterande bestämmel- ser även i kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569. En upplysning om denna EU-förordning bör också införas i 10 kap. 1 § läkemedelslagen. Ytterligare bestämmelser kan meddelas av Läke- medelsverket med stöd av bland annat verkställighetsföreskrifter (jfr avsnitt 6.15). Eftersom EU-förordningarna är direkt tillämpliga och syftet med hän- visningen är att upplysa om att dessa förordningarna gäller, är det lämpligast att hänvisningen till EU-förordningarna är dynamisk, dvs. avse vid var tid gällande lydelse av förordningarna. Ytterligare ändringar i läkemedelslagen Som ovan framgår återfinns i EU-förordningen de krav som ställs på till- verkning av de prövningsläkemedel och tilläggsläkemedel som inte är godkända för försäljning eller som inte avses användas enligt meddelat godkännande för försäljning. Krav finns även gällande import av pröv- ningsläkemedel som inte är godkända för försäljning eller som inte avses användas enligt meddelat godkännande för försäljning. I 9 kap. 5 § läkemedelslagen uppställs vissa krav gällande import av aktiva substanser avsedda för humanläkemedel. Sådan import får enligt bestämmelsen endast ske om de har tillverkats i enlighet med standarder Prop. 2017/18:196 som är åtminstone likvärdiga med god tillverkningssed och om de åtföljs av en skriftlig bekräftelse från behörig myndighet i exportlandet vilken utvisar att god tillverkningssed har följts. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer har i 18 kap. 7 § läkemedelslagen bemyndigats att meddela föreskrifter om undantag från kravet på skriftlig bekräftelse från skyldigheten att företa kontroll av tillverkningssatserna. De krav som anges i 9 kap. 5 § läkemedelslagen är ett genomförande av artikel 46 b i direktiv /83. Detta direktiv omfattar dock inte läkemedel som används för forskning och utveckling (jfr artikel 3.3 i det direktivet). Inte heller i EU-förordningen anges att direktivets artikel 46 b ska tillämpas på prövningsläkemedel eller tilläggsläkemedel. Det föreslås därför att en ändring görs i 9 kap. 5 § läkemedelslagen varigenom det framgår att kraven i 9 kap. 5 § inte gäller för aktiva substanser avsedda för tilläggsläkemedel eller prövningsläkemedel för klinisk prövning på människor i den mån dessa läkemedel inte har godkänts för försäljning eller har godkänts för försäljning men läkemedlet ändras och denna ändring inte omfattas av godkännandet för försäljning. Bestämmelsen är utformad med beaktande av förslag. 6.8Förmedling och distribution av prövningsläkemedel Regeringens förslag: Det ska införas ett tillägg i lagen om handel med läkemedel om att prövningsläkemedel för människor och för djur får förmedlas samt distribueras av den som har tillstånd att bedriva partihandel med läkemedel inom Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt om förslaget. () anser att EU- förordningen reglerar frågan om vad som gäller avseende tillstånd att distribuera prövningsläkemedel och motsätter sig promemorians bedöm- ning att förordningen inte innehåller sådana bestämmelser. Med tanke på den oklarhet som länge funnits i distributionsfrågan och då departementspromemorian inte tydliggör vad som avses ska gälla, ser LIF behov av att det tydliggörs att prövningsläkemedel inte behöver distribueras via apotek i . LIF föreslår att det i lagen (2009:366) om handel med läkemedel förtydligas att prövningsläkemedel för människor och för djur samt tilläggsläkemedel får förmedlas samt distribueras av den som bedriver partihandel med läkemedel inom EU. ASCRO anför att är ett av få EU-länder som har särkrav avseende distribution av prövningsläkemedel. ASCRO anser därför att det vore bra om det tydliggörs att prövningsläkemedel framöver inte behöver distribueras via apotek i . Skälen för regeringens förslag: I promemorian anfördes det att och rådets förordning (EU) nr 536/2014 av den 16 om kliniska prövningar av humanläkemedel och om upp- 2017/18:196 hävande av direktiv /20/EG inte innehåller bestämmelser om distri- butionen av prövningsläkemedel eller tilläggsläkemedel inom medlems- Vidare angavs det att detta inte heller regleras av direktiv 2001/20/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra för- fattningar rörande tillämpning av god klinisk sed vid kliniska prövningar LIF anser att förordningen är tydlig i fråga om vad som gäller avseende tillstånd att distribuera prövningsläkemedel och motsätter sig därför den uppfattning som presenteras i promemorian. LIF anger att det i förord- ningens kapitel IX om tillverkning och import av prövningsläkemedel och tilläggsläkemedel framgår samtliga krav som måste vara uppfyllda för att sökanden ska få tillstånd till sådan tillverkning respektive import, däribland att uppgift ska lämnas om till vilket ställe i unionen som prövningsläkemedlen ska importeras. LIF anför vidare att skälet till införande av dessa bestämmelser återfinns i skäl 55 i ingressen till för- ordningen, där det framgår att syftet med att fastställa regler om tillverk- ning och import av prövningsläkemedel och tilläggsläkemedel bl.a. är att möjliggöra distribution av prövningsläkemedel och tilläggsläkemedel till prövningsställen i hela unionen. Däri anges också att reglerna bör medge viss flexibilitet, under förutsättning att försökspersonernas säkerhet eller tillförlitligheten och robustheten hos de data som genereras vid den kliniska prövningen inte äventyras. LIF finner att förutsättningarna för tillstånd till import av prövningsläkemedel är uttömmande reglerade i Den som uppfyller kraven ska således få importtillstånd. anför vidare att enligt 3 kap. 1 § lagen om handel med läkemedel får till- verkare bedriva partihandel med de läkemedel som omfattas av tillverk- Enligt 3 kap. 3 § 7 samma lag får den som bedriver partihandel med läkemedel distribuera prövningsläkemedel. ständighetens skull framhåller LIF att partihandelns leveransskyldighet till öppenvårdsapoteken enligt 3 kap. 3 § 6 nämnda lag inte heller ställer hinder i vägen för en mer flexibel distribution av prövningsläkemedel i , inkluderande att även läkemedelsföretag, som uppfyller kraven för importtillstånd, kan leverera prövningsläkemedel direkt till pröv- Med tanke på den oklarhet som länge funnits i distributionsfrågan och då departementspromemorian inte tydliggör vad som avses ska gälla, ser LIF behov av att det tydliggörs att prövningsläkemedel inte behöver distribueras via apotek i . LIF anser att förslaget i departements- promemorian bör förtydligas och lyda: ”I lagen om handel med läke- medel ska tillägg införas om att prövningsläkemedel för människor och för djur samt tilläggsläkemedel får förmedlas samt distribueras av den som bedriver partihandel med läkemedel inom EU”. LIF ser vidare att tillsynsmyndigheten bör publicera en vägledning eller ett allmänt råd där det med tydlighet framgår att prövningsläkemedel kan distribueras från hela EU direkt till prövningsstället utan att passera ett svenskt apotek. ASCRO anför att är ett av få EU-länder som har särkrav avse- ende distribution av prövningsläkemedel. ASCRO anser därför att det vore bra om det tydliggörs att prövningsläkemedel framöver inte behöver distribueras via apotek i . Av 3 kap. 3 § lagen om handel med läkemedel framgår att prövnings- läkemedel får distribueras av den som har tillstånd att bedriva parti- Med partihandel avses, enligt 1 kap. 4 § samma lag, verksamhet som innefattar anskaffning, innehav, export, leverans eller försäljning. Försäljningen får dock inte vara att anse som detaljhandel. Med uttrycket detaljhandel avses i lagen en försäljning till konsument, sjukvårds- huvudman, sjukhus eller annan sjukvårdsinrättning eller till den som är behörig att förordna läkemedel. Av 3 a kap. 2 § lagen om handel med läkemedel anges att prövnings- läkemedel även får förmedlas av den som anmält denna verksamhet till behörig myndighet i den stat inom EU som personen har fast adress i. Enligt 1 kap. 4 § är förmedling en verksamhet som är knuten till försälj- ning eller köp av humanläkemedel och som inte är att anse som parti- handel. Vidare ska verksamheten ske utan fysisk hantering genom själv- ständig förhandling åt en juridisk person. Som anges i avsnitt 6.7 föreslås att uttrycket prövningsläkemedel i läkemedelslagen (2015:315) ersätts med ”prövningsläkemedel för människor” och ”prövningsläkemedel för djur”. Uttrycket prövningsläke- medel i 3 kap. 3 § och 3 a kap. 2 § lagen om handel med läkemedel ska följdenligt ändras till de nya begreppen. Därutöver föreslås det i avsnitt 6.6 att uttrycket tilläggsläkemedel ska införas i läkemedelslagen. I samma avsnitt föreslås också tillägg i nämnda bestämmelser i lagen om handel med läkemedel som innebär att även tilläggsläkemedel får förmedlas samt att den som bedriver