prop · H503105 · 2018-02-20 00:00:00 — Paragrafen, som saknar motsvarighet i personuppgiftslagen, reglerar möjligheten att ta ut sanktionsavgifter vid överträdelser av artikel 10 i dataskyddsförordningen om behandling av personuppgifter som rör lagöverträdelser. Övervägandena finns i avsnitt 16.3.3. Paragrafen har sin grund i artikel 84 i dataskyddsförordningen. Bestämmelsen innebär att tillsynsmyndigheten får ta ut en sanktions- avgift även vid överträdelser av artikel 10 i dataskyddsförordningen om behandling av personuppgifter som rör fällande domar i brottmål och överträdelser eller därmed sammanhängande säkerhetsåtgärder. Vidare innebär bestämmelsen att artikel 83.1, 83.2 och 83.3 ska gälla vid beslut om sådana sanktionsavgifter och att den övre beloppsgränsen enligt artikel 83.5 i förordningen är tillämplig. Hänvisningen till dataskydds- förordningen i denna paragraf är statisk, dvs. avser den ursprungliga lydelsen av förordningen. Enligt 3 kap. 8 § första stycket får myndigheter behandla person- uppgifter som rör lagöverträdelser. I fråga om myndigheter blir det därmed inte aktuellt att ta ut sanktionsavgifter enligt den nu kommen- terade paragrafen. 4 § En sanktionsavgift får inte beslutas om den som avgiften ska tas ut av inte har fått tillfälle att yttra sig från den dag då överträdelsen ägde rum. Ett beslut om sanktionsavgift ska delges. Paragrafen, som saknar motsvarighet i personuppgiftslagen, reglerar bl.a. den bortre tidsgränsen för när en sanktionsavgift får beslutas. Över- vägandena finns i avsnitt 16.4. Första stycket innebär att om kommunikation enligt förvaltningslagen med den som avgiften ska tas ut av inte har skett från den dag då överträdelsen ägde rum, får en sanktionsavgift inte tas ut. Bevisbördan för att kommunikation har skett ligger på tillsyns- myndigheten. Av andra stycket framgår att ett beslut om sanktionsavgift ska delges. Det innebär att myndigheten ska använda sig av de metoder för del- givning som regleras i delgivningslagen. 5 § En sanktionsavgift tillfaller staten. Paragrafen, som saknar motsvarighet i personuppgiftslagen, föreskriver att sanktionsavgifter ska tillfalla staten. Övervägandena finns i avsnitt 16.4. 6 § En sanktionsavgift ska betalas till den myndighet som regeringen bestämmer från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Om sanktionsavgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska myndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet ske enligt utsökningsbalken. Paragrafen, som saknar motsvarighet i personuppgiftslagen, reglerar betalning och indrivning av sanktionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 16.4. 7 § Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om sanktionsavgifter enligt EU:s dataskyddsförordning och denna lag. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter enligt dataskyddsförordningen och lagen. Övervägandena finns i avsnitt 16.4. Föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet i denna paragraf ska avse sådana sanktionsavgifter som regleras i dataskydds- förordningen eller lagen. Bemyndigandet kan således inte läggas till grund för föreskrifter som utvidgar det sanktionerade området. 1 § Rätten till ersättning från den personuppgiftsansvarige eller personuppgifts- biträdet enligt artikel 82 i EU:s dataskyddsförordning gäller vid överträdelser av bestämmelser i denna lag och andra föreskrifter som kompletterar EU:s Prop. 2017/18:105 dataskyddsförordning. Paragrafen upplyser om rätten till skadestånd vid överträdelser av föreskrifter som kompletterar dataskyddsförordningen. Bestämmelsen saknar motsvarighet i personuppgiftslagen. Övervägandena finns i avsnitt 17.1.1. Bestämmelsen har sin grund i artikel 82 i dataskyddsförordningen och i skäl 146 till förordningen. I paragrafen anges att rätten till ersättning från den personuppgifts- ansvarige eller personuppgiftsbiträdet enligt dataskyddsförordningen gäller vid överträdelser av bestämmelser i lagen och i andra föreskrifter som kompletterar dataskyddsförordningen. Med föreskrifter som komp- letterar dataskyddsförordningen avses detsamma som i 6 kap. 1 §, se kommentaren till den paragrafen. Överklagande av personuppgiftsansvariga myndigheters beslut 2 § Beslut enligt artiklarna 12.5 och 15–21 i EU:s dataskyddsförordning som har meddelats av en myndighet i egenskap av personuppgiftsansvarig får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Första stycket gäller inte beslut av regeringen, , eller