prop · H503174 · 2018-03-20 00:00:00 — ligger nära de gärningar som redan är straffbara. där en stor reform just nu genomförs, säkerställer att det finns ett fullgott integritetsskydd vid personuppgiftsbehandling hos de aktuella myndig- Mot bakgrund av Svenska Journalistförbundets synpunkter – som läm- nas med anledning av förslaget om att straffansvaret för att utbilda sig enligt 5 a § rekryteringslagen ska utvidgas – vill regeringen framhålla att regleringen inte på något sätt innebär att hemliga tvångsmedel kommer att kunna användas enbart i syfte att kartlägga vilken typ av upplysningar Prop. 2017/18:174 medborgare eller andra tillgodogör sig. Straffansvaret enligt den bestäm- melsen är tydligt avgränsat genom kravet på att gärningspersonen tar del av instruktioner i avsikt att använda dem för att begå eller annars med- verka till särskilt allvarlig brottslighet, och som framgår av avsnitt 6.2.4 anser regeringen att förslaget är förenligt med regeringsformens skydd för informationsfriheten. Regeringen ser inte heller någon konflikt med anskaffarfriheten enligt tryckfrihetsförordningens reglering. Regeringen anser att den utökade möjligheten att använda tvångsmedel m.m. inte bara kan försvaras utan är en viktig konsekvens av de straff- rättsliga förslagen. Svensk rätt uppfyller direktivets krav i fråga om utredningsverktyg och förverkande Enligt artikel 20.1 i direktivet ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åt- gärder för att säkerställa att effektiva utredningsverktyg, som de som an- vänds när det gäller organiserad brottslighet eller andra grova brott, är tillgängliga för de personer, enheter eller avdelningar som har ansvaret för att utreda eller lagföra de brott som avses i artiklarna 3–12 (dvs. brot- ten med undantag för de osjälvständiga brottsformerna). I skäl 21 anges att användningen av sådana verktyg, i enlighet med nationell rätt, bör vara riktad och ske med beaktande av proportionalitetsprincipen och art- en och allvaret hos de brott som utreds och med iakttagande av rätten till skydd av personuppgifter. Vidare anges att sådana verktyg om så är lämpligt bör omfatta till exempel husrannsakan, avlyssning av kommuni- kation, dold övervakning inklusive elektronisk övervakning, ljudinspel- ningar i privata eller offentliga fordon och på privata eller offentliga plat- ser, bildupptagningar av personer i privata eller offentliga fordon eller på privata eller offentliga platser och ekonomiska utredningar. Enligt ar- tikel 20.2 ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säker- ställa att deras behöriga myndigheter i enlighet med och rådets direktiv /42/EU (det s.k. förverkandedirektivet) fryser el- ler förverkar, beroende på vad som är lämpligt, som härrör från något av de brott som avses i terrorismdirektivet och hjälpmedel som an- vänts eller varit avsedda att användas för att begå något av dessa brott eller bidra till att något av dessa brott begås. Terrorismdirektivets bestämmelse om utredningsverktyg ger, i likhet med motsvarande bestämmelser i andra EU-direktiv, uttryck för en all- män skyldighet att säkerställa att det finns effektiva utredningsverktyg vid utredning av brott enligt direktivet. Skälsatsens uppräkning av tvångsmed- el är exemplifierande, och skrivningarna i anslutning till den (”bör om så är lämpligt”) måste rimligen tolkas så att det inte uppställs något krav på att alla utredningsmetoder och tvångsmedel ska vara tillgängliga i förhållan- de till varje brott i direktivet. Som framgår ovan är de hemliga tvångs- medlen i stor utsträckning tillgängliga vid utredning av de svenska brott som motsvarar brotten i direktivet. Även andra tvångsmedel kan vara till- gängliga. Exempelvis kan husrannsakan, som nämns särskilt i skälet, an- vändas vid utredning av samtliga nu aktuella brott (28 kap. rättegångsbal- ken). Regeringen bedömer därmed att svensk rätt uppfyller direktivets 2017/18:174 