prop · H503174 · 2018-03-20 00:00:00 — Dessutom finns enligt de bestämmelser som 3 § 16 terroristbrottslagen hänvisar till en viss kriminalisering av utveck- ling av radiologiska och nukleära vapen utan tillstånd. För att ändringarna i punkt 1 f i direktivet ska genomföras i svensk rätt bör alltså 3 § terroristbrottslagen kompletteras med hänvisningar till rele- vanta gärningar i de ovan nämnda lagarna, nämligen •uppsåtligt brott enligt 25 § första stycket 1 och 2 kärntekniklagen samt motsvarande grova brott enligt 25 a § samma lag (i en ny punkt 19) och •uppsåtligt brott enligt 9 kap. 2 § 1 strålskyddslagen (2018:000) som avser tillståndsplikt enligt 6 kap. 1 § samma lag avseende sådan verksamhet som avses i 1 kap. 7 § 1 och 2 samma lag (i en ny punkt 20). I linje med dessa ändringar bör även hänvisningen i punkten om smuggling och grov smuggling enligt 3 och 5 §§ lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen) utvidgas till att omfatta även såda- na varor som omfattas av de ovannämnda punkterna. Till följd av de öv- riga ändringarna ändras vidare den punktens nummer från 18 till 21. Det kräver en följdändring i 1 § andra stycket smugglingslagen, som hänvisar till punkten. Utvidgningen av 3 § 21 terroristbrottslagen innebär också att smugglingslagens bestämmelser om befogenheter för att förhindra, utre- da och beivra vissa brott, som bl.a. gäller vid sådana terroristbrott som avses i punkten, kommer att omfatta fler gärningar. Punkten om hot utvidgas Punkt 1 j innebär att hot om att begå någon av de övriga gärningar som anges i punktlistan ska kunna utgöra terroristbrott. 2017/18:174 svarande punkt har genomförts genom att uppräkningen i 3 § terrorist- brottslagen avslutas med en punkt om olaga hot och grovt olaga hot, 4 kap. 5 § , som innefattar hot om att begå någon av de gär- ningar som avses i de tidigare punkterna. Som framgår ovan krävs för ge- nomförande av direktivet att punktlistan kompletteras med ytterligare gärningar. Den avslutande punkten bör därför ändras så att den hänvisar även till de nytillagda punkterna. Försök till terroristbrott är redan straffbart Enligt artikel 14.3 i terrorismdirektivet ska försök till brott enligt arti- kel 3 i direktivet vara straffbart, med undantag för innehav enligt arti- kel 3.1 f (dvs. den punkt som avser gärningar med anknytning till vapen) och det brott som avses i artikel 3.1 j (dvs. hot om att begå någon av de andra gärningarna). Ett krav på kriminalisering av försök till samtliga gärningar med de nu nämnda undantagen gäller enligt arti- kel 4.3 (ursprungligen 4.2) i rambeslutet. Enligt 4 § terroristbrottslagen är försök till terroristbrott, i alla gärningsformer, straffbart. Det kan nämnas att även förberedelse eller stämpling till samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra terroristbrott är straffbart enligt samma paragraf. 6.2.2Straffansvaret för rekrytering utvidgas Regeringens förslag: Bestämmelsen om rekrytering i 4 § rekryter- ingslagen utvidgas till att även omfatta den som, i annat fall än som anges i bestämmelsen om offentlig uppmaning, söker förmå någon annan att begå eller annars medverka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet. Regeringens bedömning: Med hänsyn till hur brottet är utformat får direktivets krav på kriminalisering av försök till brott anses vara uppfyllt. Något behov av en särskild försöksreglering finns därför inte. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. avstyrker dock förslaget med hänvisning till att dess konsekvenser för enskilda och soci- alt utsatta människor inte har analyserats tillräckligt och att riskerna med utvidgningen av gällande rätt inte bemöts i tillräcklig grad. I övrigt har några remissinstanser synpunkter på den del av förslaget som syftar till att genomföra direktivets krav på kriminalisering av rekrytering till brott med anknytning till en terroristgrupp, ett brott som i svensk rätt inte mot- svaras av något självständigt brott utan har ansetts genomfört genom be- stämmelser om medverkan, försök, förberedelse och stämpling till terror- istbrott (se avsnitt 6.3.1). anför att detta gör rekryteringsbe- stämmelsen språkligt komplicerad, vilket medför svårigheter att utifrån ordalydelsen bedöma vilka beteenden som är straffbelagda. uni- versitet, som också anser att lagtexten framstår som svårtillgänglig, ifrågasätter behovet av att låta rekryteringsbestämmelsen omfatta rekry- tering som avser att begå eller annars medverka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet. 2017/18:174 anför att förslaget i den del som avser den som försöker förmå någon an- nan till medverkan bör övervägas ytterligare eftersom lagstiftningstek- niken enligt förbundet innebär ett klart avsteg från det vanliga och det straffbara området riskerar att utvidgas och bli otydligt på ett icke rätts- säkert sätt. Även Attunda tingsrätt pekar på tillämpningsproblem till följd av att den lösning som valts för genomförandet av bestämmelsen om brott med anknytning till en terroristgrupp. Skälen för regeringens förslag och bedömning Straffansvar för rekrytering enligt gällande rätt Bestämmelsen om rekrytering i 4 § rekryteringslagen infördes för att ge- nomföra rekryteringsbestämmelserna i artikel 6 i terrorismkonventionen samt artiklarna 3.1 b och 3.2 b i terrorismrambeslutet lydelse. Straffansvaret avser den som söker förmå någon annan, i annat fall än som avses i 3 § (dvs. bestämmelsen om offentlig uppmaning), att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet. Se avsnitt 6.1 om straff m.m. Vad är nytt i direktivets rekryteringsbestämmelse? Artikel 6 i direktivet avser rekrytering för terrorismsyften. Enligt artikeln ska medlemsstaterna säkerställa att värvning av en annan person, för att personen ska begå något av de brott som anges i artikel 3.1 a−i eller i artikel 4 eller bidra till att något av dessa brott begås, utgör en straffbar gärning om den begås uppsåtligen. Det handlar således om rekrytering som avser dels terroristbrott (med undantag för terroristbrott som består i hot om att begå någon av de andra gärningar som omfattas av bestäm- melsen om terroristbrott), dels brott med anknytning till en terroristgrupp (ledande av en terroristgrupp eller deltagande i en terroristgrupps verk- samhet). Den svenska versionen av bestämmelsen har ändrats redaktionellt i för- hållande till rambeslutet där det talas om att ”försöka förmå” i stället för som i direktivet om ”värvning”. I sak innebär direktivets bestämmelse ett utvidgat kriminaliseringskrav genom att den även omfattar värvning av någon för att personen i fråga ska ”bidra till” terroristbrott eller brott med anknytning till en terrorist- grupp. Ett liknande krav finns redan i terrorismkonventionens artikel 6, där rekrytering till terrorism avser att söka förmå en annan person att begå eller ”medverka till” ett terroristbrott, eller att ansluta sig till en sammanslutning eller grupp, i syfte att bidra till att sammanslutningen eller gruppen begår ett eller flera terroristbrott. Konventionens skrivning om rekrytering till medverkan gäller dock enbart medverkan till terrorist- brott (i den mening det har i konventionen) och inte till gärningar mot- svarande artikel 4 i direktivet. En ytterligare skillnad i sak följer av att direktivets terroristbrott, som artikeln hänvisar till, har utvidgats till att omfatta flera gärningar. Vad i direktivet är inte kriminaliserat ? Som angetts omfattar 4 § rekryteringslagen den som söker förmå någon annan att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet. Detta motsvarar väl direktivets krav på kriminalisering av värvning av någon för att han eller hon ska begå eller bidra till terroristbrott. När det gäller rekrytering av någon för att personen ska begå brott med anknytning till en terroristgrupp enligt artikel 4 bedömer regeringen att det finns ett värde i en tydligare reglering så att det inte kan ifrågasättas om rekryteringsbrottet fullt ut motsvarar direktivets krav. Denna del av direktivets bestämmelse är oförändrad i förhållande till rambeslutet och vid genomförandet av rambeslutets och konventionens rekryteringsbe- stämmelse konstaterades det att den som har utfört en rekryteringsgär- ning i enlighet med förslaget till rekryteringsbestämmelse också kan an- ses ha sökt förmå någon att främja terroristbrott. Mot den bakgrunden be- dömdes regleringen motsvara även det som sägs i instrumenten om re- krytering i form av att söka förmå någon att ansluta sig till en grupp i syf- te att bidra till att gruppen begår terroristbrott (prop. 2009/10:78 s. 45 f.). Med ett liknande resonemang ifrågasätter behovet av att ändra bestämmelsen. ställer frågan om med vilken grad av konkretion rekryteringen måste knytas till framtida brottslighet. Om något krav på konkretion i uppsåtet inte är nödvändigt ifrågasätter uni- versitetet om rekryteringsgärningar med det uppsåt som krävs enligt in- strumenten inte redan är kriminaliserade. Regeringen anser att det från praktiska utgångspunkter ligger mycket i den tidigare bedömningen och de synpunkter som framför. I samband med sin uppföljning av medlemsstaternas efterlevnad av terrorismrambeslutet har emellertid ifrågasatt om den svenska rekryteringsbestämmelsen omfattar rekrytering för att delta i en terroristgrupps verksamhet enligt rambeslutets bestämmelse om detta. Det kan också vara svårt att hävda att direktivets bestämmelse är fullt ut genomförd med hänsyn till att det svenska rekryteringsbrottet enbart om- fattar rekrytering till en av de gärningar som enligt avsnitt 6.3.1 får anses motsvara artikel 4 i direktivet (nämligen medverkan till terroristbrott) och inte de övriga gärningarna (försök, förberedelse och stämpling till terroristbrott). I denna del bedömer regeringen därför att lagstiftning krävs. Av detta följer att det också krävs lagstiftning med anledning av direk- tivets krav på rekrytering av någon för att han eller hon ska bidra till att brott med anknytning till en terroristgrupp begås. I enlighet med bedömningen i avsnitt 6.1 bör den nykriminalisering som är nödvändig göras genom en utvidgning av det befintliga rekryterings- brottet. För att rekryteringsbrottet fullt ut ska motsvara direktivets krav på re- krytering som avser att begå brott enligt artikel 4 bör det vara straffbart att söka förmå någon annan att begå någon av de gärningar som mot- svarar den artikeln, dvs. medverkan, försök, förberedelse och stämpling till terroristbrott. I enlighet med hur brottet i övrigt är konstruerat bör emellertid det vidare begreppet särskilt allvarlig brottslighet väljas fram- Medverkan omfattas redan av av rekryterings- Prop. 2017/18:174 brottet, varför endast försök, förberedelse och stämpling behöver läggas När det gäller rekrytering som avser att bidra till brott enligt artikel 4 bör lagstiftningsbehovet lösas genom att det även görs straffbart att söka förmå någon annan att medverka till försök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet. Att låta bestämmelsen omfatta rekrytering som avser medverkan till någon annans medverkan till särskilt allvarlig brottslighet ser regeringen dock inte som nödvändigt. I de flesta fall som i det här sammanhanget har praktisk betydelse bör nämligen gärningar som skulle kunna klassifi- ceras som medverkan till medverkan likväl kunna bedömas som med- verkan. Enligt medverkansregeln i 23 kap. 4 § ska, med vissa undantag, ansvar för viss gärning ådömas inte bara den som utfört gärningen utan även annan som främjat denna med råd eller dåd, dvs. med psykiska eller fysiska medel. Den som inte är att anse som gärnings- man döms, om han har förmått annan till utförandet, för anstiftan av brottet och annars för medhjälp till det. Eftersom direktivets rekryterings- bestämmelse gäller värvning av någon