prop · H503233 · 2018-04-19 00:00:00 — Om ett läkemedel uteslutande ska användas på rekvisition blir det inte aktuellt att tillämpa bestämmelserna om patientens skydd mot höga kostnader, vilket bl.a. innebär att läkemedlet inte behöver få ett förmånsgrundande pris fastställt av TLV. Många läkemedel har dock försäljning både på recept och på rekvisition och företag ansöker därför ofta hos TLV om ett förmånsgrundande pris för sitt läkemedel. Det förekommer också att företag ansöker hos TLV om ett förmånsgrundande pris för läkemedel som uteslutande används inom slutenvården. 4.4.3Orsaker till att receptbelagda läkemedel inte ingår i förmånerna I TLV:s slutrapport beskrivs flera orsaker till att receptbelagda läkemedel inte ingår i förmånerna. Det finns inget krav på att receptbelagda läkemedel ska ingå i förmånerna för att få säljas i . Läkemedelsföretag kan därför välja om de vill ansöka om inträde i förmånerna eller inte utifrån affärsmässiga överväganden. Läkemedelsföretag kan också själva välja att begära utträde ur förmånerna för en produkt utan att ange skäl för detta. framför i sitt remissyttrande över promemorian att den huvudsakliga orsaken till den ökade försäljningen av läkemedel utanför förmånerna är offentliga beslut. Om ett läkemedelsföretag ansöker om att ett läkemedel ska ingå i förmånerna och läkemedlet inte uppfyller kriterierna i lagen om läkemedelsförmåner m.m., avslås ansökan och produkten kommer inte att ingå i förmånerna. Detta kan exempelvis bero på att kostnaden för läkemedlet bedöms som för hög i förhållande till den nytta behandlingen ger, att läkemedlet inte faller inom ramen för behovs- och solidaritetsprincipen (det vill säga behandlar ett mindre allvarligt tillstånd) eller att det är svårt att värdera de fördelar läkemedlet har i förhållande till redan subventionerad behandling. Ett företag som marknadsför ett läkemedel kan välja att inte ansöka om Prop. 2017/18:233 inträde i förmånerna, eftersom företaget bedömer att TLV, utifrån tidigare praxis, inte kommer att godkänna ansökan. Ett läkemedel kan också vara utanför förmånerna på grund av att TLV ännu inte har hunnit fattat något beslut. När ansökan om inträde i förmånerna görs för ett nytt läkemedel har TLV på sig att utreda ärendet innan ett beslut måste fattas. TLV gör omprövningar av grupper av läkemedel för att avgöra om de ska vara kvar inom förmånerna eller inte. I samband med en omprövning kan resultatet bli att läkemedel utesluts ur förmånerna på grund av att de inte längre anses uppfylla kriterierna i lagen om läkemedelsförmåner m.m. Exempel på detta kan vara när TLV bedömt att det finns likvärdiga behandlingsalternativ till lägre pris. Om företaget då inte justerar priset till den av TLV accepterade nivån, blir konsekvensen vanligen uteslutning ur förmånerna. Utträde ur förmånerna kan vidare ske i samband med att TLV beslutar om s.k. takpris för läkemedel där det finns generisk konkurrens eller då en prissänkning enligt föreskrifterna om prisändringar för vissa läkemedel som är blir aktuell. 4.4.4 Ökade kostnader för läkemedel utanför förmånerna I TLV:s delrapport om receptbelagda läkemedel som inte ingår i läke- medelsförmånerna () redovisades att läkemedel utanför förmånerna svarade för en andel på av de totala kost- naderna för läkemedel som förskrivits på recept, baserat på en tolv- Denna andel hade ökat med drygt tre procentenheter från 2009. De största förskrivna läke- medelsgrupperna som finansieras utanför förmånerna är antiinfektiva medel för systemiskt bruk, där framför allt smittskyddsläkemedel ingår. Andra stora grupper är läkemedel inom urin- och könsorgan samt köns- hormoner, framför allt preventivmedel, östrogener och potensläkemedel. Som framgår av den följande beskrivningen är det inte alltid som patien- ten själv bekostar förskrivna läkemedel som inte ingår i förmånerna. Kostnadsökningarna kan enligt TLV:s delrapport i huvudsak förklaras av omprövningar, utträden och ökade