ombudsmän. Paragrafen reglerar rätten att överklaga beslut som en personuppgifts- ansvarig myndighet meddelar med anledning av att en registrerad utövar sina rättigheter enligt dataskyddsförordningen. Paragrafen motsvarar delvis 52 § PUL. Övervägandena finns i avsnitt 17.1.2. Av första stycket framgår vilka bestämmelser i dataskyddsförordningen som kan föranleda överklagbara beslut, nämligen artiklarna 12.5 och 15– 21. Med myndighet avses detsamma som i 3 kap. 3 §, se kommentaren till den paragrafen. I andra stycket anges att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Enligt tredje stycket gäller rätten att överklaga inte sådana beslut som fattas av regeringen, , eller ombudsmän. Överklagande av tillsynsmyndighetens beslut 3 § beslut enligt EU:s dataskyddsförordning och enligt 6 kap. 2 och 3 §§ denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När ett beslut överklagas, är tillsynsmyndigheten motpart i domstolen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen, som reglerar rätten att överklaga tillsynsmyndighetens beslut, motsvarar i sak 51 § och 53 § andra stycket PUL. Övervägandena finns i avsnitt 17.5. Bestämmelsen har sin grund i artikel 78.1 i dataskyddsförordningen. Av första stycket framgår att tillsynsmyndighetens beslut enligt data- skyddsförordningen samt om sanktionsavgifter enligt lagen får över- 2017/18:105 klagas till allmän förvaltningsdomstol. Vidare anges att tillsynsmyndig- heten är motpart i domstolen när ett beslut överklagas. Enligt andra stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Överklagande av vissa andra beslut 4 § Beslut enligt 2 kap. 3 § andra stycket, 3 kap. 6 § tredje stycket och 3 kap. 9 § andra stycket denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen reglerar rätten att överklaga vissa beslut i enskilda fall. Rubriken har utformats enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.5. Av första stycket framgår att beslut i enskilda fall om att person- uppgiftsansvariga som inte omfattas av föreskrifter om arkiv får behandla personuppgifter för arkivändamål av allmänt intresse samt om att andra än myndigheter får behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. 5 § Andra beslut enligt EU:s dataskyddsförordning eller denna lag än de som avses i 2–4 §§ får inte överklagas. Paragrafen, som innehåller ett förbud mot att överklaga andra beslut än de som anges i 2–4 §§, motsvarar i sak 53 § PUL. Övervägandena finns i avsnitt 17.1.2 och 17.5. Bestämmelsen innebär att beslut om att meddela föreskrifter med stöd av bemyndigandena i lagen inte får överklagas. Vidare innebär bestäm- melsen att beslut som personuppgiftsansvariga myndigheter fattar enligt dataskyddsförordningen inte får överklagas i andra fall än de som anges i 2 §. Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs personuppgiftslagen (1998:204). I stället för vad som sägs i 1 kap. 2 § ska den upphävda lagen fortsätta att gälla i sådan verksamhet hos Försvarsmakten, och Totalförsvarets rekryteringsmyndighet som inte omfattas av unionsrätten. Den upphävda lagen gäller fortfarande vid sådan behandling av personupp- gifter som avses i artikel 2.2 d i EU:s dataskyddsförordning, i den ursprungliga Den upphävda lagen gäller fortfarande i den utsträckning som det i en annan lag eller en förordning finns bestämmelser som innehåller hänvisningar till den Den upphävda lagen gäller fortfarande för överklagande av beslut som har meddelats med stöd av den lagen. Bestämmelsen i 49 § den upphävda lagen gäller fortfarande för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. Beslut som har meddelats med stöd av 21 § fjärde stycket den upphävda lagen gäller fortfarande. Lagen träder enligt bestämmelsen i punkt 1 i kraft , dvs. den dag då dataskyddsförordningen börjar tillämpas. Bestämmelsen hindrar inte att tillsynsmyndigheten, en personuppgiftsansvarig eller ett personuppgiftsbiträde vidtar de administrativa åtgärder som behövs för att dataskyddsförordningen och lagen ska kunna tillämpas i sin helhet från och med ikraftträdandet. Av punkt 2 framgår att personuppgiftslagen upphävs genom lagen. Enligt punkt 3 ska, i stället för vad som sägs i 1 kap. 2 §, person- uppgiftslagen fortsätta att gälla i sådan verksamhet hos Försvarsmakten, och Totalförsvarets rekryteringsmyndighet som inte omfattas av unionsrätten. Bestämmelsen innebär att dataskyddsför- ordningen och lagen inte ska tillämpas i sådan verksamhet. Bestäm- melsen är av övergångskaraktär och ska upphävas i