prop · H503190 · 2018-03-19 00:00:00 — De kompletteras av förordningen (2000:1047) om handikappersättning och vårdbidrag samt Försäkrings- föreskrifter om handikappersättning och vårdbidrag (FKFS Som stöd för tillämpningen finns all- Prop. 2017/18:190 männa råd om handikappersättning (RAR 2002:9), vilka är ändrade genom allmänna råd (FKAR 2010:16, 2006:2 och 2009:3). har vidare som stöd för handläggningen gett ut en vägledning om handikappersättning (2012:2) och ett rättsligt ställningstagande (2009:02). Rätt till handikappersättning har enligt 50 kap. 3 § SFB en försäkrad som innan han eller hon fyller har fått sin funktionsförmåga nedsatt för avsevärd tid i sådan omfattning att han eller hon –behöver mera tidskrävande hjälp i sin dagliga livsföring, –behöver fortlöpande hjälp för att kunna förvärvsarbeta, eller –i annat fall har betydande merkostnader. Vid denna bedömning ska det enligt 50 kap. 4 § SFB bortses från hjälp- behov som tillgodoses genom annat samhällsstöd. En studerande som får studiestöd enligt studiestödslagen likställs med en person som förvärvs- arbetar. Handikappersättning kan lämnas det år den för- säkrade fyller . Ersättningen kan lämnas från och med den månad då rätt till förmånen har inträtt, dock inte tillbaka än före ansökningsmånaden. Handikappersättning lämnas på tre nivåer: 36, av prisbasbeloppet, vilket för motsvarar , respektive . För en blind person är handikappersättningen för år räknat av prisbasbeloppet. Om personen får hel sjukersättning, hel aktivitetsersättning eller hel ålderspension är handi- kappersättningen av prisbasbeloppet, om inte stödbehovet ger anledning till högre ersättning. För en person med en grav hörselskada är handikappersättningen för år räknat av prisbasbeloppet, om inte stödbehovet ger anledning till högre ersättning. För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting lämnas handi- kappersättning endast om vården kan beräknas pågå högst . Detsamma gäller om den enskilde vårdas utanför institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller är huvudman för vården (106 kap. 9 § SFB). Om den som vårdas på institution tillfälligt vårdas utanför en institu- tion, kan handikappersättning lämnas om uppgår till minst per kvartal eller minst (106 kap. 11 § SFB). Vid bedömningen av den enskildes hjälpbehov tas hänsyn till behov av mer tidskrävande hjälp i den dagliga livsföringen och behov av fort- löpande hjälp för att kunna förvärvsarbeta eller studera. 2017/18:190 Av förarbetena (prop. 1977/78:100, bilaga 8, s. 53) framgår att om funktionsförmågan är nedsatt i en sådan omfattning att den enskilde är i behov av hjälp i sin dagliga livsföring under minst anses hjälpen vara tidskrävande och kan grunda rätt till handikapp- ersättning. Den som behöver hjälp och inte har några merkostnader kan ha rätt till handikappersättning av prisbasbeloppet. Däremot anger inte förarbetena några gränsvärden för hur många timmars hjälpbehov som ger rätt till handikappersättning av prisbasbeloppet. Det innebär att ersättningen för övriga nivåer får avgöras i varje enskilt fall. Förutom tidsåtgången för hjälpinsatser beaktas även graden av bunden- het som den enskilde medför för vårdaren. Det innebär att det inte enbart är den effektiva tiden för olika hjälpinsatser som beaktas, utan hänsyn tas även till förberedelse- och efterarbete, dvs. vårdarens totala bundenhet. Även behov av tillsyn kan utgöra grund för ersättning. För att enbart merkostnader ska grunda rätt till handikappersättning krävs att de är betydande. Enligt allmänna råd (RAR 2002:9) om handikappersättning avses med betydande merkostnader att de ska uppgå till av prisbasbeloppet. Gränsvärdet för rätt till handikappersättning på är av prisbas- beloppet. För handikappersättning på förutsätts merkostnader i en omfattning av av prisbasbeloppet. När det gäller merkostnader finns det riktlinjer i de nämnda allmänna råden som anger vilka kategorier av yrkade merkostnader som kan er- sättas. De allmänna råden är inte bindande, och ersättning kan beviljas även för sådana kostnader som inte är upptagna i dem. Rätten till handikappersättning ska enligt 50 kap. 14 § SFB omprövas vid beslut om sjukersättning, aktivitetsersättning eller allmän ålderspen- sion, samt när andra förhållanden som påverkar behovet av handikapp- ersättning har ändrats. Handikappersättning lämnas enligt 50 kap. 5 § första stycket SFB utifrån en sammanvägd bedömning av hjälpbehov och merkostnader. Det finns inga riktlinjer för hur denna sammanvägda bedömning ska göras. Det innebär att bedömningen av vilket hjälpbehov och hur mycket mer- kostnader som krävs för att en person ska beviljas en viss nivå av handi- kappersättning får prövas i varje enskilt fall. 4.2.2 Handikappersättningen i tillämpningen Inledningsvis kan det konstateras att bestämmelserna om handikapp- ersättning är allmänt hållna och de ger , tillsammans med de gamla förarbetena, inte ett tillräckligt stöd för den tillämpande myndigheten. Reglerna ger handläggaren ett stort bedömningsutrymme. vid bedömningarna är stor och besluten kan vara svåra att förutse för den Handläggaren behöver bland annat bedöma vilka konsekvenser en viss funktionsnedsättning kan ge upphov till, om dessa konsekvenser Prop. 2017/18:190 och hjälpbehovet är av den arten att ersättning kan beviljas, om funk- tionsnedsättningen ger upphov till merkostnader, storleken på dessa kost- nader och om de ska kompenseras genom ersättning. Särskilt svårt att avgöra är hur sammanvägningen av hjälpbehovet och merkostnaderna ska göras. När handikappersättningen infördes uttryckte lagstiftaren att det för en enhetlig tillämpning av nivåerna krävdes att den dåvarande tillsynsmyn- digheten, , meddelade tillräck- liga instruktioner. och all- männa råd, rättsliga ställningstaganden och vägledning ger visst stöd för hur bedömningarna av t.ex. merkostnaderna ska göras. För vissa mer- kostnader ges relativt detaljerade instruktioner för hur handläggaren ska beräkna kostnaderna medan det inte finns någon vägledning alls när det gäller andra kategorier av merkostnader. För bedömning av vissa merkostnader finns även ledning att hämta i rättspraxis (t.ex. RÅ 2005 ref. 45, RÅ 2008 ref. 27, RÅ 2008 ref. 81). De rättsfallsöversikter från om handikappersätt- ning som finns är relativt gamla. har en rättsfalls- översikt om handikappersättning getts ut. har 2010 gett ut en översikt för åren 2005–2009, i vilken Högsta förvaltnings- domstolens (tidigare Regeringsrätten) domar om bland annat handikapp- ersättning gås igenom. I dessa domar uttalar Regeringsrätten några prin- ciper som har kommit att bli ett värdefullt stöd för tillämpningen. Vid beräkning av merkostnader har dåvarande Regeringsrätten (RÅ 2005 ref. 45) uttalat bl.a. följande. En viss schablonisering vid beräk- ningen av merkostnader får godtas. De allmänna rådens schabloner tjänar dock bara till vägledning för och de kan frångås om en enskild visar att han eller hon har högre merkostnader än vad som anges i de allmänna råden. Vidare har Regeringsrätten (RÅ 2008 ref. 27) uttalat att den uppräkning av merkostnader som finns i de allmänna råden inte är uttömmande. Om en merkostnad är föranledd av funktionsned- sättningen ska den beaktas även om den inte finns med i uppräkningen. När det gäller hjälpbehovet har Regeringsrätten (RÅ 2007 ref. 67) ut- talat att så länge behovet ryms inom begreppet daglig livsföring så är det inte hjälpens karaktär som är avgörande för bedömningen, utan tidsåt- gången. Bestämmelserna om vårdbidrag finns framför allt i 22 kap. SFB. Lagreglerna kompletteras av förordningen (2000:1047) om handikapper- sättning och vårdbidrag. Vidare finns föreskrifter om handikapp- ersättning och vårdbidrag (FKFS 2010:32) samt allmänna råd om vård- bidrag (RAR 2002:15, ändrade FKAR 2010:19). Vårdbidrag beviljas en förälder för ett barn, om barnet på grund av utvecklingsstörning eller annat funktionshinder behöver sär- 2017/18:190 skild tillsyn och vård , eller