prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Det är däremot lämpligt att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, som har erfarenhet av och är mottagare av motsvarande rapporter i ärenden som rör enskild adoption av barn till , ansvarar för det formella upprättandet av rapporten. En fördel med denna ordning är att den skapar förutsättningar för enhetlighet. Regeringen anser alltså att det inte finns tillräckliga skäl att flytta upp- gifterna i artikel 16.1 från Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd till socialnämnden. Det finns inte skäl att införa ytterligare reglering av internationella adoptioner av barn från Som framgår ovan blir tillämplig om en sökande i en annan konventionsstat ansöker om adoption av ett barn med hemvist i . I förhållande till de övriga nordiska länderna tillämpas i stället förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållan- den rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. I övrigt finns inte några särskilda bestämmelser om internationell adoption av barn med 2017/18:121 hemvist i . Utredningen har övervägt sådana bestämmelser men gör bedömningen att någon ytterligare reglering inte behövs. Om adoptionen ska ske genom beslut i svensk domstol tillämpas 4 kap. (jfr avsnitt 15 angående svensk domstols behörighet och tillämplig lag). Domstolen ska då uppdra åt socialnämnden att utse någon att utföra en adoptionsutredning. Det som skiljer denna situation från en internationell adoption till är att det inte har gjorts någon med- givandeutredning enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen. Mot bakgrund av att de tilltänkta adoptivföräldrarna i denna situation har sin hemvist i en annan stat framstår det inte som lämpligt att reglera frågan om utred- ningen av deras lämplighet närmare. Bedömningen får i stället göras inom ramen för bedömningen av barnets bästa och utredningen får an- passas efter omständigheterna i det enskilda fallet inom ramen för dom- stolens utredningsskyldighet (jfr avsnitt 11.2.1). I en sådan situation behöver utredning sannolikt inhämtas från myndigheter i den stat där sökanden har sin hemvist. Om adoptionen beslutas i en annan stat styrs prövningen där av lagen i den staten. När beslutet är fattat uppkommer frågan om ska er- känna det. I avsnitt 15.5 föreslås att det för erkännande även fortsätt- ningsvis ska krävas myndighets godkännande om den som har adopterats var svensk medborgare eller hade sin hemvist i när det utländska beslutet meddelades. Erkännande kan även vägras med hänsyn till ordre public (avsnitt 15.6). Det utländska adoptionsbeslutet blir alltså inte utan vidare gällande i . Sammanfattningsvis delar regeringen utredningens bedömning att det inte finns skäl att införa ytterligare regler om internationella adoptioner av barn som har sin hemvist i . 15Frågor om internationell privat- och processrätt 15.1En översikt av regelverket Internationell privat- och processrätt är de bestämmelser inom den natio- nella rättsordningen som anger vad som ska gälla när ett privaträttsligt rättsförhållande har anknytning till en utländsk rättsordning. Den inter- nationella privat- och processrätten reglerar vilket lands domstolar som får besluta i en viss fråga, hur man ska fastställa vilket lands lag som ska tillämpas och i vilken utsträckning ett utländskt avgörande kan erkännas (dvs. göras gällande) och verkställas i ett annat land. Den internationella privat- och processrätten grundas ofta på inter- nationella instrument, t.ex. konventioner. har en lång tradition av rättsligt samarbete med de andra nordiska länderna och det finns därför gemensamma nordiska regler om internationell privat- och processrätt på flera områden. Som en följd av medlemskap i har många av de i tillämpliga bestämmelserna om internationell privat- och processrätt numera sin grund i unionsrätten. Det finns ingen unionsrättslig reglering om adoption. Däremot finns Prop. 2017/18:121 gemensamma nordiska regler. De grundar sig på den nordiska konven- tionen mellan , , , och den 6 feb- ruari 1931 innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap. Konventionen har i svensk rätt inkorporerats genom förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (förordning). Utöver vissa materiella frågor reglerar förordningen frågor om domstols behörighet, tillämplig lag och erkännande. har tillträtt om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Konventionen innehåller i första hand materiella och processuella bestämmelser om internationell adoption. Dessa bestämmelser är genom inkorporering en del av svensk materiell adoptionsrätt och tillämpliga i förhållande till övriga konven- tionsstater när svensk lag ska tillämpas. inne- håller därutöver vissa internationellt privat- och processrättsliga bestäm- melser. Den reglerar inte frågor om behörig domstol (prop. 1996/97:91 s. 70). Inte heller reglerar konventionen frågan om tillämplig lag. Däre- mot innehåller konventionen bestämmelser om erkännande av adoptions- beslut som har meddelats i en annan konventionsstat. Haag- konvention gäller inte i förhållande till de övriga nordiska länderna eftersom förordning har företräde framför konventionen. Det kan noteras att Europarådskonvention uteslutande innehåller materiella bestämmelser om adoption och alltså inte reglerar frågor om internationell privat- och processrätt. I den utsträckning en internationellt privat- och processrättslig fråga inte omfattas av förordning eller tillämpas lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption (lag). Den lagen innehåller bestämmelser om bl.a. domstols behörighet, tillämplig lag och erkännande av utländska adop- tionsbeslut. Lagen bygger inte på någon internationell överenskommelse. Reglerna bör utgå från hemvistprincipen Regeringens förslag: Den nya lagen om adoption i internationella situationen ska gälla i den utsträckning något annat inte följer av förordningen om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap eller av annan lag. Regeringens bedömning: Lagen bör utgå från hemvistprincipen. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regering- Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget eller Skälen för regeringens förslag och bedömning: I avsnitt 5 föreslår regeringen att lag ska ersättas med en ny lag om adoption i Den nya lagen bygger inte på några internatio- nella överenskommelser mellan och andra stater. vara tillämplig i den utsträckning som något annat följer av 1931 års eller annan lag. Detta bör, på det sätt Lagrådet föreslår, 2017/18:121 uttryckligen framgå av lagen (jfr även prop. 1989/90:87 s. 61). Som redovisas ovan reglerar förordning bl.a. svensk domstols be- hörighet, tillämplig lag och erkännande av utländska beslut. Det innebär att den nya lagen om adoption i internationella situationer inte blir tillämplig beträffande dessa frågor om 1931 års förordning är tillämplig (jfr prop. 1971:113 s. 27 och prop. 1996/97:91 s. 59 f.). Haag- konvention reglerar frågan om erkännande av adoptionsbeslut som har meddelats enligt konventionen (artikel 23). Den nya lagens bestämmelser om erkännande blir alltså inte tillämpliga om 1993 års är tillämplig. Däremot tillämpas den nu aktuella lagen vad gäller frågor om svensk domstols internationella behörighet och tillämplig lag (jfr prop. 1996/97:91 s. 65). Svensk internationell privat- och processrätt byggde länge på den s.k. nationalitetsprincipen, vilken innebär att berörda personers medborgar- skap avgör frågor om t.ex. domstols behörighet och tillämplig lag. Utvecklingen har dock successivt gått från nationalitetsprincipen mot hemvistprincipen, vilken innebär att de inblandade personernas hemvist har större betydelse än deras medborgarskap vid avgörande av frågor om domstols behörighet, tillämplig lag och erkännande av utländska av- göranden. Som exempel kan nämnas den nu gällande II-förord- ningen enligt vilken barnets hemvist ligger till grund för svensk domstols behörighet i frågor om vårdnad. Andra exempel rör frågor om underhåll, arv och makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Bestämmelsen om domstols behörighet förordning avseende de nordiska länderna bygger, när det gäller den inbördes fördelningen de nordiska länderna emellan, också på hemvistprincipen. Bestämmelserna lag kan sägas bygga på en kombination av nationalitetsprincipen och hemvistprincipen (jfr prop. 1971:113 s. 28). Svensk domstols behörighet kan t.ex. grundas antingen på sökandens svenska medborgarskap eller på hans eller hennes hemvist i (1 §). Som utredningen påpekar är en fortsatt utmönstring av nationalitets- principen naturlig. Nationalitetsprincipen är mer svårtillämpad än förr på grund av den ökade rörligheten och det ökade antalet personer med dubbelt medborgarskap. En person har ofta en starkare anknytning till det land där han eller hon stadigvarande lever än till medborgar- skapslandet. Den närhet till den beslutande myndigheten som hemvist- principen oftast leder till ger dessutom generellt bättre förutsättningar för väl underbyggda beslut. Detta gäller även i adoptionsärenden. Mot denna bakgrund bör den nya lagen om adoption i internationella situationer bygga på hemvistprincipen. Det finns ingen definition av begreppet hemvist lag. Enligt förarbetena avses det internationellt privaträttsliga hemvistbegrepp som har utbildats i rättspraxis och vars innebörd kan variera i olika rättsliga sammanhang (jfr prop. 1971:113 s. 43). I korthet brukar det i princip krävas att personen är bosatt i landet och har för avsikt att stanna kvar där för en längre obestämd tid för att han eller hon ska anses ha sin hemvist där. Bosättningen ska alltså vara stadigvarande. Ledning för bedömningen kan hämtas i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (se rättsfallet NJA 1977 s. 706). Svensk domstols internationella behörighet Regeringens förslag: Svensk domstol ska vara behörig att pröva en ansökan om adoption om det tilltänkta adoptivbarnet har sin hemvist Detsamma ska gälla om sökanden eller någon av sökandena har Adoptionsansökan ska även kunna prövas i svensk domstol om det med beaktande av annan anknytning till finns särskilda skäl att saken prövas här. Prövningen enligt denna reservregel ska flyttas från regeringen till allmän domstol. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår att det ska krävas att båda sökandena har sin hemvist i för att svensk domstol ska vara behörig att pröva en ansökan om adoption när två personer ansöker gemensamt. särskild bestämmelse om att svensk domstol ska vara behörig om en sökande eller den som sökanden vill adoptera är svensk medborgare och hemviststatens myndigheter saknar behörighet att pröva ansökan. utredningens reservregel ska det för svensk domstols behörighet krävas att det finns särskild anledning att saken prövas i i stället för sär- skilda skäl som regeringen föreslår. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser, bl.a. tingsrätt och , tillstyrker förslagen eller invänder inte framhåller att det är angeläget att hemvist- principen blir ledande på detta område. reservregeln bör ha ett tydligare barnperspektiv. Skälen för regeringens förslag Hemvist bör vara utgångspunkt för svensk domstols behörighet En utgångspunkt bör vara att svensk domstol är behörig att pröva adop- tionsansökningar som har en sådan anknytning till att det är rim- ligt att prövningen sker här och som på ett ändamålsenligt sätt kan ut- Enligt lag kan en ansökan om adoption prövas av svensk domstol om den eller de sökande har svenskt medborgarskap eller har hemvist i (1 §). Om två personer ansöker gemensamt förut- sätts att båda uppfyller kravet på svenskt medborgarskap eller hemvist i (se prop. 1971:113 s. 43). Som anförs i avsnitt 15.2 anser regeringen att de internationellt privat- och processrättsliga reglerna om adoption bör bygga på hemvist- Sökandens hemvist i bör därför även fortsättningsvis grunda svensk domstols behörighet. Även om det inte lär vara vanligt förekommande att två personer som är bosatta i olika stater gemensamt vill adoptera måste det beaktas att det numera inte är ovanligt att människor arbetar och bor på olika platser och att familjer är utspridda i Att sådana situationer förekommer framgår av redovisningen av regeringens avgöranden om tillstånd till prövning i svensk domstol Mot den bakgrunden anser regeringen i likhet med Förmynder- skapsutredningen att det bör vara tillräckligt att en av två sökande har sin hemvist i för att svensk domstol ska vara behörig (se SOU 1989:100 s. 244). 2017/18:121 En utmönstring av nationalitetsprincipen medför att det förhållandet att en sökande eller den som sökanden vill adoptera är svensk medborgare som huvudregel inte längre ger svensk domstol behörighet. På så sätt kan adoptionsärenden styras mot de inblandade personernas hemviststat och möjligheten till s.k. forum shopping, dvs. att någon väljer att ansöka i den stat där möjligheterna till framgång är störst, kan undvikas. Enligt lag är det sökandens eller sökandenas anknytning till som avgör om svensk domstol är behörig. Eftersom det blivande adoptivbarnets förhållanden är centrala i adoptionsärendet anser rege- ringen att inte endast sökandens utan även det blivande adoptivbarnets anknytning till bör kunna grunda svensk domstols behörighet. Det bör alltså vara möjligt att pröva en adoption av en person med hem- vist i trots att sökanden är bosatt i en annan stat. Att övergår till en mer strikt tillämpning av hemvistprincipen skulle kunna få oönskade konsekvenser eftersom vissa länder fortfarande tillämpar nationalitetsprincipen. Mot den bakgrunden föreslår utred- ningen att en adoptionsansökan ska kunna prövas i om en sökan- de eller den som sökanden vill adoptera är svensk medborgare och ansö- kan inte kan prövas i hemviststaten. Regeringen instämmer i att det i ett sådant fall kan vara motiverat att adoptionsfrågan prövas i . Anknytningen till kan dock trots svenskt medborgarskap vara mycket begränsad och det är inte givet att en prövning då ska ske här. Regeringen anser därför att svensk domstol inte med automatik ska vara behörig att pröva ansökan så snart någon av parterna är svensk med- borgare och ansökan inte kan prövas i hemviststaten. Som framgår nedan föreslår regeringen att svensk domstols behörighet i den situationen ska prövas mot en reservregel. Möjlighet till prövning i om det finns särskilda skäl Enligt nuvarande ordning finns det en möjlighet för regeringen att medge att en adoptionsansökan prövas av svensk domstol även om kraven på medborgarskap eller hemvist inte är uppfyllda (1 § lag). I för- arbetena anges att bestämmelsen är avsedd för särpräglade situationer (prop. 1971: 113 s. 29). Regeringen har med stöd av bestämmelsen t.ex. medgett att en rysk medborgares ansökan om att adoptera sin makes dotter prövas i då både maken och dottern var svenska med- borgare men familjen var bosatt i . Familjen hade för avsikt att bosätta sig i (beslut , dnr Ju2007/01453/L2). I ett annat ärende medgav regeringen att en amerikansk medborgares an- sökan om att få adoptera sin makas dotter prövades av svensk domstol. Sökanden var bosatt i medan makan och hennes dotter, båda franska medborgare, var bosatta i . Avsikten var att familjen skulle bo i (beslut , dnr Ju2008/03278/L2). Med de förändringar som regeringen föreslår beträffande behörighets- reglerna i övrigt minskar behovet av en reservregel. För att undvika att svensk domstol saknar behörighet trots att det framstår som rimligt att saken prövas här bör det dock även fortsättningsvis finnas en reservregel om svensk domstols behörighet. Det bör vara tydligt att det rör sig om en undantagsregel och att en prövning ska göras i det enskilda fallet. för det av utredningen föreslagna uttrycket särskild anledning föreslår regeringen att begreppet särskilda skäl används (jfr 3 kap. 2 § 6 lagen Prop. 2017/18:121 [1904:26 s. 1] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap och förmynderskap och 4 § första stycket 3 lagen [1985:367] om internationella faderskapsfrågor). För att det ska finnas särskilda skäl bör det krävas att det finns något slags anknytning till . Detta bör, som Lagrådet förordar, komma till uttryck i lagtexten. Anknytningen kan typiskt sett utgöras av svenskt medborgarskap eller att någon har haft hemvist i eller avser att bosätta sig här. För att det ska finnas särskilda skäl bör det vidare med hänsyn till omständigheterna framstå som rimligt att ansökan prövas här. En samlad bedömning bör göras för att avgöra om det finns särskilda skäl att saken prövas i . Om en anknytning finns sam- tidigt som hemviststatens myndigheter saknar behörighet att pröva ansökan kan det finnas särskilda skäl. Även frågan om var utredningen lämpligen kan genomföras bör påverka bedömningen. En situation som utredningen tar upp är att ett förfarande i hemviststaten skulle vara mycket komplicerat och att det kan förväntas ta att få saken prö- vad där. Regeringen instämmer i att det kan finnas anledning att medge att ansökan prövas i om det finns sådana omständigheter sam- tidigt som det finns en anknytning till . anser att reservregeln bör ha ett tydligare barn- perspektiv och föreslår att det ska anges att barnets bästa ska beaktas vid tillämpning av bestämmelsen. Regeringen anser dock att internationellt privat- och processrättsliga bestämmelser inte bör innehålla den typen av kvalifikation. Frågan om barnets bästa hör hemma i den materiella pröv- ningen av om förutsättningarna för adoption är uppfyllda (se avsnitt 7.1). Som utredningen påpekar finns det en allmän strävan att handlägg- ningen av ärenden av förvaltningskaraktär ska flyttas från regeringen till berörd myndighet (se bet. 2008/09:CU19 s. 33 och rskr. 2008/09:208 an- gående domsrätt i äktenskapsmål enligt 3 kap. 2 § 6 lagen om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Frågor om svensk domstols behörighet i adoptionsärenden är inte av sådan karaktär att de kräver ett ställningstagande från regeringen (jfr prop. 2016/17:119 s. 19). Frågan om huruvida svensk domstol ska vara behörig på grund av särskilda skäl bör därför inte längre avgöras av regeringen utan av den domstol som ansökan om adoption görs till. Regeringens förslag: En ansökan om adoption som prövas av svensk domstol ska även fortsättningsvis prövas enligt svensk lag. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att bestämmelsen om att domstolen ska beakta att ett avgörande inte blir gällande i en annan stat med viss justering förs över till den nya lagen om internationella rättsförhållande rörande adoption. I avsnitt 8.3 behandlas utredningens förslag om att ursprungs- statens lag ska tillämpas vad gäller föräldrarnas samtycke vid internatio- nell adoption. 2017/18:121 Remissinstanserna: I princip samtliga remissinstanser är positiva till förslagen eller invänder inte mot dem. ifrågasätter att den föreslagna lagen ska innehålla en materiell bestämmelse om att rätten ska ta hänsyn till om adoptionen blir gällande i en annan stat. Om en sådan bestämmelse ska finnas i lagen bör enligt hovrätten en hänvisning dit tas in i 4 kap. . Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 § lag ska svensk domstol pröva en ansökan om adoption enligt svensk lag. Regeringen an- ser, i likhet med utredningen, att denna ordning bör bestå. Adoptions- ärenden är indispositiva och det finns ett värde i att domstolen alltid tillämpar samma regelverk när den prövar ansökningar om adoption. Många av de adoptioner som har internationell anknytning avser barn som fortsättningsvis kommer att ha hemvist i . I den situationen är anknytningen till i själva verket stark trots att barnet har ursprung i en annan stat. Även detta talar för att en prövning bör göras enligt samma standard som vid en nationell adoption. Detta är också i linje med som kräver att alla barn behandlas lika oberoende av nationalitet (artikel 2) och att barn som berörs av inter- nationell adoption ska få del av garantier och normer som motsvarar de som gäller vid nationell adoption (artikel 21). Som framgår av avsnitt 8.3 anser regeringen, till skillnad från utredningen, att svensk lag ska tilläm- pas även när det gäller frågan om föräldrars samtycke till adoption. Om en adoptionsansökan avser ett barn ska det enligt 2 § andra stycket lag särskilt beaktas om sökanden eller barnet har anknytning till en annan stat och det skulle medföra avsevärd olägenhet för barnet om adoptionen inte blir gällande där. Detta kan bli aktuellt t.ex. om sökanden uppger att familjen avser att flytta till en stat där det svenska adoptionsbeslutet inte kommer att gälla (se prop. 1971:113 s. 44). Utredningen föreslår att bestämmelsen ska föras över till den nya lagen med tillägget att prövningen ska göras inom ramen för prövningen av om adoptionen är till barnets bästa. Regeringen konstaterar att en prövning av om ett svenskt avgörande blir gällande i en annan stat som de inblandade har anknytning till inte är av internationellt privat- och processrättslig karaktär utan hör till den materiella prövningen av adop- tionen. Huruvida adoptionen blir gällande i en stat som de inblandade personerna har anknytning till bör därför beaktas inom ramen för prövningen av om adoptionen är lämplig. Detta bör gälla oavsett om det rör sig om en adoption av ett barn eller en vuxen (se avsnitt 7.1 och 9). Regeringen delar därför inte utredningens bedömning att en bestämmelse om en sådan prövning bör föras in i den nya lagen. Frågan ryms i stället inom de bedömningar som ska göras enligt 4 kap. . En motsvarande lösning har valts i (RP 47/2011 rd s. 74). Erkännande av utländska adoptionsbeslut Regeringens förslag: Ett adoptionsbeslut som har meddelats eller som gäller i adoptivbarnets eller en adoptivförälders hemviststat och som har fått laga kraft, ska erkännas automatiskt i . Om de särskilda reglerna om förfarandet vid internationell adoption har varit tillämpliga på adoptionen, ska adoptionsbeslutet dock er- kännas automatiskt i endast om det regelverket har följts, dvs. om adoptionen har förmedlats av en auktoriserad adoptionssamman- slutning eller det har lämnats tillstånd till enskild adoption. Om det finns synnerliga skäl ska den myndighet som regeringen bestämmer kunna besluta att ett utländskt beslut ändå ska gälla i . Om adoptivbarnet var svensk medborgare eller hade sin hemvist i när adoptionsförfarandet inleddes, ska det krävas att beslutet godkänns av den myndighet som regeringen bestämmer för att gälla här. Den myndighet som regeringen bestämmer ska få besluta att även andra utländska adoptionsbeslut än de som omfattas av reglerna om automatiskt erkännande ska gälla i , om det fanns skälig anled- ning till att ansökan prövades i den andra staten. I de fall då särskilt beslut av myndighet krävs för erkännande ska sådana beslut få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Pröv- ningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Med utredningens förslag räcker det inte att en av två sökande hade hem- vist i den stat där adoptionsbeslutet meddelades eller erkänns för att det ska erkännas i . Vidare finns det med utredningens förslag ingen möjlighet till godkännande av ett utländskt adoptionsbeslut om regel- verket för internationell adoption inte har följts. Utredningens förslag om erkännande efter särskilt godkännande i fall då det finns skälig anledning innehåller en precisering av vad den skäliga anledningen ska avse. Remissinstanserna: I princip samtliga remissinstanser är positiva till förslagen eller invänder inte mot dem. Förvaltningsrätten i är tveksam till förslaget att beslut om erkännande av utländska adoptions- beslut ska prövas av allmän förvaltningsdomstol. Skälen för regeringens förslag Utgångspunkter för att förändra bestämmelserna om erkännande