prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Rege- ringen återkommer till den frågan i författningskommentaren. 12.2Adoption av eget barn och omadoption Regeringens förslag: De särskilda bestämmelserna i om adoption av eget barn och omadoption ska tas bort. Bestämmelsen om rättsverkningarna av en adoption ska förtydligas så att den omfattar även omadoption. Den som har adopterats ska anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare föräldrar. Efter en styvbarnsadoption ska den som har adopterats anses som makarnas eller sambornas gemensamma barn. Lag eller annan författning som tillägger släktskapet mellan barn och förälder rättslig betydelse ska tillämpas på den som har adopterats och hans eller hennes adoptivförälder. Undantaget för om något annat är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur ska behållas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att den särskilda bestämmelsen om rättsverk- ningarna av omadoption behålls. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser är positiva till eller invänder inte mot förslagen. är tveksam till för- slaget att ta bort undantagen avseende adoption av eget barn. Förbundet anser att undantaget från regeln att ett adoptivbarn anses som barn till adoptivföräldrarna i stället för sina tidigare föräldrar i fall då det är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur bör tas bort. Skälen för regeringens förslag Adoption av eget barn Särskilda bestämmelser om möjlighet till adoption av eget barn fanns adoptionslag. Med eget barn avses i detta sammanhang ett barn som sökanden är genetisk men inte rättslig förälder till. Situationen som avses är att sökanden har adopterat bort sitt barn och vill ”adoptera tillbaka” det. Ursprungligen avsåg regleringen barn utom äktenskap. Dessa barn hade inte samma rättsliga ställning som barn som föddes inom äktenskapet och det ansågs att möj- ligheten till adoption av eget barn i många fall innebar en förbättring för de s.k. oäkta barnens ställning. Vidare ansågs adoption kunna erbjuda en möjlighet för en kvinna att ta hand om ett oäkta barn utan att det behövde bli känt att barnet var hennes eget (se NJA II 1917 s. 476 f.). har barn som föds utom äktenskap samma rättsliga ställning som barn som föds inom äktenskap och samhällets uppfattning om för- äldraskap har förändrats. Trots detta finns det fortfarande vissa sär- bestämmelser om adoption av eget barn i . Bland annat gäller vid adoption av eget barn inte kravet på att den som vill adoptera ska ha fyllt (4 kap. 1 §). Vidare får en make adoptera ensam om adoptionen avser ett eget barn (4 kap. 3 §). Redan Förmynderskaps- utredningen föreslog att de särskilda bestämmelserna om adoption av eget barn skulle tas bort. Utöver att hänvisa till att skillnaden i rättsligt hänseende mellan barn födda i och utom äktenskapet hade slopats konstaterade den utredningen att det, sedan infört stark adoption, är oegentligt att tala om adoption av eget barn när en biologisk förälder vill ”ta tillbaka” ett bortadopterat barn (SOU 1989:100 s. 162 f.). Med regeringens förslag att 25-årsgränsen ska ersättas med en generell 18-årsgräns (avsnitt 12.1) finns det inte längre behov av undantag från ålderskravet vid adoption av eget barn. Regeringen anser att det inte heller finns behov av en möjlighet för en make att adoptera ensam på den grunden att adoptionen avser ett eget barn. Som redovisas i avsnitt 6 är utgångspunkten att makar endast får adoptera gemensamt och detta föreslås gälla även för sambor. Regeringen ser inga bärande skäl för att tillåta en make (eller sambo) att adoptera ensam i denna situation. En adoption utsläcker rättsförhållandet till de tidigare föräldrarna, vilket i den nu aktuella situationen är adoptivföräldrarna. Redan av den anled- ningen är det rimligt att en adoption inom ett äktenskap eller samboskap genomförs av paret tillsammans. Möjligheten att genomföra en adoption utan makens eller