prop · H503250 · 2018-04-26 00:00:00 — fastställa dagen för strafftidens början, och antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande om straffet tidsbestäms. Ett strafftidsbeslut ska meddelas utan dröjsmål. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot utredningens lämnar författningstekniska synpunkter. Skälen för regeringens förslag Ett strafftidsbeslut ska meddelas utan dröjsmål Att fastställa när verkställigheten av ett fängelsestraff börjar och när frigivning ska ske är som framhållits grundläggande för verkställigheten och viktigt för den dömde. Regeringen anser därför i likhet med utredningen att det är angeläget att ett strafftidsbeslut även fortsättningsvis ska meddelas utan dröjsmål. Att beslutet ska meddelas utan dröjsmål innebär ett krav på skyndsamhet vid handläggningsförfarandet i samband Som utgångspunkt bör gälla att ett strafftidsbeslut ska meddelas så snart det är möjligt efter det att den dömde Med att beslutet ska utfärdas utan dröjsmål följer dock ett visst utrymme för att handläggningstiden, beroende på ärendets karaktär och omständigheterna i varje enskilt fall, kan komma att variera. I vissa fall kan kompletteringar av olika slag behöva inhämtas för att ett beslut ska kunna meddelas. I ett ärende om strafftidsberäkning efter t.ex. ett frihetsberövande utomlands eller efter ett överförande av straffverkställighet kan det behövas en rättslig utredning om ett särskilt förhållande, t.ex. om ett frihetsberövande utomlands är möjligt att tillgodoräkna enligt svensk rätt. I dessa fall är det rimligt att det tar än normalt att meddela ett strafftidsbeslut. I det fall den dömde redan har avtjänat straffet genom tidigare frihetsberövanden ska strafftidsbeslutet meddelas så snart det är möjligt efter det att domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraffet fått laga kraft (jfr avsnitt 10.4). Uppgifter som ska ingå i ett strafftidsbeslut gäller enligt 20 § strafftidslagen att ett strafftidsbeslut ska innehålla uppgifter för strafftidens slut och, om strafftiden uppgår , tidigaste tidpunkt för villkorlig frigivning samt tidpunkt för prövotidens utgång. Dessa uppgifter bör även fortsättningsvis ingå i ett strafftidsbeslut. I förtydligande syfte bör, som utredningen föreslår, dessutom i ett sådant beslut även ingå uppgifter för strafftidens början, fängelsestraffets längd , antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande och återstående strafftid . Således föreslår regeringen att en dömd ska meddelas ett strafftidsbeslut som fastställer följande uppgifter: dagen för strafftidens början, fängelsestraffets längd , antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande, och dagen för strafftidens slut. Om fängelsestraffet uppgår , ska beslutet även fastställa tidigaste dag för villkorlig frigivning, återstående strafftid och dagen för prövotidens utgång. När det gäller dömda till fängelse på livstid är det inte möjligt att initialt utfärda ett strafftidsbeslut med samtliga dessa uppgifter. är det angeläget att även i dessa fall fastställa strafftiden påbörjades och vilken tid som ska tillgodoräknas med anledning av tidigare frihetsberövande om straffet tidsbestäms. I ett strafftidsbeslut som avser ett fängelsestraff på livstid bör därför ingå uppgifter för strafftidens början och antalet dagar som ska tillgodoräknas om straffet tidsbestäms. Närmare om beräkningen vid utfärdande av strafftidsbeslut För att ett strafftidsbeslut ska kunna utfärdas och strafftiden beräknas är det nödvändigt att som ett första steg fastställa dagen (datum) för strafftidens början (jfr avsnitt 10.4). Sedan tidpunkten för strafftidens början fastställts ska fängelsestraffets längd anges i strafftidsbeslutet. I de fall fängelsestraffet inte redan anges (t.ex. 14 eller ) ska fängelsestraffet omräknas till dagar enligt den omräkningsregel som regeringen föreslår i avsnitt 10.5. Det innebär att ett fängelsestraff i månader eller år ska omräknas så att med en månad avses trettio (30) dagar och med trehundrasextiofem (365) dagar. Om den dömde avtjänar mer än ett fängelsestraff eller fängelsestraff jämte förverkande av villkorligt medgiven frihet ska fängelsestraffens längd i dagar summeras (jfr avsnitt 10.5). Sedan omräkning och eventuell summering genomförts fastställs fängelsestraffets längd . Inte sällan har den dömde med anledning av de brott som prövats i målet eller som påföljden avser varit frihetsberövad på sådant sätt att han eller hon ska tillgodoräknas tiden som verkställighet av påföljden. att sedan fängelsestraffets längd fastställts alla de frihetsberövanden som förekommit och som ska beaktas ska En särskild fråga i sammanhanget är dock hur tiden närmare ska beräknas. I det avseendet anser regeringen, liksom utredningen, att motsvarande räknesätt som föreslås i fråga om beräkning av strafftiden, dvs. från och med samt till och med, (se avsnitt 10.4) även bör gälla i fråga om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. nuvarande ordning gäller att tillgodoräknande av tid för frihetsberövande räknas för frihetsberövandet till och med dagen för frigivning (NJA 1973 s. 247). Även tid för frihetsberövande som ska tillgodoräknas den dömde som verkställighet av påföljd bör således till skillnad från vad som gäller räknas från och med dagen för frihetsberövandet till och med den dag som frihetsberövandet upphörde. Vidare ska även sådan tid som nu avses räknas och fastställas (se avsnitt 10.5). Sedan antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande fastställts ska dagen för strafftidens slut, dvs. den dag då frigivning allra senast ska ske beräknas. Det innebär med tillämpning av den ovan beskrivna ordningen att med dagen för strafftidens slut ska avses fängelsestraffets längd med avdrag för det antal dagar som ska tillgodoräknas den dömde som verkställighet av påföljd beräknat från och med den dag från vilken strafftiden ska räknas. Om fängelsestraffet uppgår ska även tidigaste dag för villkorlig frigivning, återstående strafftid och dagen för prövotidens utgång beräknas. Tidigaste dag för villkorlig frigivning ska beräknas med tillämpning av bestämmelserna i 26 kap. 6 och 8 §§ Det innebär att med tidigaste dag för villkorlig frigivning ska avses två tredjedelar av fängelsestraffets längd med avdrag för det antal dagar som ska tillgodoräknas den dömde som verkställighet av För det fall det vid beräkningen av tidigaste dag för villkorlig frigivning uppkommer del av dag bör i likhet med nuvarande ordning gälla att sådan faller bort. Föreligger förutsättningar för villkorlig frigivning ska även återstående strafftid och tidpunkten för prövotiden fastställas. Med återstående strafftid ska avses skillnaden mellan det antal dagar som ska läggas ut vid beräkning av dagen för strafftidens slut och det antal dagar som ska läggas ut vid beräkning av tidigaste dag för När det gäller dagen för prövotidens utgång ska den beräknas enligt bestämmelserna i 26 kap. 10 § . att prövotiden enligt vad regeringen tidigare föreslagit ska motsvara den strafftid som återstår efter villkorlig frigivning dock minst 365 dagar (se avsnitt 10.5). Vad därefter gäller frågan om hur prövotiden närmare bör räknas gör regeringen följande bedömning. för att förverkande av villkorligt medgiven frihet ska kunna ske är att brottet begåtts som gäller för den villkorliga Enligt regeringens mening framstår det som rimligt att om ett brott begås under själva frigivningsdagen efter det att den villkorligt frigivne lämnat anstalten förverkande av den villkorligt medgivna friheten bör kunna ske. Vid strafftidsberäkningen bör därför gälla att prövotiden Prop. 2017/18:250 ska räknas från och med dagen för villkorlig frigivning till och med dagen för prövotidens upphörande. Det innebär att prövotiden därmed börjar löpa från och med den tidpunkt då den dömde på grund av beslutet om villkorlig frigivning lämnar anstalten. När det gäller strafftidsbeslut för livstidsdömda ska dagen för strafftidens början fastställas på motsvarande sätt som för den som är dömd till fängelse . Detsamma gäller i fråga om frihetsberövanden som förekommit och som den dömde om straffet tidsbestäms ska tillgodoräknas som verkställighet av påföljden (se också avsnitt 10.10 om vad som närmare ska gälla om tillgodoräknande vid omvandling av livstidsstraff till ett tidsbestämt straff). Regeringen delar utredningens bedömning att bestämmelser enligt ovan om hur tillgodoräknande av tid för frihetsberövande, dagen för strafftidens slut, tidigaste dag för villkorlig frigivning, återstående strafftid och prövotiden närmare ska beräknas samt att del av dag som uppkommer vid beräkningen bortfaller, lämpligen kan meddelas i förordning. Regeringens förslag: Ett strafftidsbeslut ska ändras när omständigheterna ger anledning till det. Ett sådant beslut ska meddelas Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att strafftiden vid ett avbrott i verkställigheten ska räknas från och med dagen för avbrottet till och med dagen före den dag från vilken verkställigheten ska anses återupptagen. Remissinstanserna: ombudsmän () anser att det av lagtexten och inte endast av författningskommentaren bör framgå att ett beslut om ändring av ett strafftidsbeslut ska meddelas med skyndsamhet. Även lämnar författningstekniska synpunkter och anser att det av lagtexten bör framgå att beslutet kan komma att ändras till den dömdes nackdel. Vidare anser Kammarrätten i att det bör förtydligas att ett ändringsbeslut kan överklagas. att det inte framkommit övertygande skäl för utredningens förslag om att del av dygn som ett avbrott varat, till skillnad från vad som gäller , inte ska räknas som hel dag. Skälen för regeringens förslag: gäller enligt 20 § andra stycket strafftidslagen att ett strafftidsbeslut ska ändras när omständigheterna ger anledning till det. Sådana omständigheter kan vara att den intagne t.ex. ska avtjäna ytterligare ett straff som ska sammanläggas med det straff som strafftidsbeslutet avser, att den villkorliga frigivningen skjutits upp eller att dagen för strafftidens slut och tidigaste dag för villkorlig frigivning ska justeras med anledning av ett avbrott i verkställigheten. kan också behöva ändras med anledning av att påföljden ändrats i högre instans eller med anledning av att den dömde måste friges i avvaktan på högre rätts avgörande. Ett strafftidsbeslut kan vidare behöva ändras därför att påföljden ändrats på grund av beviljad resning eller nåd. omständighet som kan medföra ändrade förutsättningar för beräkningen 2017/18:250 av strafftiden är omvandlingen av ett livstidsstraff till ett tidsbestämt straff. Därutöver kan det även förekomma olika felaktigheter i ett strafftidsbeslut som Kriminalvården själv upptäcker. Beräkningen kan t.ex. grunda sig på en bristfällig utredning när det gäller tidigare frihetsberövanden. Även fel dag, månad eller årtal kan ha angetts vid beräkningen. Behovet av att ändra ett strafftidsbeslut kan även uppstå sedan den dömde frigivits villkorligt från ett fängelsestraff. Det kan avse t.ex. en dömd som redan verkställt ett fängelsestraff med en återstående strafftid och som döms på nytt med stöd av 34 kap. 3 § (konsumtionsdom) och det enligt den nya domen finns ytterligare tid för frihetsberövande som ska tillgodoräknas den dömde. Som utredningen konstaterar finns det därför även fortsättningsvis behov av att kunna ändra ett strafftidsbeslut när omständigheterna ger anledning till det. En bestämmelse med sådant innehåll bör därför införas även i den nya lagen. Av att ett strafftidsbeslut ska ändras när omständigheterna ger anledning till det följer, i likhet med vad som gäller enligt nuvarande ordning, att ett sådant beslut kan komma att ändras även till den dömdes nackdel. Till skillnad från anser regeringen emellertid att det inte behöver komma till särskilt uttryck i bestämmelsen. När det gäller den föreslagna bestämmelsens förhållande till förvaltningslagens bestämmelser kan understrykas att bestämmelsen inte fråntar Kriminalvården den skyldighet som myndigheten har enligt 37 och 38 §§ förvaltningslagen (2017:900) att i vissa fall ändra ett beslut (jfr prop. 2016/17:180 s. 219 f.). Även ett ändringsbeslut är av grundläggande betydelse för verkställigheten och viktigt för den dömde. Det bör därför som JO påtalar direkt av bestämmelsen framgå att ett sådant beslut ska meddelas utan dröjsmål. På samma sätt som vid utfärdandet av ett första strafftidsbeslut medger kravet på skyndsamhet ett visst utrymme för att handläggningstiden beroende på ärendets karaktär och omständigheterna i varje enskilt fall kan komma att variera. Ett ändringsbeslut kan överklagas enligt de bestämmelser som gäller för omprövning och överklagande av Kriminalvårdens beslut (se avsnitt 11.2). Att den dömde i vissa fall ska ha beretts tillfälle att yttra sig innan ett beslut om ändring fattas framgår av bestämmelser i förvaltningslagen. Närmare om beräkningen vid utfärdande av ändringsbeslut Utgångspunkten för beräkningen av strafftiden i ett ändringsbeslut är beräkningen och de uppgifter som framgår av det tidigare strafftidsbeslutet. Det går inte att uttömmande beskriva samtliga de omständigheter som kan föranleda ett behov av att ändra ett strafftidsbeslut. I de allra flesta fall handlar det dock om att göra om beräkningen enligt det tidigare strafftidsbeslutet, men med den skillnaden att någon eller några uppgifter i det tidigare beslutet har ändrats och ersatts med nya t.ex. om den intagne ska avtjäna ytterligare ett fängelsestraff. Det finns dock anledning att särskilt nämna två situationer som kan föranleda en ändring av ett strafftidsbeslut. En sådan situation gäller ändring med anledning av att det skett ett avbrott i verkställigheten. När det gäller hur tiden för ett avbrott ska beräknas gäller att varje del av dygn som ett avbrott varat räknas som hel dag (RÅ 1984 ref. 2:3). Det innebär att ett avbrott i verkställigheten räknas från och med dagen för avbrottet till och med dagen då verkställigheten återupptogs genom t.ex. egen inställelse eller genom gripande av polis. I likhet med anser regeringen att det saknas övertygande skäl för att som utredningen föreslår införa en ordning där strafftiden vid avbrott räknas från och med dagen för avbrottet till och med dagen före den dag från vilken verkställigheten ska anses återupptagen. Ett sådant beräkningssätt innebär att del av dag som ett avbrott varat inte ska vara tillräckligt för att medföra tillägg av tid. Enligt regeringens mening framstår det i stället som både rimligt och logiskt att hela den tid som ett avbrott varat ska medföra tillägg av . Även fortsättningsvis bör därför gälla att ett avbrott i verkställigheten räknas från och med dagen för avbrottet till och med dagen då verkställigheten återupptogs. Vid beräkning av tiden för avbrott bör således del av dygn även fortsättningsvis räknas som hel dag. Det innebär att för att fastställa ny tidpunkt för strafftidens slut det antal dagar som ett avbrott varat ska läggas till dagen för strafftidens slut enligt det tidigare strafftidsbeslutet. För det fall fängelsestraffet uppgår ska detsamma ske med avseende på tidigaste dag för villkorlig frigivning och dagen för prövotidens utgång. Den andra situationen gäller om den dömde fått den villkorliga frigivningen uppskjuten. I det fallet ska ny tidpunkt för tidigaste dag för villkorlig frigivning fastställas. Av de förändringar som regeringen föreslår när det gäller att strafftiden ska beräknas enbart följer att även tid som den villkorliga frigivningen skjuts upp ska anges (jfr avsnitt 10.5). Ny tidpunkt för tidigaste dag för villkorlig frigivning fastställs således genom att det antal dagar med vilka frigivningen skjutits upp läggs till tidigaste dag för villkorlig frigivning enligt det tidigare strafftidsbeslutet. Vidare ska i ett sådant fall för att fastställa ny återstående strafftid det antal dagar som enligt det tidigare strafftidsbeslutet återstår minskas med det antal dagar med vilka den villkorliga frigivningen skjutits upp. Detsamma ska gälla i fråga om prövotiden. Prövotiden kan dock aldrig bli kortare än (26 kap. 10 § ). Regeringen instämmer i utredningens bedömning om att bestämmelser om hur tiden för avbrott i verkställigheten ska räknas samt hur ny tidpunkt för strafftidens slut och i förekommande fall tidigaste dag för villkorlig frigivning och prövotidens utgång ska beräknas efter avbrott i verkställigheten, lämpligen kan meddelas i förordning. Detsamma bör gälla i fråga om hur ny tidpunkt för tidigaste dag för villkorlig frigivning, ny återstående strafftid och ny tidpunkt för prövotidens utgång ska beräknas efter uppskjuten villkorlig frigivning. 2017/18:250 10.8 Möjligheten att i vissa fall besluta om att vistelse utanför anstalt inte ska inräknas i Regeringens förslag: Möjligheten att i vissa fall besluta om att vistelse utanför anstalt inte ska inräknas i verkställigheten tas bort. även vid verkställighet utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll. Bestämmelserna i fängelselagen om i vilka fall en intagen får vistas utanför anstalt moderniseras och förtydligas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock ett vidare tillämpningsområde för bestämmelserna i 1 kap. 2 § fängelselagen genom att en intagen även ska få vistas utanför anstalten om det sker med stöd av bestämmelser i annan lag om utlämning och överlämnande av frihetsberövade. utredningen att bestämmelserna i tillämpliga delar även ska gälla för den som verkställer sluten ungdomsvård. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inga invändningar mot utredningens förslag. ifrågasätter dock utredningens förslag om att vissa grundläggande bestämmelser om vistelse utanför anstalt ska vara tillämpliga även vid verkställighet av sluten ungdomsvård. Skälen för regeringens förslag: gäller enligt 19 § andra stycket strafftidslagen att sådan tid som en intagen vistas utanför anstalt i samband inställelse till domstol eller annan myndighet enligt 10 kap. 3 § fängelselagen eller vid överförande för förhör eller konfrontation i samband med en förundersökning eller rättegång enligt 4 kap. 29, 29 a eller 31 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, eller vid överförande för förhör m.m. i samband med bevisinhämtning enligt 2 kap. 12 § eller 3 kap. 3 § lagen om en europeisk utredningsorder, ska inräknas i verkställighetstiden. Detsamma gäller tid som en intagen vistas utanför och sjukvård enligt 9 kap. 1 § fängelselagen, vid permission eller särskild permission enligt 10 kap. 1 eller 2 § samma lag, vid utredning om återfallsrisk enligt 10 kap. 4 § samma lag eller med anledning av en särskild utslussningsåtgärd enligt 11 kap. 1 § samma lag, om inte särskilda skäl talar mot det. Som redogjorts för lämnar regeringen förslag om att strafftidslagen ska renodlas på så sätt att bl.a. materiella bestämmelser som påverkar strafftidsberäkningen flyttas ut ur strafftidslagen (jfr avsnitt 10.3). konsekvens av det förslaget föreslås bl.a. att bestämmelsen i 19 § andra stycket om i vilka situationer vistelse utanför anstalt ska räknas in i verkställighetstiden flyttas över till fängelselagen. Där finns i 1 kap. 2 § första stycket den grundläggande bestämmelsen om i vilka situationer som en intagen får medges att vistas utanför anstalten. Det framstår därför som lämpligt att flytta bestämmelsen dit. När det gäller bestämmelsernas tillämpningsområde anser regeringen dock till skillnad från utredningen som en mer ändamålsenlig ordning att det bör begränsas till att, förutom vistelse utanför anstalt i enlighet med vad som föreskrivs i fängelselagen, omfatta endast sådan vistelse utanför anstalt som sker med stöd av bestämmelser i annan lag om tillfälligt överförande av frihetsberövade personer till en annan stat. Det kan avse ett tillfälligt överförande för t.ex. förhör, m.m. i samband med bevisinhämtning enligt 2 kap. 12 § eller 3 kap. 3 § lagen om en europeisk utredningsorder. I likhet med utredningen anser emellertid regeringen att det även i sak finns anledning att ifrågasätta bestämmelsen. Således gäller som framgått att Kriminalvården vid vistelse utanför och sjukvård, permission eller särskild permission, utredning om återfallsrisk eller med anledning av en särskild utslussningsåtgärd om särskilda skäl föreligger för det kan besluta att inte räkna in tiden i verkställigheten. Enligt förarbetena kan sådana särskilda skäl föreligga t.ex. om en intagen använder tiden utanför ändamål än det avsedda, t.ex. genom att missbruka narkotika eller utöva annan brottslig verksamhet (prop. 2009/10:135 s. 214). Vad som sagts gäller emellertid som utredningen uppmärksammat endast för det fall att misskötsamheten äger rum som den intagne vistas utanför anstalten och således inte om han eller hon t.ex. missbrukar narkotika i anstalten. Vidare gäller att för det fall en intagen brutit mot villkor i samband med en vistelse utanför anstalt han eller hon kan tilldelas en varning eller om det är fråga om allvarlig misskötsamhet kan få tidpunkten för villkorlig frigivning uppskjuten (jfr 12 kap. 1 § fängelselagen och 26 kap. 6 och 7 §§ ). Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning om att det ur rättvisesynpunkt finns skäl att ifrågasätta den nuvarande ordningen. Även risken för att den intagne för samma misskötsamhet kan bli utsatt för sanktioner i dubbel bemärkelse talar mot den nuvarande ordningen. Mot den bakgrunden anser regeringen i likhet med utredningen att den nuvarande möjligheten för Kriminalvården att i vissa fall besluta om att vistelse utanför anstalt inte ska räknas in i verkställigheten bör tas bort (jfr dock avsnitt 10.9 nedan om förslag till nytt kapitel i fängelselagen om avbrott i verkställigheten). För att det inte ska råda någon tvekan om vad som ska gälla i fråga om att sådan tid som en intagen vistas utanför anstalt ingår i verkställigheten föreslår regeringen vissa förtydliganden i bestämmelsen. Även i övrigt delar regeringen utredningens bedömning om att bestämmelsen bör moderniseras språkligt. Vad som sagts gör sig också gällande i fråga om motsvarande möjlighet för övervakningsnämnden att enligt nuvarande ordning vid upphävande av ett beslut om verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll, om särskilda skäl finns för det besluta att inte räkna in i verkställigheten (jfr 15 § lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll). Regeringen finner därför i likhet med utredningen att även möjligheten för övervakningsnämnden att i vissa fall besluta om att verkställighet utanför anstalt inte ska räknas in i verkställigheten, ska utgå. Därmed finns det inte heller längre skäl för den nuvarande ordningen enligt vilken övervakningsnämnden om beslutet om verkställighet utanför anstalt upphävs ska fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt (jfr 15 § första stycket tredje meningen lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll). Upphävs ett beslut om intensivövervakning med elektronisk kontroll ska den dömde överföras till avtjäna resterande del av straffet (jfr 15 och 17 §§ lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll). Det innebär att verkställigheten övergår från verkställighet 2017/18:250 utanför anstalt till verkställighet i kriminalvårdsanstalt. Uppkommer avbrott i verkställigheten t.ex. i samband med övergången till verkställighet i kriminalvårdsanstalt, bör den reglering om avbrott som utredningen föreslår ska gälla för intagna i kriminalvårdsanstalt tillämpas på motsvarande sätt (jfr avsnitt 10.9). Som SiS uppmärksammar bör dock även fortsättningsvis gälla, att i vilken omfattning en ungdom som verkställer sluten ungdomsvård får vistas utanför institutionen, ska regleras i lagen om sluten ungdomsvård. Sådana bestämmelser finns i 18 § i den lagen.