prop · H50389 · 2018-02-20 00:00:00 — Utredningen har påpekat att det i ett tidigare utredningssammanhang har uppmärksammats att det befintliga författningsstödet för att möjliggöra att uppgifter från en registerkontroll lämnas till en utländsk myndighet är oklart (jfr Ds 2006:20 s. 66). Utredningen har därför föreslagit att säkerhetsskyddslagen bör kompletteras med en sekretessbrytande bestämmelse som tar sikte på det slag av uppgifter och ärenden som det här är fråga om. Regeringen delar utredningens bedömning. Det behöver således införas en sekretessbrytande bestämmelse i den nya säkerhetsskyddslagen som innebär att uppgifter som omfattas av sekretess enligt OSL och som har kommit fram vid registerkontroll eller särskild personutredning i ett ärende om underlag för säkerhetsprövning kan Prop. 2017/18:89 lämnas ut till en annan stat eller mellanfolklig organisation. utgör en sådan föreskrift som avses i 8 kap. 3 § 1 OSL. Utgångspunkten är att en uppgift, för vilken sekretess gäller enligt OSL, inte får röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation. Av nämnda bestämmelse framgår att undantag kan medges för det fall att uppgiftslämnandet har reglerats särskilt i lag eller förordning. Det kan dock förekomma att uppgifter som kommit fram vid registerkontroll av olika skäl är olämpliga att delge en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation. Det bör därför ställas upp ett förbehåll om att uppgifterna får lämnas ut endast om utlämnandet är förenligt med svenska intressen. 11Tystnadsplikt vid deltagande i säkerhetskänslig verksamhet Regeringens förslag: Den som på grund av anställning eller på annat sätt deltar eller har deltagit i säkerhetskänslig verksamhet får inte obehörigen röja eller utnyttja säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att placering i säkerhetsklass ska vara en förutsättning för tystnadsplikten. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. och , tillstyrker förslaget om införande av en bestämmelse om tystnadsplikt. Vissa remissinstanser, bl.a. , , och , avstyrker förslaget att placering i säkerhetsklass ska vara en förutsättning för tystnadsplikten. och anför att tystnadspliktsförhållandena för privatanställda och offentliganställda bör vara så lika som möjligt. framför vidare att även säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i informationssäkerhetsklassen begränsad bör omfattas av tystnadsplikten. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats tidigare föreslår regeringen att den nya lagen ska gälla i alla verksamheter som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd (säkerhetskänslig verksamhet). Sekretess innebär ett förbud mot att röja en uppgift som omfattas av sekretess, vare sig det sker muntligen eller genom att lämna ut handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter. Sekretess innebär också ett förbud mot att utnyttja sekretessbelagda uppgifter utanför den verksamhet i vilken sekretess gäller för uppgiften. Den personkrets som är bunden av tystnadsplikt och sekretess är i första hand de som är anställda vid organ som ska tillämpa OSL (se 2 kap. 1 § OSL). Fysiska personer som agerar som uppdragstagare åt sådana organ anses vara knutna till verksamheten på ett sådant sätt att de också är bundna av offentlighetsprincipen och bestämmelserna om tystnadsplikt och sekretess (RÅ 1996 ref. 25). myndighet kan också ingå avtal eller annan överenskommelse om tystnadsplikt för uppgifter som omfattas av sekretess enligt OSL. sådant förfarande kan tillämpas när en myndighet inom ramen för säkerhetsskyddad upphandling anlitar externa leverantörer. Utredningen har i sitt förslag till ny säkerhetsskyddslag föreslagit en kompletterande bestämmelse till OSL om tystnadsplikt. innebär att den som på grund av anställning eller på annat sätt deltar eller har deltagit i en säkerhetskänslig verksamhet inte obehörigen ska få röja eller