prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — En sådan ändring av sekretesskyddet torde kräva en hänvisning i sekretessbestäm- melsen till lagen om företagshemligheter, vilket skulle bryta mot en i offentlighets- och sekretesslagen väl inarbetad systematik där föremålet för sekretess anges direkt i respektive sekretessbestämmelse. Det kan heller inte uteslutas att uppgifter som omfattas av sekretesskydd utan att kvalificeras som företagshemligheter skulle falla utanför det skyddade området om uttrycket affärs- eller driftförhållanden ersätts av 2017/18:200 en hänvisning till uppgifter som skyddas enligt lagen om företagshemlig- heter. Som behandlas nedan skulle en sådan ändring också göra det nöd- vändigt att hantera problemet med att dubbla skaderekvisit blir tillämp- liga. Detta är ägnat att komplicera tillämpningen av sekretessbestämmel- sen. I lagrådsremissen föreslogs att det i sekretessbestämmelsen uttrycklig- en ska anges att sekretess för affärs- eller driftförhållanden kan meddelas till skydd inte bara för myndigheter och enskilda utan även för forsk- ningsinstitutioner. På det viset begränsas utvidgningen av det sekretess- skyddade området huvudsakligen till vad som är nödvändigt enligt direktivet. Lagrådet påpekar att tillägget ger intrycket av att enbart en fysisk person skulle anses vara ”enskild” i lagens mening. Enligt Lagråd- et är därför tillägget olämpligt. Med anledning av Lagrådets synpunkt finns det skäl att hitta en annan lösning. En sådan är att låta uppgifter om uppfinningar och forskningsresultat uttryckligen omfattas av föremålet för sekretess. Så är regleringen utformad på andra ställen i offentlighets- och sekretesslagen där sekretess ska kunna beslutas till skydd för andra än företag (t.ex. 30 kap. 1 och 23 §§). En ändring av det slaget torde visserligen innebära att det sekretess- skyddade området utvidgas till att kunna omfatta alla uppgifter om upp- finningar och forskningsresultat som förekommer i en rättegång, något som inte är nödvändigt med hänsyn till direktivet. förutsätter sekretesskyddet att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om upp- giften röjs. Den ordningen föreslås gälla även i fortsättningen. Sekretess- en är därigenom begränsad till fall där behovet av sekretess verkligen är kännbart (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 248). För andra uppgifter om affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat än företagshemligheter enligt lagen om företags- hemligheter är det mindre givet att kravet på avsevärd skada är uppfyllt, särskilt om den som uppgiften rör inte bedriver någon affärsverksamhet. Förstärkningen av sekretesskyddet får därför begränsad betydelse i fråga om andra uppgifter än företagshemligheter. Lösningen innebär samman- taget det minst ingripande alternativet för att genomföra direktivet sam- tidigt som strukturen och systematiken i offentlighets- och sekretesslagen upprätthålls. Regeringen anser mot den bakgrunden att sekretess bör gälla i domstol också för en myndighets eller en enskilds uppfinningar eller forskningsresultat. En förutsättning för sekretess bör liksom vara att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs Direktivet får anses kräva att samtliga uppgifter om företagshemligheter som förekommer i en rättegång om angrepp på företagshemligheter ska omfattas av skydd. Eftersom rättegången antas pågå är det givetvis inte en förutsättning för skydd att domstolen slutligt har slagit fast att uppgift- erna i fråga utgör företagshemligheter. I direktivet talas om att även påstådda företagshemligheter ska kunna skyddas. anges att domstolen ska ha identifierat företagshemligheter- na som konfidentiella. Direktivet kan därmed inte heller uppfattas som att det skulle räcka med ett blankt påstående från en part att en viss upp- gift är en företagshemlighet för att uppgiften ska omfattas av skydd. Domstolen förutsätts göra en prövning av om uppgiften omfattas av skyddet eller inte. En sådan ordning överensstämmer med hur frågor om sekretess hanter- as av domstolarna. I denna del innehåller direktivet alltså inga nyheter för svenska förhållanden. Av betydelse är att direktivet inte ställer upp som en förutsättning för skydd att en part eller någon annan skulle skadas om företagshemlighet- en röjs. Direktivet medger alltså till synes inte någon intresseavvägning vid bedömningen av om en företagshemlighet ska omfattas av skyddet eller inte. Svensk rätt innehåller i stället ett s.k. skaderekvisit och förut- sätter en sådan avvägning (36 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). Frågan är då om skaderekvisitet måste upphävas när det gäller uppgifter om en företagshemlighet för att svensk rätt ska vara förenlig med direk- tivet. Utredningen hänvisar till att definitionen av företagshemlighet i sig själv innefattar ett skaderekvisit. För att viss information ska omfattas av lagens skydd krävs nämligen att ett röjande av informationen är ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för innehavaren av företagshem- ligheten. Med hänvisning till detta föreslår utredningen att skaderekvisit- et i offentlighets- och sekretesslagen ska utgå och att det i stället ska anges att sekretess gäller för uppgift som kan antas utgöra en företags- hemlighet enligt lagen om företagshemligheter. Utredningens förslag medför att föremålet för sekretess helt överens- stämmer med vad som skyddas enligt lagen om företagshemligheter. För- slaget framstår likväl som problematiskt. Som bl.a. tings- rätt påpekar, och som framgår ovan av det som anförs om uttrycket affärs- eller driftförhållanden, skulle den föreslagna bestämmelsen avvika från vad som normalt gäller inom sekretesslagstiftningen. Kravet på att det kan antas att uppgiften utgör en företagshemlighet enligt lagen knyts i förslaget inte bara till kravet på skada i konkurrenshänseende i lagen om företagshemligheter, utan även till de övriga förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en uppgift ska omfattas av lagen. Offentlighets- och sekretesslagen är däremot i regel utformad så att det inte uppställs något beviskrav för huruvida viss information omfattas av det föremål för sekretess som en viss bestämmelse anger. Sekretesslagstiftningen gäller i förhållandet mellan myndigheter och enskilda, och berör något så centralt som allmänhetens insyn i utövandet av den offentliga makten. Detta ställer krav på att regleringen är enhetligt utformad och förutsebar samt att ändringar av lagen endast sker om det finns tillräckliga skäl för det. Skälen för att ändra kravet på skada i fråga om uppgifter om företags- hemligheter är, enligt regeringens mening, inte tillräckligt starka. För- arbetena ger nämligen klart stöd för att skaderekvisitet bör anses uppfyllt i fråga om företagshemligheter, tidigare yrkeshemligheter. Enligt för- arbetena bör sekretessbestämmelsen som regel kunna tillämpas i fall där en yrkeshemlighet annars skulle röjas. Sådana uppgifter om affärs- eller driftförhållanden som affärsidkare gärna vill hålla för sig själva, men vars röjande inte kan antas få några nämnvärda ekonomiska konsekvens- er, omfattas däremot inte av sekretess (prop. 1979/80:2 Del A s. 248). Lagrådet kommenterade i samband med tillkomsten av den hittillsvar- ande lagen om skydd för företagshemligheter arbetstagares möjlighet att 2017/18:200 vid en rättslig tvist med arbetsgivaren åberopa företagshemliga uppgifter för att styrka sin talan. I anslutning till detta gjorde Lagrådet uttalanden med innebörden att hänvisningen till avsevärd skada i sekretesslagstift- ningen innebär att det krävs att det är fråga om en företagshemlighet av någon betydelse för att sekretess ska gälla (bet. 1989/90:LU37 s. 115). Lagrådets uttalanden har på sina håll i litteraturen tagits till intäkt för att det trots förarbetena till sekretessbestämmelsen är oklart om skaderekvi- sitet är uppfyllt redan genom att en uppgift är företagshemlig enligt den hittillsvarande lagen. Regeringen anser att den naturliga