samband med att en anpassad lagstiftning om behandling av personuppgifter i denna verksamhet träder i kraft. Enligt punkt 4 ska personuppgiftslagen fortfarande gälla vid sådan behandling av personuppgifter som avses i artikel 2.2 d i dataskydds- förordningen. Den behandling som avses är behandling av person- uppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, i vilket även ingår att skydda mot samt förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten. Sådan behandling är undan- tagen från dataskyddsförordningens tillämpningsområde och regleras i stället i det nya dataskyddsdirektivet. Bestämmelsen är av övergångs- karaktär och ska upphävas i samband med att den lagstiftning som genomför det nya dataskyddsdirektivet träder i kraft. Punkt 5 anger att personuppgiftslagen fortfarande gäller i den utsträck- ning som det i en annan lag eller en förordning finns bestämmelser som innehåller hänvisningar till den lagen. Bestämmelsen innebär att person- uppgiftslagen övergångsvis fortsätter att gälla, vid sidan av dataskydds- förordningen, i den utsträckning som det finns hänvisningar i specialför- fattningar till personuppgiftslagen. Enligt punkt 6 gäller personuppgiftslagen fortfarande för överklagande av beslut som har meddelats med stöd av den lagen. Bestämmelsen i punkt 7 innebär att personuppgiftslagens straffbestäm- melse fortfarande gäller för straffbelagda gärningar som har begåtts vid behandling före , men som inte har lagförts före ikraftträdandet av den nya lagen. Administrativa sanktionsavgifter enligt dataskyddsförordningen kan däremot inte tas ut för en sådan överträdelse. Slutligen ska enligt punkt 8 sådana beslut i enskilda fall avseende behandling av personuppgifter om lagöverträdelser m.m. som har med- delats med stöd av 21 § fjärde stycket PUL fortfarande gälla. Sådana äldre beslut innebär således att det är tillåtet enligt svensk rätt att behandla personuppgifter som avses i artikel 10 i dataskyddsförord- ningen. Övervägandena finns i avsnitt 18. 2017/18:105 20.2 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 27 § Utöver vad som följer av 2, 3, 5 och 15–26 §§ får en sekretessbelagd uppgift lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Första stycket gäller inte i fråga om sekretess enligt 24 kap. 2 a och 8 §§, 25 kap. 1–8 §§, 26 kap. 1–6 §§, 29 kap. 1 och 2 §§, 31 kap. 1 § första stycket, 2 och 12 §§, 33 kap. 2 §, 36 kap. 3 § samt 40 kap. 2 och 5 §§. Första stycket gäller inte heller om utlämnandet strider mot lag eller förord- ning. Paragrafen reglerar utlämnande av uppgifter som omfattas av sekretess mellan myndigheter i fall då det saknas uttryckliga sekretessbrytande regler. Ändringen innebär att tredje styckets hänvisning till föreskrifter som har meddelats med stöd av personuppgiftslagen stryks. Över- vägandena finns i avsnitt 15.4. Behandling i strid med dataskyddsregleringen 7 § Sekretess gäller för personuppgift, om det kan antas att uppgiften efter ett utlämnande kommer att behandlas i strid med och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförord- ning), i den ursprungliga lydelsen, eller lagen (2018:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning. Paragrafen reglerar sekretess i fall där det kan antas att utlämnade upp- gifter kommer att behandlas i strid med dataskyddsregleringen. Över- vägandena finns i avsnitt 15.3. Ändringen i paragrafen innebär dels ett förtydligande av att prövningen gäller den behandling som kommer att ske efter ett eventuellt utläm- nande, dels att hänvisningen till personuppgiftslagen ersätts med en hänvisning till dataskyddsförordningen och dataskyddslagen. En konsek- vens av att hänvisningen inte enbart avser nationell rätt är att utläm- nanden till utländska mottagare som omfattas av dataskyddsförord- ningens tillämpningsområde också omfattas av sekretessbestämmelsen. Hänvisningen till dataskyddsförordningen i denna paragraf är statisk, dvs. avser den ursprungliga lydelsen av förordningen. Europeiska unionens officiella tidning L 119/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria f lödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning) (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 16, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)Skyddet för fysiska personer vid behandling av personuppgifter är en grundläggande rättighet. Artikel 8.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan och artikel 16.1 i )fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) föreskriver att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. (2)Principerna och reglerna för skyddet för fysiska personer vid behandling av deras personuppgifter bör, oavsett deras medborgarskap eller hemvist, respektera deras grundläggande rättigheter och friheter, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter. Avsikten med denna förordning är att bidra till att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och en ekonomisk union, till ekonomiska och sociala framsteg, till förstärkning och konvergens av ekonomierna inom den inre marknaden samt till fysiska personers välbefinnande. (3)och rådets direktiv /46/EG (4) syftar till att harmonisera skyddet av fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter vid behandling av personuppgifter och att säkerställa det fria flödet av personuppgifter mellan medlemsstaterna. (1) EUT C 229, 31.7.2012, s. 90. (2) EUT C 391, 18.12.2012, s. 127. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (ännu ej offentliggjord i EUT). (4) och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31). L 119/2 Europeiska unionens officiella tidning (4)Behandlingen av personuppgifter bör utformas så att den tjänar människor. Rätten till skydd av personuppgifter är inte en absolut rättighet; den måste förstås utifrån sin uppgift i samhället och vägas mot andra grundläggande rättigheter i enlighet med proportionalitetsprincipen. Denna förordning respekterar alla grundläggande rättigheter och iakttar de friheter och principer som erkänns i stadgan, såsom de fastställts i fördragen, särskilt skydd för privat- och familjeliv, bostad och kommunikationer, skydd av personuppgifter, tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet, yttrande- och informationsfrihet, näringsfrihet, rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol samt kulturell, religiös och språklig mångfald. (5)Den ekonomiska och sociala integration som uppstått tack vare den inre marknaden har lett till en betydande ökning av de gränsöverskridande flödena av personuppgifter. Utbytet av personuppgifter mellan offentliga och privata aktörer, inbegripet fysiska personer, sammanslutningar och företag, över hela unionen har ökat. Nationella myndigheter i medlemsstaterna uppmanas i unionsrätten att samarbeta och utbyta personuppgifter för att vara i stånd att fullgöra sina uppdrag eller utföra arbetsuppgifter för en myndighet som finns i en annan medlemsstat. (6)Den snabba tekniska utvecklingen och globaliseringen har skapat nya utmaningar vad gäller skyddet av personuppgifter. Omfattningen av insamling och delning av personuppgifter har ökat avsevärt. Tekniken gör det möjligt för både privata företag och offentliga myndigheter att i sitt arbete använda sig av personuppgifter i en helt ny omfattning. Allt fler fysiska personer gör sina personliga uppgifter allmänt tillgängliga, världen över. Tekniken har omvandlat både ekonomin och det sociala livet, och bör ytterligare underlätta det fria flödet av personuppgifter inom unionen samt överföringar till tredjeländer och internationella organisationer, som en hög skyddsnivå säkerställs för personuppgifter. (7)Dessa förändringar kräver en stark och mer sammanhängande ram för dataskyddet inom unionen, uppbackad av kraftfullt tillsynsarbete, eftersom det är viktigt att skapa den tillit som behövs för att utveckla den digitala ekonomin över hela den inre marknaden. Fysiska personer bör ha kontroll över sina egna personuppgifter. Den rättsliga säkerheten och smidigheten för fysiska personer, ekonomiska operatörer och myndigheter bör stärkas. (8)Om denna förordning föreskriver förtydliganden eller begränsningar av dess bestämmelser genom medlemsstaternas nationella rätt, kan medlemsstaterna, i den utsträckning det är nödvändigt för samstämmigheten och för att göra de nationella bestämmelserna begripliga för de personer som de tillämpas på, införliva delar av denna förordning i nationell rätt. (9)Målen och principerna för direktiv /46/EG är fortfarande giltiga, men det har inte kunnat förhindra bristande enhetlighet i genomförandet av dataskyddet i olika delar av unionen, rättsosäkerhet eller allmänt spridda uppfattningar om att betydande risker kvarstår för fysiska personer, särskilt med avseende på användning av internet. Skillnader i nivån på skyddet av fysiska personers rättigheter och friheter, särskilt rätten till skydd av personuppgifter, vid behandling av personuppgifter i olika medlemsstater kan förhindra det fria