prop · H503177 · 2018-03-20 00:00:00 — Regeringen instämmer med kommittén att det i sig måste anses otillbörligt att använda hot som påtryckningsmedel för att få andra att delta i sexuella handlingar, varför detta ändå får anses inrymmas i det handlande som är straffbelagt. En särskild fråga, som bl.a. Kvinnofronten pekar på, är hur frivillighet ska bedömas vid sexuella handlingar som sker i nära relationer som präglas av våld. Det skulle kunna ifrågasättas om en person som lever under ett ständigt hot om våld i sin relation kan anses ge uttryck för sin fria vilja. kan det i relationen förekomma perioder utan vålds- eller hotinslag. Utgångspunkten måste enligt regeringens mening vara att det kan förekomma frivilligt sexuellt umgänge även i sådana relationer. Ytterst måste det överlämnas till rättstillämpningen att avgöra i vilka situationer det finns ett sådant samband mellan förekommande våld eller hot och en sexuell handling att handlingen inte ska anses frivillig i den bemärkelsen som avses här. Kommittén föreslår vidare att det för straffansvar inte ska krävas att den person som genomför den sexuella handlingen är densamma som den som har utövat våldet eller hotet mot målsäganden. Även den som inte själv har utövat våld eller hot kan alltså, i den mån han eller hon är medveten om att målsägandens val att delta är en följd av våldet eller hotet, straffas som gärningsman om han eller hon genomför en sexuell handling med den som är utsatt för våldet eller hotet. Det är en viktig skillnad i förhållande till gällande rätt. Remissutfallet är huvudsakligen positivt. Enligt regeringens mening är den kränkning och skada som målsäganden drabbas av lika stor oavsett om det är gärningsmannen själv eller någon annan som står bakom det våld eller hot som leder till att målsäganden deltar. Det framstår därför som angeläget att utvidga straffansvaret så att även den som utnyttjar en tvångssituation framkallad av annan kan dömas som gärningsman. Ett konkret fall där det utvidgade straffansvaret kan komma att aktualiseras är vid människohandel som syftar till prostitution, dvs. när en person genom våld eller hot tvingas att delta i sexuella handlingar med en person som köper sex. En förutsättning för straffansvar är dock att gärningsmannen kände till eller misstänkte att personens val att delta var en följd av misshandel eller hot från en annan person. Den föreslagna regleringen, tillsammans med införandet av ett oaktsamhetsansvar, kan komma att leda till att sexköpare i större utsträckning än döms för våldtäkt eller sexuellt övergrepp i stället för köp av sexuell tjänst. En följd av en sådan förändring är att betydligt mer kännbara straff än vad som gäller vid köp av sexuell tjänst i så fall kommer att dömas ut. är kritiskt till att köp av sexuell tjänst som sker från en person som är tvingad att utföra sexuella tjänster av någon annan än köparen av tjänsterna, kan komma att rubriceras som våldtäkt och leda till fängelse, som samma handling vid frivillig försäljning av sexuell tjänst endast kan straffas med böter eller högst fängelse. Regeringen anser dock att skillnaden i straffvärde är väl motiverad. Att köpa en sexuell tjänst med vetskap om att personen är tvingad till detta är en betydligt mer straffvärd handling än att köpa den sexuella tjänsten av någon som säljer den frivilligt. Utnyttjande av särskilt utsatt situation Kommittén föreslår att ett deltagande i en sexuell handling inte är frivilligt om gärningsmannen otillbörligt har utnyttjat att en person befinner sig i en 2017/18:177 särskilt utsatt situation. När det gäller vilka situationer som avses tar förslaget sin utgångspunkt i de s.k. utnyttjandefall som enligt gällande rätt innebär ansvar för våldtäkt. Dessa är medvetslöshet, sömn, allvarlig rädsla, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller att personen annars, med hänsyn till omständigheterna, befinner sig i en särskilt utsatt situation. Utnyttjandefallen var föremål för en översyn och lagändring så sent som . Det finns en väl etablerad praxis för hur de olika fallen ska tolkas och tillämpas. Det bör enligt regeringen finnas starka skäl för att ta bort eller lägga till nya situationer till den uppräkning som finns. Kommittén föreslår att sömn och medvetslöshet inte ska vara med i uppräkningen eftersom en person som sover eller är medvetslös inte kan ge uttryck för något val att delta och det inte heller ska vara möjligt att i förväg ge uttryck för ett frivilligt val att delta i en sexuell handling. Beträffande sömn menar dock kommittén att inte alla handlingar utförda mot en sovande person bör vara straffbelagda. Förslaget möter en del remisskritik. , , och Kvinnofronten anser att sömn och medvetslöshet bör tas med i lagtexten för att tydliggöra att en person i en sådan situation inte kan delta frivilligt. Enligt ombudsmän, och Fatta skulle det vara orimligt om alla sexuella handlingar som företas i samband med sömn vore straffbelagda. För att undvika att gärningar som inte är straffvärda blir straffbelagda är det enligt dessa remissinstanser rimligt att föra in ett förtydligande i lagtexten så att det framgår att det enbart är straffbelagt att genomföra sexuella handlingar med en person som sover i situationer där det innebär ett otillbörligt utnyttjande. Regeringen förstår kommitténs synpunkt att en person som sover eller är medvetslös inte kan ge uttryck för något val att delta i en sexuell handling och att det därför är motsägelsefullt att ta med sömn och medvetslöshet i uppräkningen. I vissa situationer kan det dock förekomma att handlingar, som vid bestämmelsens tillämpning måste förstås som ett deltagande, utförs i ett sömnliknande tillstånd och att domstolen då måste pröva om deltagandet varit frivilligt eller inte. En sådan situation skulle kunna vara t.ex. när en person druckit alkohol och somnat, men vaknar av att någon genomför en sexuell handling mot dennes vilja och att den utsatta personen i tillståndet mellan sömn och vakenhet gett sken av att delta t.ex. genom att röra sig på visst sätt. Sömn och medvetslöshet bör enligt regeringens uppfattning tas med i lagtexten för att tydliggöra att en person i en sådan situation inte kan anses delta frivilligt. Om begreppen utmönstras ur lagtexten finns en risk att dessa inte beaktas vid tillämpningen och att begreppet särskilt utsatt situation snävas in. Detta skulle t.ex. kunna vara fallet när flera omständigheter sammantagna skapar den särskilt utsatta situationen. När det gäller sömn går det heller inte att bortse från att det mellan personer som känner varandra kan vara så att det inte är främmande att väcka partnern med sexuella närmanden. i sitt rätta sammanhang ska ett sådant handlande inte rimligen bedömas som brottsligt. Trots att en klar utgångspunkt är att det ska anses otillbörligt att i sexuellt syfte närma sig en person som sover bör det finnas ett visst utrymme för att bedöma sexuella handlingar som riktar sig mot en sovande person som tillåtna. Regeringen instämmer i kommitténs förslag att övriga utnyttjandefall som räknas upp i den nuvarande våldtäktsbestämmelsen bör överföras oförändrade till den nya bestämmelsen. Beträffande frågan om det finns något behov av att lägga till ytterligare förhållanden menar ett antal remissinstanser, bl.a. Fatta, att den föreslagna regleringen inte fångar upp straffvärda fall av sexuellt utnyttjande av unga personer som har ett självskadebeteende. Regeringen delar Fattas uppfattning att det finns skäl att se allvarligt på dessa utnyttjandesituationer. Enligt regeringens mening bör sådana fall ofta vara att bedöma som att en särskilt utsatt situation föreligger enligt den gällande regleringen. När det gäller behovet av att lägga till ytterligare situationer bör också beaktas att bestämmelsens formulering att personen annars, med hänsyn till omständigheterna, befinner sig i en särskilt utsatt situation, i enskilda fall ger utrymme för att bedöma att ytterligare situationer är så graverande att ett val att delta inte