utgångspunkten är att bedöma sekretessbestämmelsen i ljuset av dess förarbeten. Det är också av betyd- else att efter Lagrådets uttalanden har slagit fast att begreppet företagshemlighet i varje fall inte har en vidare innebörd än uttrycket yrkeshemlighet, som alltså användes i förarbetena till äldre sekretesslagstiftning (se rättsfallet NJA 1995 s. 347). Av intresse är ock- så att det vid tillkomsten av den hittillsvarande lagen om skydd för före- tagshemligheter särskilt framhölls att kravet på skada i konkurrenshän- seende i lagen hade en snävare innebörd än skaderekvisitet i sekretess- bestämmelsen (bet. 1989/90:LU37 s. 23). Eftersom den hittillsvarande lagens skaderekvisit bör överföras i allt väsentligt oförändrat till den nya lagen om företagshemligheter är resone- manget fortfarande aktuellt. En uppgift som kan kvalificeras som en företagshemlighet enligt lagen om företagshemligheter bör mot denna bakgrund omfattas av sekretess. För att uppgiften ska kvalificeras som en företagshemlighet krävs att röjandet av informationen typiskt sett är sådant att det förändrar kon- kurrensförmågan i negativ riktning så att en ekonomisk skada uppstår. Härigenom undantas sådan information vars röjande inte kan antas få några nämnvärda ekonomiska konsekvenser, närmast information om affärs- eller driftförhållanden som är av så begränsad ekonomisk betydel- se för innehavaren att den inte förtjänar lagens skydd. Kvar finns sådana företagshemligheter som är av någon betydelse och som omfattas av lag- en. För dessa uppgifter bör utgångspunkten vara att skaderekvisitet i offentlighets- och sekretesslagen utan vidare är uppfyllt. Regeringen anser sammantaget att sekretess liksom bör förut- sätta att den som uppgiften rör kan antas lida avsevärd skada om uppgift- en röjs. Sekretesskyddets begränsning i tid Sekretessen enligt offentlighets- och sekretesslagen är i det absoluta fler- talet fall tidsbegränsad. Det motiveras främst av praktiska skäl. Om sekretessregleringen ska bli hanterlig måste den innehålla vissa inslag av schablonisering. Det är ofta mycket svårt, särskilt för arkivmyndigheter- na som förvarar handlingar som kommer från många olika håll och är av vitt skilda slag, att med utgångspunkt i enbart ett skaderekvisit avgöra om en viss handling fortfarande ska vara omfattad av sekretess eller inte. Det har därför ansetts att sekretesslagstiftningen en gång för alla bör avgöra som skaderisken senast ska anses upphöra. Det är även från rent principiella utgångspunkter av betydande värde att lagstiftningen anger en definitiv tidsgräns efter vilken en viss handling aldrig kan vara hemlig. En tidsgräns saknas i ett litet fåtal sekretess- bestämmelser, och förklaras i de flesta fall med att det använda skade- rekvisitet så klart anger den tidpunkt då sekretessen upphör att någon ytterligare begränsning är obehövlig (prop. 1979/80:2 Del A s. 87 f.). För uppgifter om företagshemligheter i domstol är tidsgränsen satt till högst (36 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). Enligt direktivet måste skyddet för företagshemligheter som förekom- mer i mål om angrepp på företagshemligheter upprätthållas, inte bara under rättegången utan också därefter. Skyldigheten att upprätthålla skyddet upphör om den påstådda företagshemligheten enligt ett avgöran- de som fått laga kraft inte anses utgöra en företagshemlighet eller om den berörda informationen blir allmänt känd, dvs. förlorar sin karakt- är av hemlighet (artikel 9.1 andra stycket). Det står visserligen klart att den företagshemliga informationen norm- alt sett har ett skyddsbehov som är tidsbegränsat och avtar . Det är oftast fråga om information med betydligt kortare livslängd som före- tagshemlighet betraktad än den period som uppställs i offent- lighets- och sekretesslagen. Som PRV är inne på kan inte desto mindre vissa företagshemligheter, exempelvis tillverkningsprocesser och långsiktiga affärsstrategier, hållas hemliga och vara värdefulla (jfr rättsfallet NJA 1999 s. 