Förverkandedirektivet ska tillämpas bl.a. på brott som omfattas av ter- rorismrambeslutet. Det ska också tillämpas på andra rättsliga instrument om det i dessa instrument uttryckligen fastställs att förverkandedirektivet gäller för brott enligt det instrumentet. Artikel 20.2 i terrorismdirektivet utgör en sådan bestämmelse. Vid genomförandet av förverkandedirektiv- et bedömdes svensk rätt genom befintlig lagstiftning i huvudsak uppfylla direktivets krav, men vissa lagändringar gjordes för att kraven fullt ut skulle anses genomförda (prop. 2015/16:155). Terrorismdirektivets hän- visning till förverkandedirektivet bedöms mot den bakgrunden inte kräva några ytterligare åtgärder. Det går att omhänderta pass vid misstanke om terrorismrelaterade brott har gett regeringen tillkänna att det bör vara möjligt att åter- kalla eller tillfälligt dra in passet för den som på sannolika skäl är miss- tänkt för att förbereda eller ha påbörjat en resa i terrorismsyfte. Regeringen konstaterar att bestämmelsen om terrorismresor i 5 b § re- kryteringslagen – i likhet med alla andra brott i den lagen, terroristbrotts- lagen och finansieringslagen – har en sådan straffskala att det är möjligt att ingripa med de tvångsmedel som regleras i 24 kap. (bl.a. häktning) och 25 kap. samma balk (reseförbud och anmälnings- skyldighet). Omständigheterna vid t.ex. en terrorismresa torde i många fall vara sådana att det finns skäl för häktning. Den som häktas är frihets- berövad och det finns då inte behov av att omhänderta personens pass för att förhindra att han eller hon gör en terrorismresa. Om det inte finns för- utsättningar för häktning kan det i stället vara möjligt att meddela person- en reseförbud eller anmälningsplikt. Ett sådant beslut får enligt 25 kap. 2 § förenas med vissa villkor. Det kan t.ex. handla om en skyldighet för den misstänkte att lämna ifrån sig sitt pass. Regleringen i 25 kap. förutsätter inte att personen är på sannolika skäl misstänkt för brottet i fråga utan den kan tillämpas redan vid skälig misstanke. Den som har påbörjat en resa i terrorismsyfte – vilket innebär att personen har gjort sig skyldig till fullbordat brott enligt 5 b § rekryteringslagen – kan alltså bli tvungen att lämna ifrån sig passet redan vid skälig misstanke om brottet. I denna del bedömer regeringen därför att tillkännagivandet är tillgodosett. När det gäller den del av tillkännagivandet som handlar om att förbere- da en resa i terrorismsyfte konstaterar regeringen att straffansvaret för fi- nansiering av terrorismresor – som enligt regeringens förslag i av- snitt 6.2.6 dessutom ska kompletteras med ett straffansvar för finansier- ing av medverkan till sådana resor – i praktiken utgör ett slags förbered- elsekriminalisering i förhållande till resebrottet. Även när någon finansie- rar en terrorismresa går det att använda de ovan redovisade tvångsmed- len. Förberedelse till brott enligt 5 b § rekryteringslagen är dock inte straffbart i sig och det går därför inte att använda några straffprocessuella tvångsmedel vid sådana gärningar. Som framgår av avsnitt 6.2.5 har riks- dagen tidigare avslagit ett motionsyrkande om kriminalisering av förbe- redelse till detta brott. Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att det inte behöver vidtas några ytterligare åtgärder med anledning av tillkänna- givande (bet. 2015/16:JuU17 punkt 11, rskr. 2015/16:143). 2017/18:174 anser därmed att tillkännagivandet är slutbehandlat. Regeringens bedömning: Svensk rätt motsvarar direktivets och pro- tokollets krav i fråga om informationsutbyte kring brott. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inga invändningar mot ut- Civil Rights Defenders ser positivt på att en kon- taktpunkt ska vara tillgänglig dygnet runt då det möj- liggör en ökad dialog mellan medlemsländerna. Skälen för regeringens bedömning Informationsutbyte enligt protokollet pågår med Säkerhetspolisen som kontaktpunkt Enligt artikel 7 i tilläggsprotokollet ska varje part, i enlighet med sin na- lagstiftning och gällande internationella förpliktelser, vidta de åt- gärder som fordras för att stärka parternas rättidiga utbyte av tillgänglig relevant information om personer som reser utomlands för terrorismsyf- ten, enligt definitionen i artikel 4 (se avsnitt 6.2.5). För detta ändamål ska varje part utse en kontaktpunkt som kan nås dygnet runt, i vec- kan. Kontaktpunkten ska ha kapacitet att kommunicera med en annan parts kontaktpunkt utan dröjsmål. Åtagandet är nytt i förhållande till tidi- gare internationella instrument. Informationsutbytet tar sikte på sådan brottslig verksamhet som Säker- hetspolisen enligt sin instruktion har i uppgift att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och beivra. Regeringen har därför för avsikt att utse Sä- kerhetspolisen till kontaktpunkt enligt artikel 7. Informationsutbyte enligt artikeln pågår dessutom redan. Efter en uppmaning från , som önskade att medlemsstaterna skulle utse kontakt- punkter i avvaktan på att protokollet skulle träda i kraft, anmälde att Säkerhetspolisen tills vidare kan fungera som en sådan kontaktpunkt. Säkerhetspolisen upprätthåller alltså redan denna funktion. Direktivets ändring i rådsbeslutet om informationsutbyte och samarbete när det gäller terroristbrott kräver inte några nya åtgärder Artikel 22 i direktivet innebär att det görs vissa ändringar i rådets beslut /671/RIF av om informationsutbyte och samarbete när det gäller terroristbrott. I rådsbeslutet avses med terroristbrott de brott som avses i artiklarna 1– 3 i terrorismrambeslutet, dvs. inte enbart terroristbrott i rambeslutets me- ning utan även de andra brott, med undantag för osjälvständiga brottsfor- mer, som omfattas av rambeslutet. Rådsbeslutet innehåller bestämmelser om tillhandahållande av information om terroristbrott till Eurojust, Euro- pol och medlemsstaterna (artikel 2), gemensamma utredningsgrupper (ar- 2017/18:174 tikel 3) samt framställningar om rättslig hjälp och om verkställighet av domstolsavgöranden (artikel 4). Rådsbeslutet medförde inte några lag- Däremot har det i 10 kap. 6 § i före- skrifter om internationellt samarbete, ÅFS 2007:12, angetts att riksåkla- garen utser nationella kontaktpersoner avseende terrorism och att det i uppgiften ingår att fullgöra de uppgifter som tillkommer kontaktperson- erna enligt artikel 2 i rådsbeslutet. Direktivet ändrar dels definitionen av terroristbrott i artikel 1 i rådsbe- slutet, dels rådsbeslutets artikel 2 punkt 6. I den senare artikeln läggs dessutom två punkter, 7 och 8, till. Begreppet terroristbrott avser i det ändrade rådsbeslutet de brott som avses i terrorismdirektivet. Regeringen konstaterar att de svenska be- stämmelser som motsvarar rådsbeslutet inte är begränsade på ett sådant sätt att det utvidgade terroristbrottsbegreppet kräver några åtgärder. redogörelse för relevant svensk reglering finns i avsnitt 7.9 i betänkandet. Enligt den hittillsvarande punkt 6 i artikel 2 ska varje medlemsstat vid- ta de åtgärder som är nödvändiga för att all relevant information som finns i handlingar, register, uppgifter, föremål eller andra bevismaterial som påträffats eller beslagtagits under en brottsutredning eller ett straff- rättsligt förfarande avseende terroristbrott görs tillgänglig så snart som möjligt, med beaktande av att pågående utredningar inte får äventyras, för myndigheterna i andra berörda medlemsstater, i enlighet med nationell lagstiftning och relevanta internationella rättsliga instrument, där utred- ningar genomförs eller skulle kunna inledas eller där lagföring avseende terroristbrott har inletts. Den ändrade punkten anger att varje medlems- stat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att rele- vant information som samlats in av dess behöriga myndigheter inom ramen för ett straffrättsligt förfarande med anknytning till terroristbrott så snart som möjligt görs tillgänglig för de behöriga myndigheterna i en an- nan medlemsstat, antingen på begäran eller spontant, och i enlighet med nationell rätt och relevanta internationella rättsliga instrument, när infor- mationen skulle kunna användas för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott enligt terrorismdirektivet i den medlems- Direktivet ändrar således dels beskrivningen av den information som är föremål för utbyte, dels när informationsutbyte ska ske. som omfattas av den nya lydelsen är relevant information som samlats in av medlemsstatens behöriga myndigheter inom ramen för ett straffrättsligt förfarande med anknytning till terroristbrott. bör enligt direktivets skäl 25 åtminstone, beroende på vad som är lämp- ligt, innefatta den information som överförs till Europol eller Eurojust i enlighet med rådsbeslutet. I skälet anges bl.a. också att detta gäller om inte annat följer av unionsbestämmelserna om dataskydd i dataskyddsdi- Med begreppet straffrättsliga förfaranden avses, som framgår av skäl 26, alla stadier av förfarandena, från det att en person blir misstänkt eller tilltalad för att ha begått ett brott fram till dess att det slutliga avgö- randet av om personen har begått det berörda brottet har vunnit laga kraft. Det handlar således alltjämt om informationsutbyte med anknytning till brottsutredningar och inte om underrättelseinformation. fortfarande upp till de behöriga myndigheterna att bedöma vilken infor- mation som kan vara relevant för myndigheterna i den mottagande med- Skyldigheten att utbyta information bedöms inte påverka dom- stolarnas verksamhet; jfr skäl 25 där det som exempel på behöriga myn- digheter anges brottsbekämpande myndigheter, åklagare och undersök- ningsdomare, men däremot inte domare eller domstolar i allmänhet. Re- geringen bedömer att den ändrade beskrivningen av vilken information som omfattas inte medför något behov av nya åtgärder. Vad gäller tidpunkten för utbytet handlar det som tidigare om att göra informationen tillgänglig för andra medlemsstat- ers myndigheter. Liksom tidigare ska detta ske enligt nationell rätt och relevanta internationella rättsliga instrument. En skillnad är att det nu handlar om fall där informationen skulle kunna användas för att förebyg- ga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott, medan den tidi- gare lydelsen avser fall där utredningar genomförs eller skulle kunna in- ledas eller där lagföring avseende terroristbrott har inletts. Det anges ock- så att tillgängliggörandet ska ske antingen på begäran eller spontant. Ef- tersom den tidigare texten inte innehåller någon begränsning i detta avse- ende får skrivningen ses som ett rent förtydligande. Inte heller de nu re- dovisade ändringarna bedöms påverka det svenska genomförandet. Den nya punkt 7 innehåller tre undantag från informationsskyldigheten enligt punkt 6. Det första undantaget, som avser informationsutbyte som skulle äventyra pågående utredningar, reglerades tidigare i punkt 6, me- dan de andra två undantagen är nya. De avser informationsutbyte som skulle äventyra enskilda personers säkerhet eller strida mot väsentliga sä- kerhetsintressen i den berörda medlemsstaten. Motsvarande undantag finns i Europolförordningen och iakttas vid informationsutbytet enligt den för- ordningen. Bestämmelser om dataskydd finns i dataskyddsdirektivet, som ska vara genomfört . I sammanhanget bör särskilt noteras data- skyddsdirektivets bestämmelser om överföring av personuppgifter till tredje- länder eller internationella organisationer i artiklarna 35–40. Den nya punkt 8 innebär en skyldighet för medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att deras behöriga myndigheter, när de erhåller den information som avses i punkt 6, i vederbörlig tid vid- tar åtgärder i enlighet med nationell rätt, beroende på vad som är lämpligt. Regeringen bedömer att svensk rätt uppfyller kravet genom rättegångsbalk- ens regler om förundersökning och åtal. Av 23 kap. följer att förundersök- ning, med vissa undantag, ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under all- mänt åtal har förövats (1 §) och att förundersökningen ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (4 §). Sedan förundersökning- en slutförts, beslutar åklagaren om åtal ska väckas eller inte. Enligt 20 kap. 6 § ska åklagare väcka åtal för brott som hör under all- mänt åtal. Åklagaren har enligt denna huvudregel en absolut åtalsplikt, vilket innebär att åklagaren är skyldig att väcka åtal så snart bevismate- rialet är sådant att åklagaren på objektiva grunder kan förvänta sig en fäl- lande dom. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att de ändringar som direktiv- et gör i rådsbeslutet inte ställer krav på några nya åtgärder för genomför- ande. 2017/18:174 11 ändras till att avse direktivet Regeringens förslag: Hänvisningar till terrorismrambeslutet ersätts med hänvisningar till direktivet i de lagar där de förekommer. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har ingenting att invända mot att upphandlingsregelverket ändras men anser att tydliga skrivningar om vilka brott som omfattas av kravet på uteslutning bör tas fram. handlingsmyndigheten tillstyrker att hänvisningar till rambeslutet ersätts av hänvisningar till direktivet i upphandlingslagstiftningen men anser att det är otydligt hur de brott som räknas upp förhåller sig till den svenska Enligt myndigheten finns det anledning att utreda detta när- ifrågasätter lämpligheten i att hänvisa till ett EU-direktiv som inte är direkt tillämpligt i . ser också att det är missvisande att hänvisa till direktivet eftersom utred- ningens förslag enligt förbundets uppfattning innebär att vissa saker som är brottsliga enligt direktivet inte kommer att vara det enligt svensk lag. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 27 i terrorismdirektivet ska, för de medlemsstater som är bundna av direktivet, hänvisningar till terrorismrambeslutet anses som hänvisningar till direktivet. finns hänvisningar till rambeslutet i materiella bestämmelser i lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet, lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, lagen (2016:1146) om upphand- ling inom försörjningssektorerna, lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner och lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbe- Vidare nämns rambeslutet i den paragraf i terroristbrottslagen och re- kryteringslagen som anger vilka internationella instrument respektive lag Hänvisningarna bör ersättas med hänvisningar till direktivet. lagen om internationellt polisiärt samarbete avser hänvisningen terrorist- brott enligt rambeslutets bestämmelse om detta. Det är där givet att i stäl- let hänvisa till terroristbrott enligt direktivets bestämmelse. som gäller upphandling hänvisas till rambeslutets artiklar om terrorist- brott och brott med anknytning till terroristverksamhet samt om anstiftan, medhjälp och försök. Regeringen anser att det är lämpligt att låta hänvis- ningen till bestämmelser i direktivet avse samma kategorier av brott, även om direktivet innehåller brott med anknytning till terroristverksam- het som inte har någon motsvarighet i rambeslutet. på metoden att i bestämmelserna om uteslutning från upphandling hän- visa till brott enligt olika EU-rättsakter och inte till de motsvarande sven- , som särskilt nämner lagen om internationellt polisiärt samarbete, framför motsvarande kritik. nuvarande upphandlingsregelverket infördes såg regeringen inte anled- ning att avvika från den metoden, som använts i tidigare lagstiftning på Det anfördes att metoden inte är invändningsfri från tillämp- ningssynpunkt men att den likväl framstår som acceptabel, om den kom- bineras med en beskrivning av innebörden av referenserna till de olika