kostnader för smittskyddsläke- I övrigt förklaras ökningen av ökad användning av hostmedicin, potensläkemedel och preventivmedel. Av TLV:s rapporter om receptbelagda läkemedel utanför förmånerna framgår att vissa grupper har högre kostnader för receptbelagda läke- medel utanför förmånerna. Det handlar framför allt om unga kvinnor, äldre män och äldre kvinnor. För yngre kvinnor handlar det om p-piller, för äldre män främst om potenshöjande medel och för äldre kvinnor är det könshormoner som orsakar de största kostnaderna. kostnader som är mer utspridda på olika grupper. Enligt betänkandet Enhetliga priser på receptbelagda läkemedel (SOU 2017:76) omsatte förskrivna läkemedel utanför läkemedelsför- Utredningen konstaterar att en kostnadsökning från till skedde 2017/18:233 , vilken till största delen berodde på ökad användning av läkemedel som förskrivs enligt smittskyddslagen (2004:168), framför allt läkemedel för behandling av hepatit C. Beräkningar från TLV för visar att kostnaderna för läkemedel som helt befinner sig utanför förmånerna och som har en utbytesgrupp uppgick till ca . Det rör sig om cirka 400 utbytesgrupper, varav 160–170 grupper innehåller alternativ inom förmånerna som det skulle vara möjligt att byta till om det blev tillåtet. Utom förmånerna kostade dessa läkemedel cirka 155–. Priserna inom förmånerna är betydligt lägre. 4.5.1Smittskyddslagen och dess syfte Bestämmelser om smittskydd finns i smittskyddslagen (2004:168) och smittskyddsförordningen (2004:255). Målet med samhällets smittskydd är att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjukdomar. Med smittsamma sjukdomar avses alla sjukdomar som kan överföras till eller mellan människor och som kan innebära ett inte ringa hot mot människors hälsa (1 kap. 1 och 3 §§ smittskyddslagen). Syftet med smittskyddslagstiftningen är således primärt att skydda befolkningen mot smittsamma sjukdomar, inte att se till att den enskilde får den vård som behövs. En annan grundläggande tanke bakom lagstiftningen är att var och en har ett ansvar för att så långt möjligt vidta rimliga försiktighetsåtgärder för att skydda såväl sig själv som andra mot att utsättas för risk att smittas av smittsamma sjukdomar. Den som bär på eller misstänker sig bära på en smittsam sjukdom är exempelvis skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att skydda andra mot smittorisk (2 kap. 2 § smittskyddslagen). har den enskilda individen rätt att få det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. Exempelvis ska behandlande läkare ge individuellt utformade medicinska och praktiska råd om hur den smittade ska undvika att utsätta andra för smittorisk. Den som är i behov av psykosocialt stöd för att kunna hantera sin sjukdom eller för att ändra sin livsföring ska erbjudas detta. Den som bär på en s.k. allmänfarlig sjukdom ska erbjudas den vård och behandling som behövs för att förebygga eller minska risken för smittspridning (4 kap. 1 och 6 §§ smittskyddslagen). I detta ligger bl.a. att få läkemedelsbehandling. De särskilda skyldigheter – för såväl samhället som den enskilda individen – och de åtgärder som krävs för ett effektivt smittskydd utgör enligt förarbetena skälen för att det ska finnas en särskild lag vid sidan av övrig hälso- och sjukvårdslagstiftning (se prop. 2003/04:30 s. 84 f.). I smittskyddslagen anges att den som bär på en s.k. allmänfarlig sjukdom av behandlande läkare ska erbjudas den vård och behandling som behövs för att förebygga eller minska risken för smittspridning (4 kap. 6 §). Läkemedel, undersökning, vård och behandling ska i vissa fall tillhandahållas kostnadsfritt. Det har bedömts att kostnadsfriheten ska gälla i de fall där samhällets intresse av att smittskyddsåtgärder vidtas är särskilt starkt. Kostnadsfriheten omfattar därför inte alla smittsamma sjukdomar utan endast de som är allmänfarliga, vilket även inkluderar de samhällsfarliga sjukdomarna. De allmänfarliga sjukdomarna och de samhällsfarliga