utnyttja vad han eller hon då fått veta om säkerhets- Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det bör införas en bestämmelse om tystnadsplikt. Uppgifter av det slaget bör ha samma skydd oavsett i vilken verksamhet som uppgifterna finns. I fråga om bl.a. anställda vid myndigheter gäller redan enligt OSL förbud att obehörigen röja eller utnyttja motsvarande uppgifter. i enskild verksamhet finns även i flera andra regleringar. kompletterande bestämmelse om tystnadsplikt finns t.ex. i 16 § elbered- skapslagen (1997:288). Den lagen innehåller bestämmelser om elbered- skapsåtgärder avseende elproducenter, elhandelsföretag och nätföretag som ska syfta till att förebygga, motstå och hantera sådana störningar i elförsörjningen som kan medföra svåra påfrestningar på samhället. Bestämmelsen om tystnadsplikt innebär ett förbud för den som på grund av bestämmelser i elberedskapslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen har fått kännedom om bl.a. förhållanden som är av betydelse för totalförsvaret eller för rikets säkerhet i övrigt att obehörigen röja eller utnyttja uppgifterna. En liknande bestämmelse finns i 29 § skyddslagen (2010:305). Där föreskrivs ett förbud för skyddsvakter att bl.a. obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon, på grund av ett uppdrag enligt skyddslagen, fått veta om förhållanden av betydelse för totalförsvaret eller annars för säkerhet. om tystnadsplikt som tar sikte på bl.a. förhållanden av betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt finns i 7 kap. 1 § lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Också i 11 kap. 65 § (2010:900) finns en liknande bestämmelse som bl.a. avser förhållanden av betydelse för försvar. Flera remissinstanser, t.ex. , , Riksgälds- kontoret och , avstyrker utredningens förslag att en förutsättning för tystnadsplikten ska vara placering i säkerhetsklass. Regeringen delar den kritik som framförts av remissinstanserna och anser att placering i säkerhetsklass inte bör vara en förutsättning för Det finns ingen anledning att göra skillnad på tystnads- pliktsförhållandena för privatanställda och offentliganställda. föreslagna paragrafens utformning kommer utan den angivna förutsättningen om placering i säkerhetsklass även att vara i överens- stämmelse med andra liknande bestämmelser. Det ska beaktas att brott mot tystnadsplikten är straffsanktionerat genom 20 kap. 3 § . Eventuella negativa konsekvenser av att införa en straffsanktionerad tystnadsplikt måste därför ställas mot de intressen som förbudet avser att Krav måste också ställas på precision och förutsebarhet på det Prop. 2017/18:89 straffbara området. Vidare ska beaktas hur tystnadsplikten förhåller sig till Av 7 kap. 3 § 1 TF och 5 kap. 3 § YGL följer att meddelarfriheten är inskränkt om ett uppgiftslämnande är straffbart som bl.a. spioneri, grovt spioneri eller grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott. Regeringen anser att hänsynen till skyddet av för viktiga säkerhetsintressen väger tungt. Dessutom är tillämpningsområdet för en bestämmelse av det slag som här är i fråga begränsat. Tystnadsplikten är inte avsedd att träffa annat än uppgifter som avser det för nationen mest skyddsvärda. Den redovisade exemplifieringen av tystnadspliktsbestämmelser visar att enskilda verksamheter inom bl.a. elsektorn genom annan reglering omfattas av en tystnadsplikt som tar sikte på liknande uppgifter. Tystnadsplikt bör därför gälla även för den som deltar eller har deltagit i sådan verksamhet som här är i fråga. Tystnadsplikten bör avse alla slag av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter, dvs. omfatta såväl uppgifter som har betydelse för säkerhet som uppgifter som omfattas av internationella säkerhetsskyddsåtaganden. Regeringen föreslår även fler bestämmelser om tystnadsplikt, se avsnitt 8.3.10. Regeringens förslag: För och dess myndigheter ska endast bestämmelserna om säkerhetsskyddsklasser, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg i den nya säkerhetsskyddslagen gälla. , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet ska den nya lagen gälla i sin helhet, men regeringen ska få besluta om undantag från andra bestämmelser i lagen än de som gäller säkerhetsskyddsklasser, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Försvarsmakten bedömer att säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningens bestämmelser bör gälla i sin helhet även för , eftersom det i finns sådana skyddsvärden att förlust av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter kan ge mycket allvarliga konsekvenser för . anser att lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bör ses över i sin helhet. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande säkerhetsskyddslagen gäller endast i viss angiven utsträckning för och dess myndigheter och för . Det handlar bl.a. om bestämmelserna om placering i säkerhetsklass och om registerkontroll. Säkerhetsskyddsförordningen gäller inte för . begränsad utsträckning för . När det gäller finns det bestämmelser om säkerhetsskydd även i lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Den lagen, som kompletteras med föreskrifter, har nuvarande säkerhetsskyddslag som förebild. motsvarande sätt även föreskrifter om säkerhetsskydd i . I de särskilda regleringarna om säkerhetsskydd för respektive finns i stor utsträckning en reglering som svarar mot den som finns i den nuvarande säkerhetsskyddslagen. regleringarna stämmer överens med de grundprinciper som säkerhets- skyddslagen ger uttryck för. Utredningen har i betänkandet föreslagit att stora delar av gällande bestämmelser om säkerhetsskyddslagens tillämplighet i fråga om och ska föras över till förslaget om en ny säkerhetsskyddslag utan någon ändring i sak. bestämmelser om placering i säkerhetsklass föreslås emellertid, utöver vad som gäller enligt nuvarande säkerhetsskyddslag, att även den föreslagna bestämmelsen om säkerhetsskyddsklasser ska gälla för dessa Även bestämmelserna om säkerhetsintyg för internationella behov föreslås gälla för och . har invänt mot utredningens förslag och ansett att den nya regleringen bör gälla i sin helhet även för med hänsyn till de skyddsvärden som finns där. anser att lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bör ses över i sin helhet. Regeringen kan förstå den kritik som framförs och att man kan ifrågasätta lämpligheten av att det inte finns likvärdiga krav på säkerhetsskydd i alla Några närmare skäl för den gällande ordningen – där säkerhetsskyddslagen endast delvis gäller för och – redovisas inte i förarbetena till säkerhetsskyddslagen 1995/96:129 s. 73 och 89). Regeringen anser dock att den reglering som finns för , bl.a. genom föreskrifter, är tillräcklig. Samma sak gäller för utlandsmyndigheterna där kan ge föreskrifter och vägledning för att uppnå en enhetlig hantering inom När det gäller kan det med anledning av de genomgripande förändringar av regleringen om säkerhetsskydd som nu föreslås finnas behov av att överväga om ytterligare ändringar ska göras i Det saknas dock beredningsunderlag för att i nu förevarande lagstiftningsärende göra andra ändringar än de som utredningen har Regeringen kan komma att återkomma i frågan. Det finns vidare, som utredningen konstaterat, ett behov av en smärre justering i nuvarande reglering när det gäller säkerhetsskyddet i Enligt 32 § säkerhetsskyddslagen får undantagen från lagens tillämpning i fråga om avse andra bestämmelser i lagen än sådana som gäller registerkontroll. avser dock undantagen andra bestämmelser än sådana som Undantaget för fick den utformningen i enlighet med Lagrådets förslag (prop. 1995/96:129 s. 135). Lagrådet remitterade förslaget avsåg undantaget för , på samma sätt som undantaget för , endast registerkontroll. rimligt att anta att regeringens möjlighet att föreskriva om undantag från Prop. 2017/18:89 lagens tillämpning för borde ha fått en motsvarande om- fattning, dvs. exkludera samtliga bestämmelser om säkerhetsprövning och inte enbart de som handlar om registerkontroll. Den slutsatsen är också i linje med 2 § säkerhetsskyddsförordningen som anger i vilka avseenden säkerhetsskyddslagen gäller för . När det gäller vilka bestämmelser som inte ska omfattas av regeringens rätt att föreskriva om undantag för bör därför säkerhetsprövning anges i stället för registerkontroll. 13 Tillsyn och föreskrifter Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer ska utöva tillsyn över säkerhetsskyddet hos myndigheter och andra som den nya säkerhetsskyddslagen gäller för. Den myndighet som regeringen bestämmer får utöva tillsyn över säkerhetsskyddet hos leverantörer som en verksamhetsutövare har träffat säkerhetsskyddsavtal med. I den nya lagen upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om verkställighet. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) ska ta över det tillsynsansvar som länsstyrelserna har gentemot vissa enskilda verksamheter och Säkerhetspolisens tillsynsansvar för kommuner och landsting. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, däribland , , Kommuner och Landsting (SKL), i , och Kammarrätten i ställer sig negativa till förslaget att MSB ska överta tillsyns- ansvar från länsstyrelserna och Säkerhetspolisen. Andra remissinstanser, främst länsstyrelser och kommuner, tillstyrker förslaget. framför att myndigheten har ett utpekat sektorsansvar för den ekonomiska sektorn enligt krisberedskapsförordningen (2006:942). Myndigheten ser en risk för överlappning mellan olika tillsynsuppdrag inom den finansiella sektorn. En utredning skulle närmare behöva beakta aktuella närliggande regleringar inom den finansiella sektorn. Till skillnad från utredningen anser ett antal remissinstanser, däribland Säkerhetspolisen, , , och , att det är nödvändigt att införa sanktioner i lagstiftningen. Ett stort antal remissinstanser påtalar vikten av rådgivning, stöd och utbildning från Säkerhetspolisen, Försvarsmakten och de säkerhetsskydds- stödjande myndigheterna. Majoriteten av remissinstanserna berör inte förslaget om föreskrifter i sina remissvar. Skälen för regeringens förslag Tillsyn ska ske på huvudsakligen samma sätt som Ansvaret för tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen är uppdelat mellan flera myndigheter. Säkerhetsskyddet kontrolleras av Försvarsmakten när det gäller och Försvarshögskolan samt de myndigheter som hör till Försvarsdepartementet. I fråga om övriga myndigheter förutom Justitiekanslern kontrolleras säkerhetsskyddet av Säkerhetspolisen. Säkerhetsskyddet hos bolag, föreningar och stiftelser samt enskilda kontrolleras av , Transport- styrelsen och inom verksamhetsområdena elförsörjning, flygtransport och elektronisk kommunikation. Aktörer som är verksamma inom andra områden än dessa kontrolleras av i det län där bolaget, stiftelsen eller föreningen har sitt säte. Utredningen benämner genomgående dessa myndigheter som har visst ansvar för tillsyn som säkerhetsskyddsstödjande myndigheter. Utmärkande för dessa är att de genom sin branschkunskap ska ha en stödjande och rådgivande roll inom sektorn. Utöver dessa myndigheters tillsynsansvar ska alla myndigheter som ingår säkerhetsskyddsavtal med anbudsgivare och leverantörer kontrollera säkerhetsskyddet hos motparten. Vidare gäller att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten har exklusiv möjlighet att kontrollera säkerhetsskyddet hos de aktörer som i första hand ligger under övriga myndigheters tillsynsansvar. Sådan tillsyn ska utföras i samråd med de säkerhetsskyddsstödjande myndigheterna. Utredningen konstaterar att formerna för tillsynen av säkerhetsskyddet i väsentliga avseenden avviker från hur offentlig tillsyn normalt är ordnad. framhålls att tillsynen på området har ett stort inslag av råd och stöd till verksamhetsutövarna. Utredningen stannar därför vid be- dömningen att det inte finns tillräckliga skäl för att förändra tillsynens inriktning och genomförande. Däremot föreslår utredningen att MSB ska ta över tillsynsansvaret för kommuner och landsting från Säkerhetspolisen och även länsstyrelsernas ansvar för enskilda verksamheter som inte hör till övriga säkerhetsskyddsstödjande myndigheters tillsynsområden. Utredningen har inte heller lämnat något förslag om att tillsynsmyndig- heterna ska få möjlighet att besluta om sanktioner mot den som inte sköter sitt säkerhetsskyddsarbete. Som motivering för detta ställningstagande anför utredningen att en omfattande förändring av tillsynen skulle innebära kostnader och andra konsekvenser och att det inte finns ett så tydligt behov av sanktioner som kan motivera sådana konsekvenser. Ett skäl för att avvakta med sanktioner är enligt utredningen att det är svårt att förutsäga i vilken omfattning enskilda verksamheter kommer att omfattas av en reformerad säkerhetsskyddslag. Utredningen öppnar dock för att frågan kan behöva övervägas . I betänkandet konstateras vidare att det finns aspekter som kan tala mot införandet av sanktioner. Utredningen anför t.ex. att det är viktigt att det finns goda förutsättningar för samverkan mellan myndigheter och enskilda verksamheter. Om brister i säkerhetsskyddet skulle kunna medföra åtgärder som t.ex. varningar och vitessanktionerade åtgärdsförelägganden, kan det enligt utredningen få till följd att benägenheten att på eget initiativ ta upp brister med den myndighet som kontrollerar säkerhetsskyddet påverkas negativt. Som konstateras i de inledande avsnitten av denna proposition är behovet stort av ett förbättrat säkerhetsskydd hos såväl offentliga som enskilda verksamhetsutövare. Den nya säkerhetsskyddslagen utvidgar i viss mån kraven på offentliga aktörer och kommer också på ett tydligare sätt att omfatta enskilda verksamheter. Som utredningen har konstaterat är det svårt att förutsäga hur många enskilda verksamhetsutövare som kommer att vara skyldiga att tillämpa lagstiftningen. Det kan dock konstateras att antalet verksamheter som har betydelse för säkerhet, och som drivs i enskild regi, har ökat i takt med privatiseringen av offentlig verksamhet. Det innebär sammantaget med den snabba digitaliseringen av samhället att det kan antas att verksamheter med central betydelse för säkerhet även kommer att drivas av enskilda aktörer. Att tillsynen över såväl offentliga som enskilda verksamhetsutövare även framöver fungerar på ett tillfredsställande sätt är därför mycket angeläget. Ett flertal remissinstanser har ställt sig kritiska till utredningens förslag både när det gäller tillsynsstrukturen och bedömningen att det inte bör införas sanktioner i lagstiftningen. När det gäller sanktioner anser t.ex. Säkerhetspolisen att sanktioner mot vissa enskilda verksamheter skulle vara ett viktigt verktyg för att inskärpa vikten av säkerhetsskydd. När det gäller tillsynsstrukturen är många remissinstanser kritiska till att flytta länsstyrelsernas och delar av Säkerhetspolisens tillsynsansvar till MSB, medan andra remissinstanser tillstyrker det förslaget. Vissa remiss- instanser anser också att även andra myndigheter bör få uppdrag som säkerhetsskyddsstödjande myndigheter, t.ex. anger att även fjärrvärme-, naturgas- samt olje- och drivmedelsförsörjningen är skyddsvärd och bör ha en säkerhetsskyddsstödjande myndighet. Regeringen har mot den bakgrunden beslutat att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå dels ett system med sanktioner i säkerhets- skyddslagen, dels hur en ändamålsenlig tillsyn ska vara utformad (dir. 2017:32). I direktiven till utredningen (Utredningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor) konstaterar regeringen att avsaknaden av sanktioner i säkerhetsskyddslagen mot den verksamhetsutövare som brustit i sitt säkerhetsskyddsarbete riskerar att medföra mindre följsamhet hos de aktörer som omfattas av lagstiftningen. Den risken gör sig inte minst gällande eftersom den nya lagstiftningen i viss mån kommer att innebära hårdare krav på förebyggande åtgärder och att den på ett tydligare sätt kommer att rikta sig mot enskilda aktörer. En situation där avsaknaden av sanktioner i säkerhetsskyddslagen resulterar i att verksamhetsutövare inte vidtar nödvändiga säkerhetsskyddsåtgärder skulle vara skadlig för säkerhet. Regeringen anser därför att en ny säkerhetsskyddslag bör kompletteras med en möjlighet att utfärda sanktioner mot aktörer som brister i sitt säkerhetsskyddsarbete. När det gäller frågan om tillsyn konstateras i direktiven att det bl.a. mot bakgrund av de remissynpunkter som framkommit över betänkandet En ny säkerhetsskyddslag finns anledning att på nytt utreda vilka myndigheter som bör ha uppgifter att utöva tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen. Även ett införande av sanktionsmöjligheter medför ett behov av att se över tillsynsstrukturen eftersom det också innebär att tillsynens karaktär behöver förändras från dagens inriktning mot rådgivning och stöd till tillsyn i en mer traditionell mening. Uppdraget ska redovisas . 2017/18:89 I avvaktan på förslag från utredningen bedömer regeringen att nuvarande tillsynsstruktur bör bestå. Även i den nya säkerhetsskyddslagen bör det därför tas in en upplysning om att tillsyn över säkerhetsskyddet hos myndigheter och andra som lagen gäller för ska utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Tillsyn av leverantörer som har ingått säkerhetsskyddsavtal Tillsynsarbetet ska bedrivas gentemot den som direkt har att tillämpa säkerhetsskyddslagen. En närliggande fråga är hur säkerhetsskyddet hos leverantörer som utför arbete baserat på ett säkerhetsskyddsavtal ska kontrolleras. I fråga om säkerhetskänslig verksamhet gäller att en verksamhetsutövare som ingått ett säkerhetsskyddsavtal ska underrätta Säkerhetspolisen om detta och om ett säkerhetsskyddsavtal upphört att gälla. Som framgår av avsnitt 9.1 föreslås att detta även finns med i den nya regleringen. I avsnittet föreslås att även enskilda verksamhetsutövare ska kunna ingå säkerhetsskyddsavtal och kontrollera att avtalen efterlevs hos motparterna. Tillsynsmyndigheterna föreslås även kunna utöva tillsyn över dessa enskilda verksamhetsutövare och bistå med råd och stöd till enskilda inför ingående av säkerhetsskyddsavtal enligt den nya lagen. Förfarandet med att det är den enskilda verksamhetsutövaren som kontrollerar att bestämmelserna i säkerhetsskyddsavtalet upprätthålls hos motparten innebär dock en viss minskad statlig kontroll på området jämfört med . Det finns därför skäl att ge Säkerhetspolisen och Försvarsmakten möjlighet att utöva tillsyn direkt mot sådana enskilda aktörer som har ingått säkerhetsskyddsavtal med verksamhetsutövare som omfattas av lagen. Som framgått av avsnitt 5.1 kan en leverantör som svarar för t.ex. driftstjänster åt ett flertal myndigheter genom sitt samlade engagemang anses bedriva säkerhetskänslig verksamhet. Vid större koncentrationer av uppdrag kan detta gälla även om de enskilda uppdragen inte omfattas av säkerhetsskyddsavtal. I dessa fall ska den nya säkerhetsskyddslagen vara direkt tillämplig på leverantören av driftstjänsterna. Rådgivande och stödjande insatser i form av bl.a. utbildning Ett stort antal remissinstanser har framfört att det bör framgå av lagstiftningen att tillsynsmyndigheterna ska svara för utbildning i säkerhetsskydd och att behovet av en strukturerad utbildning är stort. Regeringen instämmer i att utbildning är en mycket viktig faktor för att höja kunskapsnivån generellt om vikten av ett grundläggande säkerhets- skyddsarbete. Här har tillsynsmyndigheterna en viktig roll att fylla. MSB och Säkerhetspolisen har redan tagit initiativ på området.