det på grund av barnets sjukdom eller funktionshinder uppkommer merkostnader. Med förälder likställs bl.a. förälders make som stadigvarande samman- bor med föräldern och särskilt förordnad vårdnadshavare som har vård om barnet. Om båda föräldrarna har rätt till vårdbidrag för ett barn, får den förälder som står för den huvudsakliga vården av barnet vårdbidraget. Om båda föräldrarna begär det, ska dock halva bidraget betalas ut till var och en av dem. En förutsättning för detta är att föräldrarna har gemensam vårdnad och båda tar del i vården av barnet. Vårdbidraget lämnas enligt 22 kap. 4 § SFB som en hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån. Ett helt vårdbidrag motsvarar av prisbasbeloppet. Övriga nivåer motsvarar en del av ett motsvarar ett helt vårdbidrag /månad, tre fjärdedels vårdbidrag 7 000kronor/månad, ett kronor/månad och en fjärdedels vårdbidrag Vårdbidrag kan lämnas enbart för tillsyn och vårdbehov, enbart för merkostnader eller för en kombination av behov och kostnader. Huvud- principen är att det ska göras en sammanvägd bedömning av hjälpbehov och merkostnader. Ett läkarutlåtande om barnets hälsotillstånd ska ges in tillsammans med ansökan om vårdbidrag. Om en viss del av vårdbidraget lämnas som en ersättning för merkost- nader, är den delen skattefri och bestäms till –av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 18 men inte av prisbasbeloppet –av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 36 men inte av prisbasbeloppet, –av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 53 men inte av prisbasbeloppet –av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 69 pro- cent av prisbasbeloppet. Om vårdbidraget enbart lämnas för merkostnader, är ersättningen av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till minst detta belopp. Om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet, lämnas ersättningen med detta belopp. Vårdbidrag som bara utges för merkostnader är också skattefritt. Den del av vårdbidraget som utges för vård och tillsyn är däremot skattepliktigt och pensions- grundande. Ersättning för merkostnader kan även beviljas utöver ett helt vård- bidrag. Det gäller när behovet av vård och tillsyn ensamt grundar rätt till ett helt vårdbidrag utan att merkostnaderna beaktas samt att mer- kostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet. Mer- kostnadsersättningen bestäms då, alltefter merkostnadernas storlek, till 18, 36, av prisbasbeloppet. Vårdbidrag kan också lämnas som ferievårdbidrag. Ferievårdbidraget betalas ut med en trettiondedel av de fastställda vårdbidragens månads- belopp och avrundas till närmsta krontal. Om en förälder har flera barn med en sjukdom eller en funktions- Prop. 2017/18:190 nedsättning ska bedömningen göras av det sammanlagda behovet av tillsyn och vård. I det fall att det finns flera barn där barnen vart för sig inte uppfyller kraven för ett vårdbidrag ska bidrag ändå kunna betalas ut om det totala behovet av stöd motiverar det. Ett barn kan aldrig ge rätt till mer än ett helt vårdbidrag. Rätten till vårdbidrag ska omprövas minst , om det inte finns skäl för omprövning med längre mellanrum. Om förhållanden som påverkar behovet av vårdbidrag ändras, ska rätten till ersättning om- prövas. För ett barn som vårdas på en institution lämnas vårdbidrag bara om vården pågår eller, när det gäller svårt sjuka barn, högst . Syftet med vårdbidraget när det infördes var att underlätta ekono- miskt för de föräldrar som vårdade sitt barn i hemmet och att de inte skulle kunna känna sig tvingade att av ekonomiska skäl lämna sitt barn till vård på institution. Departementschefen anförde att ”med det före- slagna vårdbidraget åsyftas att ge en reell förbättring för berörda kategori barn.” Det handlade om att ersätta föräldern både för merkostnader och merarbete. Genom ändringar som trädde i kraft blev det tydligt att vårdbidraget främst skulle ses som en viss ersättning för att en av för- äldrarna i regel måste avstå från förvärvsinkomst för att vårda barnet. Bidraget höjdes väsentligt och betalades ut till den förälder som förut- sattes stanna hemma för att vårda barnet i stället för, som tidigare, till barnet. infördes bl.a. en bestämmelse om att även sådana mer- utgifter som uppkom på grund av barnets sjukdom eller funktionsned- sättning skulle beaktas och därmed blev syftet även att ersätta andra specifika merkostnader. ansåg att vårdbidragets syfte var att genom ett ekonomiskt stöd underlätta för föräldrar med barn med funktionsnedsättning att i hemmet ge barnen den tillsyn och vård som be- hövs för att barnen ska utvecklas på bästa sätt. Vidare framgår av kom- mitténs betänkande att det i tidigare uttalanden i förarbeten hade framförts att hänsyn skulle tas till vårdarens möjligheter att förvärvs- arbeta utanför hemmet. Kommittén ansåg dock att föräldrar med för- värvsarbete inte skulle uteslutas från möjligheten att få vårdbidrag. Vårdbidraget skulle ge föräldern ekonomiska förutsättningar att förkorta arbetstiden eller avstå från förvärvsarbete. Enligt kommittén är vård- bidraget en ersättning för merkostnader och det merarbete som utförs för barnet. Efter dessa uttalanden om syftet med vårdbidraget har inte någon mer ingående precisering av vårdbidragets syfte diskuterats i förarbetena. Särskild tillsyn och vård Det vårdbehov hos barnet som ska beaktas vid bedömningen av rätt till vårdbidrag anges i lagstiftningen med uttrycket ”särskild tillsyn och vård”. För rätt till vårdbidrag krävs att detta behov finns under minst sex Vad som avses med särskild tillsyn och vård definieras inte i lagstiftningen och den ledning som ges i förarbetena är mycket be- gränsad. Av förarbetena framgår att begreppet ”särskild” markerar att de behov som ska beaktas är sådana som går utöver dem som finns hos barn utan funktionsnedsättning. Bedömning av rätt till vårdbidrag utgår således från vilken tillsyn och vård ett barn i samma ålder utan funktionsned- sättning har och vad som beaktas är sådana behov som går utöver detta. Möjligheterna att få vårdbidrag är därför mindre när det gäller små barn, vilka även utan funktionsnedsättning kräver tillsyn och vård i betydande omfattning. I bedömningen av rätten till vårdbidrag finns däremot ingen koppling till den faktiska vårdens eller tillsynens kvalitet. Den omständigheten att bedömer att föräldrarna inte förmår tillgodose barnets behov på ett adekvat sätt, kan således inte läggas till grund för att avslå en ansökan eller dra in en redan beviljad förmån. Av förarbetena framgår att vårdbidraget inte ska avgränsas till sär- skilda typer av funktionsnedsättningar. I stället ska vårdbidraget omfatta en mycket heterogen grupp som inrymmer både kroppsliga och psykiska funktionsnedsättningar, medfödda såväl som senare förvärvade. Begreppet vård innefattar både direkta vårdinsatser och annan behand- ling. I förarbetena framhålls att barnets behov av träning är att se som ett naturligt led i en aktiv vårdinsats och således ingår i begreppet vård. Det innefattar även andra hjälpinsatser såsom att skapa rutiner, struktur, trygghet samt att aktivera och motivera. I praxis från dåvarande Försäkringsöverdomstolen läggs även vikt vid barnets behov av stimu- lans. Begreppet tillsyn innefattar såväl strikt tillsyn av övervakande karaktär, som förälderns bundenhet till barnet. Vid bedömningen av rätten till vårdbidrag ska även merarbete som or- sakas av vård- och tillsynsbehovet beaktas. Det kan gälla t.ex. merarbete i form av städning, klädvård och vård av hjälpmedel. Andra exempel på merarbete som godtar är att föräldern måste lära sig och återkommande träna andra kommunikationsmetoder, t.ex. tecken- språk. Kontakter med olika myndigheter och liknande med anledning av funktionshindret räknas i praxis också som sådant merarbete som ska beaktas. Regeringsrätten (RÅ 2009 ref. 20) har slagit fast att den tidsåtgång för merarbete som föräldrarna anger, inte utan vidare kan läggas till grund för rätten till