prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet definieras betalningsinstitut som en juridisk person som har auktoriserats att tillhandahålla och genomföra betaltjänster inom unionen (artikel 4.4). Eftersom betalningsinitieringstjänster numera utgör betaltjänster enligt direktivet (punkt 7 i bilaga I) faller juridiska personer som enbart är leverantörer av betalningsinitieringstjänster inom kategorin betalnings- institut. Vidare följer av direktivet att ett företag som avser att tillhanda- hålla betaltjänster måste ha tillstånd som betalningsinstitut innan det påbörjar sin verksamhet (artikel 11). Tillstånd får endast beviljas en juridisk person som är etablerad i en medlemsstat. Undantag gäller för vissa verksamheter (artikel 11.1), men leverantörer av betalnings- initieringstjänster får aldrig undantas från tillståndskravet (artikel 32.1). Enligt betaltjänstlagen krävs som huvudregel tillstånd av Finansinspek- tionen för att tillhandahålla betaltjänster (2 kap. 1 §). När det gäller svenska leverantörer av betaltjänster får tillstånd ges endast ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening. Endast vissa kategorier av juridiska personer kan alltså få tillstånd att driva verksamhet som betalningsinstitut. 2017/18:77 Av betaltjänstlagen följer dock att tillstånd inte behövs för bl.a. banker, kreditmarknadsföretag, pengar, myndigheter och motsvarande utländska företag eller organ, och inte heller för filialer till kreditinstitut från länder utanför EES (2 kap. 2 §). I avsnitt 5.2 föreslås att definitionen av betaltjänster i betaltjänstlagen ska utvidgas till att omfatta betalningsinitieringstjänster (1 kap. 2 §). Enligt betaltjänstlagen är ett aktiebolag eller en ekonomisk förening som har fått tillstånd att tillhandahålla betaltjänster att anse som betalnings- institut (1 kap. 4 §). Utvidgningen av definitionen innebär att även juridiska personer som bara tillhandahåller betalningsinitieringstjänster blir betalningsinstitut. Enligt betaltjänstlagen får en fysisk eller juridisk person ansöka hos om undantag från tillståndsplikt (2 kap. 3 §). Inspek- tionen ska besluta om ett sådant undantag om vissa förutsättningar är uppfyllda, bl.a. om genomsnittet av de totala betalningstransaktionerna inte överstiger ett belopp motsvarande . Som framgår ovan tillåter emellertid direk- tivet inte att leverantörer av betalningsinitieringstjänster undantas från tillståndsplikt. För att genomföra reglerna i andra betaltjänstdirektivet om tillståndsplikt för leverantörer av betalningsinitieringstjänster bör det därför i betaltjänstlagen uttryckligen anges att den som tillhandahåller betalnings- initieringstjänster inte får undantas från tillståndsplikt. 7.2.2Krav på ansvarsförsäkring, startkapital och kapitalbas Regeringens förslag: Tillstånd att tillhandahålla betalningsinitierings- tjänster får ges bara om företaget har en ansvarsförsäkring som täcker det geografiska område inom vilket företaget driver sin verksamhet, eller annan jämförbar garanti som täcker den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av verksamheten. Ett betalningsinstitut som bara tillhandahåller betalningsinitierings- tjänster ska ha ett startkapital som motsvarar och en kapitalbas som motsvarar minst startkapitalet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. vill att det tydlig- görs hur den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska kunna få ta del av ansvarsförsäkringen. Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska medlemsstaterna kräva att företag som ansöker om auktorisation för att tillhandahålla betalningsinitieringstjänster, som ett villkor för auktori- sationen, innehar en ansvarsförsäkring för de territorier där de tillhanda- håller tjänster, eller annan jämförbar garanti mot skadeståndsansvar som ska säkerställa att de kan täcka sitt skadeståndsansvar enligt artik- larna 73, 89, 90 och 92 (artikel 5.2). En motsvarande bestämmelse som den i direktivet bör införas i betal- tjänstlagen. Regeringen anser dock att det i lagen inte behöver anges särskilt enligt vilka bestämmelser som skadeståndsansvar kan komma att Prop. 2017/18:77 aktualiseras. önskar ett förtydligande av hur den konto- förvaltande betaltjänstleverantören ska kunna ta del av ansvarsförsäk- ringen. Regeringen konstaterar att enligt förslaget får tillstånd att till- handahålla betalningsinitieringstjänster ges endast om leverantören har en ansvarsförsäkring. Att en sådan finns och att den är fullgod ska granskas av i samband med ansökan om tillstånd. Det finns inte anledning att i betaltjänstlagen reglera hur en sådan ansvarsförsäkring tas i anspråk. Medlemsstaterna ska enligt andra betaltjänstdirektivet även kräva att ett betalningsinstitut som tillhandahåller betalningsinitieringstjänster för beslut om tillstånd har ett startkapital som motsvarar (artikel 7 b) och betalningsinstitutets kapitalbas får aldrig underskrida detta belopp (artikel 8.1). I direktivet anges att betalnings- institut oberoende av kravet på startkapital alltid ska ha en kapitalbas beräknad i enlighet med någon av tre olika metoder som anges i direktivet (artikel 9.1). som endast är leverantörer av betalningsinitieringstjänster är emellertid undantagna från detta krav (artikel 9.1). För dessa aktörer gäller alltså endast att kapitalbasen inte får understiga startkapitalet. De nu aktuella reglerna i andra betaltjänstdirektivet (artiklarna 7 b och 8.1) bör genomföras i svensk rätt genom att motsvarande bestämmelser tas in i betaltjänstlagen. 7.2.3Information som ska lämnas i samband med betalningstransaktioner när det inte finns ett ramavtal Regeringens förslag: Innan en betalningsorder initieras ska en leve- rantör av betalningsinitieringstjänster informera betalaren om –leverantörens namn, adress och besöksadressen till huvudkontoret, –besöksadressen till leverantörens ombud eller filial i den medlemsstat där betaltjänsten erbjuds, om tjänsterna tillhandahålls genom ombud eller filial, –övriga kontaktuppgifter som är relevanta för kommunikation med leverantören av betalningsinitieringstjänster, och –kontaktuppgifter till . Informationen ska tillhandahållas på ett lättillgängligt sätt och vara tydlig och lätt att förstå. Den ska vara på svenska eller på något annat språk som parterna kommer överens om. Om ett avtal om en enstaka betalningsinitieringstjänst ingås på distans, ska informationsplikten uppfyllas efter det att tjänsten har genomförts. efter det att en betalningsorder initierats ska en leverantör av betalningsinitieringstjänster till betalaren tillhandahålla en bekräf- telse på att betalningsordern initierats med betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör, en uppgift som gör det möjligt att identifiera betalningstransaktionen, den information som har överförts till- avgiftsbelopp som ska betalas till leverantören av betalningsinitieringstjänster för transaktionen. Leverantören ska även ge betalaren detaljerad information om avgiftsbeloppet när de olika avgifterna lätt kan särskiljas och redovisas separat. Betaltjänst- leverantören ska inte vara skyldig att lämna eller göra sådan informa- tion tillgänglig, om den redan ges eller kommer att ges till betal- tjänstanvändaren på grundval av ett ramavtal mellan användaren och en annan betaltjänstleverantör. Leverantören av betalningsinitieringstjänsten ska efter det att en betalningsorder initierats också tillhandahålla betalnings- mottagaren en uppgift som gör det möjligt för betalningsmottagaren att identifiera betalaren och betalningstransaktionen, och den infor- mation som överförts tillsammans med betalningstransaktionen. När en betalningsorder initieras via en leverantör av betalnings- initieringstjänster ska referensen för betalningstransaktionen göras tillgänglig även för betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör. I betaltjänstlagen förtydligas att det är betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör som ska tillhandahålla betalaren den information som ska lämnas efter det att en betalningsorder har tagits emot. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att det bör framgå att leverantören av betalningsinitieringstjänsten kan uppfylla kraven även genom att tillgängliggöra informationen eftersom en leverantör av en sådan tjänst inte alltid har kontaktuppgifter till kunden. Skälen för regeringens förslag Information som ska lämnas av leverantören av betalningsinitieringstjänster Andra betaltjänstdirektivet, liksom första betaltjänstdirektivet, innehåller regler om vilken information som ska lämnas till betaltjänstanvändaren eller hållas tillgänglig av betaltjänstleverantören i samband med enstaka betalningstransaktioner som inte omfattas av ett ramavtal (artikel 45). Informationen ska vara lätt att förstå och utryckas klart och lättbegripligt (artikel 44). I andra betaltjänstdirektivet har dock lagts till ytterligare informations- krav som ställs särskilt på leverantörer av betalningsinitieringstjänster. En leverantör av dessa tjänster ska, enligt direktivet, före initieringen till betalaren lämna eller göra tillgänglig tydlig och utförlig information om 1) namnet på leverantören, den geografiska adressen till dess huvud- kontor och, i tillämpliga fall, den geografiska adressen till dess ombud eller filial, etablerade i den medlemsstat där betaltjänsten erbjuds, samt alla andra kontaktuppgifter, inbegripet