ska tillmätas betydelse. En sådan omständighet kan vara brottsoffrets låga ålder, vilket i kombination med t.ex. personens berusningsgrad kan innebära att personen har befunnit sig i en särskilt utsatt situation. Regeringen anser mot denna bakgrund, i likhet med kommittén, att det saknas behov av att lägga till ytterligare situationer till uppräkningen. Det otillbörlighetsrekvisit som finns i de nuvarande bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt tvång bör behållas. Kommittén föreslår att de gärningar som omfattas av den nuvarande bestämmelsen om utnyttjande av person i beroendeställning bör tas med i våldtäktsbestämmelsen. En konsekvens av att gränsen för en straffbar gärning ska gå vid om deltagandet i den sexuella handlingen varit frivilligt eller inte är att situationer som enligt nuvarande lagstiftning är att bedöma som sexuellt utnyttjade av person i beroendeställning eller grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning i stället kommer att omfattas av bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt övergrepp. Bestämmelsernas nuvarande tillämpningsområde överlappas alltså av våldtäktsbrottet och brottet sexuellt övergrepp om dessa utformas på det sätt regeringen föreslår. Att ha kvar bestämmelserna parallellt med den föreslagna nya regleringen är olämpligt. Straffskalan för det nuvarande brottet sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning är lägre än för våldtäkt och överensstämmer med den för sexuellt övergrepp. Beträffande de gärningar där den sexuella handlingen är av mer kvalificerat slag – och därför är att hänföra till våldtäktsbestämmelsen – blir konsekvensen av den nya regleringen en straffskärpning. Flera remissinstanser, t.ex. , , och , invänder att en sådan straffskärpning för beroendefallen inte är motiverad. Straffskärpningen är dock en konsekvens av den nya regleringen eftersom det straffbara området för beroendefallen omfattas av våldtäktsbestämmelsen med den utformning den nu föreslås få. Regeringen anser också att det är rimligt, och i linje med utvecklingen, att dessa gärningar – liksom de gärningar som bedöms som sexuella ofredanden men som med den nya regleringen kommer att omfattas av våldtäktsbrottet och brottet sexuellt övergrepp (t.ex. överrumplingsfall) – 2017/18:177 kommer att bedömas allvarligare än . Här bör dock erinras om möjligheten att för de fall då brottet är av mindre kvalificerat slag döma enligt den straffskala som gäller för våldtäkt som bedöms som mindre grov. På samma sätt som tvångs- och utnyttjandefallen bör enligt regeringens mening således beroendefallen ingå bland de omständigheter som ska innebära att ett deltagande aldrig kan anses frivilligt. De rekvisit som enligt gällande rätt ingår i bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning och som föreslås ingå i punkt 3 bör vara desamma och bör också bedömas på samma sätt som . De särskilda straffbestämmelserna om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning och grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning bör tas bort. Kommittén föreslår en uttrycklig reglering av fall av s.k. sexuella vilseledanden i fråga om gärningsmannens identitet. De vilseledanden som förslaget avser att träffa är sådana som innebär att den person som har vilseletts inte har haft möjlighet att förstå vem, dvs. vilken kropp, en sexuell handling genomförs med. Ett exempel kan vara att gärningsmannen utger sig för att vara en viss person, t.ex. en partner, och därefter intar dennes ställe. Ett straffvärt vilseledande skulle också kunna uppstå om en gärningsman genomför en sexuell handling med en person som av någon anledning, t.ex. på grund av en synskada, har begränsad möjlighet att avgöra vem den personen är som han eller hon genomför den sexuella handlingen med. De brister som sexualbrottsutredning påtalade gällande det straffrättsliga skyddet för sexuella vilseledanden åtgärdades genom lagändringen på så sätt att de mest graverande fallen av vilseledanden skulle täckas av den utvidgning som gjordes av våldtäktsbestämmelsen genom att rekvisitet hjälplöst tillstånd ändrades till särskilt utsatt situation. Som exempel på sådana situationer som skulle täckas av utvidgningen angavs att gärningsmannen, som utgett sig för att vara en person som den utsatte har en sexuell relation med, kryper ner i sängen i ett släckt rum hos en slumrande person och genomför en sexuell handling (se prop. 2012/13:111 s. 112). Kvalificerade fall av vilseledanden i fråga om gärningsmannens identitet kan alltså enligt gällande rätt bedömas som utnyttjande av en särskilt utsatt situation. Då lagstiftningen endast har varit i kraft och fall av sexuella bedrägerier är ovanliga i praxis är det svårt att bedöma om ändringen har fått avsedd effekt. Det finns heller inga klara belägg för att sexuella bedrägerier är särskilt vanligt förekommande. Det talar för att den rådande ordningen, där vilseledandet får bedömas utifrån om den utsatte har befunnit sig i en särskilt utsatt situation, får bestå. Det finns vidare uppenbara svårigheter med kommitténs förslag när det gäller avgränsningen av det straffbara området. Enligt kommitténs förslag ska vilseledandet avse en person som den andre ”personligen känner”. Som påpekar finns det tillämpningssvårigheter med detta rekvisit exempelvis vid sexuellt umgänge som föregåtts av kontakter över Som redovisas i avsnitt 5.3 bör vilseledanden som innebär att någon Prop. 2017/18:177 oriktigt utger sig för att vara t.ex. en känd person inte omfattas av Detsamma bör gälla den som ljuger i fråga om sin verkliga ålder eller sysselsättning eller lämnar felaktiga uppgifter om huruvida preventivmedel ska användas. Skillnaden mot det tidigare beskrivna straffvärda vilseledandet är att den vilseledde i dessa fall har haft möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill genomföra en sexuell handling med den person som har utgett sig för att vara t.ex. känd. Även om det i efterhand visar sig att personen i fråga inte var den som han eller hon utgav sig för att vara är agerandet inte sådant att det bör föranleda ansvar för sexualbrott. Sammantaget anser regeringen att det inte framkommit tillräckliga skäl för att uttryckligen reglera fall av sexuella vilseledanden och menar att den rådande ordningen bör bestå. 5.5Sexualbrott som sker på distans, t.ex. på internet Regeringens bedömning: Även sexuella handlingar som sker t.ex. via telefon, internet eller andra medier, bör omfattas av straffansvar enligt bestämmelserna om våldtäkt, sexuellt övergrepp, våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn samt de grova formerna av dessa brott och sexuellt utnyttjande av barn. Det finns inte behov av att uttryckligen ange detta i lagtexten. Regeringens förslag: I straffbestämmelsen om våldtäkt mot barn ska ”har samlag” ersättas med ”genomför ett samlag”. Kommitténs förslag stämmer inte överens med regeringens bedömning och förslag. Kommittén föreslår att det i lagtext bör tydliggöras att också sexuella handlingar som sker t.ex. via telefon, internet eller andra medier omfattas av straffansvar enligt bestämmelserna om våldtäkt, sexuellt övergrepp, våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, t.ex. ombudsmän, över och , , , , , , , (), , (), , Amnesty, Brottsofferjouren, ECPAT, Kvinnofronten, RFSL, , Stiftelsen , , Kvinnolobby och Unizon, tillstyrker förslaget. instämmer i att det är motiverat att i lagtext klarlägga att sexualbrott kan utföras på distans. Tingsrätten anser dock att man bör överväga om de sexualbrott som begås på distans ska få en egen brottsrubricering med en egen straffskala då det enligt tingsrätten är tveksamt om de verkligen är lika straffvärda som exempelvis ett fullbordat samlag. har inte någon erinran mot att det i lagtexten tydliggörs att gärningsmannaskap vid sexualbrott inte förutsätter fysisk delaktighet men ifrågasätter om kommitténs förslag är nödvändigt och ändamålsenligt för att uppnå det syftet. 