EU-rättsakterna (prop. 2015/16:195 s. 715 f.). Den nu aktuella bestäm- melsen i lagen om internationellt polisiärt samarbete gäller övervakning Prop. 2017/18:174 av en misstänkt gärningsman utan föregående samtycke vid misstanke om vissa brott, bl.a. terroristbrott enligt rambeslutet. Även denna bestäm- melse har sin bakgrund i äldre lagstiftning. När den fördes över till den nya lagen fanns synpunkter på hur ett brott skulle beskrivas. Regeringen såg dock inte skäl att avvika från den svenska översättningen av , särskilt inte eftersom det i lagtexten direkt anges att de uppräknade brotten är sådana som sägs i artikel 40.7 i konvention- en (prop. 2016/17:139 s. 41). Regeringen gör ingen annan bedömning än i de tidigare lagstiftningsärendena. I författningskommentaren anges vilka svenska bestämmelser som genomför de artiklar i direktivet som lagarna föreslås hänvisa till. 12Ikraftträdande- och övergångs- bestämmelser Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Direktivet ska vara genomfört . Lagändringarna bör därför träda i kraft senast . Regeringen föreslår att ikraftträdandet ska ske . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att de nya bestämmel- serna inte får tillämpas på ett sådant sätt att de ger retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Regeringens bedömning: Förslagen kan väntas leda till vissa mindre kostnadsökningar för rättsväsendets myndigheter. Dessa bedöms kunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga invändningar mot utredningens bedömning. anför att den torde kunna finansiera de kostnader utredningen anser att förslagen medför inom befintliga anslag. konstaterar att verket inte påverkas i någon större mån. Kriminalvården anser att det är svårt att avgöra hur stor kostnadsökning genomförandet av förslagen kan antas medföra för 2017/18:174 myndigheten, exempelvis för att anpassa anstalter utifrån krav på ökade differentieringsmöjligheter eller särskilda platstyper. Enligt Kriminal- vården kan det därför finnas anledning att ytterligare belysa de ekono- miska konsekvenserna under den fortsätta beredningen. Skälen för regeringens bedömning: De föreslagna lagändringarna in- nebär en viss utvidgning av straffansvaret för terroristbrott och vissa gär- ningar av förberedande karaktär i förhållande till terroristbrottet. Till följd av detta ökar möjligheten att använda tvångsmedel. Vidare justeras reglerna om svensk domsrätt så att något fler terrorismrelaterade brott kan prövas vid svensk domstol. Den nykriminalisering som föreslås be- står i utvidgningar av befintliga bestämmelser som endast har tillämpats vid ett fåtal tillfällen. Kostnadsökningarna för rättsväsendets myndighet- er till följd av de straffrättsliga ändringarna bedöms därmed bli marginel- la och bör kunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. Av samma skäl bedöms förslagen inte ha någon nämnvärd påverkan på anslaget för rättsliga biträden. Förslagen bedöms inte medföra några kostnadsökning- ar eller administrativa bördor för enskilda. De bedöms inte heller med- föra några konsekvenser för jämställdheten. 14.1Förslaget till lag om ändring i 3§ För brott som begåtts utom riket döms även i annat fall än som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1.om brottet förövats på ett svenskt fartyg eller luftfartyg, eller om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på ett sådant fartyg, 2.om brottet begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befann sig eller om det begåtts av någon annan på ett sådant område och avdelningen befann sig där för annat ändamål än övning, 3.om brottet begåtts vid tjänstgöring utom riket av någon som är anställd i Försvarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats eller som tillhör Polisens utlandsstyrka, om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför arbetsuppgifter enligt en inter- nationell överenskommelse som har tillträtt,