sjukdomarna anges i bilagor till smittskyddslagen. Läkemedel som har förskrivits av en läkare mot en allmänfarlig sjukdom och som läkaren bedömer minska risken för smittspridning är kostnadsfria för patienten (7 kap. 1 §). I lagen används inte begreppet smittskyddsläkemedel. Smittskyddsläkemedel utgörs i stället av alla de olika läkemedel som ordineras till en patient som har eller misstänks ha en allmänfarlig smittsam sjukdom och som behövs för att minska risken för smittspridning. Vanliga läkemedel i detta sammanhang är antibiotika och antivirala läkemedel. Kostnadsfriheten gäller för samtliga åtgärder som kan leda till att smittsamheten upphör, minskar eller hålls tillbaka. Om det finns vetenskapligt grundad anledning att tro att ett läkemedel har effekt på smittspridningen genom att det minskar smittsamheten hos sjukdomen eller hämmar tillväxten hos smittämnet, bör läkemedlet vara kostnadsfritt. Detta innebär bl.a. att åtgärder som enbart syftar till att lindra sjukdomen som sådan eller eventuella följdsjukdomar och andra komplikationer inte omfattas av kostnadsfriheten. Om åtgärden medför att smittsamheten minskar eller hålls tillbaka omfattas den däremot, även om denna effekt är av mindre betydelse. Det är den behandlande läkaren som i det enskilda fallet avgör om åtgärden kan anses vara ägnad att minska smittspridningen (prop. 2003/04:30 s. 196 f.). Det avgörande för kostnadsfriheten är förskrivningen, dvs. att läkemedlet har förskrivits mot en allmänfarlig sjukdom och att läkaren har bedömt att det minskar risken för smittspridning. Det innebär att samma läkemedel kan omfattas av kostnadsfriheten i en situation men inte i en annan. Kostnadsfriheten för undersökning, vård, behandling och läkemedel omfattar följande personer (7 kap. 3 § smittskyddslagen): –den som enligt 5 kap. socialförsäkringsbalken är bosatt i , –den som utan att vara bosatt här har rätt till förmåner enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, –utländska sjömän när det gäller undersökning, vård, behandling och läkemedel vid gonorré, klamydia och syfilis enligt en internationell överenskommelse rörande vissa lättnader för sjömän vid behandling för könssjukdom av , och –den som omfattas av lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. 2017/18:233 Därutöver finns regler om vårdavgifter och avgifter för läkemedel i förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar. Enligt dessa ska asylsökande, utlänningar som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd samt utlänningar som hålls i förvar i lokaler som har ansvaret för inte betala för vård och åtgärder enligt smittskyddslagen. Läkemedel enligt smittskyddslagen är enligt praxis helt kostnadsfria för asylsökande och hela kostnaden ersätts av . Vaccinationer som ingår i nationella vaccinationsprogram är enligt 7 kap. 2 a § smittskyddslagen kostnadsfria för patienten. Den som omfattas av 8 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) ska av erbjudas vaccinationer mot smittsamma sjukdomar som ingår i nationella vaccinationsprogram. Den som omfattas av elevhälsa enligt 2 kap. 25 § skollagen (2010:800), med undantag för elever i förskoleklass, ska i stället erbjudas vaccinationer mot smittsamma sjukdomar som ingår i allmänna vaccinationsprogram av huvudmannen för elevens utbildning (2 kap. 3 f § smittskyddslagen). 4.5.3 Uppföljning av smittskyddsläkemedel trädde ändringar i lagen (1996:1156) om receptregister och smittskyddslagen i kraft (se prop. 2015/16:97). Lagändringarna innebär att öppenvårdsapoteken ska lämna ut uppgifter om kostnadsfrihet enligt smittskyddslagen till och att E-hälsomyndig- heten ska lämna ut uppgifterna till det landsting som ska ersätta kostnaderna för smittskyddsläkemedlen. Vidare infördes en bestämmelse i smittskyddslagen om vilket landsting som ska ersätta ett öppenvårdsapotek för kostnader för smittskyddsläkemedel. Bestämmelsen om vilka som är berättigade till kostnadsfria läkemedel