som ska bidra till begåendet av brott, torde det främst vara medverkan i form av medhjälp som har rele- vans för genomförandet. Medhjälp till medhjälp till ett brott bör ofta kunna bedömas också som medhjälp till huvudgärningen. Medhjälp till medhjälp förutsätter ju uppsåt till huvudgärningen och den som bidrar till medhjälpsgärningen främjar också huvudgärningen. Om kedjan blir allt- för lång eller den gärning som innefattar medhjälp till medhjälp är alltför obetydlig, torde det visserligen kunna ifrågasättas om gärningen kan be- dömas som medhjälp till huvudbrottet. I sådana fall kan det emellertid också sättas i fråga om det kan anses handla om att ”bidra till” brott i di- rektivets mening. Att det ytterst finns sådana begränsningar av ansvaret måste därför betraktas som godtagbart vid genomförandet av direktivet. Mot den bakgrunden anser regeringen att det inte finns skäl att låta be- stämmelsen omfatta medverkan till medverkan till särskilt allvarlig brottslighet. Därmed undviks också en lagteknisk lösning som riskerar att göra rekryteringsbestämmelsen alltför teknisk och svårläst. Rekryteringsbestämmelsen bör alltså utvidgas så att den även omfattar den som söker förmå någon annan att begå eller annars medverka till för- sök, förberedelse eller stämpling till särskilt allvarlig brottslighet. Änd- ringen innebär med nödvändighet att lagtexten blir mer omfattande. Re- geringen kan dock inte se att den därigenom, som vissa remissinstanser menar, skulle göra bestämmelsen otydlig. Försök till rekrytering är inbyggt i brottskonstruktionen Enligt artikel 14.3 i terrorismdirektivet ska försök till brott enligt direk- tivets rekryteringsbestämmelse vara straffbart. Kravet på försökskrimina- lisering är nytt i förhållande till rambeslutet – som endast anger att med- lemsstaterna ”får” kriminalisera försök till rekrytering (artikel 4.4 i ter- rorismrambeslutet lydelse) – men ett motsvarande krav gäller enligt artikel 9.2 i terrorismkonventionen. När det svenska rekryteringsbrottet i 4 § rekryteringslagen infördes gjordes bedömningen att något särskilt försöksansvar inte borde införas. 2017/18:174 brottet konstruerats så att det inte förutsätts att gärningsmannen når fram- gång med sitt uppsåt, något som ligger i att verbet ”söker” används i be- stämmelsen. Därmed skulle straffansvaret komma att omfatta också fall av vad som enligt konventionen är att rubricera som försök till rekryter- ing (prop. 2009/10:78 s. 48). Kravet på försökskriminalisering har såle- des beaktats redan i samband med att konventionen genomfördes i svensk rätt och i linje med den bedömning som gjordes då anser reger- ingen att straffansvaret enligt 4 § rekryteringslagen omfattar gärningar som i direktivets mening utgör såväl rekrytering som försök till rekryter- ing. Det saknas därmed behov av en särskild försöksreglering. 6.2.3Straffansvaret för att utbilda förtydligas Regeringens förslag: Bestämmelsen om den som utbildar i vapen- tekniker m.m. i 5 § rekryteringslagen förtydligas genom att det anges att straffansvaret omfattar fall där gärningen har begåtts med vetskap om att mottagaren har för avsikt att använda instruktionerna för att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet. Regeringens bedömning: Med hänsyn till hur brottet är utformat får direktivets krav på kriminalisering av försök till brott anses vara uppfyllt. Något behov av en särskild försöksreglering finns därför inte. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna i allmänhet tillstyrker eller har inga invändningar invändning mot förslaget. anför dock att en kon- struktion baserad på utbildningens karaktär snarare än dess innehåll skulle ha gjort det möjligt att avstå från kravet på vetskap hos den som meddelar instruktionerna. Skälen för regeringens förslag och bedömning Straffansvar för att utbilda enligt gällande rätt Bestämmelsen i 5 § rekryteringslagen infördes för att genomföra utbild- ningsbestämmelserna i artikel 7 i terrorismkonventionen samt artiklarna 3.1 c och 3.2 c i terrorismrambeslutet lydelse. Straffansvaret avser den som meddelar eller söker meddela instruktion- er om tillverkning eller användning av sådana sprängämnen, vapen eller skadliga eller farliga ämnen som är särskilt ägnade att användas för sär- skilt allvarlig brottslighet, eller om andra metoder eller tekniker som är särskilt ägnade för sådant ändamål, om gärningen har begåtts med vet- skap om att instruktionerna är avsedda att användas för särskilt allvarlig brottslighet. Se avsnitt 6.1 om straff m.m. Vad är nytt i direktivets bestämmelse om tillhandahållande av utbildning? Artikel 7 i direktivet avser tillhandahållande av utbildning för terrorism- syften. Enligt artikeln ska medlemsstaterna säkerställa att tillhandahåll- ande av instruktioner om tillverkning eller användning av sprängämnen, skjutvapen, andra vapen eller skadliga eller farliga ämnen, eller om andra särskilda metoder eller tekniker, i syfte att begå något av de brott som an- ges i artikel 3.1 a–i (dvs. terroristbrott med undantag för terroristbrott som består i hot om att begå någon av de andra gärningar som omfattas av bestämmelsen om terroristbrott) eller bidra till att något av dessa brott begås, med vetskap om att de kunskaper som tillhandahålls är avsedda att användas för detta syfte, utgör en straffbar gärning om den begås uppsåt- ligen. Artikeln överensstämmer i huvudsak med sin motsvarighet i terrorism- rambeslutet. En skillnad följer av att direktivets terroristbrott, som arti- keln hänvisar till, har utvidgats till att omfatta flera gärningar. En ytter- ligare skillnad i sak är att artikeln omfattar tillhandahållande av instruk- tioner inte enbart i syfte att begå utan även i syfte att bidra till terrorist- brott. En skrivning som i likhet med direktivet omfattar bidrag till brott finns i artikel 7 i terrorismkonventionen. Med utbildning för terrorism avses enligt den bestämmelsen att meddela instruktioner om tillverkning eller användning av sprängämnen, skjutvapen eller andra vapen, eller skadliga eller farliga substanser, eller särskilda metoder eller tekniker, i syfte att begå eller bidra till förövandet av terroristbrott, med vetskap om att den meddelade förmågan är avsedd att användas för detta ändamål. Gärningen i direktivet är redan kriminaliserad men dagens bestämmelse bör ändå förtydligas Bestämmelsen i direktivet motsvarar, som framgått, i allt väsentligt bestäm- melserna i rambeslutet och konventionen. Det finns därmed anledning att, i enlighet med ställningstagandet i avsnitt 6.1, utgå från de bedömningar som gjordes när rambeslutet och konventionen genomfördes genom införandet av 5 § rekryteringslagen. I sammanhanget bör särskilt uppmärksammas att en tolkning som gjordes vid genomförandet får ytterligare stöd av innehållet i nytillkomna bestämmelser i direktivet och tilläggsprotokollet om mot- tagande av utbildning för terrorismsyften. Tolkningen gäller skrivningar- na om syfte och vetskap. Bestämmelserna om tillhandahållande av ut- bildning i konventionen och rambeslutet, liksom nu även direktivet, för- utsätter för straffbarhet dels ett syfte att begå eller, såvitt gäller direktivet och konventionen, bidra till att terroristbrott begås, dels en vetskap om att de kunskaper som tillhandahålls är avsedda att användas för detta syf- te. Enligt propositionen framstod den exakta innebörden av kravet på vet- skap inte som helt klar, men bedömningen gjordes att det rimligen måste innebära att den som meddelar utbildningen vet att eleven eller mottag- aren avser att använda den förvärvade förmågan för att föröva relevant brottslighet, och att mottagaren verkligen har avsikt att använda kunskapen i terroristsyfte (prop. 2009/10:78 s. 46). Slutsatsen var således att kravet på syfte inte hänför sig till utbildaren utan till mottagaren. Den tolkningen stöds av artikel 8 i direktivet om mottagande av utbildning för terrorismsyften. Enligt den artikeln förutsätts att mottagaren har som syfte att begå terroristbrott eller bidra till att terroristbrott begås. På motsvaran- de sätt avser artikel 3 i tilläggsprotokollet mottagande av utbildning i syf- te att begå eller bidra till terroristbrott (se vidare avsnitt 6.2.4). Även om det alltså finns anledning att utgå från det tidigare genomför- andet, anser regeringen att det i ett avseende finns skäl att förtydliga 5 § 2017/18:174 rekryteringslagen. Enligt regeringens uppfattning bör det framgå av lag- texten att mottagarens avsikt, vilken utbildaren alltså ska ha vetskap om, kan omfatta inte enbart att begå utan även att annars medverka till sär- skilt allvarlig brottslighet. Detta kan visserligen anses följa av formuler- ingen att gärningen ska ha begåtts med vetskap om att instruktionerna är avsedda att användas ”för” särskilt allvarlig brottslighet, vilket kan läsas som att det även innefattar ett syfte att medverka till sådan brottslighet. Det framstår dock som önskvärt att mer uttryckligen återspegla direktivets och konventionens skrivningar om bidrag till terroristbrott. I stället för vetskap om att instruktionerna är avsedda att användas ”för särskilt allvarlig brottslighet” bör bestämmelsen, som det även finns anledning att se över redaktionellt, därför tala om ”vetskap om att mottagaren har för avsikt att använda instruktionerna för att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet”. Försök att utbilda är inbyggt i brottskonstruktionen Artikel 14.3 i terrorismdirektivet ställer krav på kriminalisering av försök till brott enligt direktivets bestämmelse om tillhandahållande av utbild- ning. Kravet på försökskriminalisering är nytt i förhållande till rambe- slutet – som endast anger att medlemsstaterna ”får” kriminalisera försök till brottet (artikel 4.4 i terrorismrambeslutet lydelse) – men ett motsvarande krav gäller enligt artikel 9.2 i terrorismkon- ventionen. När 5 § rekryteringslagen infördes konstaterades att denna be- stämmelse, som inte bara avser att någon faktiskt meddelar instruktioner utan också att någon ”söker meddela” instruktioner, omfattar fall där ut- bildaren har gjort vad som å dennes sida är tillräckligt för att förmedla in- struktionerna, men där dessa av någon anledning inte nått fram till någon mottagare (prop. 2009/10:78 s. 48). I linje med den bedömningen anser re- geringen att regleringen i praktiken motsvarar direktivets krav på försöks- kriminalisering och att något särskilt försöksansvar inte bör införas. Straffansvaret för att utbilda sig förtydligas och Regeringens förslag: Bestämmelsen om den som utbildar sig i vapentekniker m.m. i 5 a § rekryteringslagen utvidgas så att själv- studier och deltagande i legitim utbildning omfattas av straffansvaret. Den straffbara handlingen ändras från att ”ta emot” till att ”ta del av” instruktioner som avses i 5 §. Vidare ska det inte längre krävas att meddelandet av instruktionerna varit särskilt ägnat att främja särskilt Dessutom förtydligas kravet på avsikt genom att straffansvaret ska omfatta fall där avsikten varit att använda instruk- tionerna ”för att begå eller annars medverka till” särskilt allvarlig Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att den straffbara handlingen ska formuleras så att den består i att hämta in eller ta emot instruktioner som avses i 5 §. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. en är välavvägd utifrån nuvarande förutsättningar och skulle ge ökade Prop. 2017/18:174 möjligheter att tidigt ingripa i förhållande till gärningsmän som agerar på egen hand i syfte att begå terroristbrott. Den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism framhåller straffan- svar för självbildning som ett exempel på när det är rimligt med en för- hållandevis långsträckt kriminalisering i syfte att i ett tidigt skede för- hindra terroristbrott.