prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — Det saknar betydelse om informationen lämnats ut av domstol eller annan myndighet eller om informationen överlämnats till parten av en annan part, exempelvis till följd av ett beslut om editions- eller informa- tionsföreläggande. Även då en handling som kommit in till domstolen översänds till en part till följd av rätten till partsinsyn, får informationen anses ha lämnats över på grund av ett beslut av domstolen. Angrepp på företagshemligheter som finns i handlingar som lämnats ut efter formlösa handläggningsbeslut kan därmed leda till skadeståndsansvar enligt para- grafen. Redan genom kravet i 2 § första stycket tredje punkten på att innehav- aren av företagshemlig information vidtar rimliga åtgärder för att hemlig- hålla informationen följer att han eller hon i en domstolsprocess tydligt bör uttrycka att informationen utgör företagshemligheter, när informa- tionen förs in i processen. Exempelvis kan en anteckning eller en stämp- ling göras som visar på att innehållet är hemligt. I alla händelser får frågan om vilka åtgärder innehavaren har vidtagit i det avseendet betyd- else för prövningen av om mottagaren vid ett eventuellt utnyttjande eller röjande har varit i god tro om att innehållet är företagshemligt. gäller även i de fall en part lämnar över företagshemlig information direkt till en annan part, exempelvis till följd av att domstolen har före- lagt parten att lägga fram en handling som kan antas ha betydelse som bevis (editionsföreläggande). Endast ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet som sker utan giltigt skäl kan föranleda skadeståndsansvar enligt paragrafen. följer av att lagen enligt 4 § endast gäller obehöriga angrepp på företags- I allmänhet är det behörigt för en part att röja en företags- hemlighet i den mån det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt i det mål eller ärende där domstolens beslut har fattats. I andra stycket föreskrivs ett skadeståndsansvar för den som får del av företagshemligheten från parten eller partsrepresentanten i anledning av målet eller ärendet och uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller Även i detta fall krävs att angreppet är obehörigt Bestämmelsen tar sikte på den situation att parten eller partsrepresent- anten har fått del av en företagshemlighet på grund av en domstols beslut och har rätt att föra informationen vidare. Förhållandet mellan skadeståndsansvaret enligt förevarande paragraf och skadeståndsansvaret enligt 9 § för angrepp på en företagshemlighet som i ett tidigare led har angripits av någon annan kan beskrivas på Om en part eller partsrepresentant på grund av ett domstolsbeslut får del av en inlaga från motparten som innehåller en företagshemlighet, har parten eller partsrepresentanten till följd av första stycket i förevarande paragraf en skyldighet att inte obehörigen utnyttja eller röja företagshem- Det kan vara behörigt för parten att röja informationen för en rätts- vetenskapsman som ska skriva ett rättsutlåtande i tvisten. skapsmannen åläggs, liksom parten eller partsrepresentanten, enligt andra stycket en skadeståndssanktionerad tystnadsplikt beträffande de företags- hemligheter som finns i materialet. Om rättsvetenskapsmannen uppsåtligen eller av oaktsamhet obehörig- en röjer företagshemligheten för en annan person, svarar han eller hon enligt andra stycket för sitt röjande. Om det i stället är parten eller parts- representanten som vidarebefordrar informationen till en utomstående person utan att det behövs med hänsyn till domstolsprocessen, svarar parten eller partsrepresentanten skadeståndsrättsligt enligt första stycket. Den som tar emot företagshemligheten kan i båda fallen bli skadestånds- skyldig enligt 9 §. I tredje stycket anges att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon har fått del av vid en domstolsförhandling som har hållits inom stängda dörrar ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Med att någon får del