prop · H60326 · 2018-12-11 00:00:00 — EU:s geoblockeringsförordning ställer inte heller krav på att ett sådant förfarande ska införas. Det finns däremot inte något som hindrar att såväl konsumenter som företag vänder sig till med information och tips om eventuella överträdelser. Vidare utgår den tänkta ordningen från att kommer att kunna besluta om sanktionsavgift i de fall där konsumenter drabbas. Överträdelser som bara skulle kunna drabba företag, utan att också drabba konsumenter, kan antas bli mycket få, om ens några. Mot den bakgrunden bedömer regeringen att uppdraget till kommer att medföra ett tillräckligt effektivt beivrande av överträdelser av EU:s geoblockeringsförordning. Ingenting hindrar heller regeringen från att i ett senare skede se över denna ordning om den skulle visa sig vara otillräcklig. Några föreskrifter om tillsyn behövs inte Medlemsstaterna är enligt EU:s geoblockeringsförordning skyldiga att utse ett eller flera organ som ska ansvara för att förordningen genomförs på ett korrekt och verkningsfullt sätt. Något krav på att det ansvaret ska utövas genom regelrätt tillsyn finns inte. beslutades inom EU en ny förordning om konsumentskyddssamarbete, och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete). Förordningen ska börja tillämpas . EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete är tillämplig vid vissa överträdelser som skadar eller sannolikt kommer att skada de kollektiva intressena för konsumenterna i en medlemsstat, när näringsidkaren har viss koppling till en annan medlemsstat. Syftet med förordningen är att effektivisera och stärka samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheterna för att därigenom möta de utmaningar som den digitala utvecklingen medfört och stärka den gränsöverskridande e-handeln inom EU. är behörig myndighet enligt förordningen i fråga om efterlevnaden av sådana regler som myndigheten har tillsyn över (4 § förordningen med instruktion för ). Andra myndigheter som är behöriga enligt förordningen, inom sina respektive tillsynsområden, är och . I EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete regleras ett antal utrednings- och tillsynsbefogenheter som behöriga myndigheter ska ha. Det rör sig om s.k. minimibefogenheter. Genom dessa ges myndigheterna effektiva möjligheter att utreda och beivra överträdelser för att förhindra att de upprepas och för att därigenom säkerställa en hög konsumentskyddsnivå. En särskild utredare har fått i uppdrag att analysera EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete och utarbeta de författningsförslag som behövs för att komplettera förordningen (dir. 2018:7). Uppdraget ska redovisas . I artikel 10.2 i EU:s geoblockeringsförordning anges att EU:s geoblockeringsförordning ska läggas till som en punkt i bilagan till EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete. Detta innebär att de utrednings- och tillsynsbefogenheter som följer av EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete kommer att vara tillämpliga även vid överträdelser av EU:s geoblockeringsförordning. Detta gäller enbart när kunden är en konsument enligt definitionen i EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete. Eftersom ändamålsenliga verktyg för tillsyn kommer att finnas på plats vid ikraftträdandet för EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete bedömer regeringen att det inte bör införas några särskilda bestämmelser om befogenheter vid tillsyn i den nya lagen. Detta är enligt regeringens Prop. 2018/19:26 bedömning förenligt med EU:s geoblockeringsförordning, eftersom den förordningen i sig inte ställer krav på några tillsynsbefogenheter utöver vad som följer av EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete. Sanktionsavgift vid överträdelse av förbuden i Regeringens förslag: En näringsidkare som har brutit mot artikel 3, 4 eller 5 i EU:s geoblockeringsförordning, i den ursprungliga lydelsen, ska åläggas att betala en sanktionsavgift. Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer ska pröva frågor om sanktionsavgift. sanktionsavgift ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att en näringsidkare ska åläggas att betala en sanktionsavgift om näringsidkaren uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot EU:s geoblockeringsförordning. I promemorian föreslås vidare att sanktionsavgift ska beslutas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av tillsynsmyndigheten. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har synpunkter på promemorians förslag. bedömer att förbuden i EU:s geoblockerings- förordning har likheter med överträdelser av lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (1994:1512) och vissa överträdelser av marknadsföringslagen (2008:486) och anser därför att den föreslagna sanktionsavgiften ska ersättas med marknadsstörningsavgift enligt 29– 36 §§ marknadsföringslagen. Verket anser vidare att det vore bra att införa ytterligare en sanktion i form av förbud förenat med vite. föreningen för Immaterialrätt (SFIR) anser att ett system med prövning av uppsåt och oaktsamhet är att föredra framför ett system med strikt ansvar. SFIR instämmer i promemorians bedömning att det kan finnas flera olika omständigheter som gör att en sanktionsavgift inte ska påföras och att en näringsidkare kan bryta mot förbudet trots att denne har vidtagit rimliga SFIR anser att det bör övervägas om patent- och marknadsdomstolarna, snarare än allmänna förvaltningsdomstolar, kan vara bäst lämpade att pröva påförandet av sanktionsavgift för överträdelser av artiklarna 3–5 i EU:s geoblockeringsförordning. anser att det är angeläget att ärenden med hänvisning till EU:s geoblockeringsförordning avgörs i domstol med tanke på de skarpa sanktionerna. , och Teknikföretagen ifrågasätter att påförande av sanktionsavgifter ska prövas av förvaltningsdomstol och anför att det behöver beaktas att ett system med domstolsprövning riskerar att bli tungrott och kostnadsdrivande, till förfång inte minst för små anför att det inte framgår av promemorians överväganden om avsikten är att det ska vara obligatoriskt att utreda misstänkta överträdelser enligt förordningen. Verket anför att lämpligheten i en ordning som innebär att det föreligger en skyldighet att ansöka om att en näringsidkare ska betala sanktionsavgift starkt kan ifrågasättas. anför även att det kan övervägas om myndigheten bör få beslutanderätt i frågor om sanktionsavgift och att myndighetens beslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Flera remissinstanser, däribland , , , Teknikföretagen och Företagarna, är kritiska till att en sanktionsavgift föreslås som en enda åtgärd vid överträdelser. Dessa instanser anför att en sådan ordning är oproportionerlig och att mindre ingripande åtgärder bör föregå beslut om sanktioner, exempelvis föreläggande om rättelse. och Företagarna anför även att det skulle vara lämpligare att föreskriva att sanktionsavgift ”kan” eller ”bör” åläggas en näringsidkare vid överträdelse av förordningens bestämmelser. Flera remissinstanser, bland andra , Kammarrätten i och Kammarrätten i anser att prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. för fram att vissa av de ageranden som EU:s geoblockeringsförordning syftar till att motverka i vissa fall kan komma att träffas av konkurrenslagen (2008:579) eller artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget. anser att det är sannolikt att det uppstår situationer där ett företags agerande strider mot både EU:s geoblockeringsförordning och gällande konkurrenslagstiftning. Att i ett sådant läge utdöma sanktionsavgift och konkurrensskadeavgift i två parallella eller efterföljande förfaranden kan strida mot förbudet mot dubbelbestraffning. menar att det bör övervägas huruvida en sådan ordning är önskvärd, såväl ur ett rättssäkerhetsperspektiv som ur ett processekonomiskt perspektiv. Skälen för regeringens förslag Näringsidkare ska åläggas att betala sanktionsavgift vid överträdelser Av artikel 7.2 i EU:s geoblockeringsförordning framgår att medlemsstaterna ska fastställa regler om tillämpliga åtgärder vid överträdelser av bestämmelserna i förordningen och säkerställa att de genomförs. Åtgärderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. I avsnitt 5.3–5.5 beskrivs artiklarna 3–5 i EU:s geoblockeringsförordning. Det är endast dessa artiklar som innehåller förbud, och som medlemsstaterna därmed är skyldiga att beivra. Exempel på överträdelser är att näringsidkare i strid med artikel 3, 4 eller 5 har blockerat eller begränsat åtkomsten till sin webbplats, tar ut ett högre pris på sin vara på grund av var kunden bor eller inte accepterar kundens betalkort eftersom det är utfärdat i ett visst land inom EU. Regeringen instämmer i den bedömning som görs i promemorian om att ett system med sanktionsavgifter är ett effektivt medel för att beivra överträdelser av artiklarna 3–5 i EU:s geoblockeringsförordning. Det är inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende föreslå en helt annan typ av åtgärder, exempelvis marknadsstörningsavgift, som förordar. anför att en ordning som innebär att det är obligatoriskt för den ansvariga myndigheten att utreda överträdelser enligt förordningen kan ifrågasättas. Vissa remissinstanser, däribland , invänder mot att i lagtexten använda ordet ”ska” och förordar att det i bestämmelsen i stället ska anges att en sanktionsavgift ”kan” eller ”bör” få beslutas. Lagrådet anser att ordet ”ska” kan uppfattas som att ett beslut om sanktionsavgift är obligatoriskt oavsett omständigheterna och att det kan diskuteras om inte ”ska” bör ersättas med ”får”, särskilt som undantagen från huvudregeln inte kommer i direkt anslutning till denna bestämmelse utan i en senare paragraf. Det är inte regeringens avsikt att det ska vara en skyldighet för myndigheten att i alla lägen inleda en utredning om förutsättningar att påföra en sanktionsavgift. Med beaktande av Lagrådets synpunkt anser regeringen att bestämmelsen om att någon sanktionsavgift inte ska tas ut i ringa fall (se avsnitt 6.3.2) bör placeras i direkt anslutning till bestämmelsen om när sanktionsavgift ska tas ut. Några av remissinstanserna efterfrågar en mindre ingripande åtgärd att ta till inledningsvis, exempelvis ett föreläggande om rättelse som eventuellt kan förenas med vite. Regeringen kan dock konstatera att , med stöd av EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete, kommer att ha ett flertal utrednings- och tillsynsbefogenheter. Det finns dessutom ingenting som hindrar att försöker få till stånd en frivillig rättelse från näringsidkaren. Någon särskild reglering behövs inte för att myndigheten ska kunna ha en dialog med näringsidkaren. Mot denna bakgrund saknas skäl att inom ramen för detta lagstiftningsärende föreslå bestämmelser med denna innebörd. Sanktionsavgiften ska vila på ett strikt ansvar I promemorian föreslås att det ska krävas uppsåt eller oaktsamhet från näringsidkarens sida för att beslut om sanktionsavgift ska kunna fattas. I promemorian finns även beskrivningar av ett alternativt förfarande som bygger på strikt ansvar. Regeringen anser att ett förfarande som bygger på strikt ansvar, kombinerat med en möjlighet att sätta ned avgiften helt eller delvis, är en mer lämplig ordning än en ordning som bygger på uppsåt eller oaktsamhet. Denna bedömning grundas i att regelverket är tvingande och att det är varje näringsidkares skyldighet att känna till och följa det. Därmed kan det presumeras att överträdelser av förordningens förbud sker uppsåtligen eller till följd av oaktsamhet. En avgiftsskyldighet som bygger på strikt ansvar bidrar till att sanktionssystemet är enkelt och effektivt. Regeringen anser dock att subjektiva omständigheter bör kunna utgöra skäl för att i ett visst fall sätta ner avgiften (se avsnitt 6.3.2). Förfarandet vid påförande av sanktionsavgift I promemorian föreslås att beslut om sanktionsavgift ska fattas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av tillsynsmyndigheten. I promemorian beskrivs dock även ett alternativt förfarande, som innebär att beslut om påförande av sanktionsavgift fattas av tillsynsmyndigheten som första instans, med möjlighet för näringsidkaren att överklaga beslutet till allmän förvaltningsdomstol. Regeringen anser, i likhet med vad som anges av 2018/19:26 , att det alternativa förfarande som beskrivs i promemorian är den mest lämpliga ordningen när det gäller överträdelser av EU:s geoblockeringsförordning. En sådan ordning följer det sedvanliga förfarandet, där förvaltningsdomstol överprövar en myndighets beslut. Som konstateras i promemorian förekommer denna ordning också i flertalet lagar när det gäller påförande av sanktionsavgifter. Den myndighet som får ansvar att säkerställa efterlevnaden av EU:s geoblockeringsförordning kommer att ges tillsynsverktyg enligt EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete i de fall kunden är en konsument enligt definitionen i EU:s geoblockeringsförordning (se avsnitt 6.2). Det är enligt regeringens mening lämpligt att den myndighet som har ansvar för att regelverket följs också är den som ska pröva frågor om sanktionsavgift. Genom att myndigheten fattar beslut i första instans minskar även näringsidkares kostnader för domstolsprocesser, vilket bl.a. , och Teknikföretagen påpekar. Regeringen anser därför att beslut om sanktionsavgift bör fattas av en myndighet i första instans. Eftersom regeringen föreslår att sanktioner ska beslutas av den myndighet som regeringen bestämmer, i stället för av en domstol, är det nödvändigt att lagen förses med en bestämmelse som anger att beslut om sanktionsavgift får överklagas. Med anledning av att det rör sig om en administrativ sanktionsavgift bör besluten kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringen instämmer vidare i de synpunkter som lämnats av bl.a. Kammarrätten i och Kammarrätten i om att prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten. Överväganden om sanktionsavgiftens straffrättsliga karaktär Som redogjorts för i promemorian har en administrativ sanktionsavgift som den som föreslås en straffliknande