prop · H503177 · 2018-03-20 00:00:00 — 2017/18:177 delar, finns i bilaga 4 respektive bilaga 5. Delbetänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Ju2016/04647/L5). I detta lagstiftningsärende behandlar regeringen utredningens förslag gällande bestämmelsen i 6 kap. 13 § . Utredningens andra förslag i delbetänkandet och i slutbetänkandet Ett starkt straffrättsligt skydd mot människohandel och annat utnyttjande av utsatta personer (SOU 2016:70) behandlas i andra lagstiftningsärenden i (Ju2017/09612/L5 respektive prop. 2017/18:123 Det straffrättsliga skyddet mot människohandel och människoexploatering). De ekonomiska konsekvenserna av förslagen har beaktats i budgetpropositionen (se prop. 2017/18:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.8.12). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådets synpunkter behandlas och bemöts i avsnitt 4.2 och 5.3. 4 Behovet av en reform 4.1Bakgrund och allmänna utgångspunkter Det är en grundläggande uppgift för samhället att skydda barn och vuxna mot alla former av sexuella kränkningar. Ett sexuellt övergrepp är ett extremt och oacceptabelt uttryck för bristande respekt för en annan människas självklara rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt Att förebygga och bekämpa dessa brott effektivt förutsätter ett heltäckande och tydligt straffrättsligt skydd, men också ett väl fungerande rättsväsende som har förståelse för och god kunskap i frågor som rör sexualbrott. Inom de brottsbekämpande myndigheterna pågår ett ständigt arbete för att förbättra arbetsmetoderna. finns särskilda utvecklingscentrum som ansvarar för ansvarar UC Väst för sexualbrotten. omfattar att stödja kärnverksamheten i fråga om tillämpning av metoder och utrustning samt att initiera förbättringsåtgärder. är det UC som ansvarar för att bedriva metod- och rättsutveckling inom sexualbrottsområdet. och i dessa frågor i syfte att t.ex. öka kvaliteten i bevissäkringen samt att korta handläggningstiderna. Domstolarna arbetar kontinuerligt med att öka allmänhetens förtroende Åtgärder har t.ex. vidtagits för att säkerställa att parter, målsägande och vittnen får ett bra bemötande och relevant information. Vidare finns på sexualbrottsområdet goda möjligheter till kompetensutveckling för domare. Det har genomförts stora förändringar i straffbestämmelserna om sexualbrotten . Genom en reform gjordes omfattande förändringar av 6 kap. (se prop. 1983/84:105 om ändring i m.m. [sexualbrotten], bet. 1983/84:JuU25, rskr. 1983/84:332, SFS 1984:399). Det ålderdomliga uttrycket sedlighetsbrott slopades och kapitlet fick rubriken ”Om sexualbrott”. Straffbestämmelsen om våldförande upphävdes. Våldtäktsbrottet kom även att omfatta homosexuella övergrepp och gjordes könsneutralt. Skälen till ändringarna var bl.a. att de tidigare bestämmelserna var präglade av äldre tiders moralföreställningar i sexuella frågor och att bestämmelsernas utformning till en del grundades på en föråldrad kvinnosyn. Straffbestämmelserna ändrades därefter , framför allt i syfte att förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas i sexuella sammanhang och att i lagstiftningen ytterligare markera allvaret i övergrepp mot barn (se prop. 1991/92:35 Sexuella övergrepp mot barn, m.m., bet. 1991/92:JuU7, rskr. 1991/92:159, SFS 1991:147, prop. 1992/93:141 om ändring i m.m., bet. 1992/93:JuU16, rskr. 1992/93:220, SFS 1993:207 och prop. 1994/95:2 Ökat skydd för barn Ytterligare åtgärder mot sexuella övergrepp, m.m., bet. 1994/95:JuU5, rskr. 1994/95:58, SFS 1994:1499). Som en del av kvinnofridspropositionen gjordes ytterligare ändringar som trädde 1998 (se prop. 1997/98:55 Kvinnofrid, bet. 