e-postadress, som är relevanta för kommunikation med leverantören av betalningsinitieringstjänsten och 2) den behöriga myndighetens kontaktuppgifter (artikel 45.2). Vidare ska en leverantör av sådana tjänster till betalaren, och i tillämpliga fall även till betalningsmottagaren, efter initieringen lämna eller tillgänglig- göra 1) en bekräftelse på att betalningsordern initierats med betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör, 2) en referens som gör det möjligt för betalaren och betalningsmottagaren att identifiera betalningstransak- tionen och, i förekommande fall, för betalningsmottagaren att identifiera betalaren samt all information som överförts tillsammans med betal- ningstransaktionen, 3) uppgift om betalningstransaktionens belopp, samt 4) i tillämpliga fall alla avgiftsbelopp som ska betalas till leverantören av betalningsinitieringstjänster för transaktionen och i tillämpliga fall en specificering av beloppen för sådana avgifter (artikel 46). När en betalningsorder initieras via en leverantör av betalningsinitie- ringstjänster ska denne göra referensen för betalningstransaktionen till- gänglig för betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör (artikel 47). De nu aktuella reglerna i andra betaltjänstdirektivet bör genomföras i svensk rätt i motsvarande bestämmelser i betaltjänstlagen. I direktivet anges att den uppräknade informationen ska lämnas även till betalningsmottagaren ”i tillämpliga fall”. Detta torde innebära att det är en referens och övrig information som överförts tillsammans med betalningstransaktionen (punkten 2 ovan) som ska tillhandahållas mottagaren. Enligt andra betaltjänstdirektivet ska vidare den angivna informationen lämnas ”” efter initieringen till betalaren och i tillämpliga fall till betalningsmottagaren. När det gäller andra betaltjänstleverantörers informationsskyldighet anges i första betaltjänstdirektivet också att information ska lämnas ”” (artiklarna 38 och 39). Vid genom- förandet av dessa regler valde regeringen emellertid att i motsvarande bestämmelser i betaltjänstlagen ange att informationen ska lämnas ”” (se 4 kap. 7 och 8 §§). Skälet till detta var att det i vissa situationer kan vara ogörligt att lämna eller tillgängliggöra informa- tionen direkt (prop. 2009/10:220 s. 178). Det kan konstateras att betalningsinitieringstjänster används främst i fråga om betalningstransaktioner som sker via internet. Vidare är en förutsättning för att en betaltjänstanvändare ska ha rätt att använda sig av en sådan tjänst att dennes betalkonto är tillgängligt online. När en betalningsorder initieras via en leverantör av betalningsinitieringstjänster tar således leverantören emot ordern på elektronisk väg. Enligt reger- ingens bedömning bör det därför vara möjligt för leverantören att lämna eller tillgängliggöra information till betalaren och betalningsmottagaren omgående eller efter att initieringen gjorts, t.ex. genom ett e-postmeddelande, för att på så sätt uppfylla direktivets krav på omedel- bar informationsgivning. Även den referens eller uppgift som leveran- tören av betalningsinitieringstjänster ska göra tillgänglig för den konto- förvaltande betaltjänstleverantören bör göras tillgänglig efter initieringen av betalningsordern. Med hänsyn till det som anförs ovan bör det i betaltjänstlagen anges att en leverantör av en betalningsinitieringstjänst ska tillhandahålla informa- tionen , i enlighet med det som anges i direktivet. När det gäller den information som ska tillhandahållas betalaren efter att en betalningsorder initierats, bör leverantören inte vara skyldig att tillhandahålla sådan om den redan ges eller kommer att ges till betal- tjänstanvändaren på grundval av ett ramavtal mellan användaren och en annan betaltjänstleverantör (jfr 4 kap. 9 § betaltjänstlagen). anser att bestämmelserna i lagen bör utformas så att det framgår att leverantören av betalningsinitieringstjänsten uppfyller informationskravet genom att tillgängliggöra informationen. är av uppfattningen att termen tillhandahålla, som är den som anges i lag- texten, även innefattar att hålla information tillgänglig på en plats som betalaren har tillgång till. Information som ska lämnas av betalarens kontoförvaltande betaltjänstleverantör efter det att betalningsordern tagits emot ska, enligt andra betaltjänstdirektivet (artikel 48), betalarens kontoförvaltande betaltjänst- leverantör med avseende på sina egna tjänster lämna eller göra tillgäng- ligt för betalaren 1) en referens som gör det möjligt för betalaren att identifiera betalningstransaktionen samt, i förekommande fall, infor- mation som avser betalningsmottagaren, 2) information om betalnings- belopp i den valuta som används i betalningsordern, om betalningstransaktionens eventuella avgifter som betalaren ska betala och, i tillämpliga fall, en specificering av beloppen för sådana avgifter, 4) i tillämpliga fall information om den växelkurs som betalarens betaltjänstleverantör använde vid betalningstransaktionen samt denna valutakonvertering, och 5) information om den dag då betalningsordern togs emot. betaltjänstdirektivet (artikel 38). I andra betaltjänstdirektivet anges emellertid att det är ”betalarens konto- förvaltande betaltjänstleverantör” i stället för ”betalarens betaltjänst- leverantör” som ska tillhandahålla den aktuella informationen. I betaltjänstlagen anges att betalarens betaltjänstleverantör ska till- handahålla informationen i fråga (4 kap. 7 §). För att genomföra andra betaltjänstdirektivet bör det i lagen förtydligas att det är betalarens konto- förvaltande betaltjänstleverantör som ska tillhandahålla informationen. Hur informationen ska lämnas I andra betaltjänstdirektivet finns inte några regler om hur den infor- mation som leverantören av betalningsinitieringstjänsten ska tillhanda- hålla betalaren ska lämnas. I skälen till direktivet anges dock i fråga om information vid enstaka betalningstransaktioner att endast den viktigaste informationen ges på betaltjänstleverantörens eget initiativ vid sådana transaktioner samt att det inte bör vara nödvändigt att lämna information i varje enskilt fall på papper eller något annat varaktigt medium, utan att betaltjänstleverantören bör kunna lämna muntlig information vid betjän- ingen eller göra informationen åtkomlig på annat sätt, t.ex. genom att anslå villkoren i lokalerna (skäl 58). Det anges vidare att det bör lämnas information om var övriga upplysningar finns att tillgå, t.ex. på en webb- plats, men det poängteras att den viktigaste informationen bör lämnas på papper eller något annat varaktigt medium om konsumenten begär det. I betaltjänstlagen anges att den förhandsinformation som lämnas av betaltjänstleverantören vid enstaka betalningstransaktioner ska tillhanda- hållas på ett lättillgängligt sätt och vara tydlig och lätt att förstå samt att informationen ska vara på svenska eller på något annat språk som parterna kommer överens om (4 kap. 5 § första stycket). Vidare anges att informa- tionen på begäran av betaltjänstanvändaren ska tillhandahållas på papper eller något annat varaktigt medium (4 kap. 5 § andra stycket). Om ett avtal om en enstaka betalningstransaktion ingås på distans och detta medför att betaltjänstleverantören inte kan uppfylla kraven ska den Prop. 2017/18:77 uppfylla kraven efter det att betaltjänsten har genomförts (4 kap. 6 §). Med utgångspunkt i det som anges i skälen till direktivet framstår det som mest ändamålsenligt att samma formkrav gäller vid information i samband med att en betalningsorder initieras via en leverantör av betalningsinitieringstjänster som vid förhandsinformation. De formkrav som anges i betaltjänstlagen bör därför gälla även för leverantörer av betalningsinitieringstjänster i fråga om den information som ska lämnas eller hållas tillgänglig i samband med användning av dessa tjänster. Om ett avtal om en enstaka betalningsinitieringstjänst ingås på distans bör även den informationsplikten uppfyllas efter det att tjänsten har genomförts på det sätt som föreskrivs i betaltjänstlagen. Regeringens förslag: Utöver den information som varje betaltjänst- leverantör ska lämna innan ett ramavtal ingås med en betaltjänst- användare, ska en leverantör av betalningsinitieringstjänster lämna information till betaltjänstanvändaren om hur ett godkännande att initiera en betalningsorder eller genomföra en betalningstransaktion ges och hur det kan återkallas, och om leverantörens ansvar för initiering eller genomförande av transaktioner. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. önskar att det förtydligas att omfattningen av den information som ska ges till betal- tjänstanvändaren är beroende av vilken typ av betaltjänstleverantör det rör sig om i det aktuella fallet. Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet finns regler om vilken information som en betaltjänstleverantör ska lämna till betaltjänstanvändaren innan ett ramavtal träffas mellan parterna (artikel 52). Eftersom leverantörer av betalningsinitieringstjänster är betaltjänstleverantörer omfattas dessa av informationskraven. Informa- tionskraven, som är relativt omfattande och detaljerade, avser informa- tion och villkor som betaltjänstleverantören ska lämna till betaltjänst- användaren. Regleringen i andra betaltjänstdirektivet har fått en delvis ändrad lydelse jämfört med den i första betaltjänstdirektivet (artikel 42 i det sistnämnda direktivet) i och med att det har tillkommit regler som rör just betalningsinitieringstjänster. En sådan betaltjänstleverantör ska enligt andra betaltjänstdirektivet specificera den information eller unika identi- fikationskod som betaltjänstanvändaren måste ange för att en betal- ningsorder ska initieras eller genomföras korrekt (artikel 52.2 b) samt lämna information om den form och det förfarande som används för att god- känna initiering av en betalningsorder eller genomföra en betalnings- transaktion och att återkalla detta godkännande (artikel 52.2 c). En leverantör av en betalningsinitieringstjänst ska även informera om sitt ansvar för initiering och (artikel 52.5 f). I betaltjänstlagen anges de informationskrav som ställs upp i första betaltjänstdirektivet (4 kap. 10 §). genomföra reglerna i andra betaltjänstdirektivet när det gäller informationskrav för leverantörer av betalningsinitieringstjänster bör informationskraven i betaltjänstlagen anpassas till de nya reglerna avseende betalningsinitieringstjänster. vill att det tydliggörs att omfattningen av den information som ska ges till betaltjänstanvändaren är beroende av vilken typ av betaltjänstleverantör det rör sig om. bör det inte råda oklarhet om vilken information som en betaltjänst- leverantör ska lämna eftersom viss information är aktuell endast när det gäller betalningsinitieringstjänster medan annan information ska lämnas av alla betaltjänstleverantörer. Det saknas därför skäl att ytterligare för- 7.2.5 Godkännande av betalningstransaktion Regeringens förslag: Betalaren ska lämna sitt samtycke till att en betalningstransaktion genomförs direkt till sin kontoförvaltande betaltjänstleverantör, via betalningsmottagaren eller via en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Samtycket ska lämnas uttryckligen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det i utredningens förslag inte anges att samtycket ska vara uttryckligt. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att det, för att stärka konsumentskyddet, behövs en uttrycklig bestämmelse om att en återkallelse av ett godkännande att genomföra en serie betalningstransak- tioner får till följd att varje betalningstransaktion därefter ska anses vara icke auktoriserad. Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet anges att medlemsstaterna ska sörja för att en betalningstransaktion ska betraktas som auktoriserad endast om betalaren har godkänt dess genomförande (artikel 64.1). En motsvarande regel finns i första betaltjänstdirektivet (artikel 54.1) och den har i svensk rätt genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen (5 kap. 3 §). I andra betaltjänstdirektivet har det tillkommit en regel om att ett sådant godkännande av genomförandet av en betalningstransaktion också kan ges via betalningsmottagaren eller leverantören av betalningsini- tieringstjänster (artikel 64.2 andra meningen). För att genomföra denna nya regel bör det anges i betaltjänstlagen att en betalare kan lämna sitt samtycke till att en betalningstransaktion genomförs direkt till sin konto- förvaltande betaltjänstleverantör, via betalningsmottagaren eller via en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Vidare föreskrivs i andra betaltjänstdirektivet att ett godkännande att genomföra en serie betalningstransaktioner även får återkallas, med följden att varje efterföljande betalningstransaktion ska anses som icke- auktoriserad (artikel 64.3 andra meningen). Detsamma anges i första betaltjänstdirektivet (artikel 54.3). önskar att en mot- Prop. 2017/18:77 svarande uttrycklig bestämmelse införs i betaltjänstlagen. När första betaltjänstdirektivet genomfördes i svensk rätt fann regeringen att det inte behövdes någon sådan uttrycklig bestämmelse (prop. 2009/10:220 s. 457). Regeringen finner inte skäl att göra någon annan bedömning när det gäller andra betaltjänstdirektivet. Lagrådet föreslår att det, i linje med vad som gäller i fråga om liknande krav på samtycke, bör framgå av bestämmelsen att betalaren ska ha lämnat ett uttryckligt samtycke. Regeringen gör bedömningen att denna typ av samtycke aldrig kan lämnas genom betalarens passivitet, varför bestämmelsen bör utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Rätt att använda sig av Regeringens förslag: Betaltjänstanvändaren ska i förhållande till den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ha rätt att använda sig av betalningsinitieringstjänster om det berörda betalkontot är tillgängligt Denna rätt ska gälla oberoende av om det finns ett avtal om detta mellan leverantören av betalningsinitieringstjänster och den Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt nya regler i andra betaltjänst-