prop · H50388 · 2018-02-13 00:00:00 — Att en domare internt inom domstolen har getts ett visst funktionsansvar eller vissa chefsuppgifter, t.ex. beredningsansvar eller ställföreträdarskap, innebär inte att personen har en högre befattning. Andra meningen ger uttryck för den s.k. senioritetsprincipen. Principen ska tillämpas på samma sätt som domstolarna har tillämpat den i praxis, vilket innebär att t.ex. en rådman i tingsrätt som varit rådman i en annan tingsrätt eller i en förvaltningsrätt får tillgodoräkna sig den totala anställningstiden från båda anställningarna. Detsamma gäller en rådman som har varit hovrättsråd eller kammarrättsråd. Tredje meningen innehåller en möjlighet till undantag från huvudregeln. Den innebär att om det finns särskilda skäl, får någon annan av de behöriga domarna än den som har högst befattning eller längst tjänstgöringstid vara ordförande. Undantaget kan endast avse någon av de kategorier av domare som är behöriga att vara ordförande enligt andra stycket. Det medför bl.a. att den som har varit ordinarie domare i tingsrätt eller hovrätt kan vara ordförande, under förutsättning att det finns särskilda skäl för det. en rådman vara ordförande trots att en chefsrådman ingår i rätten, om det finns särskilda skäl för det. De särskilda skäl som kan aktualisera en tillämpning av undantaget ska vara sakliga och objektiva. Det kan t.ex. handla om ett behov av att öka domstolens ordförandekapacitet med hänsyn till arbetsbelastningen. Ett annat skäl kan vara att en domare med specialkunskaper inom ett område som är föremål för prövning i ett komplicerat mål i stället för att vara ordförande kan behöva fokusera på att vara referent i målet. Det kan även vara fråga om att en befordrad domare som ingår i rätten är ny i sin befattning och behöver för inskolning i ordföranderollen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska fastställa hur många nämndemän som ska finnas i varje domkrets. Tingsrätten ska fördela tjänstgöringen mellan nämndemännen efter samråd med dem. Paragrafen innehåller bestämmelser om behörigheten att bestämma hur många nämndemän som ska finnas i en tingsrätts domkrets och om samråd mellan tingsrätten och nämndemännen vid fördelningen av deras tjänstgöring. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Som en följd av den ändring som görs i 1 § byts i första stycket ordet domsaga ut mot domkrets. Även övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. Hovrätten är överrätt i mål och ärenden som överklagas från tingsrätten. I paragrafen anges hovrättens ställning som andra instans bland de allmänna domstolarna. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I paragrafen görs ett tillägg som tydliggör att hovrätten är överrätt inte bara i mål, utan också i ärenden som överklagas från tingsrätt. Någon ändring i sak i förhållande till vad som gäller är inte avsedd. Övriga ändringar är endast språkliga. Den gällande andra meningen, som anger att hovrätten äger tillsyn över de domstolar som hör under hovrätten, tas bort. Om hovrätten består av fler än en lagfaren domare gäller följande i fråga om rättens ordförande. Behörig att vara ordförande är den som 1.är eller har varit ordinarie domare i hovrätt, eller 2.regeringen för har anställt som hovrättspresident, hovrättslagman eller hovrättsråd tillika vice ordförande på avdelning. Den av de behöriga domarna som har högst befattning ska vara ordförande. Bland behöriga domare med samma befattning ska den som har längst tjänstgöringstid vara ordförande. Om det finns särskilda skäl får någon annan av de behöriga domarna än den som har högst befattning eller längst tjänstgöringstid vara ordförande. Paragrafen, som är ny, reglerar behörigheten att vara rättens ordförande när hovrätten handlägger mål i en sammansättning med fler än en lagfaren domare och vem som ska vara ordförande bland flera behöriga domare. Övervägandena finns i avsnitt 5.2 och 5.3. Paragrafen överensstämmer i sak med de bestämmelser för tingsrätt som införs 1 kap. 3 f §, se författningskommentaren till den paragrafen. Vidare motsvarar paragrafen till viss del gällande 23 § förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion. är överrätt i mål och ärenden som överklagas från hovrätten. I paragrafen anges Högsta domstolens ställning som högsta instans bland de allmänna domstolarna. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Paragrafen ändras på motsvarande sätt som den gällande första meningen i 2 kap. 1 § , se författningskommentaren till Om rätten består av fler än en ledamot ska den ordinarie ledamot som har högst befattning vara rättens ordförande. Bland ordinarie ledamöter med samma befattning ska den som har längst anställningstid vara ordförande. Paragrafen, som är ny, reglerar ordförandeskapet när består av fler än en ledamot. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I paragrafen föreskrivs att om består av fler än en ledamot ska den ordinarie ledamot som har högst befattning vara Bland ordinarie ledamöter med samma befattning ska den som har längst anställningstid vara ordförande. kodifiering av de principer som redan tillämpas av domstolen och någon ändring i sak är inte avsedd. Det innebär att frågan om hur senioriteten ska bestämmas t.ex. då ett justitieråd varit tjänstledigt för att arbeta med andra uppgifter även fortsättningsvis får hanteras från fall till fall. Lagrådet påpekar kan det förekomma att ett avbrott i anställningen inte Av paragrafen följer att endast en ordinarie ledamot i domstolen är behörig att vara ordförande. Ett pensionerat justitieråd som tjänstgör som tillfällig ersättare enligt 3 kap. 4 § fjärde stycket kan alltså inte vara ordförande. Detsamma gäller ett justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen som tjänstgör i enligt bestämmelsen i 3 kap. 5 § femte stycket om korsvis tjänstgöring. Nämndemän utses genom val. Om det i en domkrets ingår mer än en kommun eller, utöver en eller flera kommuner, en del av en annan kommun, ska tingsrätten fördela antalet 2017/18:88 nämndemän mellan kommunerna i förhållande till kommunernas respektive kommundelens folkmängd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska för varje län eller del av län inom en hovrätts domkrets fastställa det antal nämndemän i hovrätten som ska utses. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur de som ska tjänstgöra som nämndemän i tingsrätt eller hovrätt utses. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Som en följd av ändringen i 1 kap. 1 § byts i andra stycket domsaga ut mot domkrets. Även i övrigt ändras paragrafen endast språkligt. En nämndeman utses . Den som har fyllt får avgå som nämndeman. Domstolen får entlediga en nämndeman som visar giltigt hinder. Domstolen ska entlediga en nämndeman som genom att begå brott eller på annat sätt har visat sig olämplig för uppdraget. Om en nämndeman är valbar eller behörig upphör nämndemannens uppdrag. Fullmäktige får dock besluta att en nämndeman som till följd av ändrad folkbokföring är valbar får ha kvar sitt uppdrag under resten av tjänstgöringstiden. Om en nämndemans uppdrag upphör utses en ny nämndeman för den tid som återstår. Om antalet nämndemän inom domkretsen ändras får en nytillträdande nämndeman utses än som följer av första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. tjänstgöringstid för och entledigande av nämndemän. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Som en följd av ändringen i 1 kap. 1 § byts i fjärde stycket domsagan eller länet ut mot domkretsen, som därmed används för både tingsrätt och hovrätt. Även övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. En fördelning av mål och ärenden mellan enskilda domare ska vara baserad på objektiva kriterier som domstolen fastställt i förväg. Fördelningen får inte vara ägnad att påverka målens eller ärendenas utgång. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om fördelning av mål och ärenden mellan enskilda domare. Övervägandena finns i avsnitt 4. I första meningen anges att en fördelning av mål och ärenden ska vara baserad på objektiva kriterier som domstolen fastställt i förväg. Det ska finnas en transparent ordning för hur mål och ärenden knyts till en viss domare som en part, utomstående betraktare eller anställd vid domstolen vid behov kan ta del av. Kriterierna behöver vara anpassade efter den enskilda domstolens individuella behov och förutsättningar och komma till uttryck i domstolens arbetsordning eller liknande dokument. I andra meningen anges att fördelningen inte får vara ägnad att påverka målens eller ärendenas utgång. Målet eller ärendet får alltså inte styras till en viss domare för att främja eller förhindra ett visst beslut. Kravet på Prop. 2017/18:88 en opartisk rättskipning följer även av bestämmelserna om jäv i 13 §. Bestämmelserna om fördelning av mål och ärenden är tillämpliga vid såväl en ursprunglig fördelning som en senare omfördelning, om en sådan behöver göras. Om det vid en överläggning till dom eller beslut framförs skiljaktiga meningar ska omröstning ske. Vid omröstningen ska den yngste i rätten yttra sig först. Därefter ska ledamöterna yttra sig allt eftersom de har säte i rätten. Ordföranden ska säga sin mening sist. Om någon av ledamöterna har berett målet ska dock han eller hon alltid säga sin mening först. Var och en ska ange skälen för sin mening. Paragrafen reglerar när omröstning ska ske i tvistemål och i vilken ordning ledamöterna ska säga sin mening. Övervägandena finns i avsnitt 6. Andra stycket ändras på så sätt att det anges att ordföranden ska säga sin mening sist. Detta gäller även om det i rätten finns någon ledamot med högre befattning eller längre tjänstgöringstid. gäller att en ledamot som har berett målet ska säga sin mening först. Genom fjärde meningen klargörs att denna regel är tillämplig även på ordföranden och därmed har företräde framför den nya regeln om att ordföranden ska säga sin mening sist. Om ordföranden är den som har berett målet ska han eller hon alltså säga sin mening först och i annat fall ska han eller hon säga sin mening sist. Övriga ändringar är endast språkliga. Om det vid en omröstning framförs fler meningar än två utan att någon av dem ska gälla enligt 3 §, gäller följande. Om omröstningen gäller pengar eller något annat som utgör en viss mängd, ska rösterna för den största mängden läggas samman med rösterna för den näst största. Om det behövs ska sammanläggningen fortsätta efter samma grund till dess någon mening ska gälla enligt 3 §. I annat fall ska den mening som har fått flest röster gälla. Har flera meningar fått lika många röster gäller den mening som biträtts av ordföranden eller, om han eller hon inte biträtt någon av dessa meningar, den mening som biträtts av den främste bland dem som röstat för någon av dessa meningar. I paragrafen regleras hur resultatet av en omröstning i tvistemål ska bestämmas i de fall där det förekommer fler än två meningar, utan att någon av dem samlar mer än hälften av rösterna eller samlar hälften av dem inklusive ordförandens. Övervägandena finns i avsnitt 6. Paragrafen delas upp i tre stycken. I första stycket anges paragrafens tillämpningsområde, dvs. att den ska tillämpas om det framförs fler meningar än två utan att någon av dem ska gälla enligt 3 §. 2017/18:88 Andra stycket reglerar sådana situationer där omröstningen gäller en fråga om pengar eller annat som utgör en viss mängd. Det överensstämmer i sak med motsvarande del av paragrafens gällande lydelse men ges delvis en annan språklig utformning. I tredje stycket regleras hur omröstningsresultatet ska fastställas om det inte kan göras enligt 3 § eller paragrafens andra stycke. I sak överensstämmer tredje stycket med motsvarande del av paragrafens gällande lydelse. Det klargörs dock att den mening som ordföranden biträder alltid gäller, så länge det inte finns någon mening som har fått fler röster än denna. Ordförandens utslagsröst i en sådan situation påverkas alltså inte av att det beträffande en mening som har fått lika många röster som den som biträtts av ordföranden ingår en ledamot med högre befattning eller längre tjänstgöringstid än ordföranden. Om det vid en överläggning till dom eller beslut framförs skiljaktiga meningar ska omröstning ske. Vid omröstningen ska den yngste i rätten yttra sig först. Därefter ska ledamöterna yttra sig allt eftersom de har säte i rätten. Av de ledamöter som är lagfarna ska ordföranden säga sin mening sist. Om en av de ledamöterna har berett målet ska dock han eller hon alltid säga sin mening först. Om nämndemän ingår i rätten ska de säga sin mening efter övriga ledamöter. Var och en ska ange skälen för sin mening. Paragrafen reglerar när omröstning ska ske i brottmål och i vilken ordning ledamöterna ska säga sin mening. Övervägandena finns i avsnitt 6. Ändringarna i andra stycket motsvarar de ändringar som görs i 16 kap. 1 § andra stycket, se författningskommentaren till den paragrafen. Övriga ändringar är endast språkliga. Vid omröstning ska den mening som omfattas av mer än hälften av ledamöterna gälla. Om någon mening har fått hälften av rösterna och denna är den lindrigaste eller minst ingripande för den tilltalade, ska den meningen gälla. Om ingen mening kan anses som lindrigare eller mindre ingripande, gäller den mening som fått hälften av rösterna, bland dem ordförandens. Om det framförs fler meningar än två utan att någon av dem ska gälla, ska de röster som är minst förmånliga för den tilltalade läggas samman med de röster som är näst minst förmånliga för honom eller henne. Om det behövs ska sammanläggningen fortsätta till dess någon mening ska gälla. Kan inte någon mening anses som minst förmånlig för den tilltalade, ska den mening som har fått flest röster gälla. Har flera meningar fått lika många röster gäller den mening som biträtts av ordföranden eller, om han eller hon inte biträtt någon av dessa meningar, den mening som biträtts av den främste bland dem som röstat för någon av dessa meningar. Ingen mening ska anses lindrigare eller mindre ingripande än någon annan mening vid omröstning enligt 2 § tredje stycket. I paragrafen regleras hur resultatet av omröstningen ska fastställas i Prop. 2017/18:88 brottmål. Övervägandena finns i avsnitt 6. I andra stycket anges hur omröstningsresultatet ska fastställas om fler än två meningar framförts i en och samma omröstning, utan att någon av dem ska gälla enligt första stycket. Ändringarna i andra stycket motsvarar de ändringar som görs i 16 kap. 4 § tredje stycket, se författningskommentaren till den paragrafen. I övrigt ändras paragrafen endast språkligt. 11.2Förslaget till lag om ändring i En överförmyndare, ledamot i en överförmyndarnämnd och ersättare ska ha rösträtt vid val av kommunfullmäktige och vara folkbokförd i kommunen. Den som är i konkurs eller har förvaltare får inte ha ett sådant uppdrag. En lagfaren person i tingsrätt får inte vara överförmyndare, ledamot i en överförmyndarnämnd eller ersättare inom domkretsen, om inte regeringen i ett särskilt fall ger tillstånd till det. Den som har ett uppdrag som överförmyndare, ledamot i en överförmyndarnämnd eller ersättare får avsäga sig uppdraget endast om han eller hon 1.har fullgjort ett sådant uppdrag , 2.har fyllt , eller 3.uppger något annat hinder, som godkänns av kommunfullmäktige. Paragrafen reglerar uppdraget som överförmyndare, ledamot i en överförmyndarnämnd och deras ersättare. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Andra stycket ändras på så sätt att domsagan byts ut mot domkretsen. Ändringen görs som en följd av ändringen i 1 kap. 1 § , som innebär att ordet domsaga tas bort som synonym för tingsrättens domkrets. Även i övrigt ändras paragrafen endast språkligt och redaktionellt. 11.