parti- handel får distribuera tilläggsläkemedel. Enligt 3 kap. 1 § lagen om handel med läkemedel får den som har till- stånd till att bedriva partihandel eller tillverkning i en stat inom EES bedriva partihandel i . får meddela sådana till- stånd till den som uppfyller kraven i 3 kap. 3 § nämnda den lagen. Som LIF anger så finns bestämmelser om tillstånd till tillverkning och import i EU-förordningen. Den förordningen innehåller dock inte regler om partihandel och förmedling av de aktuella läkemedlen. Emellertid innebär ändringen i 3 kap. 3 § att prövningsläkemedel för människor och för djur samt tilläggsläkemedel får förmedlas samt distribueras av den som bedriver partihandel med läkemedel inom EU, i likhet med vad LIF angett. Frågan om prövningsläkemedel kan distribueras från hela EU direkt till prövningsstället utan att passera ett svenskt apotek är delvis en annan frågeställning som inbegriper bestämmelserna om detaljhandel till konsumenter och till hälso- och sjukvården samt bestämmelser om sjuk- husens läkemedelsförsörjning i 2, 4 och 5 kap. lagen om handel med läkemedel. Enligt lagen om handel med läkemedel och Läkemedels- verkets föreskrifter (LVFS 2011:19) om kliniska läkemedelsprövningar på människor får dessa läkemedel distribueras genom sjukhusapotek, öppenvårdsapotek och av den som har tillstånd att bedriva partihandel. Prövningsläkemedel till sjukhuskliniker får enligt föreskrifter distribueras av de funktioner eller aktiviteter som utgör sjuk- husapotek i lagens mening medan prövningsläkemedel till primärvården får distribueras av apotek som har öppenvårdsapotekstillstånd, eller av den som har tillstånd att bedriva partihandel. Detta leder till att en sponsor kan behöva använda olika distributionsvägar vid kliniska läke- medelsprövningar som genomförs vid prövningsställen som finns inom såväl som utanför sjukhus. 2017/18:196 Som anges i ingressen till EU-förordningen så fastställs det regler om tillverkning och import av prövningsläkemedel och tilläggsläkemedel i EU-förordningen för att bl.a. möjliggöra distribution av dessa läkemedel till prövningsställen i hela unionen. Förordningen innehåller inte bestäm- melser om distribution och förmedling. Förslag om apotekens distribu- tion och andra förslag rörande distribution av prövnings- och tilläggs- läkemedel kommer därmed inte att lämnas i denna proposition. Sådana ändringar får utredas separat. I detta sammanhang kan nämnas att Nya apoteksmarknadsutredningen har i tilläggsdirektiv fått i uppdrag att lämna förslag till en effektiv och patientsäker distribution av prövnings- läkemedel till försökspersoner och prövningsställen (dir. 2016:105, dir. 2017:51 och dir. 2017:91). Uppdraget ska redovisas . Regeringens bedömning: har ett fungerande ersättnings- system för skador till följd av deltagande i kliniska läkemedelspröv- Regeringens förslag: I läkemedelslagen ska införas ett krav på att en sponsor för en klinisk läkemedelsprövning på människor ska vara skyldig att genom försäkring eller på annat sätt garantera att försökspersonen får ersättning för den händelse sponsorn eller prövaren blir skyldig att betala sådan. garantin ska i dessa fall vara förenlig med riskens karaktär och Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning och i huvudsak också med regeringens förslag. promemorian föreslogs dock att kravet om ersättningsgaranti från sponsor skulle reglers i läkemedelsförordningen (2015:458). Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot bedömningen. läns landsting, och Kliniskt forskningscentrum vid välkomnar förslaget att i förordning reglera sponsorns skyldighet gällande ersättning för skador. instanser, bl.a. , , , Kommuner och Landsting (SKL) och Nationella biobanksrådet lyfter fram att ett EU-lands godkännande av klinisk läkemedelsprövning även kan omfatta andra EU-länder samt att så kallade ”tysta godkännanden” kan förekomma. påpekar att det framgår av genomgången av medlemsländernas ersätt- ningssystem vid skador att det kan förekomma fall då varken motsvarig- heten till läkemedelsförsäkringen, produktansvarslagen, skadeståndslag- stiftningen eller patientskadelagen blir tillämplig. Vidare är det för patientens del väsentligt att ett anspråk på ersättning kan ske genom ett administrativt förfarande i hemlandet. Mot den bakgrunden finner remissinstanserna att information till svenska patienter eller deras ställ-