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250, SFS 1998:393). Ändringarna innebar bl.a. att våldtäktsbegreppet utvidgades. Det blev också straffbart att underlåta att anmäla eller annars avslöja vissa grövre sexualbrott. Vidare gjordes språket i de centrala bestämmelserna könsneutralt. Genom kvinnofridsreformen infördes också förbudet mot köp av sexuella tjänster. Reformen utgjorde ett viktigt led i arbetet mot ett jämställt samhälle där kvinnor och män har lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Genom de ändringar som gjorts sedan 1984 års reform hade systematiken och sambanden mellan de olika bestämmelserna i 6 kap. delvis gått förlorad. Straffskalorna för de olika brotten korresponderade inte på ett naturligt sätt med varandra och relationen och gränsdragningen mellan olika brott hade ifrågasatts. Straffbestämmelserna om sexualbrott genomgick därför en genomgripande reform . Syftet med reformen var bl.a. att ytterligare förstärka och tydliggöra varje människas absoluta rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande samt att i lagstiftningen på olika sätt lyfta fram och förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utsättas för sexuella kränkningar. Genom reformen utvidgades våldtäktsbrottet i flera avseenden. Begreppet ”sexuellt umgänge” ersattes med ”sexuell handling” i 6 kap. (se prop. 2004/05:45 En ny sexualbrottslagstiftning s. 31–35). Begreppet ”sexuellt umgänge” hade bl.a. kritiserats för att det ansågs föra tankarna till en frivillig och ömsesidig sexualakt mellan två personer. Vidare hade det i praxis ofta lagts stor vikt vid om handlingen haft tillräcklig varaktighet, vilket i sin tur medfört att bedömningarna kommit att bli tämligen tekniska. Begreppet ”sexuell handling” skulle i allt väsentligt ha samma innebörd som ”sexuellt umgänge”, men omfatta något mer. För att bedöma en handling som en ”sexuell handling” var utgångspunkten att det hade förekommit en någorlunda varaktig beröring av den andres könsorgan eller den andres kropp med det egna könsorganet. Till skillnad från tidigare skulle emellertid med det nya begreppet avses även sådana handlingar som inte innefattade en sådan varaktig fysisk beröring. Det krävdes dock även i sådana fall att handlingen hade en påtaglig sexuell prägel och var ägnad att tydligt kränka offrets sexuella integritet (se samma prop. s. 135). För våldtäktsbestämmelsen begränsades tillämpningsområdet på det sättet att den sexuella handlingen skulle ha bestått i samlag eller annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag. Vidare utvidgades våldtäktsbestämmelsen genom att kravet på våld eller hot sänktes så att det överensstämde med hur bedömningen gjordes i praxis, där kravet på våld ansetts uppfyllt redan genom ett fysiskt betvingande av offrets rörelsefrihet. Förändringen ansågs även ligga mer i linje med de fördjupade kunskaper som fanns om hur offer reagerar vid sexuella övergrepp, nämligen att människor som utsätts för våld eller hot ofta inte förmår eller vågar göra motstånd utan i stället medvetet underkastar sig gärningsmannens krav, som en strategi för att överleva övergreppet (se samma prop. s. 43). Enligt den nya bestämmelsen skulle det inte längre krävas hot av det slag som utgör ett s.k. råntvång, dvs. hot om förestående våld mot liv eller hälsa eller annat mer betydelsefullt intresse, utan vara tillräckligt att gärningsmannen framtvingat den sexuella handlingen genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning. Det skulle därmed vara tillräckligt med sådant våld som betecknas våld mot person, till skillnad från tidigare krav på våld å person. Med sådant våld avses t.ex. att gärningsmannen rycker i en annan persons arm, knuffar undan eller håller fast någon. Beträffande hot framhölls att även lindrigare former av hot nu skulle anses tillräckliga för ansvar för våldtäkt. Som exempel angavs att någon tvingar en annan person till samlag genom att börja slå sönder den andres tillhörigheter eftersom agerandet innefattar ett hot om fortsatt skadegörelse. Ett hot kunde också anses föreligga om några hotelser inte uttryckligen uttalats. Förutsättningen var dock att det var fråga om ett hotfullt