flödet av personuppgifter över hela unionen. Dessa skillnader kan därför utgöra ett hinder för att bedriva ekonomisk verksamhet på unionsnivå, de kan snedvrida konkurrensen och hindra myndigheterna att fullgöra sina skyldigheter enligt unionsrätten. De varierande skyddsnivåerna beror på skillnader i genomförandet och tillämpningen av direktiv /46/EG. (10)För att säkra en enhetlig och hög skyddsnivå för fysiska personer och för att undanröja hindren för flödena av personuppgifter inom unionen bör nivån på skyddet av fysiska personers rättigheter och friheter vid behandling av personuppgifter vara likvärdig i alla medlemsstater. En konsekvent och enhetlig tillämpning av bestämmelserna om skydd av fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter vid behandling av personuppgifter bör säkerställas i hela unionen. Vad gäller behandlingen av personuppgifter för att fullgöra en rättslig förpliktelse, för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i myndighetsutövning som utförs av den personuppgift sansvarige, bör medlemsstaterna tillåtas att behålla eller införa nationella bestämmelser för att närmare fastställa hur bestämmelserna i denna förordning ska tillämpas. Jämte den allmänna och övergripande lagstiftning om dataskydd varigenom direktiv /46/EG genomförs har medlemsstaterna flera sektorsspecifika lagar på områden som kräver mer specifika bestämmelser. Denna förordning ger dessutom medlemsstaterna handlingsutrymme att specificera sina bestämmelser, även för behandlingen av särskilda kategorier av personuppgifter (nedan kallade känsliga uppgifter Denna förordning). utesluter inte att det i medlemsstaternas nationella rätt fastställs närmare omständigheter för specifika situationer där uppgifter behandlas, inbegripet mer exakta villkor för laglig behandling av personuppgifter. Europeiska unionens officiella tidning L 119/3 (11)Ett effektivt skydd av personuppgifter över hela unionen förutsätter att de registrerades rättigheter förstärks och specificeras och att de personuppgiftsansvarigas och personuppgiftsbiträdenas skyldigheter vid behandling av personuppgifter klargörs, samt att det finns likvärdiga befogenheter för övervakning och att det säkerställs att reglerna för skyddet av personuppgifter efterlevs och att sanktionerna för överträdelser är likvärdiga i medlemsstaterna. (12)I artikel 16.2 i EUF-fördraget bemyndigas och rådet att fastställa bestämmelser om skydd för fysiska personer när det gäller behandling av personuppgifter och bestämmelser om den fria rörligheten för personuppgifter. (13)För att säkerställa en enhetlig nivå för skyddet av fysiska personer över hela unionen och undvika avvikelser som hindrar den fria rörligheten av personuppgifter inom den inre marknaden behövs en förordning som skapar rättslig säkerhet och öppenhet för ekonomiska aktörer, däribland mikroföretag samt små och medelstora företag, och som ger fysiska personer i alla medlemsstater samma rättsligt verkställbara rättigheter och skyldigheter samt ålägger personuppgiftsansvariga och personuppgiftsbiträden samma ansvar, så att övervakningen av behandling av personuppgifter blir enhetlig, sanktionerna i alla medlemsstater likvärdiga och samarbetet mellan tillsynsmyn digheterna i olika medlemsstater effektivt. För att den inre marknaden ska fungera väl krävs att det fria flödet av personuppgifter inom unionen inte begränsas eller förbjuds av skäl som har anknytning till skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter. För att ta hänsyn till mikroföretagens samt de små och medelstora företagens särskilda situation innehåller denna förordning ett undantag för organisationer som sysselsätter färre än 250 personer med avseende på registerföring. Dessutom uppmanas unionens institutioner och organ samt medlemsstaterna och deras tillsynsmyndigheter att vid tillämpningen av denna förordning ta hänsyn till mikroföretagens samt de små och medelstora företagens särskilda behov. samt små och medelstora företag bör bygga på artikel 2 i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG (1). (14)Det skydd som ska tillhandahållas enligt denna förordning bör tillämpas på fysiska personer, oavsett medborgarskap eller hemvist, med avseende på behandling av deras personuppgifter. Denna förordning omfattar inte behandling av personuppgifter rörande juridiska personer, särskilt företag som bildats som juridiska personer, exempelvis uppgifter om namn på och typ av juridisk person samt kontaktuppgifter.