469). Ett välkänt exempel på en företagshemlighet med avsevärt längre skyddstid än är sammansättningen av smakessensen i vissa läskedrycker. I ett sådant fall torde livslängden på företagshemlig- heten vara i det närmaste utan begränsning i tiden. En del företag ser skyddet för företagshemligheter som ett alternativ till att söka patent, något som bl.a. kan motiveras med att skyddet kan innebära ett poten- tiellt längre skydd än patentets . Den svenska ordningen med ett tidsbegränsat sekretesskydd för före- tagshemligheter som förekommer i domstol har i och för sig goda skäl för sig, nämligen det starka intresset av offentlighet i domstolarna. Tids- gränser utgör en väl etablerad och i insynshänseende fullt tillfredsställan- de regleringsmetod. Tidsbegränsningen är dock problematisk med hänsyn till direktivet, sett till hur skyddet för företagshemligheter i övrigt är uppbyggt. Att alla företagshemligheter som förekommer i domstol, bl.a. i sådana mål som direktivet tar sikte på, blir offentliga är inte i linje med direktivet. Som framgår ovan är en hörnsten i skyddet för företagshemligheter att det är potentiellt utan tidsbegränsning och att det ligger i innehavarens hand att upprätthålla skyddet genom att hålla informationen hemlig. Att skyddet utan vidare utsläcks sedan uppgiften lämnats till domstolen verkar starkt kontraproduktivt i det avseendet. Enligt regeringens mening finns det mot denna bakgrund skäl att ändra offentlighets- och sekretesslagen. Flera remissinstanser är kritiska till att tidsbegränsningen av sekretess- skyddet tas bort och menar att det innebär en alltför långtgående inskränkning av allmänhetens insyn i domstolarna. Som anförs ovan bör också utgångspunkten vara att de ändringar som genomförs i offentlig- hets- och sekretesslagstiftningen på grundval av direktivet ska vara så begränsade som direktivet tillåter. I fråga om tidsgränsen för sekretess- 2017/18:200 skyddet är dock direktivet ovillkorligt utformat och skälen för att ta bort begränsningen så starka att så bör ske. Detta välkomnas också av flera Även om tidsgränsen för sekretesskyddet för företagshemligheter tas bort, bör reformen vara mer begränsad än vad utredningen föreslår. grunden instämmer nämligen regeringen i det som flera remissinstanser lyfter fram om vikten av att allmänheten även fortsättningsvis har fullgod insyn i domstolarnas verksamhet. Tidsgränsen bör därför endast tas bort där sekretessen för uppgifter om företagshemligheter i rättegång regleras. Inte heller bör tidsgränsen tas bort för annat än uppgifter om företagshemligheter som förekommer i mål eller ärenden där lagen om företagshemligheter tillämpas. avses tvistemål eller brottmål där talan förs om angrepp eller nära före- stående angrepp på en företagshemlighet enligt lagen om företagshemlig- Att därutöver ta bort begränsningen av sekretesstiden i andra mål eller ärenden krävs inte av direktivet och bör heller inte ske. Direktivet förutsätter som nämns ovan att skyddet under rättegång består så länge uppgifterna utgör företagshemligheter. på att det i ett lagakraftvunnet avgörande slagits fast att informationen inte är företagshemlig uppställs dock inte. framhåller bör det inte krävas att den enskilde som begär att få en hand- ling som kan innehålla en företagshemlighet utlämnad till sig först väck- er talan om saken. Det avgörande för sekretessens bestånd är om uppgift- en fortfarande utgör en företagshemlighet enligt lagen om företagshem- Utredningen föreslår att sekretesskyddet för företagshemligheter upp- hör om uppgiften, enligt ett avgörande som fått laga kraft, inte ska anses utgöra en företagshemlighet. Enligt regeringens mening behöver det inte särskilt regleras under vilka förutsättningar sekretessen för uppgifter om företagshemligheter under rättegången upphör. Det hör till den prövning som domstolen alltid ska göra vid utlämnande av en allmän handling att ta ställning till om en uppgift som har bedömts omfattas av sekretess fortfarande gör det. Om uppgiften är