prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Regeringen anser att det inte finns behov av att i lag ge ytterligare direktiv om vilka åtgärder som utredaren särskilt ska vidta för att försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning. De krav på att lämna infor- mation som utredningens förslag innehåller tas med regeringens förslag om hand i bestämmelser som är generellt tillämpliga i adoptionsärenden, framför allt i den allmänna bestämmelsen om barnets delaktighet (avsnitt 7.2) och kravet på att alla som lämnar sitt samtycke till adoption ska ha fått information innan samtycket lämnas (avsnitt 7.3 och 8.4). bestämmelser ska tillämpas även inom ramen för adoptionsutredningen. Som framgår nedan kan det ofta vara så att utredaren kan konstatera att kraven på information och delaktighet redan är uppfyllda. internationell adoption har det i många fall redan genomförts en utredning som kan godtas i detta avseende. ska anpassas efter omständigheterna i det enskilda fallet bör alltid ta sin utgångspunkt i den utredning som redan finns i ärendet. Vid internationell adoption finns ofta utredning, både från socialnämnden och från barnets ursprungsstat. Även vid natio- nell adoption kan det finnas befintlig utredning. Avsikten är inte att utredaren ska utreda sådant som redan har blivit utrett, oavsett om det har skett i eller i ett annat land. Avsikten är att det när utredningen är färdig ska finnas ett komplett underlag för domstolens bedömning. I vissa fall kan det innebära att adoptionsutredningen blir ganska be- gränsad. Så kan vara fallet om det finns en relativt färsk medgivande- utredning angående sökandena och en utförlig utredning med nödvändiga samtycken från ursprungsstaten. Kravet på att utredaren ska försöka klar- lägga barnets och föräldrarnas inställning innebär inte att dessa personer alltid måste höras inom ramen för adoptionsutredningen. Om det redan finns underlag om barnets och föräldrarnas inställning, kan detta vara tillräckligt. Utredaren får bedöma om barnets och föräldrarnas inställning har klarlagts genom den befintliga utredningen. På motsvarande sätt krävs att det bedöms om de samtycken som lämnats kan godtas. I andra fall måste utredningen bli mer omfattande. Så kan framför allt vara fallet vid nationella adoptioner där det inte finns någon eller endast begränsad utredning . Även vid internationella adoptioner kan det behöva genomföras ytterligare utredning. Så kan framför allt vara fallet vid adoptioner som inte genomförs genom en auktoriserad adoptions- sammanslutning eller adoptioner där inte är tillämplig. Förbundet menar att det för att kravet på utredning ska vara uppfyllt alltid bör ha gjorts en barnavårdsutredning i barnets ursprungsstat och att en myndighet eller behörig organisation ska ha tagit ställning till att en adoption till utlandet är till barnets bästa och till att nödvändiga samtycken har inhämtats. Regeringen bedömer att det oftast får anses nödvändigt att dessa krav är uppfyllda men bedömningen av vilken utredning som behövs måste alltid avgöras utifrån omständig- heterna i det enskilda fallet (jfr JO 1960 s. 61). I den enkätundersökning som utredningen har genomfört framgår att vissa kommuner tycks anse att de inte har någon skyldighet att utreda barnets hemförhållanden om adoptionen förmedlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning. Regeringen anser att det förhållandet att adoptionen förmedlas av en adoptionssammanslutning kan innebära att utredningsåtgärderna normalt kan begränsas. I utredarens uppdrag ligger dock att kontrollera att tillräckligt underlag finns i ärendet. Om utredning i något avseende saknas kan en kontakt tas med adoptionssammanslut- ningen och det bör övervägas hur utredningen lämpligen kan komplette- ras. Om det rör sig om en enskild adoption, är det i stället sökanden som i första hand måste tillhandahålla underlaget. Att utredaren ser till att det finns ett tillräckligt underlag för bedömningen är vidare nödvändigt med hänsyn till att utredaren med regeringens förslag alltid ska lämna ett förslag till beslut (se nedan). Det faktum att barnet finns i utlandet inne- bär inte i sig att utredaren kan underlåta att försöka kontakta barnet när det behövs (jfr JO 2009/10 s. 321). 2017/18:121 Det bör beaktas att det inte alltid är möjligt för utredaren att komplettera en bristfällig utredning. Framför allt finns det gränser för vilka utredningsåtgärder som en utredare i en svensk kommun kan genomföra när det gäller omständigheterna i ett annat land. I vissa fall lär utredaren få konstatera att det saknas tillräckligt underlag för att besluta om adoption. Innan en sådan slutsats dras måste utredaren dock ha vid- tagit rimliga åtgärder för att försöka komplettera utredningen. Liksom i mål om vårdnad, boende och umgänge är det i adoptions- ärenden viktigt att underlaget är så klart och tydligt som möjligt (jfr prop. 2005/06:99 s. 59). ska inte endast vara en samling fakta om barnet och sökanden utan bör även innehålla bedömningar. Enligt utredningens undersökning lämnas i stor utsträckning förslag till beslut av den som genomför adoptionsutredningen inför socialnämndens beslut om yttrande till domstolen. För att tydliggöra att detta ska ingå i redovisningen av adoptionsutredningen bör det i lag anges att utredaren ska redovisa vad som har framkommit vid utred- ningen till domstolen och lämna ett förslag till beslut. Den som genomför en vårdnadsutredning ska vid redovisningen av uppdraget lämna ett förslag till beslut om det inte är olämpligt (6 kap. 19 § fjärde stycket för- äldrabalken). Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det faktum att en adoption – till skillnad från ett beslut om vårdnad, boende och umgänge – är oåterkallelig innebär att det är särskilt viktigt att utredaren alltid lämnar ett beslutsförslag. Regeringen anser därför att det inte bör finnas några undantag från kravet på att utredaren lämnar ett förslag till beslut. Regeringen delar utredningens bedömning att det behövs vägledning när det gäller genomförandet av adoptionsutredningen. Sådan vägledning kan leda till högre kvalitet och större enhetlighet i adoptionsutredningar- na. Regeringen förutsätter att Myndigheten för familjerätt och föräldra- skapsstöd ser över de föreskrifter som gäller i syfte att anpassa dem till den nya lagstiftningen (Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöds allmänna råd om socialnämndens handläggning av ärenden om adoption, HSLF-FS 2017:48). har utöver föreskrifterna även gett ut en (tens handläggning av internationella och nationella adoptioner). tillbaka ansvarar Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för handboken. Det kan med anledning av den nu föreslagna lagstift- ningen finnas behov av att se över handboken. Behörig domstol och sökande Regeringens förslag: En ansökan om adoption ska få göras av den eller dem som vill adoptera. En ansökan om adoption ska göras till tingsrätten i den ort där den som sökanden vill adoptera har sin hemvist. Om han eller hon inte har sin hemvist i , ska ansökan göras till tingsrätten i den ort där sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol, ska ansökan göras till . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att sökanden ska kunna välja mellan att ansökan prövas av domstolen där den som sökanden vill adoptera har sin hemvist eller av domstolen där sökanden själv har sin hemvist. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. bundet föreslår att en vuxen person ska kunna ansöka om adoption avseende sig själv och att socialnämnden ska kunna ansöka om adoption av ett barn. Skälen för regeringens förslag: Ansökan om adoption bör även fort- sättningsvis prövas av allmän domstol. Som Lagrådet påpekar behöver detta inte särskilt anges i kapitlets inledning. Enligt 4 kap. 9 § föräldra- balken prövas adoptionsärenden av tingsrätten i den ort där de tilltänkta adoptivföräldrarna har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol tas ärendet upp av . alltså att adoptionsansökan prövas där sökanden finns. föras med att frågor om vårdnad, boende och umgänge prövas av tings- rätten i den ort där barnet har sin hemvist (6 kap. 17 § ). Som framgår av avsnitt 10.2 anser regeringen att uppdraget att utse någon att utföra en adoptionsutredning som huvudregel ska lämnas till den kommun där barnet har sin hemvist. Som utredningen påpekar är det mot denna bakgrund naturligt att adoptionsärenden handläggs av den tingsrätt där det tilltänkta adoptivbarnet har sin hemvist. På så sätt sker adoptionsutredningen och prövningen på samma ställe. tion av en vuxen är det rimligt att utgå ifrån den som sökanden vill adoptera i stället för sökanden vid bestämmandet av var ansökan ska Om den som sökanden vill adoptera har sin hemvist i , bör alltså adoptionsansökan prövas av tingsrätten i den ort där han eller hon har sin hemvist. Om den som sökanden vill adoptera inte har sin hemvist i , bör ansökan prövas där sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist. Utredningens förslag är utformat så att sökanden kan få ansökan prövad där sökanden har sin hemvist även om barnet har sin hemvist i . För att se till att prövningen och utred- ningen samlas på samma ställe anser regeringen att det inte bör finnas en sådan valmöjlighet utan att ansökan om möjligt bör prövas där barnet har De föreslagna bestämmelserna om svensk domstols behörighet innebär att det undantagsvis kan förekomma att svensk domstol är behörig att pröva en adoptionsansökan trots att varken sökanden eller det blivande 2017/18:121 adoptivbarnet har sin hemvist i (se avsnitt 15.3). Det behövs därför fortfarande ett reservforum för adoptionsärenden. Det finns inte skäl att ändra den gällande ordningen att ansökan då kan prövas av (jfr NJA II 1917 s. 516). Motsvarande forum gäller både i äktenskapsmål (14 kap. 3 § ) och i mål om vård- nad, boende och umgänge (6 kap. 17 § ). Valet av reserv- forum är vidare i linje med förslaget i avsnitt 10.2 om att ska hantera de adoptionsutredningar som kan bli aktuella när det inte finns anknytning till någon kommun. Som utredningen föreslår bör det uttryckligen anges att ansökan om adoption får göras av den eller dem som vill adoptera. En adoption är enligt svensk rätt ett frivilligt åtagande (jfr rättsfallen NJA 1957 C 499 och NJA 1984 C 47). Mot den bakgrunden finns det enligt regeringens mening inte anledning att, som Förbundet föreslår, överväga att låta även andra än den som vill adoptera ansöka om adoption. Detta hindrar inte att andra än sökanden kan ha en aktiv roll i adoptionsärendet. Det är t.ex. inte ovanligt att en ansökan om att adop- tera en vuxen eller ett äldre barn undertecknas även av den som sökanden vill adoptera. Vid adoption av ett barn som är familjehemsplacerat eller på annat sätt är föremål för den sociala barn- och ungdomsvården kan det vara socialnämnden som för frågan om adoption på tal. Beslutet om huruvida en ansökan om adoption ska göras bör dock alltid ligga på den tilltänkta adoptivföräldern. Regeringens förslag: Domstolen ska se till att adoptionsärendet blir ska yttra sig i alla adoptionsärenden med inter- nationell anknytning, om det inte är obehövligt. in i det föreslagna nya 4 kap. . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår att yttrande från ska in- hämtas endast om det behövs. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. tings- rätt, och , är positiva till förslagen. Förvaltningsrätten i anser att det bör övervägas vilka särregler som krävs i förhållande till lagen (1996:242) om domstolsärenden (ären- delagen) och om dessa kan regleras i förordning. att ett yttrande från myndigheten regelmässigt bör inhämtas vid adoption av en vuxen. Skälen för regeringens förslag Utredningsskyldigheten bör regleras i Ett adoptionsärende är indispositivt, vilket innebär att domstolen har en utredningsskyldighet och därmed ett ansvar för att utredningen i ärendet Utredningsskyldigheten i