agerande som uppfyller kraven på ett straffbart hot om brottslig gärning. För straffansvar krävdes inte att offret hade gjort något motstånd. Sammanfattningsvis kan sägas att våldet eller hotet skulle ha varit av sådan karaktär att det utgjort en förutsättning för gärningens genomförande (se samma prop. s. 134 och 135). Dessutom utvidgades bestämmelsen genom att de allvarligaste fallen av sexuellt utnyttjande arbetades in i våldtäktsbestämmelsen. års reform dömdes för sexuellt utnyttjande enligt dåvarande 6 kap. 3 § vid fall av sexuellt umgänge genom att otillbörligt utnyttja att en person befann sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller led av en psykisk störning. föreskrevs straffansvar för våldtäkt för den som med en person genomför ett samlag eller en sexuell handling som är jämförlig med samlag genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund 2017/18:177 av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till Ansvarsbestämmelsen skulle alltjämt bygga på intresset av att skydda personer som på grund av särskilda omständigheter befinner sig i ett hjälplöst tillstånd och därmed saknar förmåga att värna sin sexuella I konsekvens härmed skulle inte samtycke befria från ansvar. Avsikten med att använda verbet genomför var att täcka såväl de situationer där gärningsmannen tagit initiativet till den sexuella handlingen som situationer när offret varit initiativtagare till den. Karakteristiskt för ett hjälplöst tillstånd skulle vara att offret inte kan värja sig eller saknar förmåga att kontrollera sitt handlande (se samma prop. 136–138). Tillämpningsområdet för grov våldtäkt utvidgades vidare något genom Vid bedömande av om brottet är grovt skulle nu särskilt beaktas om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Uttrycket ”om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art” var nytt och innebar att redan en lägre grad av tvång jämfört med vad som var fallet enligt då gällande rätt kunde medföra straffansvar för grovt brott. Ändringen innebär att sådant våld, som i och för sig konstituerar en allvarlig misshandel, men inte uppfyller kraven för grov misshandel, i fortsättningen skulle vara tillräckligt för att bedöma ett brott som grovt. Vidare infördes kvalifikationsgrunden ”om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet” i förtydligande syfte och innebar att en våldtäkt normalt skulle bedömas som grov dels när offret sammantaget utsatts för flera övergrepp som hade utförts av olika personer var för sig och i en följd, dels när fler än en person deltagit i ett övergrepp (se samma prop. 138–140). Genom reformen utmönstrades exemplet att gärningsmannen tillfogat offret en allvarlig skada eller sjukdom liksom att offrets låga ålder skulle Skälen för det var att allvarlig skada eller sjukdom som orsakats offret ändå borde kunna beaktas vid prövningen av om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art. Offrets låga ålder som särskilt rekvisit togs bort med hänvisning till den nya bestämmelsen om våldtäkt mot barn. När det gällde ålderskategorin 15 till kunde det ändå finnas skäl att beakta åldern, vilket i så fall kunde göras vid bedömningen av om våldtäkten utförts med särskild hänsynslöshet eller råhet (se samma prop. s. 139 och 140). I övrigt innebar reform genomgripande förändringar av straffbestämmelserna gällande sexuella övergrepp mot barn. ytterligare förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas i sexuella sammanhang och för att särskilt markera allvaret i sexualbrott som riktar sig mot barn infördes det särskilda straffbestämmelser om bl.a. våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn. för sådana brott utvidgades genom att kravet på tvång togs bort. skärptes förbudet mot köp av sexuella handlingar av barn bl.a. genom att tillämpningsområdet utvidgades till att omfatta köp av sexuella handlingar av barn som sker under andra förhållanden än sådana som utgör rena straffbestämmelse med avseende på utnyttjande av barn för sexuell posering, vilken innebar att skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas för sådant ändamål förstärktes ytterligare. Den utvärdering som gjordes av tillämpningen av sexualbrottsreform visade att skyddet för personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande totalt sett hade förstärkts och tydliggjorts. Dock fanns det fortfarande en del brister i lagstiftningen och tillämpningen av den, vilket föranledde vissa ytterligare förändringar i lagstiftningen. Genom lagändringar utvidgades således tillämpningsområdet för våldtäktsbrottet ytterligare. Utvidgningen innebar att fler fall av sexuella utnyttjanden kriminaliserades som våldtäkt genom att begreppet ”hjälplöst tillstånd” ersattes av det vidare begreppet ”särskilt utsatt situation”. Karaktäristiskt för en särskilt utsatt situation är att offret har klart begränsade möjligheter att freda sin sexuella integritet och undgå ett övergrepp. Som exempel nämndes att offret på grund av en kombination av berusning och sömndrucket tillstånd har begränsade möjligheter att komma undan ett sexuellt övergrepp. Vidare kompletterades den exemplifierande uppräkningen i lagtexten med begreppet ”allvarlig rädsla” för att tydliggöra att även en sådan omständighet kan innebära att offret befinner sig i en särskilt utsatt situation. Avgörande skulle vara hur situationen har tett sig från offrets synpunkt. Att rädslan för att kunna beaktas ska vara ”allvarlig” innebär att det ska vara fråga om en rädsla av kvalificerat slag. Hit räknas t.ex. tillstånd av s.k. frozen fright. Med det kan avses en situation där offret på grund av gärningsmannens beteende, t.ex. att denne plötsligt låser dörren och förändrar karaktär, blir paralyserad av skräck och därför möter övergreppet med passivitet. Att vid allvarlig rädsla förhålla sig helt passiv kan också vara en medveten strategi för att inte bli utsatt för våld (se prop. 2012/13:111 En skärpt sexualbrottslagstiftning s. 27, 112 och 113). Vidare tydliggjordes kränkningens betydelse vid avgränsningen av den sexuella handlingen i våldtäktsbrotten mot både barn och vuxna. Vid bedömningen av vilka andra sexuella handlingar än samlag som ska omfattas av våldtäktsbrotten är det kränkningen vid handlingen som är det avgörande och inte sexualhandlingens tekniska karaktär. Detta förtydligades i lagtexten (se samma prop. s. 34 och 111). En skillnad mellan vuxna och barn i detta avseende är att barn generellt sett är att anse som mer utsatta än vuxna och att det alltid är en kränkning att utsätta ett barn för en sexuell handling. Det är därför inte självklart att bedömningarna i varje enskilt fall kommer att överensstämma eftersom den kränkning som en sexuell handling innebär kan vara att bedöma på olika sätt beroende på om offret är ett barn eller en vuxen person (se samma prop. s. 114). För att ytterligare markera allvaret i sexualbrott som riktar sig mot barn utvidgades tillämpningsområdet för grovt sexuellt övergrepp mot barn. Ändringarna innebar att fler fall än tidigare skulle bedömas som grova brott. Vidare höjdes straffminimum för samma brott från fängelse till fängelse . 4.2En ovillkorlig rätt till sexuell integritet Regeringens bedömning: Gränsen för straffbar gärning bör gå vid om deltagandet i en sexuell aktivitet är frivilligt eller inte. Det bör införas ett särskilt oaktsamhetsansvar för vissa sexualbrott. Kommitténs bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet när det gäller bedömningen att sexualbrottslagstiftningen ska ändras så att gränsen för straffbar gärning ska gå vid om deltagandet i en sexuell aktivitet är frivilligt eller inte är blandat. ombudsmän, , , , , , (), (Nationellt centrum för kvinnofrid), (), , , Amnesty, Brottsofferjouren, ECPAT, Fatta, Fatta man, Föreningen , Kvinnors nätverk, RFSL, , Roks, Stiftelsen , , , Kvinnolobby och Unizon instämmer i bedömningen. Flera remissinstanser, bl.a. , Hovrätten över och , , , , , (), Kvinnofronten och instämmer emellertid inte i kommitténs bedömning. Som främsta skäl mot en sådan reglering lyfts fram av bl.a. , , och att den riskerar att leda till betydande tolkningssvårigheter och bevisproblem samt en osäkerhet kring räckvidden av det straffbara området. Vidare framhåller flera remissinstanser, bl.a. , Hovrätten över och , , , , , () och Kvinnolobby, en risk för ytterligare fokusering på offret under rättsprocessen. De flesta remissinstanser tillstyrker att det bör införas ett särskilt oaktsamhetsansvar för vissa sexualbrott. Några ser dock svårigheter med att införa ett sådant ansvar med en s.k. samtyckesreglering. tillstyrker ett oaktsamhetsansvar, men förespråkar, för det fall en samtyckesbaserad sexualbrottslagstiftning skulle införas, att man avvaktar med att gå vidare med ett oaktsamhetsbrott innan konsekvenserna för straffansvaret av den andra lagstiftningen närmare kan bedömas. En liknande synpunkt framförs av som ställer sig tveksam till att införa ett oaktsamhetsbrott och konstaterar att det straffbara området utvidgas genom de föreslagna förändringarna i övrigt och att det inte i alla delar framstår som klart hur stor utvidgningen är, vilket kan tala för att man bör avvakta innan också ett oaktsamhetsbrott införs. anser att det är befogat att införa ett särskilt oaktsamhetsansvar, men framhåller att det kan utgöra ett alternativ till den föreslagna samtyckeslagstiftningen. ifrågasätter om en kriminalisering av oaktsamhet verkligen är nödvändig och om det inte är tillräckligt att den nedre gränsen går vid ett likgiltighetsuppsåt. Enligt verket är det svårt att överblicka konsekvenserna av införandet av ett oaktsamhetsansvar, särskilt om detta skulle införas som en Verket menar att det risk att fler Prop. gärningar än vad som avsågs från början kommer att kriminaliseras. () tillstyrker förslaget i så måtto att vissa oaktsamhetskriminaliseringar bör införas i 6 kap. , men avstyrker att sådana införs för det fall förslaget om den större reformen skulle genomföras; att till de oklarheter som där redan finns lägga ett oaktsamhetsansvar vore potentiellt förödande ur förslag till samtyckeslagstiftning och motsätter sig ett parallellt införande av ett oaktsamhetsbrott. samtyckeslagstiftningen inte genomförs anser samfundet dock att det finns skäl att överväga införandet av en oaktsamhetsreglering. Flera remissinstanser, bl.a. , , och , tar upp frågan om risken för s.k. nedsubsumering, dvs. att det finns en viss risk för att åklagare och domare ibland kommer att falla tillbaka på oaktsamhetsansvaret i fall där det hade funnits möjlighet att döma en person för uppsåtligt brott. Kvinnolobby och Unizon bör det noga bevakas att förändringen inte leder till mindre allvarliga påföljder generellt. anser emellertid att risken med nedsubsumering varken är så överhängande eller tungt vägande att den skulle föranleda att inte införa ett oaktsamhetsrekvisit. förklarar sig känna viss oro över hur lagstiftningen kan komma att hanteras i praktiken, men att det inte handlar om att gärningspersoner som skulle kunna ha dömts för uppsåtligt brott i stället döms för oaktsamt brott eftersom det ur brottsofferperspektiv är viktigast att gärningspersonen döms. Skälen för regeringens bedömning Gränsen för straffbar gärning bör gå vid om deltagandet i en sexuell aktivitet är frivilligt eller inte Som framgår i avsnitt 4.1 har det gjorts stora förändringar i straffbestämmelserna om sexualbrotten . med såväl den omfattande sexualbrottsreformen som de senaste ändringarna övervägdes bristande samtycke som grund för Vid reform ansågs det inte finnas tillräckliga skäl för att införa en samtyckesreglering och i samband med ändringar gjordes bedömningen att de nackdelar som en sådan reglering skulle innebära inte uppvägdes av fördelarna. Frågan om en samtyckesbaserad lagstiftning har återigen utretts och kommittén gör bedömningen att sexualbrottslagstiftningen bör ändras och ha sin utgångspunkt i om deltagandet i den sexuella aktiviteten är frivilligt Syftet med tidigare reformer har varit att förstärka och tydliggöra varje människas rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt Som Lagrådet konstaterar är det inte självklart att lagstiftningen ska konstrueras med bristande samtycke, eller bristande frivillighet, som grundrekvisit, även när den utgår från rätten till sexuellt Den bakomliggande tanken med den nuvarande regleringen är att den ska träffa fall där samtycke saknas. utgår emellertid från att gärningen har vidtagits genom användande av 2017/18:177 något medel eller utnyttjande av vissa omständigheter. Ett handlande är straffbart som våldtäkt eller sexuellt tvång endast om en sexuell handling har tvingats fram med hjälp av våld eller hot eller genom att offrets särskilt utsatta situation har utnyttjats på ett otillbörligt sätt. Även om en sådan reglering fångar in de flesta situationer där samtycke saknas innebär den inte en heltäckande reglering och omfattar inte sådana fall där en sexuell handling har utförts mot en person som inte vill delta i den sexuella aktiviteten, men där det inte har förekommit något våld eller hot och målsäganden inte heller har ansetts befinna sig i en särskilt utsatt situation Av den praxisgenomgång kommittén gjort har det bl.a. framkommit att situationer där gärningsmannen har överrumplat målsäganden med en oönskad sexuell handling liksom fall där målsäganden har bemött en sådan handling med passivitet har bedömts som sexuellt ofredande trots att den sexuella handlingen bestått i samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. Även kunskapen om hur offer för sexualbrott reagerar på sexuella övergrepp talar för att lagen bör utgå från en bristande frivillighet i stället för användande av något medel eller utnyttjande av Regeringen delar därmed inte Lagrådets uppfattning om ett bristande rättsligt behov av att införa en lagstiftning som bygger på frivillighet. En lagstiftning som utgår från att gärningen har vidtagits genom användande av något medel eller utnyttjande av vissa omständigheter ger inte heller med tillräcklig tydlighet uttryck för att sexuellt umgänge ska bygga på ömsesidighet och frivillighet från de En lagstiftning som har sin utgångspunkt i om deltagandet i en sexuell aktivitet är frivilligt eller inte sänder däremot ett tydligt och normativt budskap och kan på så vis påverka människors värderingar. Regeringen har förståelse för de farhågor om ett ökat fokus på målsäganden som framförs av flera remissinstanser. samtycke förelegat, som kan förväntas vid en lagstiftning som tar sin utgångspunkt i om deltagandet varit frivilligt eller inte, förekommer emellertid ofta i mål om sexualbrott och prövas enligt den Vidare kan konstateras att i rättegångar om sexualbrott måste det med nödvändighet ställas frågor som av de flesta uppfattas som mycket integritetskänsliga. En följd av en lagstiftning där frågan om ett deltagande var frivilligt eller inte är central kan snarare bli ett ökat fokus på gärningsmannen. Domstolarna kommer vilja veta vad som fick den tilltalade att tro att den sexuella handlingen var önskad av Med den utformning lagstiftningen föreslås få minimeras också risken för ett ökat fokus på målsäganden, se vidare avsnitt 5.3 och 5.4 där det redogörs för de relevanta bestämmelsernas utformning och I sammanhanget bör också nämnas att kommittén bl.a. genom att jämföra med andra länder som infört samtyckesbaserad lagstiftning såsom och , kommit fram till att fokuseringen på målsäganden inte ökar till följd av en sådan reglering. Det är sammanfattningsvis regeringens, liksom flera remissinstansers, uppfattning att en modern sexualbrottslagstiftning tydligt bör ge uttryck för att en sexuell handling mot någon som inte deltar frivilligt innebär en