företagshemlig, är skaderekvisitet i offentlighets- och sekretesslagen inte längre uppfyllt och uppgiften kan lämnas ut av domstolen. Som är inne på bör det vara ovanligt att en talan i mål om angrepp på en företagshemlighet förs på ett sådant sätt att det framgår av domslutet, eller slutet i ett beslut, att viss information inte ska anses vara företagshemlig. När så är fallet bör det inte råda någon tvekan om att uppgiften inte omfattas av sekretess. Utan att det uttryckligen framgår av slutet i avgörandet bör det ibland kunna utläsas av skälen för domen eller beslutet att domstolen bedömt att den påstått företagshem- liga informationen inte uppfyller kraven enligt lagen om företagshemlig- Även i dessa fall bör informationen kunna lämnas ut. stället framgår av domen eller beslutet att domstolen bedömt informa- tionen som företagshemlig bör den inte lämnas ut, med mindre än att det framkommit att informationen med hänsyn till senare inträffade förhåll- anden är hemlig. Om uppgiften om företagshemligheten förekommer i en ännu inte avgjord tvist, har myndigheten knappast något underlag för slutsatsen att informationen inte längre utgör en företagshemlighet. I dessa fall bör bedömningen göras med utgångspunkt i innehavarens påståenden om den hemliga informationen. Om det i ett avgörande som ännu inte fått laga kraft har slagits fast att viss information inte utgör företagshemligheter, ligger det likaså närmast till hands att domstolen avslår en begäran om att en handling med uppgiften ska lämnas ut till dess att avgörandet kan överklagas. Till dess kan det nämligen antas att innehavaren av informationen lider avsevärd skada om informationen röjs, eftersom frågan om informationens status så som företagshemlighet inte slutligt avgjorts. Någon särskild reglering om detta behövs inte. Offentlighet för uppgifter i domar och beslut Sekretessen för en uppgift i ett mål eller ett ärende i en domstols rättskip- ande eller rättsvårdande verksamhet upphör att vara tillämplig i målet eller ärendet om uppgiften tas in i en dom eller ett slutligt beslut i samma mål eller ärende. Detsamma gäller under vissa förhållanden om uppgiften tas in i ett beslut som inte är slutligt. Det ovanstående gäller dock inte om domstolen i sitt avgörande har beslutat att sekretessen ska gälla även i fortsättningen (43 kap. 8 § offent- lighets- och sekretesslagen). Ett beslut om att sekretessen ska fortsätta att gälla ska fattas om intresset av sekretess för en uppgift i domen eller beslutet väger väsentligt tyngre än intresset av offentlighet. Vid denna bedömning ska särskild vikt läggas bl.a. vid intresset av offentlighet för uppgift om vilka överväganden domstolen har gjort vid sin prövning (43 kap. 8 a § offentlighets- och sekretesslagen). väcker frågan om huruvida det är förenligt med direktivet att behålla denna relativt stränga reglering om under vilka förhållanden det kan beslutas om fortsatt sekretess för uppgifter som tas in i en dom eller ett beslut. Enligt hovrätten torde det, för att ett förbud mot att angripa företagshemligheter ska ha tillräcklig precision, inte sällan krävas att den företagshemliga uppgiften som förbudet avser tas in i ett beslut om sådant förbud. Även i andra mål där en företagshemlighet måste bedömas torde, enligt hovrätten, uppgifter som är företagshemliga behöva ingå i avgörandet. Den svenska regleringen innebär att domstolen, när det gäller offentlig- het för uppgifter i domar och beslut i mål om angrepp på företagshemlig- heter, liksom i andra mål, ska göra en intresseavvägning mellan å ena sidan allmänhetens insynsintresse i processen och å andra sidan innehav- arens intresse av att hans eller hennes företagshemligheter inte blir offentliga. Vid intresseavvägningen ska en bedömning göras av vilken skada eller vilket men som kan drabba de intressen som sekretessen avser att skydda. Det starka insynsintresset i domstolarnas rättskipande och rätts- vårdande verksamhet medför att såväl allmänna som enskilda intressen i högre grad än annars måste tåla de skador och men som röjande av vissa uppgifter kan medföra. I kravet på att intresset av sekretess ska väga väsentligt tyngre än intresset av insyn ligger att den befarade skadan eller det befarade menet måste vara av allvarlig karaktär och det aktuella sekretessintresset därför väga mycket tungt för att ett beslut om fortsatt sekretess ska komma i fråga (prop. 2015/16:144 s. 40). 