sambons medverkan på den grunden att det rör sig om ”eget barn” bör därför tas bort. Om det undantagsvis inträffar att en person adopterar bort ett barn och sedan vill ”adoptera tillbaka” barnet, bör alltså de allmänna adoptionsreglerna vara fullt ut tillämpliga. I avsnitt 16 tar regeringen upp frågan om behov av ändringar i socialförsäkrings- balken och föräldraledighetslagen (1995:584) med anledning av att begreppet adoption av eget barn utmönstras. Omadoption och rättsverkningarna av adoption Med omadoption avses adoption av någon som är adopterad. Möjligheten till omadoption infördes som slutligt övergick från svaga till starka adoptioner och möjligheten att häva en adoption av- 2017/18:121 skaffades. När dessa förändringar infördes konstaterades att det visser- ligen inte borde råda någon större tvekan om att särskilda regler som rör adoptivföräldrar blir tillämpliga på de nya adoptivföräldrarna efter en omadoption (numera 4 kap. 7 § ). infördes dock en särskild bestämmelse om att all verkan av en adoption upphör vid en omadoption. Vidare infördes särskilda tillägg i bestämmel- serna om förfarandet vid adoption för att tydliggöra att dessa vid om- adoption gäller adoptivföräldrarna i stället för de biologiska föräldrarna 1970:186 s. 31 f.). I 4 kap. finns mot denna bak- grund särbestämmelser om omadoption som gäller förutsättningarna för styvbarnsadoption (4 kap. 3 §), krav på samtycke från föräldrar (4 kap. 5 a §) och vem som ska höras i adoptionsärendet (4 kap. 10 §). sig inte om undantag från vad som annars gäller utan om att förtydliga att det som gäller vid adoption gäller även vid omadoption. Enligt den gällande paragrafen om rättsverkan av en omadoption upp- hör verkan av en adoption när det gäller adoptivbarnets ställning i för- hållande till adoptivföräldern och dennes släktingar om adoptivbarnet adopteras av någon annan än adoptivförälderns make (4 kap. 7 §). ringen anser att denna paragraf med dagens synsätt är överflödig. mera görs ingen generell skillnad mellan adopterade barn och andra barn och mellan adoptivföräldrar och andra föräldrar. När man talar om en adopterad persons föräldrar avses adoptivföräldrarna. rättsverkningarna av en adoption bör formuleras om så att den omfattar även omadoptioner (i 4 kap. 8 § används begreppet biologiska föräldrar). Den bör även få en modernare språklig utformning. I linje med Lag- rådets synpunkt bör bestämmelsen dock utformas i närmare anslutning till den gällande lagtexten än som föreslogs i lagrådsremissen. har adopterats ska anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare föräldrar. Om en make eller sambo har adopterat den andra makens eller sambons barn, ska den som har adopterats dock anses som makarnas eller sambornas gemensamma barn. författning som tillägger släktskapet mellan barn och förälder rättslig betydelse ska tillämpas på den som har adopterats och hans eller hennes Detta innebär ingen ändring i sak men tydliggör att adoption och omadoption är likvärdiga och den särskilda paragrafen om rättsverkningarna av omadoption kan utgå. Inte heller i övrigt anser regeringen att de särskilda bestämmelserna om omadoption fyller en funktion och de bör därför inte föras över till det nya 4 kap. . I stället ska det som gäller för adoption i övrigt tillämpas även vid adoption av någon som är adopterad. Förbundet tar upp frågan om de undantag som gäller från huvudregeln om adoptionens rättsverkningar. ovan gäller inte huvudregeln om något annat är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur. En särskild reglering avseende adoptiv- barn är mycket ovanligt. Det finns i bl.a. socialförsäkringsbalken, föräldraledighetslagen och lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Undantaget för situationer då något annat följer av rättsförhållandets natur syftar bl.a. på ett adoptivbarns rätt att få frågor om faderskap prö- vade enligt 1–3 kap. (jfr prop. 1971:143 s. 77 f.). samlag med avkomling och samlag med syskon enligt 6 kap. 7 § brotts- balken kan vidare inte begås inom ramen för ett adoptivförhållande 2004/05:45 s. 83). Regeringen konstaterar att det alltså finns Prop. 2017/18:121 behov av att i vissa fall undanta adoptivförhållanden från lagstiftning som rör föräldraskap eller tillämpa särskilda regler, t.ex. när det gäller faderskap och föräldraskap i och vissa sociala förmåner. Det finns inte möjlighet att inom ramen för detta lagstiftningsärende göra en översyn av straffbestämmelserna om samlag med avkomling och samlag med syskon. Eftersom det alltså fortfarande finns särbestäm- melser i fråga om adoptivförhållanden bör undantagen i bestämmelsen om adoptionens rättsverkningar inte ändras. Som utredningen konstaterar tillåter Europarådskonvention omadoption bl.a. om det rör sig om styvbarnsadoption eller om den tidig- are adoptionen har upphört eller upphör genom omadoptionen (artikel 8). Enligt den förklarande rapporten ger artikeln uttryck för principen att ett barn kan tillhöra endast en familj. Alla svenska adoptioner är starka adoptioner, vilket innebär att det rättsliga förhållandet till de tidigare för- äldrarna avslutas genom adoptionen. Mot den bakgrunden delar regering- en utredningens bedömning att den möjlighet till omadoption som finns i det svenska regelverket stämmer överens med konventionen. Ersättning i samband med adoption Regeringens förslag: En ansökan om adoption ska inte heller fram- över få bifallas om det från någon sida har getts eller utlovats ersätt- ning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. sådant avtal om ersättning eller underhåll ska vara utan verkan. Förbudet mot ersättning vid adoption skärps genom att reglerna om underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp ska tas bort. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det är en grundläggande princip att adoption inte får ske mot betalning. Handel med barn ska under inga omständigheter få förekomma och är ett av de länder som arbetar aktivt med dessa frågor. Principen om att adoption inte får ske mot ersättning kommer till uttryck i (artikel 21), 1993 års (artikel 4) och Europarådskonvention (arti- kel 17). Enligt 7 kap. 2 § är det straffbart att vid annans adoption av ett barn utverka samtycke eller tillstånd till adoption, bl.a. genom att utlova eller ge otillbörlig ersättning. Enligt 4 kap. 6 § andra stycket får en adoptionsansökan inte bifallas om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll (se vidare SOU 2016:11 s. 554 f.). ringen anser att denna ordning bör gälla även fortsättningsvis. förtydliga att avtal om ersättning i strid med förbudet alltid är utan verkan bör bestämmelsen dock omformuleras något. Den syn på ersättning i samband med adoption som nuvarande lag- stiftning ger uttryck för har inte alltid gällt. att ersättning lämnades eller utfästes vid adoption. När ett förbud mot er- sättning senare infördes behölls en möjlighet att lämna bidrag till barnets underhåll i form av ett engångsbelopp (se NJA II 1923 s. 496 f.). 2017/18:121 hållsbidrag lämnas genom att det inbetalas till socialnämnden eller ut- fästs på visst sätt. ska köpa en livränta för pengarna (4 kap. 6 § andra stycket ). Enligt utredningens under- sökningar används bestämmelsen inte och utredningen bedömer att den är obsolet. Redan mot den bakgrunden finns det anledning att överväga om undantaget bör tas bort. Det finns även principiella invändningar mot undantaget. Bestämmelsen om underhåll i form av ett engångsbelopp avser visserligen inte ersättning till adoptivföräldrarna utan underhåll till barnet. Det kan dock ifrågasättas om det är lämpligt att det finns en möj- lighet att lämna pengar till barnets underhåll i samband med en adoption. Regeringen anser mot den här bakgrunden att möjligheten att lämna underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp bör tas bort. På så sätt understryks ytterligare att en grundläggande förutsättning i svensk adop- tionslagstiftning är att adoption inte får ske mot ersättning. Förbudet mot betalning vid adoption innebär inte att en adoption inte kan vara förenad med kostnader. En internationell adoption kan innebära tämligen stora kostnader för sökanden för bl.a. avgifter, översättning och resor. För att förhindra att ekonomiskt svaga grupper utestängs från möjligheten att adoptera och att underlätta att adoptivbarn får syskon infördes regler om adoptionsbidrag (prop. 1988/89:3). Adoptions- bidraget höjdes 2017 från till per barn (21 kap. 2 § socialförsäkringsbalken och prop. 2016/17:1 utg. omr. 12 s. 9). 13.1 Regelverket kring internationell adoption Med internationell adoption avses att en eller två personer med hemvist i adopterar ett barn som har sin hemvist i ett annat land (jfr 1 § lagen [1997:192] om internationell adoptionsförmedling). Den som vill genomföra en internationell adoption ska enligt 4 § första meningen lagen om internationell adoptionsförmedling anlita en auktori- Det är Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd som avgör frågor om auktorisation och som har tillsyn över de auktoriserade sammanslutningarna (5 §). auktoriserade adoptionssammanslutningar i . I enstaka fall av adoption som avser släktingbarn eller där det annars finns särskilda skäl får adoption ske utan medverkan av en auktoriserad sammanslutning (4 § andra meningen). Detta kallas enskild adoption. familjerätt och föräldraskapsstöd ska i sådana fall pröva om förfarandet är godtagbart innan barnet lämnar ursprungslandet. Enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453) får ett barn som har sin hemvist utomlands inte tas emot i syfte att adopteras utan socialnämn- Ett medgivande ska inhämtas innan barnet lämnar den stat där barnet har sin hemvist. Medgivande får lämnas endast om den som ansöker är lämpad att adoptera. grund (artikel 5 a) men gäller oavsett om adoptionen sker från ett land som har tillträtt konventionen eller inte (jfr även artikel 10 Europarådskonvention angående utredningen . 2017/18:121 inför en adoption). Kravet på medgivande gäller vidare oavsett om adoptionen förmedlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning eller om det rör sig om en enskild adoption. Att prövningen tar sikte på sökan- dens lämplighet hänger samman med att det vid medgivandeprövningen vanligtvis ännu inte är känt vilket barn som adoptionen kommer att avse. Utöver kravet på medgivande gäller att socialnämnden, när ett visst barn har föreslagits för adoption, ska pröva om adoptionsförfarandet ska få fortsätta (6 kap. 14 § socialtjänstlagen). Om en internationell adoption avser ett barn med hemvist i en stat som har tillträtt ska även bestämmelserna i den konventionen tillämpas. Myndigheten för familjerätt och föräldraskaps- stöd är centralmyndighet enligt konventionen. Som framgår av avsnitt 4 finns det flera olika beslutsvägar vid inter- nationell adoption. fattas adoptionsbeslutet i ursprungsstaten och ibland fattas det i . Oavsett var beslutet fattas gäller kraven i socialtjänstlagen och lagen om internationell adoptionsförmedling. Internationella adoptioner av barn från andra länder till blev vanliga . har dock an- talet internationella adoptioner stadigt minskat. Detta beror bl.a. på att välståndet i flera tidigare ursprungsstater har ökat och att man på många håll i världen har fått bättre förutsättningar att själva ta om hand barn som behöver nya föräldrar. Det minskade antalet internationella adoptio- ner beror även på att de alternativ till adoption som finns för ofrivilligt barnlösa personer i , t.ex. assisterad befruktning, används i ökad omfattning. genomfördes 240 internationella adoptioner via de auktoriserade adoptionssammanslutningarna. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd behandlade 21 ansökningar om tillstånd till enskild adoption. Regeringens förslag: Vid medgivandeprövningen ska socialnämnden göra en samlad bedömning av sökandens lämplighet. Vid den bedöm- ningen ska särskilt beaktas –sökandens kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov och den planerade adoptionens innebörd, –sökandens personliga egenskaper och sociala nätverk, –sökandens ålder och hälsotillstånd, och –stabiliteten i relationen, om ett medgivande söks av makar eller sambor. Regeringens bedömning: Det bör inte införas en övre åldersgräns för medgivande att ta emot ett barn för internationell adoption. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår en annan utformning av bestämmelsen om medgivande till internationell adoption. Vidare föreslår utredningen att ett medgivan- 2017/18:121 de att ta emot ett barn för internationell adoption inte ska få lämnas om sökanden eller sökandena vid ansökningstillfället har fyllt . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slagen eller invänder inte mot dem, däribland , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , , och ett antal kommuner. tillstyrker förslaget om en övre åldersgräns men anser att det bör förtydligas att bedömningen av sökandens lämplighet måste utgå från barnets behov av omvårdnad, trygghet och god fostran. De remiss- instanser som är positiva till förslaget om en övre åldersgräns framför bl.a. att förslaget innebär att förutsebarheten ökar och att bedömningen i olika kommuner kan väntas bli mer enhetlig. kommun är visserligen positiv till en övre åldersgräns men anser att undantagen från bestämmelsen bör vara mer omfattande än vad utred- ningen föreslår. är också positiv till förslaget men pekar på vikten av att en individuell bedömning alltid görs. Många remissinstanser är kritiska eller avstyrker förslaget om en åldersgräns, däribland , , Barnombuds- mannen, , Kommuner och Landsting, Förbundet , och Ensamstående adoptivföräldrars förening. Bland de argument som anförs mot förslaget kan nämnas att det är svårt att fastställa en övre gräns eftersom hälsan varierar mellan olika personer, att förslaget innebär mindre flexibilitet och att en reglering utan övre åldersgräns ger mer utrymme att ta hänsyn till åldersskillnaden mellan sökanden och barnet. anser att förslaget innebär en obefo- gad skillnad mellan internationella och nationella adoptioner och att behovet av en övre åldersgräns kan ifrågasättas. anser att det behöver utarbetas riktlinjer till hjälp för bedömningar. Förbundet föreslår att positiva beslut om med- givande att ta emot ett barn för internationell adoption ska kunna över- klagas för barnets räkning. Myndigheten för internationella adoptions- frågor (numera Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd) fram- för synpunkter angående vad som händer om ett medgivande ändras av kammarrätten. Skälen för regeringens förslag och bedömning Som redovisas i avsnitt 13.1 får ett barn med hemvist utomlands inte utan socialnämndens medgivande tas emot i syfte att adopteras. Den som vill genomföra en internationell adoption måste alltså först få ett medgivan- de. Medgivande får lämnas endast om sökanden är lämpad att adoptera. Lämplighetsbedömningen ska göras med beaktande av samtliga omstän- digheter som är avgörande för adoptionen (prop. 2003/04:131 s. 59). Vid bedömningen ska dock särskild hänsyn tas till sökandens kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov och den planerade adoptionens innebörd, sökandens ålder, hälsotillstånd, personliga egenskaper och Sökanden ska vidare ha deltagit i en av kommunen anvisad föräldrautbildning inför adoption. En övre åldersgräns bör inte införas Utredningen föreslår att ett medgivande att ta emot ett barn för inter- nationell adoption inte ska få lämnas om sökanden eller sökandena för ansökan har fyllt . Åldersgränsen ska enligt förslaget inte gälla om barnet har en personlig anknytning till sökanden eller om det annars finns särskilda skäl. Som skäl för att införa en övre ålders- gräns anför utredningen att det ökar förutsebarheten och enhetligheten i bedömningen av sökandens lämplighet. Utredningen föreslår inte att åldersgränsen ska finnas i 4 kap. utan i socialtjänstlagen. Begränsningen skulle alltså gälla endast vid internationell adoption. Regeringen anser att åldersgränser är en typ av generell begränsning som bör undvikas i adoptionslagstiftningen eftersom den inte främjar en nyanserad och ändamålsenlig bedömning i det enskilda fallet. Som Barn- ombudsmannen noterar anger om åldersgränser för dem som adopterar som exempel på något som begrän- sar tillämpningen av principen om barnets bästa. Frågan är om det trots detta finns skäl för en övre åldersgräns vid just internationell adoption. När adoptionsreglerna infördes övervägdes behovet av föreskrifter om viss åldersskillnad mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera. Bedömningen gjordes dock att åldersskillnaden i stället är en aspekt som domstolen får ta hänsyn till vid bedömningen av om adoptionen är lämp- lig. En övre åldersgräns diskuterades inte, vilket sannolikt har sin grund i dåtidens uppfattning att det var lämpligast att en person fick adoptera först när det stod klart att han eller hon inte själv kunde få barn. Den lägsta åldern för sökanden bestämdes dock till med hänvisning till att en högre minimiålder ofta skulle omöjliggöra adoption av egna utom- äktenskapliga barn (se NJA II 1917 s. 475 f. och 489). Synen på sökandens ålder vid adoption har förändrats . Uppfattningen är inte längre att adoption bör komma i fråga först när sökanden har uppnått en sådan ålder att det står klart att han eller hon inte längre själv kan få barn. rör diskussionen främst frågan vid vilken ålder sökanden bör anses vara för gammal för att vara lämpad att adoptera. Ett skäl att beakta sökandens ålder vid adoption är att adoptivföräldern under åtskilliga år framåt behöver ha styrka och flexi- bilitet att möta barnets behov. Som Kommuner och Landsting anför är variationen mellan olika personer dock stor när det gäller s.k. biologisk ålder. Ålder och hälsa bör mot denna bakgrund ses i ett sammanhang. Det finns även ett värde i att åldersstrukturen i adoptiv- familjer inte skiljer sig alltför mycket från åldersstrukturen i andra familjer (prop. 2003/04:131 s. 60 f.). Som påpekar blir människor föräldrar senare i livet, vilket innebär både att allt äldre personer axlar föräldrarollen och att åldersstrukturen i familjer förändras. Samhällets syn på vilken ålder som är lämplig för föräldraskap och adoption och föräldrars ålder i förhållande till barnets bästa förändras alltså . Det kan tilläggas att de barn som är aktuella för internationell adoption generellt sett är äldre än vad som var fallet tidi- 2017/18:121 gare. Även om en adoptivförälder är äldre när den får barnet i sin vård blir därmed alltså inte åldersskillnaden nödvändigtvis större. Att sökandens ålder särskilt ska beaktas vid medgivandeprövningen in- fördes 2005. Även då hade en utredning föreslagit en övre åldersgräns, den gången , för internationell adoption men regeringen lämnade inte något sådant förslag. Regeringen anförde att flexibiliteten i bedöm- ningarna riskerar att minska om åldersgränsen slås fast i lag och att en mer flexibel reglering ökar förutsättningarna för att vid bedömningen väga in också intresset av att åldersskillnaden mellan barnet och adoptiv- föräldern inte är för liten (prop. 2003/04:131 s. 61). De skäl som 2005 anfördes mot en lagstadgad övre åldersgräns är enligt regeringen fort- farande relevanta. Om en övre åldersgräns införs kan det visserligen leda till enhetligare bedömningar. De möjligheter till undantag från ålders- gränsen som utredningen föreslår innebär dock att det även med utred- ningens förslag kan behöva göras mer komplicerade bedömningar. Det är alltså inte säkert att utredningens förslag skulle innebära en enhetlig tillämpning. En påtaglig nackdel med en åldersgräns är vidare att den är statisk och därmed riskerar att inte motsvara den syn som råder bedömningen görs.