2017/18:177 enligt hovrätten att leda till inskränkningar i möjligheten att döma i gärningsmannaskap enligt medverkansläran. Hovrätten pekar också på att det genom den föreslagna lydelsen inte framgår att genomförandet förutsätter någon aktivitet alls från gärningsmannens sida. synpunkt framförs av Hovrätten över och som anser att straffbestämmelsen bör innehålla en beskrivning och begränsning av Skälen för regeringens bedömning och förslag: Beträffande sexualbrotten har det tidigare ansetts att den tilltalade själv måste ha utfört handlingen för att dömas som gärningsman. Mot den bakgrunden fick kommittén i uppdrag att analysera om den befintliga lagstiftningen erbjuder ett tillräckligt starkt skydd mot vissa sexuella övergrepp som med hjälp av modern teknik sker på internet. Därefter har , i NJA 2015 s. 501, klargjort att straffbestämmelsen om sexuellt övergrepp mot barn är tillämplig även vid övergrepp som sker på internet. om bestämmelsens rekvisit ”genomför en annan sexuell handling … med” kunde omfatta de åtalade gärningarna, att målsäganden hade förmåtts att smeka sig på sina bröst och onanera inför gärningsmannen via konstaterar i domen att det klart framgår av lagmotiven att det ska anses som en sexuell handling att en person förmår en annan att själv onanera och att en gärning av det aktuella slaget omfattas av det normala betydelseområdet för uttrycket att genomföra en sexuell handling med en annan person. Av domen följer att straffansvar för den nu gällande bestämmelsen om sexuellt övergrepp mot barn inte förutsätter att gärningsmannen själv har utfört den sexuella handlingen eller att denne fysiskt har befunnit sig på samma plats som offret. Som anför får det genom Högsta domstolens dom anses stå klart att något krav att gärningsmannen själv måste ha utfört den sexuella handlingen för att dömas som gärningsman för sexualbrott inte gäller. Enligt regeringens mening är frågan löst genom domen och det saknas behov av att i lagtexten tydliggöra att gärningsmannaskap vid sexualbrott inte förutsätter fysisk delaktighet. Kommitténs förslag i den delen bör därför inte genomföras. riktar dock i domen viss kritik mot systematiken och terminologin i 6 kap. . på att det av lagmotiven inte tydligt framgår i vad mån de olika uttryckssätten ”förmår någon att företa eller tåla en sexuell handling” och ”genomför en sexuell handling med” innebär en skillnad när det gäller det I förtydligande syfte föreslår regeringen att straffbestämmelsen om våldtäkt mot barn ändras på det sättet att ”har samlag” ersätts med ”genomför ett samlag”. Vidare föreslår regeringen att straffbestämmelserna om våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn ändras i språkligt hänseende för att uppnå en större enhetlighet i Genom den utformning de nya bestämmelserna i nu föreslås få åstadkommer man en större enhetlighet och tydlighet beträffande den valda terminologin. väcker frågan om övergreppen som begås på distans bör få en egen straffbestämmelse då det enligt tingsrätten är tveksamt om de är lika straffvärda som t.ex. ett fullbordat samlag. regeringens mening kan det mycket väl tänkas situationer där gärningen som begås på distans t.ex. innehåller så förödmjukande och förnedrande inslag att den sexuella handlingen i kränkningshänseende kan jämförlig med samlag. Regeringen ser inget hinder mot att prövningen av Prop. 2017/18:177 kränkningens allvar i distansfallen görs på sedvanligt sätt med utgångspunkt i de förarbetsuttalanden som gjorts i fråga om bedömningen av den sexuella kränkningen. Något behov att införa en egen straffbestämmelse för distansfallen finns enligt regeringen inte. I sammanhanget bör också beaktas att internetövergreppen ofta dokumenteras, inte bara i bild utan framför allt genom strömmande media som sparas av gärningsmannen, vilket är en omständighet som kan ha betydelse för den sexuella kränkningens allvar. 