prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Det är föräldrarna som får avgöra hur pass långtgående information som ska lämnas. Med anledning av vad anför bör det framhållas att den föreslagna skyldigheten att informera barnet tar sikte på just det faktum att barnet är adopterat. Någon laglig skyldighet att lämna information utöver detta föreskrivs alltså inte. Det ligger emeller- tid i sakens natur att ett barn som får kännedom om att han eller hon är adopterad har frågor som adoptivföräldrarna måste vara beredda på att hantera. Som bl.a. framhåller anknyter frågan om föräld- rarnas skyldighet att upplysa barnet om att barnet är adopterat till en rad andra frågor. Bland annat aktualiseras frågan om s.k. öppna adoptioner, dvs. adoptioner där den adopterade har kontakt med de ursprungliga föräldrarna. Öppna adoptioner är inte reglerade i . Den svenska lagstiftningen hindrar dock inte att föräldrarna och adoptivföräldrarna kommer överens om att barnet kan ha kontakt med de ursprungliga föräldrarna efter adoptionen (jfr Ds 2001:53 s. 92 f.). Flera remissinstan- ser tar upp frågan om stöd och hjälp till adopterade som vill söka sitt ursprung. Denna fråga ligger också utanför ramen för detta lagstiftnings- ärende. Detsamma gäller frågan om sekretess för uppgifter om adoption i folkbokföringsregistret och i allmän domstol. 2017/18:121 8 8.1Adoption bygger på frivillighet Det är en grundläggande princip i svensk rätt att en adoption är frivillig. Det innebär att regelverket bygger på att barnets föräldrar och den som ansöker om adoption som utgångspunkt är överens om att en adoption ska ske. Enligt 4 kap. 5 a § krävs i regel föräldrarnas sam- tycke om den som sökanden vill adoptera är . Samtycke behövs dock inte av den som lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort. Detta innebär att en förälder som är vårdnadshavare i princip har vetorätt i adoptionsärendet medan en förälder utan del i vårdnaden inte har det. Reglerna om krav på föräldrarnas samtycke kan sägas ge uttryck för en avvägning mellan å ena sidan värdet av att adoptioner som är till barnets bästa kommer till stånd och å andra sidan föräldrarnas rättigheter. Inställningen hos en förälder som inte är vårdnadshavare ska beaktas vid bedömningen av om adoptionen är lämplig och barnets föräldrar ska i regel få tillfälle att yttra sig oavsett om de har del i vårdnaden eller inte (se avsnitt 7.1 och 11.2.2). Ursprungligen ansågs kravet på samtycke innebära att samtycket skulle lämnas till ett visst bestämt adoptivförhållande (NJA II 1932 s. 439 f.). anses det dock räcka att samtycket avser adoption som sådan (jfr prop. 1970:186 s. 33 och rättsfallet NJA 1940 s. 690). Samtycket behöver alltså inte ta sikte på att adoptionen ska genomföras av just den person som senare adopterar barnet. Den förälder som har lämnat sitt samtycke till adoption kan återkalla det i ett senare skede, även i högre rätt efter överklagande (se rättsfallen NJA 1973 s. 62 och NJA 2006 s. 505). Regeringens förslag: Vid adoption av ett barn ska det även fortsätt- ningsvis krävas att en förälder som är vårdnadshavare samtycker till Det ska även fortsättningsvis inte krävas samtycke från den förälder som inte är vårdnadshavare. Det som gäller för en förälder som är vårdnadshavare ska gälla även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller någon annan som enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Regeringens bedömning: Det bör inte inom ramen för detta lag- stiftningsärende övervägas ytterligare åtgärder i syfte att främja sam- förståndslösningar om nationell adoption. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte ett krav på samtycke från någon som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. En sådan person omfattas i stället av utred- ningens särskilda lagvalsbestämmelse (se avsnitt 8.3). bedömningen att det bör utvecklas arbetssätt för att främja samförstånds- lösningar i frågor om adoption för att underlätta nationella adoptioner när det är till barnets bästa. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. flera tingsrätter och , tillstyrker eller invänder inte mot förslaget om att vetorätten för vårdnadshavare behålls. Organisationen för vuxna adop- terade och fosterbarn och Forum för Familjevård anser att samtycke bör krävas även från en förälder som inte är vårdnadshavare om det inte finns särskilda skäl. för mänskliga rättigheter anser att en adoption aldrig ska kunna ske utan samtycke från föräldrarna, oavsett om de är vårdnadshavare eller inte. framför synpunkter på hur samtyckesregeln är uppbyggd. När det gäller bedömningen att det bör utvecklas arbetssätt för att främja nationella adoptioner är remissutfallet blandat. Några remiss- instanser, bl.a. , och , instämmer i bedömningen. ifrågasätter bedömningen med hänvisning till risken för intresse- konflikter och ställer sig frågande till hur samförståndslösningar som rör adoption skulle kunna se ut. Enligt saknas det underlag för att utveckla arbetssätt för att främja samförståndslösningar eftersom det inte är tillräckligt utrett vad som bidrar till att underlätta adoptioner. Myndigheten för internationella adoptionsfrågor (numera Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd), , Kommuner och Landsting och Förbundet efterfrågar alla ytterligare analys om nationella adoptioner, bl.a. om kopplingen mellan vårdnadsöverflyttning och adoption. Skälen för regeringens förslag och bedömning Vårdnadshavarens vetorätt bör behållas En förutsättning för att en adoption ska kunna beslutas är i regel att en förälder som är vårdnadshavare lämnar sitt samtycke. Frågan om huru- vida kravet på vårdnadshavares samtycke bör lättas upp har aktualiserats främst i samband med diskussioner om värdet av att barn som är place- rade i familjehem adopteras. I används vårdnadsöverflyttning i stor utsträckning för att uppnå trygghet och stabilitet i tillvaron för barn som är familjehemsplacerade. I vissa andra länder används i stället adoption för att uppnå detta. Det har i olika sammanhang framförts att nationella adoptioner borde ske i fler fall, särskilt när det gäller barn som placeras i familjehem som spädbarn eller som har varit placerade i familjehem . I samband med detta har det gjorts gällande att kravet på vårdnadshavarens samtycke hindrar att fler adop- tioner kan komma till stånd. Som redovisas ovan är kravet på föräldrar- nas samtycke en grundläggande del i adoptionslagstiftningen, vilket hänger samman med att adoption i svensk rätt är en frivillig åtgärd. En adoption är mycket ingripande och kan inte upphävas på annat sätt än genom en ny adoption. Enligt regeringens uppfattning måste det därför krävas mycket starka skäl för att överge kravet på samtycke. Det bör i detta sammanhang hållas i minne att vetorätten redan är begränsad eftersom den endast gäller vårdnadshavare (se nedan). Utredningen kommer till slutsatsen att det saknas stöd för att just för- äldrarnas vetorätt är anledningen till det låga antalet adoptioner av barn i och föreslår ingen förändring av kravet på samtycke från en för- älder som är vårdnadshavare. Ingen remissinstans invänder mot denna bedömning. Inte heller tvångsvårdsutredning (SOU 2015:71) gör en annan bedömning. Den utredningen konstaterar att det i , där möjligheten till tvångsadoption har funnits , genom- förs endast ett trettiotal adoptioner av samhällsvårdade barn med eller utan samtycke och att det i uppges ha genomförts totalt tio adoptioner enligt den lagstiftning om tvångsadoption som infördes . Detta ska jämföras med att i genomsnitt 24 familjehemsplacerade barn har adopterats i (SOU 2015:71 s. 674 f.). Regeringen anser mot denna bakgrund att det inte finns tillräckliga skäl för att möjliggöra adoption mot vårdnadshavarens vilja i syfte att få till stånd fler nationella adoptioner i samband med familjehemsplaceringar. Vårdnadshavarens vetorätt bör därför behållas. Det bör alltså även fortsättningsvis i regel krävas samtycke till adoption från den förälder som är vårdnadshavare. Regeringen återkommer i avsnitt 8.3 till möjligheten att i vissa undantagsfall besluta om adoption utan samtycke. Föräldrar som inte är vårdnadshavare För att kunna besluta om adoption krävs enligt nuvarande ordning inte samtycke från föräldrar som saknar del i vårdnaden. Ett par remiss- instanser, däribland Organisationen för vuxna adopterade och foster- barn, anser att det bör finnas ett krav på samtycke även från dessa föräl- drar. Regeringen anser att en ordning som tillåter adoption utan samtycke från en förälder som inte är vårdnadshavare i förening med att inställ- ningen hos den föräldern beaktas vid bedömningen av om adoptionen är lämplig möjliggör nyanserade bedömningar utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Som utredningen konstaterar skulle ett utökat krav på samtycke i dessa fall sannolikt förutsätta att det införs större möjligheter att adoptera mot förälderns vilja om adoptionen skulle vara till barnets bästa. En ordning där en förälder som inte är vårdnadshavare ges en oinskränkt rätt att mot barnets bästa förhindra ett adoptionsbeslut måste nämligen betraktas som olämplig (se Ds 2001:53 s. 85). I prakti- ken skulle utökade möjligheter till adoption mot vårdnadshavarens vilja därför sannolikt inte skilja sig så mycket från den ordning som redan gäller . Det är regeringens uppfattning att nuvarande ordning på ett ändamålsenligt sätt tillgodoser de olika intressen som behöver beaktas. Det finns med hänsyn till detta inte anledning att omvärdera ordningen att det inte krävs samtycke från en förälder som inte är vårdnadshavare. I avsnitt 11.2.2 behandlas frågan om föräldrars rätt att yttra sig i adoptions- ärendet. En omdisponering av samtyckesparagrafen Som redovisas i avsnitt 8.3 finns det undantag från kravet på en förälders samtycke. Enligt såväl den gällande paragrafen om samtycke som utred- ningens förslag avser ett av dessa undantag situationen att föräldern inte är vårdnadshavare. Det finns dock nackdelar med att konstruera paragra- fen på det sättet. Utredningens förslag innebär, som advokat- samfund påpekar, att det först i paragrafens andra stycke står klart att samtycke krävs endast från en förälder som är vårdnadshavare. Rege- ringen anser att paragrafen bör formuleras om och att huvudregeln i stället bör vara att ett barn inte får adopteras utan samtycke från en förälder som är vårdnadshavare. I detta ligger att det inte finns något krav på samtycke från en förälder som inte är vårdnadshavare. Detta stämmer i sak överens med utredningens förslag men underlättar enligt regeringen tillämpningen av bestämmelserna. Den föreslagna ordningen innebär att de undantag som redovisas i avsnitt 8.3 gäller endast i förhållande till en förälder som är vårdnadshavare. Enligt 4 kap. 5 a § andra stycket ska samtycke inhämtas från en särskilt förordnad vårdnadshavare om var och en av föräldrarna lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort. Enligt regeringens bedömning bör det även fortsättningsvis krävas samtycke till adoption från en sådan vårdnads- havare. Som utredningen föreslår bör bestämmelsen formuleras om så att det blir tydligt att ett barn inte får adopteras utan den särskilt förordnade vårdnadshavarens samtycke (se även Ds 2001:53). Om ett barn saknar föräldrar finns det normalt anledning att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Frågan om adoption aktualiseras vanligtvis först i ett senare skede. Den föreslagna formuleringen innebär dock att kravet på samtycke inte innebär hinder mot att ett beslut om adoption fattas utan att en särskilt förordnad vårdnadshavare först har utsetts (jfr rättsfallet RH 1996:50). Som framgår av avsnitt 8.3 föreslår utredningen att frågan om för- äldrarnas samtycke vid adoption av ett barn med hemvist i en annan stat ska avgöras av lagen i barnets hemviststat. Utredningen föreslår att denna lagvalsregel ska gälla även för någon som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe i barnets ursprungsstat. I avsnitt 8.3 gör regeringen bedömningen att de svenska reglerna om samtycke ska gälla även om barnet har sin hemvist i en annan stat. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det för de internationella situationerna behövs en reglering för de fall någon annan har övertagit ansvaret för barnet. Kravet på samtycke bör därför även gälla en person som enligt lag eller sedvänja i en annan stat har trätt i föräldrarnas ställe och därmed har ställning som vårdnads- havare för barnet i den andra staten (jfr prop. 2004/05:136 s. 26). Även om det i detta sammanhang inte är möjligt att i träda i föräldrar- nas ställe på annat sätt än genom att förordnas som särskilt förordnad vårdnadshavare, kan det, som Lagrådet förordar, finnas anledning att tydliggöra det i lagtexten. Pågående arbete om nationella adoptioner Både adoptionsutredning och tvångsvårdsutredning ger stöd för att det kan finnas anledning att aktualisera frågan om adoption i fler fall än som görs . Utredningarna kommer fram till att det bör utvecklas arbetsmetoder för att främja samförståndslösningar. tvångsvårdsutredning konstaterar att socialnämnden, inom ramen för nu- 2017/18:121 varande regler, har en viktig roll att bemöta föräldrar på ett professionellt sätt om de önskar adoptera bort sitt barn. Den utredningen konstaterar även att det är viktigt att familjehemsföräldrar kan få information om vilka möjligheter som finns att i frivilliga former adoptera det placerade barnet och få stöd i en sådan process (SOU 2015:71 s. 676 f.). Inom pågår arbete med revideringar av olika relevanta publika- tioner i syfte att bland annat uppmärksamma möjligheten till adoption. Frågan övervägs vidare inom ramen för regeringens arbete med den sociala barn- och ungdomsvården. I detta arbete ingår även att överväga om det finns anledning att i utveckla arbetet med s.k. öppna adoptioner. Mot denna bakgrund finns det inte anledning för regeringen att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga ytterligare åtgärder i syfte att främja samförståndslösningar om adoption. 8.3Undantag från kravet på samtycke Regeringens förslag: Det ska även fortsättningsvis finnas vissa möj- ligheter att besluta om adoption utan en vårdnadshavares samtycke. Samtycke ska inte krävas från den som befinner sig på okänd ort eller som är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Det införs därutöver en möjlighet till undantag från samtycke om det finns synnerliga skäl. De undantag som gäller från kravet på samtycke från en förälder som är vårdnadshavare ska gälla även i förhållande till en särskilt för- ordnad vårdnadshavare eller någon annan som enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningens förslag om undantag vid psykisk störning innefattar inte situa- tionen att någon är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av ett annat liknande förhållande. Utredningen föreslår inte heller något undantag vid synnerliga skäl utan föreslår i stället att frågor om samtycke till adoption från en förälder och den som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe vid internationella adoptioner ska prövas enligt lagen i barnets ursprungsstat, dock inte om det saknas regler om adoption i den staten. Utredningen föreslår inga undantag från kravet på samtycke från en särskilt förordnad vårdnadshavare. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. Förbundet är positivt till att utländsk rätt ska tillämpas beträffande föräldrarnas sam- tycke vid internationell adoption. anser däremot att frågan om föräldrarnas samtycke till adoptionen ska prövas enligt svensk lag. anför att det är viktigt att personer med psykisk ohälsa inte utesluts från eller fråntas sitt för- äldraskap på ett sätt som är missgynnande. Ombudsmannen instämmer i att det avgörande för undantagets tillämpning bör vara om personen är varaktigt förhindrad att samtycka. anser att det inte bör krävas samtycke om en förälder av annan orsak än psykisk störning är förhindrad att lämna samtycke. Skälen för regeringens förslag Personer som befinner sig på okänd ort eller är förhindrade att samtycka på grund av psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande Enligt nuvarande ordning krävs inte samtycke från en förälder som lider av en allvarlig psykisk störning eller befinner sig på okänd ort (4 kap. 5 a § andra stycket ). Dessa undantag har – med vissa modifieringar – gällt sedan adoptionsreglerna infördes (se NJA 1917 II s. 485 f.) och utredningen anser att de ska behållas. Det skulle kunna hävdas att undantagen inte längre behövs eftersom de avser situationer då överflyttning av vårdnaden kan ske på den grunden att personen är var- aktigt förhindrad att utöva vårdnaden (se 6 kap. 8 a § ). Om vårdnaden förs över till en särskilt förordnad vårdnadshavare, krävs inget samtycke från föräldern för att en adoption därefter ska kunna genomföras. Det kan dock finnas situationer då en förälder lider av en psykisk sjukdom eller befinner sig på okänd ort men frågan om vård- nadsöverflyttning av någon anledning inte har aktualiserats. Så kan t.ex. vara fallet om barnet och föräldern har sin hemvist i ett annat land. Det finns enligt regeringens uppfattning därför alltjämt behov av undantag från kravet på förälders samtycke. Som redovisas nedan anser Förbundet att undan- taget för den som befinner sig på okänd ort används i för stor utsträck- ning vid internationell adoption och regeringen föreslår en särskild undantagsbestämmelse som tar sikte på sådana situationer. Det finns i övrigt inget som tyder på att möjligheten till undantag har kommit att an- vändas för att få till stånd adoption i strid med en förälders vilja. Mot denna bakgrund anser regeringen att undantaget för situationen då för- äldern befinner sig på okänd ort bör finnas krav. En viss förändring bör däremot göras när det gäller undantaget vid psykisk störning. För att understryka att det ska finnas ett orsakssamband mellan tillståndet och oförmågan att lämna samtycke finns det anledning att formulera om undantaget något och ersätta begreppet störning med sjukdom (jfr prop. 2015/16:180 s. 71 f. angående motsvarande bestäm- melse i lagen [2016:1013] om personnamn). Regeringen anser vidare att undantaget bör utvidgas så att det omfattar inte enbart psykisk sjukdom utan även andra liknande förhållanden. Som påpekar finns det situationer då en förälder kan vara varaktigt förhindrad att lämna samtycke utan att det beror på en psykisk sjukdom. Det kan t.ex. röra sig om en förälder som drabbas av en allvarlig trafikskada. Genom att undantaget gäller endast om personen som en följd av tillståndet är varaktigt förhindrad att samtycka begränsas undantagets räckvidd till fall då tillståndet inte är övergående. På så sätt uppnås enhetlighet i för- hållande till undantagen från samtyckeskravet i fråga om den som sökan- den vill adoptera (se avsnitt 7.3 och prop. 1980/81:112 s. 12). Ett mot- svarande tillägg har föreslagits tidigare (Ds 2001:51). Utredningen anför att situationer av detta slag i stället bör kunna lösas genom att föräldern fråntas vårdnaden varefter en adoption kan genomföras utan hans eller hennes samtycke. Regeringen ser dock inte skäl att behandla dessa situationer annorlunda än situationer då föräldern lider av en psykisk sjukdom. Här kan även nämnas att den förklarande rapporten till Europarådskonvention anger att undantag från kravet på samtycke 2017/18:121 kan avse bl.a. att personer är oförmögna (incapable) att lämna samtycke. När motsvarande undantag infördes avseende kravet på barnets samtycke påpekades att en särskild garanti ligger i den domstolsprövning som krävs vid alla adoptioner (a. prop. s. 7). Detta gör sig gällande även för föräldrar och regeringen bedömer att risken för missbruk är mycket begränsad. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att samtycke inte ska behöva inhämtas från en förälder som är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Svenska krav på samtycke ska gälla även vid internationell adoption Utredningen föreslår att frågor om föräldrarnas samtycke till adoptionen vid internationell adoption ska prövas enligt lagen i barnets ursprungs- stat. Bakgrunden är de problem som kan uppstå när utredningen av barnets förhållanden genomförs i barnets ursprungsstat och det är den statens myndigheter eller en adoptionssammanslutning som inhämtar och sammanställer samtycken från barnets föräldrar. I en sådan situation kan det inträffa att de inhämtade samtyckena inte uppfyller de krav som ställs i svensk lag. Utredningen pekar på att det kan vara svårt och i vissa fall socialt förödande för barnets föräldrar om adoptionsutredningen behöver kompletteras i efterhand med nya samtycken från dem. En motsvarande ordning har beslutats i (Lov 16. nr 48 och prop. 88 L [2016–2017]). Ett förslag som motsvarar utredningens förslag har presenterats tidigare (Ds 2001:53 s. 88). Förutsättningarna för det förslaget var dock inte desamma som de förutsättningar som är aktuella . I promemorian föreslogs nämligen att kravet på föräldrarnas samtycke skulle utvidgas och omfatta även en förälder som inte är vårdnadshavare, vilket bedömdes kunna få besvärande konsekvenser vid internationella adop- tioner. Som regeringen konstaterar ovan är det inte aktuellt att utvidga kravet på samtycke i 4 kap. . Mot den bakgrunden framstår det också som mindre angeläget att införa en särreglering för de inter- nationella adoptionerna. Att svensk lag bör tillämpas i alla fall då svensk domstol är behörig att pröva en adoptionsansökan hänger bl.a. samman med att adoptions- ärenden är indispositiva (se avsnitt 11.2.1 och 15.4). Genom att svensk lag tillämpas i alla adoptionsärenden som beslutas i gäller samma krav för alla adoptioner. Utredningens förslag innebär att olika krav skulle ställas beroende på varifrån barnet kommer. När tillträdde uppmärksammades att det just när det gäller föräldrarnas samtycke finns en risk för att lagen i ursprungs- staten inte stämmer överens med svenska regler och att det i ett sådant fall kan finnas anledning för den behöriga svenska myndigheten att vägra ge sitt tillstånd enligt konventionen (prop. 1996/97:91 s. 67 f.). Trots detta fann regeringen alltså inte anledning att då föreslå några undantag från kraven i 4 kap. – t.ex. avseende föräldrarnas samtycke – ens i de fall adoptionen sker inom ramen Haag- konvention. Att nu införa ett allmänt undantag som innebär att frågan om samtycke ska följa lagen i ett annat land är enligt regeringen problema- tiskt av flera skäl. Det finns till att börja med en risk för att det skulle uppstå problem att få fram tillförlitlig och fullständig information om ursprungsstatens lag- stiftning och praxis beträffande kravet på samtycken och att bedöm- ningen därför skulle göras utifrån felaktiga utgångspunkter. Brister i ut- redningen om innehållet i ursprungsstatens lag riskerar att drabba barnet och föräldrarna. Detta är särskilt problematiskt eftersom adoptioner till sin natur är definitiva. Vidare kan den föreslagna lagvalsregeln leda till svåra gränsdragningar. Utredningen föreslår att utländsk rätt inte ska tillämpas om det i ursprungsstaten saknas bestämmelser om adoption. Utredningen anför även att svenska bestämmelser kan behöva tillämpas om det visserligen finns regler om adoption men dessa inte är tillämpliga i förhållande till alla religiösa grupper. När det gäller såväl sådana gräns- dragningar som frågor om innehållet i och tolkningen av utländsk rätt kan domstolen komma att bli beroende av påståenden från parterna eller adoptionsorganisationer och det lämpliga i detta kan ifrågasättas. Ursprungsstatens samtyckesreglering kan vidare visa sig vara tveksam ur ett svenskt perspektiv.