enligt smittskyddslagen förtydligades också. I samband med propositionen gjordes även ett par förordningsändringar. En av ändringarna innebär att öppenvårdsapotekens fakturering av landstingen för ersättning för smittskyddsläkemedel sker genom E-hälso- myndigheten och att landstingens ersättning förmedlas av E-hälsomyn- digheten till öppenvårdsapoteken. Den andra innebär att när en läkare förskriver ett läkemedel som är kostnadsfritt enligt 7 kap. 1 § smittskyddslagen ska receptet förses med en kod som identifierar den arbetsplats som läkaren tjänstgör vid, dvs. Förekomsten av arbetsplatskod är emellertid inte en förutsättning för kostnadsfrihet vad gäller smittskyddsläkemedel (se prop. 2015/16:97 s. 39). För att ska kunna registrera och vidarebefordra uppgifter om att ett läkemedel som är kostnadsfritt enligt smittskyddslagen har expedierats krävs att myndigheten får uppgift om detta i strukturerad form. I delbetänkandet Läkemedel för särskilda behov (SOU 2014:20) fördes ett resonemang om en ordning där denna informa- tion förs in av förskrivaren på en för detta särskilt avsedd plats på Den av utredningen föreslagna ordningen visade sig kräva stora justeringar i landstingens journalsystem. Mot den bakgrunden enades landstingen och apoteksbranschen om en alternativ lösning som består i att apotekspersonal lägger in uppgift om kostnadsfrihet enligt smitt- Prop. 2017/18:233 skyddslagen i ett särskilt fält i receptexpedieringssystem. I lagen om läkemedelsförmåner m.m. finns det en paragraf, 16 b §, som uttryckligen hänvisar till smittskyddslagen. I paragrafen anges att ett receptbelagt läkemedel mot en smittsam sjukdom (vaccin) inte får ingå i läkemedelsförmånerna, om sjukdomen omfattas av ett nationellt vaccinationsprogram enligt smittskyddslagen och vaccinet är avsett för samma användningsområde och samma patientgrupp som omfattas av vaccinationsprogrammet. Som tidigare beskrivits är smittskyddsläkemedel inte någon särskild, avgränsad kategori av läkemedel, utan är alla de läkemedel som har förskrivits av en läkare mot en allmänfarlig sjukdom och som av läkaren bedöms minska risken för smittspridning. Många läkemedel som förskrivs enligt smittskyddslagen har ett förmånsgrundande pris som fastställts av TLV efter att läkemedelsföretaget ansökt om inträde i förmånerna. Kostnaderna för dessa läkemedel kan då omfattas av högkostnadsskyddet vid förskrivningar som inte sker enligt smittskyddslagen. Läkemedels- och apoteksutredningen (S 2011:07) hade i uppdrag att analysera och pröva om smittskyddsläkemedel som är kostnadsfria för den enskilde skulle kunna ingå i läkemedelsförmånerna. Utredningens analys av försäljningen av substanser med förskrivning enligt smittskyddslagen visade att största delen av kostnaden för smittskyddsläkemedel, i storleksordningen , utgjordes av produkter som hade prövats enligt lagen om läkemedelsförmåner m.m. Utredningen hade erfarit att det rådde viss oklarhet om huruvida bestämmelserna om fastställda priser gäller när ett sådant läkemedel förskrivs enligt smittskyddslagen. Av utredningens delbetänkande Läkemedel för särskilda behov (SOU 2014:20) framgår dock att det i regel är samma pris som tas ut då läkemedlet har förskrivits enligt smittskyddslagen. En jämförelse mellan fakturerade priser för de tio mest sålda substanserna som förskrevs enligt smittskyddslagen och det fastställda priset inom läkemedelsförmånerna för samma läkemedel visade att det fakturerade priset överensstämde med de priser som TLV hade fastställt. har det dock kommit indikationer på att det förekommer att högre priser tas ut när läkemedlen är kostnadsfria för patienten enligt smittskyddslagen än i övriga situationer. Läkemedels- och apoteksutredningen ser inte några problem eller hinder för att bestämmelserna i lagen om läkemedelsförmåner m.m. om fastställda priser skulle vara tillämpliga i nämnda fall. Utredningen betonar dock att det är viktigt att bestämmelserna om priser är tydliga och