adoptionsärenden har varit regle- rad på liknande sätt sedan 1917 års adoptionslag och har sin grund i att det – för att domstolens ska kunna göra den prövning som reglerna före- skriver – krävs en ingående utredning av ”alla på frågan inverkande för- hållanden” (se NJA II 1917 s. 490). Enligt 4 kap. 10 § ska domstolen i ärenden om adoption inhämta upplysningar om sökanden och den som sökanden vill adoptera och huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller utlovats. Om ärendet rör adoption av ett barn, ska domstolen inhämta yttrande från socialnämnden (se avsnitt 10 angående adoptionsutredningen). Bestämmelserna om ut- redningsskyldigheten i 4 kap. innebär inte att domstolen saknar utredningsansvar i andra hänseenden. Enligt 12 § ärendelagen ska domstolen se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i ärendet. Genom frågor och påpekanden ska domstolen försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Denna utredningsskyldighet gäller alltså även i adop- tionsärenden (se t.ex. rättsfallet NJA 2015 s. 546). Utredningen anser att utredningsskyldigheten i adoptionsärenden bör förtydligas och föreslår att det i 4 kap. införs en bestäm- melse om att domstolen ska se till att ärenden om adoption blir till- räckligt utredda. I lagrådsremissen gjorde regeringen bedömningen att det inte finns behov av en sådan särskild bestämmelse eftersom 12 § ärendelagen är tillämplig i adoptionsärenden. Enligt Lagrådet är utred- ningsskyldigheten av så grundläggande betydelse för ett adoptionsbeslut att den bör framgå av . Regeringen har förståelse för denna synpunkt och föreslår därför att det införs en bestämmelse om utred- ningsskyldigheten i 4 kap. . Regeringen anser, till skillnad från Lagrådet, att det däremot saknas tillräckliga skäl att i lag ytterligare understryka adoptionsärendenas indisposivitet. Att adoptionsärenden är indispositiva är enligt regeringens uppfattning väl känt. Bestämmelsen bör därför endast reglera utredningsskyldigheten och utformas i enlighet med utredningens förslag. Avsikten är inte att förändra domstolens utred- ningsskyldighet i adoptionsärenden i förhållande till vad som gällt. har i rättsfallet NJA 2015 s. 546 uttalat sig om utredningsskyldigheten i adoptionsärenden. konstate- rar att utredningsskyldigheten kan variera beroende på om det är fråga om adoption av ett barn eller en vuxenadoption. Domstolen framhåller dock att alla ärenden om adoption är indispositiva på det sättet att domstolen har det slutliga ansvaret för att ärendet blir tillräckligt utrett. Enligt domstolen innebär detta inte en skyldighet att allmänt efterforska förhållanden som kan leda till ett bifall till ansökan men om domstolen saknar ett klarläggande i en fråga som är av avgörande betydelse för ut- gången, bör det ankomma på domstolen att genom materiell process- ledning söka få till stånd ett sådant klarläggande. påpekar att det i vissa fall kan bli nödvändigt att hålla ett sammanträde i ärendet (se även rättsfallet NJA 2010 s. 461 angående utredningen av barnets inställning till adoptionen). Lagrådet anser att frågan om hur utredningsskyldigheten tillgodoses i ärenden om adoption av en vuxen bör utvecklas. Som anförs i avsnitt 9 anser regeringen att det är viktigt att även i adoptionsärenden upprätt- hålla den principiella skillnad mellan barn och vuxna som den familje- 2017/18:121 rättsliga lagstiftningen ger uttryck för. De skyddsintressen som gör sig gällande i ärenden om adoption av barn och som är anledningen till att en adoptionsutredning ska inhämtas i dessa ärenden (se avsnitt 10.1) gör sig inte på samma sätt gällande i ett ärende som rör adoption av en vuxen. I dessa ärenden fullgörs utredningsskyldigheten i första hand genom att berörda personer ges möjlighet att yttra sig i ärendet. Mot bakgrund av att det finns en risk för missbruk av adoptionsinstitutet ska vidare i regel yttrande från inhämtas i de fall som har en internatio- nell anknytning (se nedan). Det finns även möjlighet att inhämta ut- redning från andra myndigheter (se prop. 1980/81:112 s. 15 och avsnitt 11.2.2). Domstolens utredningsansvar innebär en skyldighet att se till att ärendet är klart för avgörande genom att utredningen är tillräcklig. An- svaret syftar inte till att uppnå en viss utgång eller hjälpa en part att nå framgång. I regel bör domstolen fullgöra utredningsskyldigheten genom frågor och påpekanden till parterna (jfr 12 § ärendelagen samt prop. 2009/10:217 s. 164 f. och prop. 2012/13:45 s. 113 f.). I vissa fall kan det finnas behov av ett sammanträde. Att domstolen skulle föranstalta om egen utredning angående förutsättningarna för adoption av en vuxen person ligger enligt regeringen i de allra flesta fall utanför vad som är rimligt och lämpligt med tanke på de intressen som gör sig gällande i dessa ärenden. Ett yttrande från bör inhämtas i fler fall Enligt 2 § tredje stycket lagen (1971:796) om internationella rättsför- hållanden rörande adoption ska domstolen inhämta uppgifter från Migra- tionsverket när den som adoptionen avser är utomnordisk medborgare och eller äldre. Syftet är att förbättra domstolens beslutsunderlag i adoptionsärenden med utländsk anknytning. yttrande kan bl.a. ge upplysningar om huruvida det egentliga syftet med adop- tionen är att förbättra möjligheterna för en person att få uppehållstillstånd i . Enligt regeringens uppfattning utgör yttrande från Migrations- verket ett värdefullt underlag inför ett beslut i adoptionsärendet. Ord- ningen med yttrande bör därför behållas. Det finns inget krav på att domstolen ska inhämta yttrande från om adoptionen avser någon som är . Bak- grunden till denna begränsning tycks vara den motsvarande åldersgräns som finns i bestämmelserna om förvärv av medborgarskap vid adoption. Ett barn som inte har fyllt och som adopteras av svenska med- borgare blir i de flesta fall svensk medborgare vid adoptionen (se 4 § lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap samt prop. 1991/92:90 och prop. 1996/97:91). Att barnet genom adoptionen får svenskt medborgar- skap kan dock i sig vara en omständighet som ger anledning att under- söka om den egentliga anledningen till adoptionen är att försöka kringgå bestämmelserna om uppehållstillstånd. Som utredningen konstaterar kan det vara så att någon genom enskild adoption önskar att adoptera ett släk- tingbarn för att ge barnet en bättre uppväxt i trots att förutsätt- ningarna för en adoption inte är uppfyllda, t.ex. eftersom det finns möj- lighet att ta hand om barnet i barnets hemland. Regeringen delar därför utredningens bedömning att bestämmelsen om att inhämta ett yttrande från bör gälla även om barnet är . Genom att åldersgränsen tas bort kommer bestämmelsen att bli Prop. 2017/18:121 tillämplig även i adoptionsärenden där det är klart att syftet med adop- tionen inte är att kringgå reglerna om uppehållstillstånd och att ett yttrande från därför kan vara obehövligt. Så kan t.ex. vara fallet om adoptionen förmedlas av en auktoriserad adoptions- sammanslutning och avser ett barn som sökanden inte har en relation till . Det bör därför finnas en möjlighet att avstå från att inhämta yttrande. Utredningen föreslår att yttrande från ska inhämtas endast om det behövs. Regeringen anser dock att utgångs- punkten bör vara att yttrande ska inhämtas. Detta ligger i linje med vad anför om att yttrande som regel bör infordras vid vuxenadoption. Även vid adoption av ett barn som sökanden har en relation till anser regeringen att det som regel bör inhämtas ett yttrande från . Mot den bakgrunden anser regeringen att ett yttrande bör inhämtas om det inte är obehövligt. Den nuvarande bestämmelsen avser adoption av utomnordiska med- borgare eftersom det när bestämmelsen infördes var för dessa personer som uppehållstillstånd krävdes (jfr prop. 2000/01:66 s. 21). finns särskilda regler om uppehållsrätt för EES-medborgare i 3 a kap. ut- länningslagen (2005:716). Dessa omfattar de nordiska stater som inte är medlemmar i (se prop. 