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1919:426) om flottning i allmän flottled Styrelsen ska för varje domkrets där flottleden framgår utse minst ett ombud som strandägare och andra kan vända sig till med anmälningar enligt 9 § och andra framställningar som gäller flottleden och flottningen i den. Ombudet ska vara bosatt inom orten och hans eller hennes namn och adress ska , inom den tid som bestäms i reglementet, anmälas hos för att införas i den förteckning som anges i 76 a §. Paragrafen innehåller bestämmelser om det ombud som ska utses av flottningsstyrelsen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen ändras på så sätt att domsaga byts ut mot domkrets. Ändringen görs som en följd av ändringen i 1 kap. 1 § , 2017/18:88 som innebär att ordet domsaga tas bort som synonym för tingsrättens domkrets. Även övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 11.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1933:269) om ägofred Förrättningsmannen ska, om han eller hon finner det nödvändigt eller någon av sakägarna begär det, vid förrättningen biträdas av två gode män, som av sakägarna eller, om dessa inte kommer överens, av förrättningsmannen ska utses bland dem som är valda till nämndemän i domkretsen eller till gode män vid fastighetsbildningsförrättningar. I sådana fall, där syneförrättning handläggs utan biträde av gode män, ska vad i denna lag är stadgat om synemännen i tillämpliga delar gälla förrättningsmannen. Bestäms under förrättningens gång att gode män ska tillkallas påverkar detta inte åtgärd som vidtagits . Har synemännen olika meningar, gäller den mening de flesta har. Har alla var sin mening och kan man inte enas gäller förrättningsmannens. I paragrafen finns vissa bestämmelser om syneförrättning. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen ändras på så sätt att domsaga byts ut mot domkretsen. Ändringen görs som en följd av ändringen i 1 kap. 1 § , som innebär att ordet domsaga tas bort som synonym för tingsrättens domkrets. Även övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. Avser försummelsen underhåll av stängsel och bättrar den försumlige inte ofördröjligen efter tillsägelse, får den som stängselskyldigheten gäller mot och som kan av försummelsen lida men, hålla syn genom två för uppdraget lämpliga personer, mot vilka inte förekommer jäv som gäller mot domare. Av synemännen ska den ene vara nämndeman i domkretsen eller god man vid fastighetsbildningsförrättningar. Har den försumlige kallats till synen och blir bristen vid synen vitsordad, förelägger honom synemännen , inte kortare än , inom vilken han ska ha botat bristen, vid äventyr att denna annars får avhjälpas av den, som påkallat synen. Denne får efter utgången av sagda tid, till utrönande av huruvida vid synen befunna brister blivit avhjälpta, låta anställa efterbesiktning i samma ordning som om syn stadgats; dock är efterbesiktning inte av nöden, om den försumlige avlämnat skriftligt erkännande, att åtgärd för bristens avhjälpande inte vidtagits. Därefter har den, som fordrar rättelse, rätt till utmätning hos den försumlige inte mindre för kostnaden för synen och för efterbesiktning, där sådan erfordrats, än även för det belopp, vartill det eftersatta arbetet av synemännen uppskattats, samt är skyldig att därefter ofördröjligen ombesörja arbetets utförande. Nöjes inte den andre däråt, får han eller hon väcka talan om hos mark- och miljödomstolen inom efter utmätningen. Försitts , är rätten till talan förlorad. Den som fordrar rättelse har också, om bristen inte ofördröjligen efter Prop. 2017/18:88 tillsägelse avhjälps, rätt att själv bota denna och sedan av den försumlige få betalning för vad arbetet visas skäligen ha kostat. Vad här ovan är stadgat om stängsels underhåll har motsvarande tillämpning, där någon brister i underhåll av hägnad kring betesmark, som upplåtits enligt denna lag. I paragrafen finns vissa bestämmelser om syneförrättning. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen ändras på så sätt att domsaga byts ut mot domkretsen. Ändringen görs som en följd av ändringen i 1 kap. 1 § , som innebär att ordet domsaga tas bort som synonym för tingsrättens domkrets. I övrigt görs en ändring av korrekturkaraktär. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 1.överklaganden av en kammarrätts beslut enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291), 2.överklaganden av andra beslut i förvaltningsärenden som enligt lag ska göras till domstolen, och 3.ansökningar om resning och återställande av försutten tid i andra fall än som anges i 8 §. prövar som första domstol om ett justitieråd i ska skiljas eller avstängas från sin anställning eller vara skyldig att genomgå läkarundersökning. är i övrigt första domstol i mål beträffande vilka detta föreskrivs i lag. Paragrafen reglerar Högsta förvaltningsdomstolens behörighet. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I andra stycket införs en upplysningsbestämmelse, motsvarande den som för finns i 3 kap. 3 § andra stycket andra meningen , om att domstolen utöver behörigheten som framgår av paragrafen även är första domstol när det föreskrivs i lag. Så är fallet när domstolen prövar ansökningar enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Om rätten består av fler än en ledamot ska den ordinarie ledamot som har högst befattning vara rättens ordförande. Bland ordinarie ledamöter med samma befattning ska den som har längst anställningstid vara ordförande. Paragrafen, som är ny, reglerar ordförandeskapet när består av fler än en ledamot. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 2017/18:88 Paragrafen motsvarar bestämmelserna för som införs i 3 kap. 5 c § , se författningskommentaren till den paragrafen. Om kammarrätten består av fler än en lagfaren ledamot gäller följande i fråga om rättens ordförande. Behörig att vara ordförande är den som 1.är eller har varit ordinarie domare i kammarrätt, eller 2.regeringen för har anställt som kammarrättspresident, kammarrättslagman eller kammarrättsråd tillika vice ordförande på avdelning. Den av de behöriga ledamöterna som har högst befattning ska vara ordförande. Bland behöriga ledamöter med samma befattning ska den som har längst tjänstgöringstid vara ordförande. Om det finns särskilda skäl får någon annan av de behöriga ledamöterna än den som har högst befattning eller längst tjänstgöringstid vara ordförande. Paragrafen, som är ny, reglerar behörigheten att vara rättens ordförande när kammarrätten handlägger mål i en sammansättning med fler än en lagfaren ledamot och vem som ska vara ordförande bland flera behöriga ledamöter. Övervägandena finns i avsnitt 5.2 och 5.3. Paragrafen motsvarar i sak bestämmelserna för hovrätt som införs i 2 kap. 4 b § , se författningskommentaren till den paragrafen. Vidare motsvarar paragrafen till viss del gällande 22 § förordningen (1996:380) med kammarrättsinstruktion. Om förvaltningsrätten består av fler än en lagfaren domare gäller följande i fråga om rättens ordförande. Behörig att vara ordförande är den som 1.är eller har varit ordinarie domare i förvaltningsrätt eller kammarrätt, eller 2.regeringen för har anställt som eller chefsrådman i förvaltningsrätt. Den av de behöriga domarna som har högst befattning ska vara ordförande. Bland behöriga domare med samma befattning ska den som har längst tjänstgöringstid vara ordförande. Om det finns särskilda skäl får någon annan av de behöriga domarna än den som har högst befattning eller längst tjänstgöringstid vara ordförande. Paragrafen, som är ny, reglerar behörigheten att vara rättens ordförande när förvaltningsrätten handlägger mål i en sammansättning med fler än en lagfaren domare och vem som ska vara ordförande bland flera behöriga domare. Övervägandena finns i avsnitt 5.2 och 5.3. Paragrafen motsvarar i sak bestämmelserna för tingsrätt som införs i 1 kap. 3 f § , se författningskommentaren till den paragrafen. En fördelning av mål mellan enskilda domare ska vara baserad på objektiva kriterier som domstolen fastställt i förväg. Fördelningen får inte vara ägnad att påverka målens utgång. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om fördelning av mål mellan enskilda domare. Övervägandena finns i avsnitt 4. Paragrafen motsvarar i sak bestämmelserna för allmän domstol som införs i 4 kap. 11 a § , se författningskommentaren till den paragrafen. 11.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister