prop · H503225 · 2018-04-19 00:00:00 — I många fall kan dock arrangören och en resetjänstleverantör reglera sitt inbördes rättsförhållande på annat sätt. Det går – som vid pekar på – att tänka sig fall då resenärens rätt till ersättning inte mot- svarar vad som har betalats av arrangören eller återförsäljaren. Det bör därför tydliggöras att arrangören eller återförsäljaren inträder i resenärens rätt till ersättning endast i den utsträckning denne utger ersättning eller på något annat sätt kompenserar en resenär för fel i paketresan. Regeringens förslag: En näringsidkare som genom förmedling eller på annat sätt underlättar uppkomsten av ett sammanlänkat rese- arrangemang ska, innan resenären blir bunden av ett avtal om en resetjänst som leder till att ett sådant researrangemang uppkommer, informera resenären om –att resenären inte kommer att omfattas av de regler som gäller för paketresor, –att varje resetjänstleverantör ensam ansvarar för att fullgöra de re- setjänster som leverantören ska utföra enligt respektive avtal, och –i vilken utsträckning resan kommer att omfattas av resegaranti en- ligt den föreslagna resegarantilagen, och vem som i så fall ansvarar för utbetalning av ersättning enligt resegarantin. Informationen ska ges i ett standardformulär som fastställs av rege- ringen. Om det inte finns något standardformulär, ska den ges på ett klart och begripligt sätt. Om en näringsidkare inte ger föreskriven information till resenären eller inte ställer säkerhet enligt resegarantilagen ska vissa bestämmel- ser om ändringar innan paketresan påbörjas och om fullgörande av pa- ketresan tillämpas i fråga om de resetjänster som ingår i det sam- manlänkade researrangemanget. Om en näringsidkare åsidosätter sin skyldighet att ge information till resenären, ska näringsidkaren kunna åläggas sanktioner enligt marknadsföringslagen. Om ingåendet av ett avtal om en resetjänst leder till att ett samman- länkat researrangemang uppkommer, ska den näringsidkare som ingår avtalet ge information om avtalet till den näringsidkare som underlättar uppkomsten av researrangemanget. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Ut- redningens förslag innebär att näringsidkaren i samtliga fall ska infor- mera resenären på ett klart och tydligt sätt. Utredningen föreslår även att informationen ska avse under vilka förutsättningar resetjänsterna leder till ett sammanlänkat researrangemang. Utredningen föreslår vidare att en näringsidkares information till den näringsidkare som har underlättat det sammanlänkade researrangemanget ska ges utan dröjsmål. Remissinstanserna: Remissinstanserna kommenterar inte förslaget särskilt. Skälen för regeringens förslag Allmänt om sammanlänkade researrangemang En nyhet i det nya paketresedirektivet är att det även gäller sammanlän- kade researrangemang. Direktivet föreskriver att näringsidkare som under- lättar sammanlänkade researrangemang ska åläggas att ställa säkerhet för återbetalning av alla betalningar de mottar från resenärer i den mån en resetjänst som utgör en del av ett sammanlänkat researrangemang inte fullgörs till följd av deras obestånd (artikel 19.1). Regeringen lägger i propositionen Ny resegarantilag (prop. 2017/18:226) fram förslag som genomför direktivets krav i dessa delar. Direktivet innehåller också en bestämmelse som anger vad följderna blir när en näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrangemang inte uppfyllt kraven på att ställa säkerhet (del av artikel 19.3). I artikel 19.2 i direktivet anges att en näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrangemang är skyldig att informera resenären om vilka rättigheter han eller hon kommer att få genom avtalet. Resenären ska informeras om att han eller hon inte kommer att omfattas av de rättigheter som gäller uteslutande för paketresor och att varje resetjänst- leverantör ensam ansvarar för det avtalsenliga fullgörandet av sina tjänster. Resenären ska också få information om vilket skydd vid obestånd som han eller hon får. Informationen ska ges innan resenären blir bunden av ett avtal om en resetjänst som leder till att ett sådant researrangemang uppkommer. Om det sammanlänkade researrangemanget omfattas av nå- got av standardformulären i bilaga II till direktivet, ska informationen ges genom att tillhandahålla ett sådant formulär. Om det sammanlänkade researrangemanget inte omfattas av något av standardformulären i bilagan, ska näringsidkaren ge den information som formulären inne- håller. Bestämmelser som motsvarar direktivets krav på informationsskyldig- het bör införas i den nya lagen. Regeringen avser att – på motsvarande sätt som för paketresor – i förordning fastställa formulären och föreskriva att ska tillhandahålla information om dem och möjlig- göra nedladdning av dem från sin webbplats (jfr avsnitt 5.4.1). Eftersom informationen ska ges enligt standardformulären, finns det inte skäl att ställa några särskilda krav på hur informationen ska ges. Det bör dock föreskrivas att, om det inte finns något standardformulär, ska informa- tionen ges på ett klart och begripligt sätt. Påföljder om förhandsinformation inte ges eller säkerhet enligt resegarantilagen inte ställs Direktivet innehåller regler för det fall att den näringsidkare som under- lättar uppkomsten av ett sammanlänkat researrangemang inte informerar resenären eller ställer säkerhet i enlighet med direktivets krav (artikel 19.3). I sådana fall ska de rättigheter och skyldigheter som fast- ställs i artiklarna 9 (som avser överlåtelse av paketresan) och 12 (som avser bl.a. avbeställning av paketresan) och i kapitel 4 (som avser full- görande av paketresan) tillämpas när det gäller de resetjänster som ingår i det sammanlänkade researrangemanget. En bestämmelse som motsvarar direktivets reglering bör införas i den nya lagen. För en resenär som avser att ingå ett avtal som kommer att leda till ett sammanlänkat researrangemang kan information om researrangemangets rättsliga karaktär vara av avgörande betydelse för beslutet att ingå avtalet. För resenären kan det också vara av stor betydelse om näringsidkaren ställer säkerhet för resenärens betalningar. Sanktionen för en näringsidkares underlåtenhet att informera och att ställa säkerhet är att näringsidkaren i praktiken i många avseenden får samma skyldigheter som en arrangör har vid en paketresa. Direktivet ställer ett generellt krav på att medlemsstaterna ska fastställa regler om effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner för överträdelser av nationella bestämmelser som antas enligt direktivet (artikel 25). På motsvarande sätt som föreslås gälla för paketresor bör marknadsföringslagen tillämpas om den näringsidkare som genom förmed- ling eller på annat underlättar uppkomsten av ett sammanlänkat rese- arrangemang inte informerar resenären i enlighet med vad som föreskrivs i lagen. Därigenom kommer regleringen av sammanlänkade researrange- mang i den delen att motsvara vad som föreslås gälla för paketresor (se avsnitt 5.4.2). Den näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrangemang ska, enligt direktivet, få besked från den näringsidkare som resenären in- går det andra avtalet med om att ett avtal har träffats (artikel 19.4). Denna regel syftar till att göra den näringsidkare som har underlättat uppkomsten av det sammanlänkade researrangemanget varse om att ett sammanlänkat researrangemang har uppkommit så att näringsidkaren kan fullgöra sina skyldigheter. I lagrådsremissen föreslogs en bestämmelse med denna innebörd. Lagrådet ifrågasätter om en sådan bestämmelse fyller någon funktion utöver att ange vad som redan bör gälla till följd av näringsidkarnas avtalsrelation och förordar att bestämmelsen utgår. Det kan dock konstateras att en motsvarande bestämmelse finns i direktivet. Regeringen bedömer att det är tvivelaktigt om kan sägas ha genomfört direktivet om någon bestämmelse inte tas in i den nya lagen. Regleringen bör därför finnas med i den nya lagen. Utredningen föreslår att informationen ska ges utan dröjsmål. Det är givetvis angeläget att informationen ges i anslutning till att avtalet ingås. Direktivet innehåller dock ingen särskild tidsfrist för att ge informationen. Mot den bak- grunden bedömer regeringen att det inte finns förutsättningar att kräva att informationen ska ges utan dröjsmål. Direktivet innehåller inte någon bestämmelser om sanktioner för det fall näringsidkaren inte underrättar den näringsidkare som har underlättat uppkomsten av det sammanlänkade researrangemanget om att ett avtal har träffats. Utredningen bedömer att efterlevnaden av regeln kommer att vara hög, eftersom att det finns en upparbetad relation mellan de närings- idkare som säljer resetjänster som ingår i ett sammanlänkat researrange- 2017/18:225 mang och därmed ett gemensamt intresse av att informera varandra om att avtal har ingåtts. Det kan också konstateras att resenärens rättsställ- ning inte försämras av att informationen inte ges. Ingen remissinstans invänder mot utredningens bedömning. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att det inte bör införas någon sanktion för det fallet att den aktuella informationen inte ges. 5.8Skadestånd till följd av bokningsfel Regeringens förslag: En resenär som bokar en paketresa eller en resetjänst som ingår i ett sammanlänkat researrangemang ska ha rätt till ersättning från en näringsidkare för den skada som resenären drabbas av till följd av –ett sådant tekniskt fel i ett bokningssystem som näringsidkaren an- svarar för, eller –ett fel som görs vid en bokning som näringsidkaren har påtagit sig att utföra. Resenären ska inte ha rätt till ersättning om felet beror på resenären eller på oundvikliga och extraordinära omständigheter. Ersättningen ska omfatta ekonomisk förlust och ideell skada till följd av felet. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. pekar på att det är viktigt att uttrycken skadestånd och ersättning används konsekvent. för fram att det kommer att finnas bety- dande svårigheter att utreda och bevisa var ett tekniskt fel har uppstått, t.ex. vid länkningar mellan olika webbsidor. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 21 i direktivet ska med- lemsstaterna se till att en näringsidkare är ansvarig för eventuella fel till följd av tekniska brister i bokningssystemet som kan tillskrivas närings- De ska också se till att om näringsidkaren har åtagit sig att sköta bokningen av en paketresa eller resetjänster som ingår i ett samman- länkat researrangemang, ska denne vara ansvarig för de fel som görs I det första fallet torde det vara fråga om att bokningen på grund av ett tekniskt fel inte överensstämmer med resenärens beställning, t.ex. att bokningen avser fel avresedag eller någon annan resenär än den som uppgetts vid beställningen. Det andra fallet torde avse samma slags avvi- kelser i förhållande till beställningen, men där orsaken till felet inte är av teknisk natur, t.ex. att näringsidkaren i samband med ett besök av resenär på resebyrån av misstag har bokat ett annat hotell än det som resenären Näringsidkaren ska dock, enligt direktivet, inte vara ansvarig för bokningsfel som kan tillskrivas resenären eller som har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Några motsvarigheter till direktivets bestämmelser finns inte i 1992 års Möjligheterna att få ersättning för ett bokningsfel torde därmed få avgöras enligt allmänna regler. Rättsförhållandet mellan resenären och näringsidkaren kan variera beroende på i vilken situation bokningen görs. 2017/18:225 Följderna av ett bokningsfel kan också variera. torde dock vara att resenären får en resa som inte motsvarar vad han eller hon har beställt. Det är inte givet att en tillämpning av de allmänna reg- lerna alltid leder till att näringsidkaren är ansvarig på ett sätt som uppfyller direktivets krav. Som för fram kan det i vissa fall vara svårt att visa var ett tekniskt fel har uppstått. En uttrycklig reglering av ansvaret innebär dock ett förtydligande av näringsidkarens ansvar för bokningsfel. Det bör därför införas bestämmelser om det i den nya lagen. På motsvarande sätt som i fråga om skadestånd vid fel i en paketresa bör det i linje med Lagrådets synpunkter förtydligas att skadeståndet omfattar ekonomisk förlust och ideell skada till följd av felet (se avsnitt 5.6.6). Regeringens förslag: ska utöva tillsyn över att denna lag följs. Näringsidkaren ska lämna de upplysningar om verksamheten som begär för tillsynen. ska ha rätt att för tillsynen göra inspektioner hos en näringsidkare och att ta del av de handlingar som behövs. näringsidkaren inte lämnar upplysningarna eller tillhandahåller hand- lingarna, ska få förelägga näringsidkaren att full- göra sin skyldighet. Ett sådant föreläggande ska få förenas med vite. Om har förelagt en näringsidkare att lämna en upplysning eller tillhandahålla en handling, ska beslutet få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. som rör tillsynen ska inte få överklagas. vid överklagande till kammarrätten. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att den myndighet som regeringen bestämmer ska utöva tillsynen och att det särskilt ska föreskrivas att tillsynen ska utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet än som är Utredningen föreslår även att den som tillsynsmyndigheten utser ska ha rätt att göra inspektioner och ta del av handlingar. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 24 i direktivet ska medlemsstaterna se till att tillräckliga och effektiva resurser finns för att säkerställa att direktivet följs. Medlemsstaterna ska också fastställa sank- tioner för överträdelser av nationella bestämmelser som genomför direk- tivet och vidta alla åtgärder som krävs för att se till att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande (artikel 25). I avsnitt 5.4.2 och 5.7 föreslås att marknadsföringslagen ska tillämpas om en arrangör eller en återförsäljare åsidosätter sin informationsskyldig- Sådan information ska anses vara väsentlig (se 2 kap. 11 § och 5 kap. 2017/18:225 4 § i förslaget till ny paketreselag). En motsvarande