föreslår därför att det i lagen om läkemedelsförmåner m.m. tydliggörs att TLV:s fastställda priser gäller även när läkemedlet förskrivs enligt smittskyddslagen. Utredningen noterar att det kan finnas skäl att se över möjligheterna till utbyte mot ett billigare likvärdigt läkemedel på öppenvårdsapoteken även i samband med expediering av läkemedel som har förskrivits kostnadsfritt enligt smittskyddslagen. TLV beslutade avseende , och att ta ut sanktions- avgifter då apoteken bl.a. hade bytt ut ett förskrivet direktimporterat läkemedel mot ett parallellimporterat läkemedel med ett högre fastställt försäljningspris (dnr 2369/2015, 2370/2015 och 2372/2015). hade förskrivits kostnadsfritt enligt 7 kap. 1 § smittskyddslagen. överklagades i fråga om Apotek Hjärtat och Apotek till Förvaltningsrätten i som meddelade domar i målen den 30 (mål nr 9482-16) och (mål nr 9271-16). Förvaltningsrätten bedömde att aktuella läkemedel inte kunde anses ha förskrivits inom läkemedelsförmånerna på sätt som sägs i 21 § lagen om läkemedelsförmåner m.m. Apoteken hade därmed inte haft någon skyldighet att byta ut läkemedlen och grund för att påföra sanktions- Beslutet i fråga om Apotek Hjärtat överklagades av TLV till Kammarrätten i som avslog överklagandet i dom den (mål nr 2356-17). Kammarrätten gjorde samma bedöm- ning som förvaltningsrätten och uttalade att utbytesbestämmelserna i lagen om läkemedelsförmåner m.m. inte är tillämpliga när läkemedel förskrivs enligt smittskyddslagen och att TLV saknat grund för att påföra sanktionsavgift i detta avseende. Domen överklagades först av TLV som senare återkallade överklagandet. Målet har ännu inte avgjorts TLV beslutade att förbjuda 64 öppenvårdsapotek vid vite att ta ut andra priser för smittskyddsläkemedel som ingår i läkeme- delsförmånerna än de försäljningspriser som TLV har fastställt. innebär att om apoteksföretagen fortsätter ta ut högre priser för läke- medel som ingår i läkemedelsförmånerna när de förskrivits enligt smitt- skyddslagen, kan TLV ansöka hos domstol om att apoteksföretagen ska Besluten har fått laga kraft. Läkemedel som subventioneras i annan ordning Asylsökande och personer som vistas i Asylsökande och vissa andra utlänningar som omfattas av lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska enligt för- ordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar betala avgift med högst för receptförskrivna läkemedel. ningar som vid inköpstillfället är ska inte betala någon avgift för läkemedel och andra varor som avses i 15–18 §§ lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. Av samma förordning framgår att asyl- sökande inte ska betala någon avgift för vård och åtgärder enligt smitt- skyddslagen (2004:168). Öppenvårdsapoteken får ersättning för kost- nader för läkemedel till asylsökande från enligt förord- ningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asyl- Kostnaderna för dessa läkemedel och varor faktureras Migra- tionsverket direkt av apoteken och inte via . Utlänningar som vistas i utan stöd av myndighetsbeslut eller enligt lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd, ska av lands- Prop. 2017/18:233 tingen erbjudas de läkemedel som förskrivs i samband med vård som ges med stöd av lagen, om läkemedlet omfattas av lagen om läkemedelsförmåner m.m. För sådana läkemedel ska dessa utlänningar, enligt förordningen (2013:412) om vårdavgifter m.m. för utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd, betala avgift om högst per läkemedel. Utlänningar som omfattas av den förordningen och som är vid inköpstillfället ska inte betala någon avgift för sådana läkemedel och inte heller för varor som avses i 18 § lagen om läkemedelsförmåner m.m. Vid sidan av läkemedelsförmånssystemet och övriga lagreglerade subventioner (framför allt smittskyddsläkemedel och läkemedel för asylsökande och utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd) subventionerar landstingen vissa läkemedel eller närliggande