6Oaktsam våldtäkt och oaktsamt sexuellt övergrepp 6.1Straffansvar för grovt oaktsamma beteenden Regeringens förslag: Två nya brott ska införas i 6 kap. . Straffansvaret ska gälla den som begår en gärning som avses i straffbestämmelsen om våldtäkt respektive sexuellt övergrepp och är grovt oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte deltar frivilligt. Brotten ska benämnas oaktsam våldtäkt respektive oaktsamt sexuellt övergrepp. Om gärningen med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarlig, ska det inte dömas till ansvar. Kommitténs förslag stämmer delvis överens med regeringens. Kommittén föreslår en annorlunda utformad avgränsning av det straffbara området med hänsyn till gärningens allvar. Vidare framgår det inte av kommitténs förslag till lagtext vad oaktsamheten ska ta sikte på. Slutligen föreslår kommittén att brotten ska benämnas oaktsamt sexuellt övergrepp respektive oaktsam sexuell kränkning. Remissinstanserna: Vad gäller avgränsningen av det straffbara området med hänsyn till gärningens allvar tillstyrker bl.a. ombudsmän, förslaget. delar bedömningen att straffansvaret bör träffa endast de allvarligaste sexualbrotten, men menar att ansvaret bör knytas till rekvisiten för den otillåtna gärningen och inte till vilken svårhetsgrad brottet hade varit att hänföra till om det hade begåtts uppsåtligen. Hovrätten uppger att de omständigheter som är av betydelse för gradindelningen inte utgör brottsrekvisit utan är straffvärdeomständigheter som inte sällan är beroende av gärningsmannens insikter och avsikter. Enligt hovrätten bör i lagtext anges när oaktsamhet inte ska föranleda ansvar. () menar att om sexualbrott mot barn ska regleras särskilt i kapitlet blir det tydligare om en oaktsamhetsbestämmelse finns även i denna del. Föreningen att ett oaktsamhetsansvar bör tillämpas för alla brott i 6 kap. . Ett antal remissinstanser, bl.a. ombudsmän, över och , , , 2017/18:177 , och , framför att det är oklart vad oaktsamheten tar sikte på eller i vart fall att det tydligt bör framgå av lagtexten. I sak uttalar flera av dessa att oaktsamhetsansvaret bör gälla i förhållande till den omständigheten att deltagandet inte är frivilligt. Enligt kan det vara en fördel att låta det i bestämmelsen på ett tydligare sätt framgå att oaktsamhetsansvaret även omfattar fallen när ett uttryckt val inte är frivilligt. Beträffande grad av oaktsamhet uppger , , , (), (), , Amnesty, RFSL och Stiftelsen att de tillstyrker eller inte har några invändningar mot att straffansvaret ska inträda vid grov oaktsamhet. anser att ett oaktsamhetsbrott endast ska avse fall av kvalificerad oaktsamhet. ECPAT tycker att övervägandena i denna del är noggranna och väl genomtänkta, men framför att risken för att åklagare och domstolar snarare kommer att välja oaktsamhetsbrott än uppsåtligt brott gör att det är befogat att överväga en kriminalisering även av normalgradig oaktsamhet. är tveksam till den föreslagna graden av oaktsamhet och önskar i första hand att straffansvar inträder vid normalgraden av oaktsamhet i förening med lägst fängelse i straffskalan, alternativt vid grov oaktsamhet som uttalat inte ska tillämpas restriktivt. Även , Kvinnolobby och Unizon anser att oaktsamhet av normalgraden bör göras straffbar, medan Fatta och Fatta man menar att detta i vart fall måste övervägas. – ser problem med att avgränsa det straffbara området på ett lämpligt sätt och framhåller svårigheten med att just på detta område avgöra vilka aktsamhetsnormer som bör gälla. Enligt riskerar grov oaktsamhet att tolkas olika. efterfrågar en specificering av tillämpningsområdet och tar som exempel upp handlingar av en person med konstaterad sexsomni. poängterar svårigheten att bedöma eventuell oaktsamhet i samband med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar och att det är viktigt att beakta förmågan till medvetenhet om handlingars betydelse. I fråga om brottsbeteckningar framför ombudsmän att eftersom brottet borde förutsätta uppsåt utom när det gäller rekvisitet frivillighet bör benämningarna ses över och anser dessutom att det språkligt är egendomligt att ett övergrepp ska kunna begås av oaktsamhet.