bestämmelse finns lag. Marknadsföringslagens sanktionsbestämmelser blir alltså tillämpliga om näringsidkaren brister i sina skyldigheter. att en näringsidkare, vars marknadsföring är otillbörlig, får förbjudas att fortsätta med denna eller med någon annan liknande åtgärd. idkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information får åläggas att lämna informationen. I fall som inte är av större vikt får meddela ett föreläggande om förbud eller ett Talan om förbud eller åläggande väcks annars vid Patent- och En sådan talan får väckas av Konsumentombuds- mannen, en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, eller en sam- manslutning av bl.a. konsumenter eller näringsidkare. som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande kan även bli skyldig att betala skadestånd. Den resenär som vill göra sina rättigheter enligt lagen gällande kan vända sig till allmän domstol. Konsumenter har också möjlighet att vän- da sig till för en kostnadsfri prövning av en tvist med en arrangör, en återförsäljare eller någon annan närings- Enligt 21 § lag har tillsyn över att lagen Tillsynen ska utövas så att den inte vållar större kostnad eller olä- genhet än som är nödvändigt. I förarbetena till bestämmelserna anförs att det får ankomma på att inom ramen för de befogen- heter som lagen ger avgöra hur tillsynen lämpligast bör utformas. förutsätts att tillsynen omfattar bl.a. informationsreglerna, reglerna om hur avtal ska träffas samt utformningen och tillämpningen av avtalsvill- Främst får tillsynen betydelse på så sätt att får bättre insyn i resemarknaden och underlag för åtgärder som kan förbättra konsumenternas situation på den marknaden. Verket får bl.a. underlag för marknadsundersökningar och informationsinsatser. heter som verket har att göra känt vilka företag som bryter mot reglerna – t.ex. genom publicering av domar från Patent- och där () eller verket har medverkat – får tillsynen också en viss betydelse i det enskilda fallet, även om tvångs- medel i stor utsträckning saknas (jfr prop. 1992/93:95 s. 54). , eller den som verket utser, har, enligt lag, rätt att göra inspektioner för tillsynen hos arrangörer och återförsäljare och att ta del av alla handlingar som behövs för tillsynen. återförsäljare har en skyldighet att lämna de upplysningar om verksam- heten som begärs för tillsynen. Den arrangör eller återförsäljare som inte tillhandahåller handlingar eller lämnar upplysningar kan Konsument- verket förelägga att vid vite fullgöra skyldigheten. har förelagt en arrangör eller en återförsäljare att tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. beslut får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till Regeringen instämmer i utredningens bedömning att reglerna om sank- tioner och tillsyn lag uppfyller direktivets krav. därför i sak i stora delar överföras till den nya lagen. bör dock regleringen ges en annan utformning än lag. inte anses nödvändigt att föreskriva i lagen att tillsynen ska utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet än som är nödvändigt. 2017/18:225 detta ändå gäller följer av 9 § förvaltningslagen (2017:900). lagen kommer vidare till skillnad års lag att innehålla regler om sammanlänkade researrangemang. De nya tillsynsbestämmelserna bör därför gälla i förhållande till näringsidkare generellt och alltså inte bara i förhållande till arrangörer och återförsäljare. lag ger vidare en möjlighet för den som tillsynsmyndigheten utser att göra inspektioner och att ta del av handlingar som behövs för tillsynen. Regeringen bedömer att det inte finns skäl för att överlåta den uppgiften på någon annan. Regeringens förslag: Distansavtalslagen ska inte omfatta avtal som omfattas av bestämmelserna om paketresor i den nya paketreselagen. Sjölagens reglering av rätten att överlåta ett transportavtal ska inte gälla avtal som omfattas av bestämmelserna om paketresor i den nya I marknadsföringslagen ska en hänvisning i en informationsbestäm- melse till paketreselag ersättas med en hänvisning till den Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över utredningens förslag i denna del. Skälen för regeringens förslag: I 2 kap. distansavtalslagen finns be- stämmelser om avtal om varor och icke finansiella tjänster. gäller dock inte för avtal som omfattas av lag (2 kap. 1 § andra stycket 8 distansavtalslagen). Undantaget har sin grund i artikel i konsumenträttighetsdirektivet där det anges att det direktivet inte ska tillämpas på avtal som omfattas av tillämpningsområdet för det tidigare I artikel 27.2 i det nya paketresedirektivet anges att artikel i konsumenträttighetsdirektivet ska ersättas med ett undan- tag för avtal om paketresor enligt det