av en företagshemlighet vid en domstolsförhand- ling som har hållits inom stängda dörrar avses att domstolen med stöd av 2017/18:200 5 kap. 1 § beslutat att en förhandling i viss del inte ska vara offentlig. Även en förvaltningsdomstol kan besluta om det (16 § för- valtningsprocesslagen [1971:291]). Det saknar betydelse för paragrafens tillämplighet huruvida domstolen beslutar om yppandeförbud för uppgift- en om en företagshemlighet (jfr 5 kap. 4 § ). Bestämmelsen har i första hand betydelse för parter och partsrepresent- anter som tillåts närvara vid en förhandling inom stängda dörrar. Även vittnen och andra som ges rättens tillstånd att närvara vid en sådan för- handling omfattas dock av skadeståndsansvaret. I likhet med vad som annars gäller kan endast ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet som sker utan giltigt skäl föranleda skadeståndsansvar (se 4 §). I allmänhet är det behörigt för en part att röja en företagshemlighet om det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt i det mål eller ärende där förhandlingen förekommer. Av betydelse för skadeståndsansvaret enligt paragrafen är reglerna om offentlighet i domstolar. Om en företagshemlig uppgift läggs fram vid en offentlig förhandling är uppgiften inte längre hemlig. Detsamma gäller om uppgiften läggs fram vid en förhandling inom stängda dörrar utan att domstolen beslutar om fortsatt sekretess för uppgiften när den skiljer sig från målet eller ärendet, eller om uppgiften tas in i en dom eller ett slut- ligt beslut utan att domstolen i avgörandet beslutar att sekretess fortsatt ska gälla (43 kap. 5 och 8 §§ offentlighets- och sekretesslagen). I dessa fall gäller följaktligen inte något skadeståndsansvar enligt förevarande paragraf. Eftersom det genom paragrafen införs en lagstadgad tystnadsplikt före- skrivs i 28 § första stycket att ett brott mot tystnadsplikten i sig inte leder till något straffrättsligt ansvar. 9 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet angriper en företagshem- lighet som, enligt vad han eller hon inser eller bör inse, i ett tidigare led har angripits av någon annan, ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Paragrafen, som i allt väsentligt är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar skadeståndsansvar för den som angriper en företagshem- lighet som har angripits av någon annan. Den motsvarar delvis 8 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 23 f. och 47 f. samt bet. 1989/90:LU37 s. 48 f.). Med paragrafen genomförs delvis artikel 14.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.3 och 12.4. Till skillnad från den hittillsvarande lagen gäller skadeståndsansvaret enligt paragrafen inte bara den som utnyttjar eller röjer en företagshem- lighet i vissa situationer, utan även motsvarande fall av anskaffanden (jämför definitionen av angrepp i 3 §). Skadeståndsansvaret omfattar den skada som uppkommer genom det egna anskaffandet, utnyttjandet eller röjandet av företagshemligheten. För skadeståndsansvar förutsätts att företagshemligheten i ett tidigare led har angripits av någon annan och att det angreppet varit obehörigt. Däremot krävs det inte att det ursprungliga angreppet har skett uppsåtlig- en eller av oaktsamhet (3 och 4 §§). Uttrycket i ett tidigare led syftar till att klargöra att det angrepp som kan medföra skadeståndsansvar enligt förevarande paragraf utgör ett efterföljande angrepp i en och samma kedja av angrepp på företagshemligheten. Var och en som angriper en företagshemlighet som har angrip- its av någon annan kan bli skadeståndsskyldig. Det kan exempelvis röra sig om någon som anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller företagshemligheten i sin tur obehörigen har till- ägnat sig företagshemligheten. Det kan också handla om att någon utnytt- jar en företagshemlighet som har röjts i strid med tystnadsplikten för styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag. Till skillnad från vad som gäller enligt 6–8 §§ saknar det betydelse under vilka förhållanden angrip- aren har fått del av företagshemligheten. Däremot förutsätter skadeståndsansvaret att det skadeståndsgrundande angreppet på företagshemligheten har skett uppsåtligen eller av oaktsam- het. Angriparen måste ha haft uppsåt eller varit oaktsam i förhållande till dels de omständigheter som utgör det egna angreppet, dels den omständ- igheten att företagshemligheten har angripits. Detta innebär att den som anskaffar en tidigare angripen företagshemlighet i god tro om att informationen är offentlig inte blir skadeståndsskyldig enligt paragrafen. Detsamma gäller den angripare som visserligen är väl medveten om att informationen är företagshemlig men saknar kännedom om att företags- hemligheten har angripits. Om det inte är så att angriparen borde ha känt till det tidigare angreppet blir han eller hon inte skadestånds- skyldig enligt paragrafen. En domstol kan ändå vid vite förbjuda honom eller henne att utnyttja eller röja företagshemligheten, eftersom det för en sådan åtgärd inte krävs att angriparen har handlat med uppsåt eller oaktsamt (12 §). I den hittillsvarande lagen anges att skadeståndsansvaret även gäller då någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som har röjts i strid med offentlighets- och sekretesslagen (2009:400); 8 §. I den nya lagen följer detta av att den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet i strid med offentlighets- och sekretesslagen angriper företagshemligheten enligt 3 §. Situationen nämns därför inte särskilt i förevarande paragraf. Det kan t.ex. röra sig om en offentlig funktionär som i strid med offent- lighets- och sekretesslagen har lämnat ut företagshemligheter. Det tidigare angreppet kan också bestå i att någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet i strid med ett förbehåll som har meddelats med stöd av offentlighets- och sekretesslagen (10 kap. 4 och 14 §§ offentlig- hets- och sekretesslagen). Detta är en nyhet jämfört med den hittillsvar- ande lagen. Det kan också förekomma att någon utnyttjar eller röjer en företags- hemlighet i strid med ett förordnande om tystnadsplikt. Ett exempel på ett sådant förordnande är när domstolen eller en förundersökningsledare beslutar om ett s.k. yppandeförbud (5 kap. 4 § och 23 kap. 10 § sjunde stycket ). Även den som bryter mot sådana tystnads- plikter angriper en företagshemlighet enligt 3 § i förevarande lag. Den som senare angriper företagshemligheten kan vara skadeståndsskyldig enligt förevarande paragraf. Även detta är en nyhet i lagen. Kravet på uppsåt eller oaktsamhet i förhållande till det tidigare angreppet bör särskilt betonas i de fall informationen har lämnats ut av en myndighet. Den som på begäran får en uppgift från en myndighet kan i allmänhet förlita sig på att utlämnandet inte strider mot offentlighets- Omständigheterna torde i många fall vara sådana att den som får kännedom om företagshemligheten inte har anledning att misstänka att den har röjts i strid med sekretesslagstiftningen. Om någon har särskild branschkännedom eller annars insikter om att en viss uppgift kan vara hemlig bör det krävas att personen iakttar särskild försiktighet och undersöker förhållandena närmare (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 51). Uppgiften kan även vara av sådan karaktär att det står klart att den, oavsett vem som har tillhandahållit den, inte fritt får röjas. Om informationen har röjts på ett sådant sätt att kravet i 2 § första stycket tredje punkten på hemlighållande kan anses uppfyllt kan något ansvar enligt förevarande paragraf inte bli aktuellt för den som senare anskaffar, utnyttjar eller röjer informationen. Av 28 § första stycket följer att ett brott mot den lagstadgade tystnads- plikt som paragrafen innehåller inte kan föranleda straffansvar. 10 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet annars anskaffar en före- tagshemlighet ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet eller genom att han eller hon därefter uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer företagshemligheten. Första stycket gäller inte om innehavaren av företagshemligheten är en juridisk person och den som har utfört angreppet är styrelseledamot eller revisor i den juridiska personen och angreppet har utförts vid fullgöran- det av uppdraget. Paragrafen innehåller skadeståndsbestämmelser med avseende på vissa angrepp på företagshemligheter som inte ska prövas enligt 5–9 §. Para- grafen saknar motsvarighet i den hittillsvarande lagen. Med paragrafen genomförs delvis artikel 14.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. Av första stycket, som är utformat i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar en före- tagshemlighet har ett skadeståndsansvar. Bestämmelsen har karaktär av en uppsamlingsbestämmelse för sådana angrepp på företagshemligheter som enligt direktivet ska omfattas av ett skadeståndsansvar men som faller utanför tillämpningsområdet för lagens övriga skadeståndsregler. Begreppet anskaffar anknyter till definitionen av angrepp i 3 § och avser förfaranden som består i att någon bereder sig tillgång till, tillägnar sig eller på något annat sätt anskaffar en företagshemlighet utan innehav- arens samtycke. Ansvaret omfattar inte bara den skada som uppkommer genom anskaffandet utan även skada som uppkommer senare på grund av att han eller hon utnyttjar eller röjer företagshemligheten. Bestämmel- sen är i det hänseendet utformad i nära överensstämmelse med 5 § om skadestånd vid brott. En skillnad jämfört med ansvaret enligt 5 § är att ett ansvar för skada som uppkommer på grund av utnyttjandet eller röjandet av en företagshemlighet som har obehörigen anskaffats enligt förevaran- de paragraf förutsätter att utnyttjandet eller röjandet utförs av samma person som har anskaffat företagshemligheten. Genom att det i bestämmelsen anges att ansvaret gäller den som ”annars” anskaffar en företagshemlighet klargörs att den inte är tillämp- lig om frågan om skadeståndsansvar kan prövas enligt någon annan bestämmelse i lagen. Detta får exempelvis betydelse i fråga om bemann- ingsanställda. Om en bemanningsanställd angriper kundföretagets före- tagshemligheter följer det av 6 § att den bemanningsanställdes arbetsgiv- are är skadeståndsansvarig i förhållande till kundföretaget. en reglerar exklusivt skadeståndsansvaret för angreppet och den bemann- ingsanställde är inte skadeståndsansvarig enligt förevarande paragraf. I 9 § föreskrivs om skadeståndsansvar för den som bl.a. anskaffar en företagshemlighet som har angripits i tidigare led av någon annan. varande paragraf gäller därmed endast anskaffandet av företagshemlig- heter som inte har angripits i tidigare led. Det innebär i praktiken att det oftast är fråga om fall då anskaffandet består i att någon har berett sig tillgång till eller tillägnat sig företagshemligheten. Skadeståndsansvaret förutsätter att angriparen har agerat uppsåtligt Detta subjektiva rekvisit tar sikte på dels att det har skett ett anskaffande, dels att anskaffandet avser en företagshemlighet. som har berett sig tillgång till eller tillägnat sig en företagshemlighet utan kännedom om att informationen var företagshemlig har visserligen angripit företagshemligheten enligt 3 §, men är skadeståndsskyldig endast om han eller hon har varit oaktsam i förhållande till att informationen var På motsvarande sätt krävs uppsåt eller oaktsamhet också i fråga om det efterföljande utnyttjandet eller röjandet. I andra stycket klargörs på Lagrådets inrådan att skadeståndsansvaret enligt paragrafen inte gäller när innehavaren av företagshemligheten är en juridisk person och den som har utfört angreppet dels är styrelseleda- mot eller revisor i den juridiska personen, dels har utfört angreppet vid fullgörandet av uppdraget. För styrelseledamöter och revisorer i aktiebolag som skadar bolaget finns i stället ett skadeståndsansvar i 29 kap. 1 och 2 §§ aktiebolagslagen (2005:551). För ekonomiska föreningar och stiftelser finns motsvarande En förutsättning för att styrelseledamotens eller revisorns skadestånds- ansvar inte ska prövas enligt paragrafen är att angreppet har utförts vid fullgörandet av uppdraget. Uttrycket förekommer även i bl.a. 29 kap. 1 § Även om styrelseledamoten eller revisorn inte svarar skadeståndsrättsligt enligt förevarande lag utgör den skadevållande handlingen ändå ett angrepp enligt 3 §. Vitesförbud och andra skyddsåtgärder enligt lagen kan därför beslutas även i förhållande till styrelseledamöter och revisorer. 11 § När storleken på skadeståndet enligt 5–10 §§ bestäms ska hänsyn tas även till intresset hos innehavaren av företagshemligheten av att den inte obehörigen angrips och till övriga omständigheter av annan än rent Om det är skäligt kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. Paragrafen, som i allt väsentligt är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om hur ett skadestånd ska beräknas. Den motsvarar 9 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 26 f. och 49 f. samt bet. 1989/90:LU37 s. 52 f.). artikel 14.1 andra stycket och 14.2 i direktivet. Vid beräkningen av skadeståndets storlek ska, liksom , hänsyn tas till samtliga omständigheter av betydelse för bedömningen. Beräkningen kan exempelvis göras med utgångspunkt i en utredning om de kostnadsbesparingar som angriparen har gjort på grund av angreppet eller vad det hade kostat honom eller henne att på ett lagligt sätt förvärva rätten att utnyttja företagshemligheten, dvs. I första stycket anges, liksom i den hittillsvarande lagen, att hänsyn även ska tas till intresset hos innehavaren av företagshemligheten av att den inte obehörigen angrips och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Utgångspunkten är att den skada som har uppkommit genom angreppet på företagshemligheten ska ersättas. En riktpunkt för skadeståndsberäk- ningen bör vara att skadeståndet inte får bli så lågt att det blir ekonomiskt lönsammare att obehörigen utnyttja någon annans företagshemlighet än att på ett legitimt sätt förvärva hemligheten. Skadeståndet bör ligga på en sådan nivå att det aldrig ter sig fördelaktigt att kalkylera med möjligheten att angripa någon annans företagshemlighet (prop. 1987/88:155 s. 49). Oavsett vilka bedömningskriterier som används är det inte ovanligt i mål om angrepp på företagshemligheter att den verkliga storleken av en uppkommen skada inte kan fastställas. I vissa fall kan skadeståndet behöva bestämmas utan några mer direkta hållpunkter för bedömningen. Som exempel kan nämnas då en konkurr- ent genom företagsspioneri får veta att en näringsidkare förhandlar om samgående med ett tredje företag och avslöjar detta förhållande till nack- del för näringsidkaren. Att göra kalkyler över utebliven vinst eller liknan- de är i ett sådant fall sannolikt inte möjligt. Skadeståndet får i stället bestämmas med hänsyn till den skadelidandes intresse generellt sett av att informationen inte blir allmänt känd (prop. 1987/88:155 s. 50). Liknande synpunkter gör sig gällande i det fallet att angreppet endast består av ett anskaffande av företagshemligheten. genom anskaffandet förlorat kontrollen över företagshemligheten kan det förekomma att förlusten av hemligheten i sig orsakar eko- Motsvarande gäller sannolikt inte om angreppet består i att någon har tillägnat sig företagshemligheten genom att kopiera mate- rial där företagshemligheten ingår. Eftersom bestämmelsen ger utrymme att ta hänsyn till intresset hos innehavaren av att företagshemligheten inte obehörigen angrips och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse, behöver ersättningen inte syfta till annat än att gottgöra innehavaren för dennes Ersättningsskyldigheten omfattar alltså även vad som inom bl.a. arbetsrätten benämns som allmänt skadestånd. Detta får anses gälla redan med den hittillsvarande lagen, i enlighet med den rättspraxis som har utvecklats såväl i de allmänna domstolarna som i Arbetsdomstolen (se t.ex. rättsfallen RH 2002:11, AD 2006 nr 49 och AD 2013 nr 24, jfr rättsfallet NJA 1998 