vårdbidrag. Enligt domstolen ska en bedömning göras av vad som är skäligt merarbete. Begreppet merkostnad är centralt vid bedömningen av rätten till vård- bidrag men är inte definierat i lagstiftningen. Av förarbetena till bestäm- melserna om vårdbidrag följer att merkostnader är de kostnader som en förälder har på grund av barnets sjukdom eller funktionsnedsättning och som går utöver de kostnader som är normala för barn utan funktionsned- sättning i motsvarande ålder. Som exempel på merkostnader har i äldre förarbeten nämnts kostnader för särskild kost, onormalt stort klädslitage och anpassning av bostad. Merkostnader kan även vara utgifter för hjälpmedel, förbrukningsartiklar, Prop. 2017/18:190 kapitalvaror, större bostadsyta, hälso- och sjukvård, läkemedel och resor av olika slag (allmänna råd [2002:15] vårdbidrag) och i vägledningen Vårdbidrag (2012:1, s. 33 f.). Det finns även viss domstolspraxis om vilka merkostnader som kan beaktas vid bedöm- ningen av vårdbidraget. Vårdbidraget kan som nämnts betalas ut med en fjärdedels, halvt, tre fjär- dedels och helt vårdbidrag. Vad som utmärker de olika nivåerna av vård- bidrag har lagstiftaren varken i lag eller i förarbeten närmare angett. har rekommenderat (all- männa råd [2002:15] vårdbidrag) att om vårdinsatserna omfattar minst och det finns ett uttalat tillsynsbehov eller betydande merkostnader bör föräldern ha rätt till en fjärdedels vård- bidrag. För att anses som betydande merkostnader bör de uppgå till av prisbasbeloppet. (Regeringsrätten [RÅ 2009 ref. 20] har dock konstaterat att de allmänna råden endast utgör en rekommendation och bedömningen av en familjs situation och barnens särskilda behov av stöd skulle kunna utfalla så att en förälder har rätt till vårdbidrag även om merarbetet eller merkostnaderna underskrider den rekommenderade storleken.) Några rekommendationer om vad som krävs för övriga nivåer finns inte. En viss ledning för att bedöma de olika nivåerna kan hämtas från för- arbetsuttalanden. När vårdbidraget infördes som förmån beviljades det till barn som för avsevärd tid och avsevärd omfattning var i behov av sär- skild tillsyn och vård. Detta krav togs dock bort i samband med att ett halvt vårdbidrag infördes. Syftet var att inte enbart de barn som hade de mest omfattande funktionsnedsättningarna skulle kunna berättigas vård- bidrag. När en fjärdedels vårdbidrag infördes menade lagstiftaren att det i synnerhet gällde dem som hade regelbundna, ofrånkomliga kostnader i kombination med ett visst merarbete. Till denna kategori hörde främst föräldrar till barn med diabetes och barn med betydande allergiska be- svär. När det gäller merkostnader utöver ett helt vårdbidrag eller vårdbidrag enbart för merkostnader finns det bestämmelser i 22 kap. 13 och 14 §§ SFB om hur stora merkostnader som krävs för att få vårdbidrag på en viss ersättningsnivå. Avsaknaden av tydliga regler och rekommendationer för bedömningen av rätten till vårdbidrag innebär att praxis från både och domstolar har betydelse för tillämpningen av vårdbidraget. har gett ut fyra rättsfallsöversikter (RFV anser 1986:6, 1989:3, 1995:15 och 2004:4) som rör vårdbidrag. De är struktu- rerade efter diagnoser, som i praktiken har kommit att få en viss bety- delse för nivån på vårdbidraget. Den senaste rättsfallsöversikten är och den som Försäk- ringskassan fortfarande anser vara aktuell. Den innehåller ett urval av 2017/18:190 kammarrättsdomar avseende barn med neuropsykiatriska diagnoser. Av domarna framgår att ett helt vårdbidrag enbart har beviljats till barn som har diagnosen autism. I några fall har barn med autism eller autism- liknande syndrom beviljats tre fjärdedels vårdbidrag. För ett barn med annan neuropsykiatrisk diagnos än autism har kammarrätten i de flesta av fallen beviljat ett halvt vårdbidrag. konstaterar att det är svårt att dra några generella slutsatser av de i rättsfallsöversikten redovisade avgörandena och att motiveringarna i de flesta fall är sammanfattande. Av de äldre rättslägesanalyserna kan utläsas att exempelvis föräldrar till barn med diabetes i huvudsak har rätt till vårdbidrag med en fjärde- del, att det bör utges helt vårdbidrag för barn med Downs syndrom, samt att det bör utges ett helt vårdbidrag om föräldrarna utför ett betydande merarbete i form av träning. När det gäller barn med grav hörselnedsättning framgår av aktuell praxis från kammarrätten att likformighetsskäl talar för att barnets behov ska bedömas med ett helt vårdbidrag som utgångspunkt. Kammarrätten hänvisar även till äldre domar från Försäkringsöverdomstolen som anger att ett gravt hörselskadat barn har ansetts ha rätt till ett helt vårdbidrag. Även när det gäller barn med diabetes hänvisar kammarrätten till Försäkringsöverdomstolens uttalanden, exempelvis hänvisade Kammar- rätten i till ett uttalande om förutsättningarna för att utge helt vårdbidrag till barn som får diabetes . I det aktuella målet (Kammarrätten i , mål nr 7129-13) konstaterade dock kammarrätten att det kan antas att förståel- sen för diabetes ökar med åldern på barnet och att familjen, , anpassar sig till sjukdomen. Ett helt vårdbidrag beviljades därför inledningsvis och därefter ett halvt. När det gäller merkostnader finns praxis bl.a. vad gäller hälso- och sjukvård, fördyrad kost och fritidsaktiviteter. Av rättslägesanalyser kan utläsas att merkostnaderna som föräldrarna har för barnet sällan motiverar en ökning av nivån. I stället för höjd vårdbidrags- nivå medför dessa, om de är tillräckligt höga, att en del av vårdbidraget blir skattefritt. Alternativt kan en merkostnadsersättning betalas ut, om det finns en rätt till ett helt vårdbidrag, på grund av att tillsyns- och vård- behovet är så stort utan att merkostnaderna har inkluderats. 4.4Andra närliggande stödformer och förmåner Detta avsnitt innehåller en genomgång av vissa närliggande stödformer som i olika utsträckning också avser att tillgodose en persons tillsyns-, vård- och hjälpbehov och deras förhållanden till de nuvarande för- månerna handikappersättning och vårdbidrag. Syftet är att identifiera eventuella överlappningar och otydligheter mellan översynens förmåner och andra stödformer som finns i samhället . Avgörande för rätten till de nuvarande förmånerna handikappersättning och vårdbidrag är förekomsten av tillsyns-, vård- eller hjälpbehov som inte tillgodoses genom andra samhällsstöd (22 kap. 5 § och 50 kap. 5 § Prop. 2017/18:190 andra stycket SFB). Socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL är i huvudsak en målinriktad ramlag. Ramlagskonstruktionen innebär att detaljreglering har undvikits i så stor utsträckning som möjligt och att verksamheten styrs genom mål och delmål som anges i lagen. Regleringen innebär att kommuner och domstolar har ett inte obetydligt tolkningsutrymme vid tillämpningen av lagstiftningen. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodo- sedda på annat sätt har rätt till bistånd av för- sörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 § första stycket SoL). Till livsföringen i övrigt hör bl.a. olika former av stöd och hjälp, service, vård och omsorg till personer med funktions- nedsättning och deras närstående. Den enskilde har ingen absolut rätt till en viss form av stöd. Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga görs en sammanvägning av olika omständigheter såsom den önskade insatsens lämplighet som sådan, kostnaderna för den önskade insatsen i jämförelse med andra insatser samt den enskildes önskemål (prop. 2000/01:80, s. 91). Genom biståndet ska den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå (4 kap. 1 § fjärde stycket SoL). Begreppet skälig levnadsnivå är ett ut- tryck för vissa minimikrav på insatsen vad gäller kvaliteten, men ger i viss mån också uttryck för vilken form av insats som kan komma ifråga. Uttrycket ”den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt”, markerar den enskildes eget ansvar och lagens subsidiära förhållande till annan lagstiftning.