nya paketresedirektivets definition (se avsnitt 5.3.2). I skäl 48 i det nya paketresedirektivet förklaras att enskilda resetjänster som är en del av ett sammanlänkat researrangemang omfattas av konsumenträttighetsdirektivet. Detta gäller dock inte om rese- tjänsterna på något annat sätt är undantagna från konsumenträttig- Med hänsyn till de ändringar av konsumenträttighetsdirektivet som beslutats inom ramen för det nya paketresedirektivet bör det nuvarande undantaget i distansavtalslagen ändras så att avtal som omfattas av bestämmelserna om paketresor enligt den nya paketreselagen omfattas av Det innebär att bestämmelserna i 2 kap. distansavtalslagen kan vara tillämpliga i fråga om resetjänster som ingår i ett sammanlänkat Detta gäller dock givetvis bara under förutsättning att bestämmelserna i övrigt är tillämpliga (t.ex. att det är fråga om en konsument) och att inget annat undantag är tillämpligt. finns i 2 kap. 1 § fjärde stycket distansavtalslagen. 2017/18:225 framgår att i fråga om avtal om transport av personer är bara två bestämmelser som avser de fall då distansavtalet ingås på en webbplats tillämpliga (bestämmelserna finns i 2 kap. 3 § tredje stycket och 2 kap. 9 § den lagen). Ett annat sådant undantag avser ångerrätten i fråga om avtal som avser kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet, servering, catering eller någon annan liknande tjänst, inkvartering, varutransport eller biluthyrning, om näringsidkaren ska tillhandahålla tjänsten på en bestämd dag eller (2 kap. 11 § 12 den lagen). I propositionen Skriftlighetskrav vid telefonförsäljning (prop. 2017/18:129) föreslår regeringen att ett skriftlighetskrav ska gälla vid telefonförsälj- ning av produkter och tjänster som omfattas av distansavtalslagen, när näringsidkaren har tagit initiativ till telefonkontakten. Eftersom avtal om paketresor inte omfattas av distansavtalslagen kommer skriftlighetskravet inte att gälla vid telefonförsäljning av paketresor. Något hinder mot att införa ett sådant krav för paketresor finns inte (se artikel 27 i paketrese- direktivet som ändrar artikel i konsumenträttighetsdirektivet). Frågan har dock inte övervägts av utredningen och det finns därför inte beredningsunderlag att nu föreslå ett sådant krav. Det torde också vara ovanligt att paketresor säljs genom telefonförsäljning på näringsidkarens initiativ. Ingen remissinstans pekar heller på att det finns något problem på området. Regeringen utesluter dock inte att det kan finnas anledning att överväga ett skriftlighetskrav även för paketresor. Regeringen avser att följa frågan. I 15 kap. 8 § första stycket sjölagen (1994:1009) finns vissa begräns- ningar av rätten att överlåta ett transportavtal. Av andra stycket i samma paragraf framgår att första stycket inte gäller när lag om paket- resor är tillämplig på avtalet. Med anledning av att en ny paketreselag nu ersätter lag bör bestämmelsen i andra stycket ändras så att det framgår att första stycket inte gäller när ett avtal omfattas av bestämmel- serna om paketresor i den nya lagen. I 1 § andra stycket marknadsföringslagen anges att bestämmelser om marknadsföring finns paketreselag. Bestämmelsen bör ändras på det sättet att den i stället hänvisar till den nya lagen. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om intygsgivare i bostadsrätts- föreningar och kooperativa hyresrättsföreningar. gälla vem som får ges behörighet som intygsgivare, tillsyn över intygsgivare och disciplinära åtgärder mot intygsgivare. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Innan en bostadsrättsförening upp- låter lägenheter med bostadsrätt måste den upprätta en ekonomisk plan. Planen är en teknisk och ekonomisk beskrivning som ska utgöra underlag för en bedömning av föreningens ekonomiska situation. Den ska vara försedd med intyg från två intygsgivare som ska intyga att uppgifterna i planen är riktiga och att planen framstår som hållbar. Föreningen ska välja intygsgivare bland dem som har gett behörighet att verka som intygsgivare (3 kap. 3 § bostadsrättslagen [1991:614] och 9 § bostadsrättsförordningen [1991:630]). Även s.k. kostnadskalkyler ska förses med intyg från intygsgivare. En kostnadskalkyl kan beskrivas som en preliminär och förenklad ekono- misk plan (prop. 2002/03:12 s. 31). Den upprättas när ett förhandsavtal ska tecknas avseende en framtida upplåtelse av bostadsrätt (5 kap. 3 § bostadsrättslagen). Intygsgivare fyller även en funktion i upplåtelseformen kooperativ hyresrätt. Vid ombildning till kooperativ hyresrätt enligt ägarmodellen krävs det att en ekonomisk plan upprättas. Planen ska förses med intyg från två intygsgivare (4 kap. 3 § lagen [2002:93] om kooperativ hyres- rätt).