varor i andra fall. Dessa subventioner kan skilja sig åt mellan landstingen. Kostnaderna för dessa läkemedel och varor faktureras landstingen direkt av apoteken och inte via . Läkemedel för allvarlig psykisk sjukdom till patienter som saknar sjukdomsinsikt är generellt kostnadsfria för patienten, även om det kan se något olika ut i olika landsting. Landstingen kan vidare subventionera läkemedel som inte ingår i läkemedelsförmånerna för patienter som har synnerligen angelägna medicinska behov av dessa och som saknar behandlingsalternativ, under förutsättning att användningen är kostnadseffektiv. Vissa läkemedel omfattas av den s.k. undantagshanteringen av läkemedel utanför förmånerna. Läkemedel som är anpassade för öppenvården, men som är förenade med mycket höga kostnader, omfattas inte alltid av läkemedelsförmånerna. För vissa av dessa produkter har NT- rådet (gruppen för Nya läkemedelsterapier) inom SKL rekommenderat en begränsad användning. Dessa läkemedel är förenade med så höga kostnader att det inte har ansetts rimligt att patienterna själva ska betala för dem. I stället ersätter landstingen kostnaderna. I undantagsfall kan landstingen också stå för kostnaden för läkemedel för vissa enskilda patienter. För att sådan undantagshantering ska vara tillämplig krävs bl.a. att det är fråga om synnerligen angelägna medicinska behov, att behandlingsalternativ saknas och att användningen bedöms vara kostnadseffektiv i det enskilda fallet (jämfört med andra alternativ inom vården). SKL rekommenderade sina medlemmar att införa en gemensam modell för preventivmedel. Modellen innebär i korthet att kvinnor upp till får sina preventivmedel subventionerade i särskild ordning av landstingen. Den egna kostnaden ska inte överstiga vid köp av preventivmedel. De preventivmedel som kan vara aktuella för subvention måste dock ingå i läkemedelsförmånerna. Några landsting subventionerar dock även läkemedel som inte ingår i läkemedelsförmånerna. Preventivmedel som ingår i förmånerna är kostnadsfria för en förmånsberättigad person som vid inköpstillfället inte har fyllt . 4.7Förskrivning och expediering av läkemedel Med förskrivning avses utfärdande av recept, hjälpmedelskort och livsmedelsanvisning (jfr 1 kap. 7 § föreskrifter [HSLF- FS 2016:34] om förordnande och utlämnande av läkemedel och teknisk sprit, nedan även receptföreskrifterna, och 7 och 8 §§ förordningen [2002:687] om läkemedelsförmåner m.m.). En förskrivning kan betraktas som en auktorisering av en läkemedelsordination när avsikten är att läkemedlet (eller en läkemedelsnära vara) ska expedieras på öppenvårdsapotek (Ds 2016:44 Nationell läkemedelslista, s. 47 och 48). Ett recept kan utfärdas elektroniskt, skriftligt eller överföras per fax eller telefon. Telefonrecept får endast användas undantagsvis i brådskande fall. Anledningen till detta är att man vill minska risken för receptförfalskningar. Vem som har rätt att förordna läkemedel regleras av receptföreskrifterna, och, när det gäller sjuksköterskor, av föreskrifter (SOSFS 2001:16) om kompetenskrav för sjuksköterskor vid förskrivning av läkemedel. I båda dessa föreskrifter finns också bestämmelser om i vilka fall rätten att förordna läkemedel är begränsad till vissa läkemedel. Förordnande är ett samlingsbegrepp för både förskrivning av läkemedel på recept och utfärdande av rekvisitioner av läkemedel. Om ett ordinerat läkemedel ska hämtas på ett öppenvårdsapotek – av patienten själv eller av ett ombud för patienten – utfärdar den som ordinerar läkemedlet vanligtvis ett e-recept genom användning av patientjournalens förskrivarstöd. Första steget i skapandet av ett recept är att ordinatören väljer en läkemedelsprodukt från nationella produkt- och artikelregister (VARA) som distribueras till vården via Ineras tjänst Sil. Ordinatören väljer en specifik förpackningsstorlek som ska expedieras på ett apotek. I förskrivarstödet kan också rekommendationer från det aktuella läkemedelskommitté visas.