karaktär. Mot den bakgrunden bör bestämmelsen om sanktionsavgift ha en s.k. statisk hänvisning till EU:s geoblockeringsförordning, vilket innebär att det endast är överträdelser av förordningen i den angivna lydelsen som kan sanktioneras. påpekar kan vissa av de ageranden som EU:s geoblockeringsförordning syftar till att motverka träffas av sanktionsförfarandet i konkurrenslagen eller artiklarna 101 och 102 i EUF- fördraget. Regeringen anser dock att risken för parallella förfaranden i detta avseende inte ska överskattas. Förbuden enligt EU:s geoblockeringsförordning avser bara gränsöverskridande ageranden och överträdelseärendena förväntas vara få. Myndigheten lär vidare utifrån utredningen i ärendet få kännedom om en eventuell pågående eller avslutad process där konkurrensskadeavgift utreds eller har påförts. Myndigheten har i ett sådant fall möjlighet att avstå från att besluta om sanktionsavgift. Regeringens förslag: En sanktionsavgift ska fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens omsättning närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättning saknas, kan antas vara missvisande eller är bristfälliga, ska omsättningen i stället uppskattas. När sanktionsavgiftens storlek bestäms ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är. I ringa fall ska någon sanktionsavgift inte tas ut. Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att avgiften ska få efterges eller sättas ned om det finns synnerliga skäl för det. Det föreslås även en bestämmelse som anger att om en ansökan riktas mot flera näringsidkare, ska avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna invänder inte mot förslaget. anser att sanktioner ska kunna beslutas även mot den som begår ringa överträdelser, eftersom artiklarna 3–5 i EU:s geoblockeringsförordning är faktiska förbud. anser att det kan komma att bli utmanande för rättstillämparen att avgöra hur allvarlig en överträdelse är då det sannolikt är kunder från andra medlemsstater som drabbats och då det kan vara mycket svårt att uppskatta den ekonomiska skada som dessa kunder har lidit till följd av överträdelsen. påpekar att det finns en risk för att upprepade överträdelser som var för sig har ringa betydelse inte bestraffas. Verket anför även att ett reviderat lagförslag bör möjliggöra för tillsynsmyndigheten att i ringa fall kunna avstå från att ansöka om påförande av sanktionsavgift då promemorians förslag innebär att det endast är domstolen som har den möjligheten, vilket är olämpligt eftersom domstolsprövningen i dessa fall är onödig. Svenska föreningen för Immaterialrätt (SFIR) noterar att beloppsgränsen 2016 höjdes till lägst tio tusen och högst och anser att liknande avgiftsramar ska gälla för sanktionsavgifter enligt EU:s geoblockeringsförordning. och Teknikföretagen ifrågasätter rimligheten i de höga nivåer för sanktionsavgiften som föreslås och anser att nivåerna är oproportionerliga och omotiverade. Skälen för regeringens förslag: Överträdelser av artikel 3, 4 eller 5 i EU:s geoblockeringsförordning kan vara av varierande art och karaktär. Vissa åtgärder av näringsidkare kan antas medföra endast en mindre omfattande blockering eller begränsning. Andra åtgärder kan leda till att kunden helt blockeras, t.ex. så att denne inte i någon omfattning kan ta del av erbjudanden på näringsidkarens hemsida. På liknande sätt kan det från fall till fall variera i vilken omfattning, och hur, kunder som vill köpa varor, ta emot tjänster och betala för dessa diskrimineras. För att säkerställa att sanktionsavgiften har en avskräckande effekt behöver avgiftsramen täcka ett lämpligt intervall. För att undvika att avgiften slår för hårt bör den dock inte få överstiga av näringsidkarens omsättning föregående räkenskapsår. har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättning annars saknas, är bristfälliga eller kan antas vara missvisande, bör omsättningen uppskattas. Samma ram för sanktions- avgiftens storlek finns i nationella bestämmelser som genomför en del av EU:s produkt- och konsumentskyddslagstiftning, bl.a. i produkt- säkerhetslagen (2004:451), lagen (2011:579) om leksakers säkerhet, lagen (2016:96) om fritidsbåtar och vattenskotrar samt radioutrustningslagen (2016:392). Remissinstanserna har olika uppfattningar om huruvida den högsta möjliga avgiften är för hög eller för låg. Regeringen anser att den avgiftsram som föreslås i promemorian är väl avvägd. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att, för att sanktionsavgiften ska vara effektiv, proportionerlig och avskräckande, bör hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är när sanktionsavgiften ska Lagrådet anger att förslaget tycks bygga på uppfattningen att det kan förekomma såväl momentana överträdelser (överträdelser som går att hänföra till ett visst tillfälle) som perdurerande överträdelser (överträdelser som fortgår ) och att överträdelsernas karaktär bör belysas närmare i detta avseende. Lagrådet ställer i sammanhanget frågan om det föreligger en överträdelse varje gång en kund blockeras eller om en överträdelse konstitueras av att näringsidkaren håller sig med en otillåten teknisk anordning och om det är en överträdelse varje gång näringsidkaren tillämpar ett villkor på otillåtet sätt eller om överträdelsen består i att näringsidkaren upprätthåller en ordning med olika villkor för Regeringen vill mot bakgrund av Lagrådets synpunkter förtydliga att varken EU:s geoblockeringsförordning eller den föreslagna regleringen innehåller förbud mot någon teknisk anordning. Det som är avgörande för om en överträdelse har skett är att det genom ett av näringsidkaren tillämpat förfarande har förekommit diskriminerande behandling av kunder i strid med förordningens bestämmelser. Det förfarande som en näringsidkare har tillämpat kan ha drabbat flera kunder och pågått under Det kan dock även förekomma överträdelser som går att hänföra till ett enstaka tillfälle. Bedömningen av överträdelsens allvar kommer att vara beroende av ett flertal faktorer där överträdelsens karaktär och omfattning är av betydelse. Om det framkommit att näringsidkaren systematiskt har brutit mot förbuden eller om överträdelsen pågått , kan det ses som en allvarlig överträdelse. Även den ekonomiska skada överträdelsen har orsakat kunden kan vägas in vid bedömningen av Regeringen anser att utformningen av motsvarande bestämmelser i resegarantilagen (2018:1218) bör tjäna som förebild. Regeringen anser i likhet med vad som anges i promemorian att någon sanktionsavgift inte ska påföras i ringa fall, när det med hänsyn till omständigheterna framstår som stötande och oproportionerligt att besluta uttrycker en farhåga för att en sådan bestämmelse kan leda till att upprepade överträdelser som var för sig har ringa betydelse inte får några konsekvenser. Regeringen anser emellertid Prop. 2018/19:26 att det vid sådana förhållanden är tveksamt om en överträdelse kan betraktas som ringa. Som påpekar innehåller förordningen faktiska förbud. Regeringen gör dock bedömningen att en bestämmelse om att någon sanktionsavgift inte ska påföras i ringa fall kan motiveras utifrån proportionalitetsprincipen. Regeringen anser att den i promemorian föreslagna bestämmelsen om att sanktionsavgift ska fastställas särskilt för varje näringsidkare är obehövlig. Med beaktande av att sanktionsavgiften föreslås vila på strikt ansvar bör det finnas en möjlighet att sätta ned avgiften, helt eller delvis, om det skulle vara oskäligt att ta ut den med fullt belopp. Det kan exempelvis till följd av allvarlig sjukdom eller andra personliga förhållanden hos näringsidkaren framstå som oskäligt att ta ut avgift till det belopp som annars hade varit aktuellt utifrån den aktuella överträdelsen. Även här bör bestämmelserna i resegarantilagen tjäna som förebild. Regeringens förslag: Sanktionsavgift ska inte få beslutas senare än från den tidpunkt då överträdelsen upphörde. En beslutad sanktionsavgift ska falla bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens. Promemorians förslag utgår dock från att sanktionsavgift ska beslutas av domstol i första instans. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser yttrar sig inte särskilt i frågan. Kammarrätten i anser att den föreslagna lagtexten kan moderniseras. Skälen för regeringens förslag: Som anges i promemorian är det rimligt att det finns en bortre gräns för hur länge man kan vänta med att besluta om sanktionsavgift. Det bör därför införas en bestämmelse som anger när en sanktionsavgift senast ska få beslutas. Regeringen anser, i likhet med vad som anges i promemorian, att sanktionsavgift inte bör få beslutas senare än från det att överträdelsen upphörde. Fristen bör inte kunna förlängas. Som framkommer i avsnitt 6.3.2 kan överträdelser både vara hänförliga till ett visst tillfälle och anses ha fortgått . Regeringen anser i likhet med promemorian att en sanktionsavgift bör falla bort om faktiska åtgärder för verkställighet inte har kunnat genomföras från det att beslutet fick laga kraft. Lagtexten bör dock, som Kammarrätten i påpekar, ges en modernare utformning. 2018/19:26 6.3.4 Regeringens förslag: En sanktionsavgift ska betalas till den myndighet som regeringen bestämmer efter det att beslutet fick laga kraft eller den som anges i beslutet. Om avgiften inte har betalats eller den som anges i beslutet, ska myndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning.