prop · H503268 · 2018-06-14 00:00:00 — Om svensk domstol enligt första stycket är behörig att pröva en talan, framgår av andra stycket att också talan om annan skada som avses i kapitlet och som har orsakats av samma olycka får väckas i . Det innebär att anspråk på ersättning för skador i andra staters territorier kan komma att prövas i . Av tredje stycket framgår att talan väcks vid den sjörättsdomstol som är närmast den ort där skadan uppkom. Om skadan har uppkommit utanför , väcks talan vid . Om talan har väckts vid flera olika domstolar, bestämmer regeringen enligt fjärde stycket vid vilken domstol anspråken om ersättning ska prövas. Enligt femte stycket prövar den domstol vid vilken en begränsnings- fond upprättats frågor om ansvarsbeloppets fördelning mellan de ersätt- ningsberättigade. 6 § Om en dom i ett mål om ersättning för oljeskada, bunkeroljeskada eller Prop. 2017/18:268 skada som avses i 11 kap. har meddelats i en annan stat som har tillträtt den i 10 kap. angivna ansvarighetskonvention, den i 10 a kap. angivna bunkerkonventionen eller den i 11 kap. angivna och om domstolarna i den staten var behöriga att pröva den tvist som domen avser, gäller följande. När domen har fått laga kraft och kan verkställas i den stat där den har meddelats, ska den efter en ansökan förklaras verkställbar i utan att en ny prövning sker av den sak som avgjorts genom domen, om inte något annat följer av 9 kap. 8 §, 10 kap. 9 §, 11 kap. 14 § eller 5 § femte stycket i detta kapitel. Detta medför inte någon skyldighet att förklara en utländsk dom verkställbar, om det ansvarsbelopp som gäller för fartygets ägare därmed skulle överskridas. En ansökan om verkställbarhetsförklaring görs till den tingsrätt som regering- en föreskriver. Sökanden ska tillsammans med ansökan ge in 1.domen i original eller i kopia som har bestyrkts av en myndighet, 2.en förklaring av en behörig myndighet i den stat där domen meddelats att domen avser ersättning enligt någon av de i första stycket angivna konventioner- na samt att domen har fått laga kraft och kan verkställas i den staten. Handlingarna ska vara försedda med bevis om utfärdarens behörighet. Beviset ska vara utställt av en svensk beskickning eller konsul eller av chefen för justitie- förvaltningen i den stat där domen har meddelats. Om en handling i ärendet inte är skriven på svenska, danska eller norska, ska även en översättning till svenska ges in. Översättningen ska vara bestyrkt av en diplomatisk eller konsulär tjänste- man eller av en svensk publicus. Om en dom förklaras verkställbar, verkställs den på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Vid handläggning i domstol av ett ärende om verkställbarhetsförklaring tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I paragrafen finns bestämmelser om verkställbarhet av utländska domar. Genom ändringarna görs bestämmelserna tillämpliga också på domar som gäller ersättning för skada vid sjötransport av farliga och skadliga ämnen. Som utvecklas i avsnitt 8 ska unionsrättslig reglering av verkställighet av domar tillämpas när det gäller domar som har meddelats inom EU eller av en stat som har tillträtt den s.k. (konventionen om domstols behörighet och om er- kännande och verkställighet av domar på privaträttens område). Genom att en hänvisning till 9 kap. 8 § förs in klargörs att det utmätningsförbud som kan bli följden av att en begränsningsfond upprättas efter en bunker- oljeskada ska beaktas vid prövningen av om en dom ska förklaras verk- ställbar, på samma sätt som är fallet vid verkställbarhetsprövningen avse- ende en utländsk dom som avser en oljeskada. Det görs dessutom vissa språkliga ändringar för att anpassa bestämmelserna till en modernare terminologi när det gäller frågor som handlar om att förklara utländska domar verkställbara i (se prop. 2013/14:219). 7 § Har det i enlighet med bestämmelserna i den i 10 kap. angivna ansvarighetskonvention eller i den i 11 kap. angivna upprättats en begränsningsfond i en annan konventionsstat och har en ägare eller försäkringsgivare mot vilken det har väckts en talan om ersättning enligt 10 eller 11 kap. vid en svensk domstol rätt att begränsa sitt ansvar, ska domstolen i dom i mål om ersättning bestämma att domen får verkställas endast efter prövning i den andra staten av frågor om fondens fördelning och enligt den statens lag. 2017/18:268 Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställighet av domar om er- sättning för oljeskador i vissa fall när en begränsningsfond har upprättats. Genom ändringen i paragrafen görs bestämmelsen tillämplig också vid verkställighet av domar på ersättning avseende skador vid sjötransport av farliga och skadliga ämnen. Har en begränsningsfond upprättats i en annan stat får en dom på er- sättning för skador som avses i 11 kap. verkställas i endast efter prövning i den främmande staten av frågor om fondens fördelning och enligt den statens lag. Om fondens medel inte räcker för att ersätta samt- liga fordringar, skulle annars beviljandet av verkställighet avseende ett högre belopp frånta fartygsägaren rätt till ansvarsbegränsning. 11 § För varje tingsrätt som får ta upp dispaschmål ska Transportstyrelsen upprätta en förteckning som består av minst tolv personer som är kunniga i handel och sjöfart och som är lämpliga att tjänstgöra som särskilda ledamöter i dispaschmål. Rätten ska för varje mål utse tre av personerna i förteckningen att tjänstgöra som särskilda ledamöter. Om det föreskrivna antalet ledamöter inte kan utses från förteckningen på grund av förfall eller något annat hinder ska rätten utse någon annan lämplig person att vara särskild ledamot. Den som ska tjänstgöra som särskild ledamot ska vara svensk medborgare och får inte vara underårig, i konkurs eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldra- balken. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela före- skrifter om ersättning av allmänna medel till den särskilda ledamoten. Enligt paragrafen ska det, för varje tingsrätt som får ta upp dispaschmål, åligen upprättas en förteckning över personer som är lämpliga att tjänst- göra som särskilda ledamöter i sådana mål. Genom ändringen tar Trans- portstyrelsen över ansvaret för förteckningen från . Över- vägandena finns i avsnitt 15. Denna lag träder i kraft i fråga om 1 kap. 1 b §, 18 kap. 10 och 21 §§ och 21 kap. 5 och 11 §§ och i övrigt den dag som regeringen bestämmer. träder i kraft 18 månader efter det att åtmin- stone tolv stater anslutit sig till konventionen – varav fyra med en flotta vars sammanlagda bruttodräktighet inte understiger två miljoner brutto- ton – och sammanlagt avgiftspliktig last som belöper på det allmänna kontot har mottagits i staterna under ett kalenderår. För blir konventionen bindande efter det att anslutnings- instrumentet har deponerats, under förutsättning att konventionen har trätt i kraft. Det är inte möjligt att ange vilken dag konventionen träder i kraft i för- hållande till . Det överlämnas därför till regeringen att besluta när bestämmelserna med anledning av tillträde till konventionen ska träda i kraft. Som anges i avsnitt 16 har bestämmelserna inte någon retroaktiv verkan. Övriga ändringar i sjölagen träder i kraft . I enlighet med vad som gäller när annat inte har bestämts i sär- skilda övergångsbestämmelser prövar Transportstyrelsen ansökningar m.m. från och med den dag lagstiftningen träder i kraft. Övervägandena finns i avsnitt 16. 18.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:976) om ändring i sjölagen (1994:1009) Lagen (2010:976) om ändring i sjölagen (1994:1009) innehåller ändring- ar i bl.a. 9 kap. 3 § och 11 kap. sjölagen som ska träda i kraft den dag regeringen bestämmer. I lagrådsremissen föreslås bl.a. att 11 kap. sjölagen ska upphöra att gälla och att det ska införas ett nytt 11 kap. Det föreslås också en ändring av 9 kap. 3 § sjölagen (se avsnitt 2.1 och 18:1). De föreslagna ändring- arna ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Förevarande lag ändras på motsvarande sätt. 18.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2017:723) om ändring i sjölagen (1994:1009) 11 a kap. Om ansvar för vrak 5 § Om en åtgärd med anledning av ett vrak omfattas av ansvaret för oljeskada enligt 10 kap., bunkeroljeskada enligt 10 a kap., skada enligt 11 kap. eller radiologisk skada enligt lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, tillämpas inte 16–19 §§. Undantaget för oljeskada enligt 10 kap. gäller dock inte sådana fall som avses i 10 kap. 19 § andra stycket, om inte åtgärden omfattas av 10 a kap. Om åtgärden utgör bärgning enligt 16 kap., bestäms ersättning till bärgaren enligt det kapitlet. Lagen (2017:723) om ändring i sjölagen (1994:1009) innehåller en ändring av 11 a kap. 5 § sjölagen som ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. I propositionen föreslås en ändring av 11 a kap. 5 § sjölagen (se avsnitt 2.1 och 18.1). Den föreslagna ändringen ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Förevarande lag ändras på motsvarande sätt. 18.4Förslaget till lag om den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen och om skyldighet att lämna uppgift om mottagande av sådana ämnen i vissa fall. 2017/18:268 Paragrafen innehåller en övergripande beskrivning av lagens innehåll. Lagen utgör ett komplement till bestämmelserna i 11 kap. sjölagen (1994:1009) om ansvar för skada vid sjötransport av farliga och skadliga ämnen. Internationella bestämmelser som ska gälla som svensk lag 2 § Bestämmelserna i artiklarna 1, 3–5, 13–20, 21bis, 22, 37.2–4 och 39–41 internationella konvention om ansvar och ersättning för skada i samband med sjötransport av farliga och skadliga ämnen () ska i originaltexternas lydelse gälla som svensk lag. Detta gäller dock inte till den del bestämmelserna uteslutande reglerar de fördragsslutande staternas inbördes för- pliktelser. Konventionens originaltexter ska ha samma giltighet. Den engelska original- texten i de delar som anges i första stycket finns tillsammans med en svensk översättning intagen som bilaga till denna lag. Paragrafen inkorporerar bestämmelser om den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen. dena finns i avsnitt 12. I första stycket anges vilka bestämmelser som ska gälla som svensk lag. Bestämmelserna gäller bara som svensk lag till den del de inte uteslutande reglerar staternas inbördes förpliktel- Undantag görs alltså för bestämmelser som reglerar fondens verk- samhet och inte berör enskilda rättssubjekt. De bestämmelser som blir tillämpliga handlar i huvudsak om fondens skyldighet att utge ersättning till skadelidande (artikel 14), skyldigheten för mottagare av avgiftspliktig last att betala avgifter till fonden (artiklarna 16–20) och att betala ränta på förfallet belopp (artikel 22.1). Andra bestämmelser som blir tillämp- liga är bestämmelser om preskription av fordringar mot fonden (artik- el 37.2–4), om jurisdiktion och rättegång (artikel 39), om erkännande och verkställighet av dom som meddelats mot fonden (artikel 40) samt om fondens rätt att föra regress- och subrogationstalan (artikel 41). Fondens ersättningsskyldighet kompletterar fartygsägarens ansvar en- ligt kapitel II (se artiklarna 13 och 14). tygsägarens ansvar regleras i 11 kap. sjölagen (1994:1009), jfr kom- mentaren till det kapitlet. Det innebär att en förutsättning för att fonden ska vara ersättningsskyldig är att det är fråga om en sådan skada som av- ses i konventionen. Ytterligare en förutsättning är att konventionen är tillämplig på skadan i fråga. Undantag för fondens ersättningsskyldighet kan också föreligga i vissa fall, t.ex. när det gäller sådana mindre fartyg som undantagits från konventionens tillämpning (artikel 5.5), skador som har orsakats av statsfartyg (artikel 14.3) och vid underlåten rapportering (artikel 21bis). Av tydlighetsskäl inkorporerar paragrafen också de definitioner som anges i konventionen samt bestämmelser som reglerar De begrepp som definieras i artikel 1 har i allt väsentligt samma innebörd som motsvarande begrepp i 11 kap. Begreppen får också betydelse för tillämpningen av bestämmel- serna i förevarande lag, t.ex. 7–10 §§ om skyldigheten att lämna uppgifter om mottaget gods. Av andra stycket framgår att konventionens originaltexter (arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska) har samma giltighet (jfr artikel 54 ). Vidare framgår att den engelska Prop. 2017/18:268 originaltexten till i angivna delar finns, till- sammans med en svensk översättning, som bilaga till lagen. Som bilaga har alltså fogats artiklarna 1, 3–5, 13–20, 22, 21bis, 37.2–4 och 39–41 . Samtliga originaltexter kommer att finnas till- gängliga på . 3 § Ett belopp som den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen har betalat i ersättning enligt artikel 14 får fonden kräva åter av en person som anges i 11 kap. 8 § andra stycket a, b eller e–g sjölagen (1994:1009) endast om den mot vilken anspråket riktas har vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt om att skada sannolikt skulle uppkomma. I övrigt tillämpas 7 kap. 9 § försäkringsavtalslagen (2005:104) i fråga om fondens rätt att kräva åter ett utbetalat ersättningsbelopp av någon annan än fartygsägaren eller dennes garant. Paragrafen anger omfattningen av den rätt till återkrav som den inter- nationella fonden för farliga och skadliga ämnen har i vissa fall. Para- grafen motsvarar 2 § lagen (2005:253) om ersättning från de internation- ella oljeskadefonderna. Övervägandena finns i avsnitt 12. En bestämmelse om fondens rätt till återkrav gentemot fartygsägaren eller dennes garant finns i artikel 41.1 . Med garant avses fartygsägarens försäkringsgivare eller den som har ställt annan säkerhet för ägarens ansvar enligt konventionen. Bestämmelsen gäller enligt 2 § första stycket som svensk lag. Av paragrafen följer att förutsättningarna för fondens rätt till återkrav – av annan än fartygsägaren eller dennes garant – beror på vem kravet riktas mot. Enligt paragrafens första mening sammanfaller fondens rätt till återkrav med fartygsägarens enligt 11 kap. 8 § sjölagen. Detta gäller beträffande de personer som anges i den paragrafens andra stycke a, b eller e–g. Dessa grupper av personer utgörs av bland annat anställda hos fartygsägaren samt lotsar och bärgare. Det innebär att fonden mot dessa personer har en rätt till återkrav endast om de har orsakat skadan upp- såtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt om att skada sannolikt skulle uppkomma. När det gäller övriga regressvarande tillämpas enligt paragrafens andra mening 7 kap. 9 § försäkringsavtalslagen. Det kan här vara fråga om exempelvis en redare som inte äger fartyget, fartygets befrakt- are eller ett managementföretag som har hand om fartygets drift i reda- rens ställe. Att 7 kap. 9 § tillämpas innebär att någon annan förutsättning för rätten till återkrav inte finns än att det är fråga om ersättning enligt konventionen och att ersättningen faktiskt har betalats ut. 4 § Talan om ersättning mot den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen, som enligt artikel 39.1, 39.2 eller 39.4 får tas upp i , ska väckas vid den domstol som enligt 21 kap. 5 a § tredje stycket sjölagen (1994:1009) är behörig att ta upp talan mot fartygets ägare med anled- ning av olyckan. 2017/18:268 Paragrafen innehåller en bestämmelse om vilken svensk domstol som är behörig att pröva en talan om ersättning mot den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen, när talan får föras i . Paragrafen motsvarar 3 § lagen (2005:253) om ersättning från de internationella oljeskadefonderna. Övervägandena finns i avsnitt 12. Bestämmelser om vilket lands domstol som är behörig att pröva en talan mot fonden finns i artikel 39.1, 39.2 och 39.4 HNS-kon- vention. Bestämmelserna gäller enligt 2 § första stycket som svensk lag. Enligt paragrafen ska talan mot fonden prövas vid den domstol som enligt 21 kap. 5 a § sjölagen är behörig att ta upp talan mot fartygets ägare i anledning av olyckan. En talan om skada som har uppkommit i eller dess ekonomiska zon ska alltså prövas av den sjörättsdom- stol som är närmast den ort där skadan uppkom. Om skadan har upp- kommit utanför eller dess ekonomiska zon, ska talan prövas av . 5 § I fråga om underrättelser som avses i artikel 39.7 ska bestämmelserna i 14 kap. 12 och 13 §§ om kungörande av rättegång tillämpas. Paragrafen innehåller kompletterande bestämmelser om underrättelser i vissa fall till den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen. Paragrafen motsvarar 4 § lagen (2005:253) om ersättning från de inter- nationella oljeskadefonderna. Övervägandena finns i avsnitt 12. Enligt artikel 39.5 har fonden rätt att inter- i en talan mot fartygsägaren. Artikel 39.7 föreskriver att om en ersättningstalan väcks mot fartygsägaren vid behörig domstol, har en part i målet rätt att underrätta fonden om rättegången enligt tillämplig nation- ell lag. Underrättelsen har till syfte att upplysa fonden om att en talan har väckts mot fartygets ägare. Har en underrättelse skett på detta sätt blir en dom som meddelas mot fartygets ägare av en domstol som är behörig enligt konventionen bindande för fonden, även om fonden inte har ut- nyttjat sin rätt att intervenera. Det sagda gäller också vid en talan mot ägarens försäkringsgivare eller den som ställt annan säkerhet. De aktuella bestämmelserna gäller enligt 2 § första stycket som svensk lag. Hänvisningen i paragrafen innebär att regler om parts kungörande av rättegång blir gällande för en underrättelse till fond- en om en pågående rättegång. Enligt dessa regler ska underrättelsen inne- hålla ett kungörande av rättegången och en uppmaning till mottagaren att inträda i den. Kungörandet ska ske genom delgivning av en skriftlig in- laga som även ska delges motparten. I inlagan ska saken och grunderna för åtgärden anges. Delgivning ska ske i enlighet med vad som föreskrivs i delgivningslagen (2010:932). 6 § När en fråga uppkommer om verkställbarhet av en dom enligt artikel 40.3 tillämpas 21 kap. 6 § sjölagen (1994:1009). Genom paragrafen görs bestämmelserna i 21 kap. 6 § sjölagen tillämp- liga vid verkställbarhetsförklaring av en dom mot den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen. Som uppmärksammas i kommen- Prop. 2017/18:268 taren till den paragrafen är avsikten att unionsrättslig lagstiftning ska tillämpas i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 12. Skyldighet att lämna uppgift om mottagande av ämnen 7 § Mottagare i av sådan last som enligt är avgiftspliktig ska lämna uppgift till om den mängd som har mottagits under föregående kalenderår, om mottagaren under det året har tagit emot sammanlagt mer än: a)oljor som avses i artikel 1.3 internationella konven- tion om upprättandet av en internationell fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja och för vilka avgiftsskyldighet till den internationella olje- skadefonden föreligger enligt artikel 10 i den konventionen, b)andra oljor som anges i bihang 1 till bilaga I till inter- nationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg, som den har ändrats genom protokoll (MARPOL 73/78) i dess vid varje tid gällande lydelse, c)flytande petroleumgas av lätta kolväten med propan och butan som huvudsakliga beståndsdelar (LPG), eller d)fasta bulkvaror som avses i artikel 1.5 (vii) HNS- konvention eller andra ämnen som avses i artikel 1 i den konventionen. Samma uppgiftsskyldighet har den som tagit emot avgiftspliktig last som be- står av flytande naturgas av lätta kolväten med metan som huvudsaklig bestånds- del (LNG). Om mottagaren av LNG har kommit överens med den som omedel- bart före lossningen ägde ämnet att denne i mottagarens ställe ska vara skyldig att betala föreskriven avgift, gäller skyldigheten att lämna uppgifter den tidigare ägaren. Mottagaren är dock även i ett sådant fall skyldig att lämna uppgiften, om den tidigare ägaren inte gör det. Paragrafen innehåller bestämmelser om en uppgiftsskyldighet för mot- tagare av avgiftspliktig last. Övervägandena finns i avsnitt 14. Paragrafen utformas i allt väsentligt enligt Lagrådets förslag. Av första stycket framgår att den som har mottagit särskilt angivna ämnen i vissa fall är skyldig att lämna upplysningar om detta. Upplys- ningarna ska lämnas till och innehålla uppgift om den mängd ämnen som har mottagits under det närmast före- gående kalenderåret. Upplysningarna utgör underlag för att bestämma storleken av de avgifter som mottagare av farliga och skadliga ämnen ska betala till den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen. Av- gifterna bestäms i proportion till den mängd ämnen som har mottagits under det aktuella kalenderåret. Skyldigheten att lämna uppgifter gäller endast mottagare i som under ett visst kalenderår har tagit emot last som är avgiftspliktig enligt i närmare angivna mängder. Med avgiftsplikt- ig last avses i princip farliga och skadliga bulkämnen som har transpor- terats till en hamn eller terminal i en konventionsstat (artikel 1.10 ). Jämför definitionen av farliga och skadliga bulk- ämnen i 11 kap. 1 § sjölagen (1994:1009) och kommentaren till den para- grafen. Utgångspunkten är att vem som är mottagare bestäms av definitionen i artikel 1.4 a , som enligt 2 § gäller som (Jämför dock nedan om mottagare av beständig mineralolja i 2017/18:268 vissa fall.) I enlighet med definitionen är det i första hand den fysiska mottagaren av ämnena som är uppgiftsskyldig. I vissa fall kan emellertid någon annan än den som faktiskt mottagit lasten vara skyldig att lämna uppgifter om mottagandet. Av definitionen följer nämligen att om den som har tagit emot ämnena har gjort detta för annan som omfattas av eller en annan konventionsstats jurisdiktion, anses huvudman- nen som mottagare. En förutsättning är emellertid att den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen underrättas om huvudmannens identitet. I en sådan situation är det huvudmannen som är skyldig att läm- na uppgifter om mottagandet. Det kan t.ex. vara fråga om ett företag som mottar och förvarar last åt annan. Det bör i sammanhanget framhållas att det normala torde vara att fonden får kännedom om huvudmannens identitet i samband med att skyldigheten att lämna uppgifter uppfylls. Det är alltså inte nödvändigt att företagen lämnar någon särskild under- rättelse om mottagandet till fonden i den situation som avses. Avsikten är att rapporteringsskyldigheten ska träda i kraft redan innan konventionen har trätt i kraft. Innan konventionen trätt i kraft får den fysiska mottagaren anses uppgiftsskyldig när det gäller mottagande för en huvudman som finns i en annan stat än . När det gäller flytande naturgas (LNG) kan det i en särskild situation vara annan än mottagaren av lasten som är uppgiftsskyldig (se vidare nedan). Uppgiftsskyldigheten gäller endast mottagare av avgiftspliktig last enligt . För att en last ska vara avgiftspliktig krävs i princip att det är fråga om farliga och skadliga ämnen som transporterats till sjöss i bulk (artikel 1.10 ). Det saknar betydelse om den mottagna lasten utgör import till eller om den har transporterats från en annan hamn inom . En last i transit, som transporteras till en hamn eller en annan terminal för att lastas om till ett annat fartyg, är dock avgiftspliktig först när den har nått sin slutliga destination. Detta gäller oavsett om lasten lastas om direkt till ett annat fartyg eller genom en hamn eller terminal. Motsvarande gäller för uppgiftsskyldigheten. För att en last ska vara avgiftspliktig krävs vidare att de transporterade ämnena omfattas av den grundläggande definitionen av farliga och skadliga ämnen enligt artikel 1 , som enligt 2 § gäller som svensk lag. Dessa ämnen motsvarar också de som anges i 11 kap. 1 § sjölagen. Som framhålls ovan gäller skyldigheten att lämna uppgifter om mottagna ämnen emellertid endast när dessa transporteras i bulk.