2005/06:77). Bestämmelsen bör anpassas till denna ordning och därmed gälla ärenden då ansökan avser en person som inte har permanent uppehållstillstånd eller uppehållsrätt i . Bestämmelsen om att ett yttrande ska inhämtas från rör inte internationell privat- och processrätt utan domstolens besluts- underlag. Mot den bakgrunden delar regeringen utredningens bedömning att bestämmelsen inte bör vara placerad i den föreslagna lagen om adop- tion i internationella situationer. I ett tidigare lagstiftningsärende har det ansetts att bestämmelsen ska finnas i lag (se prop. 2000/01:66 s. 35 och 52). Lagrådet anser att bestämmelsen passar mindre väl i och att det bör övervägas om föreskriften i stället kan ges i en förordning eller omfattas av domstolens allmänna utredningsskyldighet. Regeringen konstaterar att den föreslagna föreskriften rör rättegången och att den därför behöver finnas i lag (11 kap. 2 § regeringsformen). Syftet med regeringens förslag är att ett yttrande från ska inhämtas i större utsträckning än vad som sker . I de fall viss utredning som utgångspunkt eller under vissa särskilda förutsättningar ska inhämtas, bör det uttryckligen framgå av lag (se t.ex. de ovan föreslagna reglerna om inhämtande av adoptionsutredning och 11 kap. 16 § om utredning i ärenden om godmanskap och förvaltarskap). Regeringen anser mot den bakgrunden att det inte är ändamålsenligt att låta skyldig- heten att inhämta yttrande endast följa av domstolens allmänna utred- ningsskyldighet i adoptionsärenden. En särskild bestämmelse bör därför placeras i 4 kap. . 2017/18:121 11.2.2 Vilka som ska få yttra sig Regeringens förslag: Domstolen ska ge den som är förälder till den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig inom . Det ska inte krävas att föräldern får tillfälle att yttra sig om 1.det är uppenbart obehövligt, 2.föräldern är varaktigt förhindrad att yttra sig till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, 3.föräldern vistas på okänd ort, eller 4.det finns synnerliga skäl. Det som gäller för en förälder ska gälla även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller förmyndare för den som sökanden vill adoptera. Detsamma ska gälla någon som på grund av lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Den som sökanden vill adoptera ska få tillfälle att yttra sig om han eller hon har fyllt och det inte är uppenbart obehövligt. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. I stället för de av regeringen föreslagna undantagen föreslår utredningen att dom- stolen ska kunna avstå från att låta en förälder yttra sig om det saknas anledning att anta att ansökan kommer att bifallas, om det inte kan klar- läggas var föräldern befinner sig eller om det framgår att föräldern sam- tycker till adoptionen och det är uppenbart onödigt att föräldern ges tillfälle att svara. Utredningens förslag innehåller inget krav på skrift- växling med en person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe utan att vara särskilt förordnad vårdnadshavare eller förmyndare. Utredningen föreslår att kravet på att den som sökanden vill adoptera ska få yttra sig om han eller hon har fyllt ska vara undantagslöst. Remissinstanserna är överlag positiva till förslaget eller invänder inte mot det. anser att en person som har utpekats som far till ett barn som sökanden vill adoptera i förekommande fall ska få tillfälle att yttra sig. anser vidare att det bör finnas en skyldighet att låta ett barn som har fyllt yttra sig i ett ärende som rör honom eller henne. Förbundet anser att möjligheten att lägga ned en påbörjad utredning om faderskap om det har lämnats ett samtycke till adoption bör tas bort. Organisationen föreslår vidare att nuvarande Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd ska få yttra sig i ärenden som avser enskild adoption. anser att det i lag bör anges att adoptionsansökan ska delges föräldern. Skälen för regeringens förslag Det behövs en särskild reglering av vilka som ska få yttra sig