s. 633). Det ligger i sakens natur att den ideella skadan vid anskaffandet av en företagshemlighet som regel är betydligt mindre än då ett utnyttjande eller röjande sker. Det kan förekomma att ett och samma förfarande med en företagshem- lighet kan klassificeras som flera olika typer av angrepp. röra sig om situationer då någon anskaffar en företagshemlighet och sam- Prop. 2017/18:200 tidigt vidtar någon ytterligare åtgärd med företagshemligheten som med- för att den utnyttjas eller röjs. Ett exempel är att någon med lovlig till- gång till en elektroniskt lagrad företagshemlighet tillägnar sig denna genom att kopiera en fil som innehåller hemligheten och i mer eller mindre omedelbar anslutning till det även röjer hemligheten genom att skicka filen till någon annan. I sådana fall bör anskaffandet som regel inte tillmätas någon betydelse vid skadeberäkningen, vare sig i fråga om ekonomiskt eller ideellt skadestånd. Andra stycket innehåller en jämkningsregel som även den överens- stämmer med gällande rätt. Avsikten är att jämkning även fortsättningsvis i första hand ska ske när arbetstagare orsakar arbetsgivaren skada. Skäl för jämkning kan således föreligga i de fall arbetstagaren har avsett att avslöja ett missförhållande enligt lagen (2016:749) om särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga miss- förhållanden, men misstagit sig i fråga om de faktiska förhållandena och därmed obehörigen angriper arbetsgivarens företagshemligheter (jfr prop. 2015/16:128 s. 23 f.). När angriparen av företagshemligheten inte har agerat med uppsåt ligg- er jämkning mer nära till hands än annars. Om angreppet består i ett oaktsamt anskaffande bör skadeståndsskyldigheten i förhållande till arbetsgivaren som regel bortfalla för arbetstagare, om inte starka skäl tal- ar mot det. 12 § Rätten får vid vite förbjuda den som har angripit en företagshemlig- het att fortsätta angripa företagshemligheten. Rätten får besluta om ett vitesförbud också mot den som har handlat på ett sätt som medför att ett angrepp på en företagshemlighet är nära före- stående. Ett vitesförbud får hävas på talan av den som förbudet gäller, om ända- målet med förbudet har förlorat sin betydelse. Paragrafen reglerar möjligheten att vid vite förbjuda någon att angripa en företagshemlighet. Den motsvarar delvis 11 § och 12 § i den hittillsvar- ande lagen (prop. 1987/88:155 s. 27 f. och s. 50 f. samt bet. 1989/90:LU37 s. 53 f.). Med paragrafen genomförs artikel 11.1 c, artikel 12.1 a och 12.1 b samt delvis artikel 16 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 10.1 och 10.5. Paragrafen avser slutliga avgöranden. Domstolens möjlighet att besluta interimistiskt om vitesförbud regleras i 14 § första stycket. Enligt första stycket får rätten förbjuda samtliga de förfaranden som enligt lagen utgör angrepp på en företagshemlighet. Till skillnad från den hittillsvarande lagen kan förbudet avse även anskaffandet av en företags- hemlighet. Denna utvidgning av bestämmelsen torde få liten praktisk betydelse, eftersom ett anskaffande vanligtvis inte pågår och, när det ändå förekommer exempelvis genom dataöverföring vid ett omfattan- de dataintrång, som regel kan avbrytas av innehavaren själv genom att angriparen berövas tillgången till den hemliga informationen. Ett beslut om vitesförbud enligt bestämmelsen förutsätter att det är fråga om ett angrepp på en företagshemlighet enligt definitionen i 3 §. Till skillnad från i den hittillsvarande lagen finns det inte något krav på att angriparen har ådragit sig straff- eller skadeståndsansvar enligt lagen för att ett förbud ska komma i fråga. behöver alltså inte ha varit uppsåtligt eller oaktsamt. komma i fråga redan då någon har handlat på ett sätt som objektivt sett kan medföra skadeståndsskyldighet enligt lagen. riktas mot den som i god tro utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon i egenskap av part eller partsrepresentant har fått del av på grund av en domstols beslut (8 §), liksom mot den som i god tro