2017/18:200 Enligt regeringens mening bör domstolen när den ska avgöra ett mål eller ett ärende till att börja med överväga i vilken mån det är nödvändigt att företagshemlig information tas in i domen eller beslutet. Inte sällan bör informationen kunna utelämnas utan att domen eller beslutet förlorar i precision eller tydlighet på ett sätt som går ut över parterna eller allmän- heten. Om det ändå exempelvis i ett beslut om vitesförbud i ett mål eller ärende om angrepp på företagshemligheter är nödvändigt att ta in före- tagshemlig information för att beslutet ska uppfylla kraven på precision och transparens, bör förhållandena anses vara sådana att intresset av sekretess väger tyngre än intresset av offentlighet. Orsaken till tvisten är ett påstått angrepp på en företagshemlighet och tvisten utgör innehavar- ens försvarsmedel mot att angreppet fortsätter. Om företagshemligheten skulle bli offentlig till följd av tvisten, är innehavarens rätt till en dom- stolsprövning i princip illusorisk. Situationen är inte helt olik då fortsatt sekretess i ett beslut om en immaterialrättslig intrångsundersökning krävs för att verkställighet av undersökningen ska kunna ske utan att motparten har möjlighet att sabotera den. I dessa fall förutsätts intresseavvägningen i de allra flesta fall leda till att det finns skäl för ett beslut om fortsatt sekretess (prop. 2015/16:144 s. 40). Utan ett beslut om fortsatt sekretess riskerar hela syftet med domstolsprövningen att gå om intet. Denna problematik är särskilt tydlig i fråga om företagshemligheter eftersom innehavaren av företagshemligheten inte kan göra några anspråk på hemligheten när den har blivit allmänt känd. Ett offentliggörande av företagshemligheten innebär därför för inne- havaren ofta en skada av allvarlig karaktär. Intresset för sekretess bör väga tyngre än insynsintresset när det gäller uppgifter om företagshem- ligheter som förekommer i mål om angrepp på företagshemligheter. Ett annat synsätt är inte godtagbart enligt direktivet. Intresseavvägningen måste i dessa fall alltså göras i ljuset av det starka skydd för företagshem- ligheter som direktivet uppställer. Regeringen bedömer att detta kan ske utan att bestämmelserna om offentlighet för uppgifter i domar eller beslut ändras. Sekretess för företagshemligheter i några andra mål- och ärendetyper I vissa mål och ärenden enligt konkurrenslagen gäller samma sekretess hos domstolen som hos , dvs. sekretessen gäller redan om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs (36 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). Det har ansetts att behov- et av sekretess är särskilt stort i detta sammanhang, eftersom det ofta är fråga om en prövning av grundläggande förutsättningar för hela företag- ets verksamhet; strategiska bedömningar, marknadsandelar, konkurrens- situationen m.m. (prop. 1997/98:130 s. 57 f.). Sekretessen för uppgifter i allmänna handlingar gäller i högst . Regeringen anser som framgår ovan att föremålet för sekretess för affärs- eller driftförhållanden i domstol bör ändras på så sätt att sekretess även ska gälla för uppgifter om en myndighets eller en enskilds uppfinn- ingar eller forskningsresultat. Ändringen gäller även för konkurrensmål- en även om den bör ha begränsad betydelse i dessa fall. ytterligare ett förslag om ändring av sekretesskyddet i konkurrensmål, som saknar samband med direktivet. För uppgifter om affärs- eller driftförhållanden som förekommer i mål eller ärenden om varu- eller näringskännetecken finns särskilda bestäm- melser (31 kap. 22 a § offentlighets- och sekretesslagen).