prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — konto senast ska frigöras. Tidsfristen löper i förhållande till den tidpunkt när information om betalningstransaktionens exakta belopp tagits emot respektive när betalningsordern tagits emot. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets Övervägandena finns i avsnitt 14.4. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 6 §, genomför artikel 76.1 och 76.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar under vilka förutsättningar en betalare har rätt till Prop. 2017/18:77 återbetalning av en redan godkänd och genomförd betalningstransaktion. I andra stycket införs en tredje mening i vilken det anges när tid- punkten för valuteringsdagen för kreditering vid återbetalning senast ska infalla. En definition av valuteringsdag finns i 1 kap. 4 §. Enligt fjärde stycket, som är nytt, gäller inte de villkor som anges i första stycket 1 och 2 för att återbetalning ska ske av betalningar som genomförts genom autogireringar som faller inom SEPA-förordningens tillämpningsområde. SEPA-förordningen gäller för gränsöverskridande betalningar som är uttryckta i euro eller de nationella valutorna i de medlemsstater som beslutat att tillämpa förordningen på sin egen nationella valuta (artikel 1). En sådan begäran om återbetalning ska dock, på samma sätt som gäller i fråga om andra typer av betalningar, fram- ställas inom den tidsfrist som följer av 30 §. Övervägandena finns i avsnitt 14.6. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas artikel 79.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar den underrättelse som en betaltjänstleverantör ska lämna till betaltjänstanvändaren i samband med att leverantören vägrar att utföra en betalningsorder eller initiera en betalningstransaktion. I första stycket görs ett tillägg som innebär att bestämmelsen gäller även när en betaltjänstleverantör vägrar att initiera en betalningstransak- I stycket görs även en följdändring med anledning av att nuvarande 18 och 19 §§ betecknas 40 och 41 §§. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.11. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas artikel 79.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar möjligheten för betalarens betaltjänstleverantör att vägra att utföra en betalningsorder som inte strider mot ramavtalet. I paragrafen görs ett tillägg som innebär att bestämmelsen även gäller de fall där betalningsordern har initierats av betalaren via en leverantör tören får alltså inte heller då vägra att utföra en godkänd betalningsorder såvida inte utförandet av betalningsordern skulle strida mot annan lag. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.10. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas artikel 80.2–80.4 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar möjligheten för betalaren att återkalla en betal- I första stycket görs ett tillägg om betalningstransaktioner som initieras av en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Det innebär att betalaren inte får återkalla betalningsordern efter det att betalaren gett sitt godkän- 2017/18:77 nande till att initiera betalningstransaktionen. I 37 § finns bestämmelser om att återkallelse ändå får ske under vissa förutsättningar. I tredje stycket görs endast en följdändring med anledning av att nu- varande 9 § betecknas 31 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 15 §, genomför artikel 80.5 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar möjligheten för betalaren att återkalla en betal- ningsorder efter de tidpunkter som anges i 35 och 36 §§. I bestämmelsen ersätts uttrycket ”dennes betaltjänstleverantör” med ”berörd betaltjänstleverantör” eftersom det kan vara mer än en betaltjänstleverantör som medverkar vid utförandet av betalningstransak- tionen. Detta gäller t.ex. när transaktionen initierats av en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Med anledning av att bestämmelsen i 36 § omfattar även betalningstransaktioner som initieras av en leverantör av betalningsinitieringstjänster preciseras i förevarande bestämmelse att betalningsmottagarens godkännande endast är relevant när det gäller betalningstransaktioner som har initierats I paragrafen görs även följdändringar med anledning av att nuvarande 13 och 14 §§ betecknas 35 och 36 §§. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 20 §, genomför artik- larna 83.2 och 87 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om tidpunkter för valuteringsdag och tillgängliggörande av medel på mottagarens betalkonto. Iförsta, andra och fjärde styckena görs vissa språkliga justeringar. Itredje stycket görs ett tillägg som klargör att bestämmelsen även gäller för betalningar inom en och samma betaltjänstleverantör, dvs. då betalaren och betalningsmottagaren har samma betaltjänstleverantör. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.7. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 23 §, genomför artikel 88.1– 88.4 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om förutsättningar för betalnings- order som utförts med hjälp av en unik identifikationskod. Iförsta stycket görs redaktionella ändringar. Itredje stycket införs en skyldighet för betalningsmottagarens betal- tjänstleverantör att bistå i arbetet med att få tillbaka medlen som betal- ningstransaktionen avsåg och lämna all tillgänglig information som är relevant till motpartens betaltjänstleverantör som krävs för att medlen ska kunna återfås. Fjärde stycket, som är nytt, gäller den situationen när det inte går att Prop. 2017/18:77 återfå medlen endast genom de åtgärder som anges i tredje stycket. Betaltjänstanvändarens betaltjänstleverantör ska i så fall ge den betal- tjänstanvändare som lämnade betalningsordern all tillgänglig information som denne behöver för att för att kunna inleda ett rättsligt förfarande för att få tillbaka medlen. Skyldigheten gäller endast på skriftlig begäran från betaltjänstanvändaren. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.8. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 26 §, genomför delvis artiklarna 71.2 och 89.1 och artikel 90.1 första stycket i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om betalningstransaktioner som har initierats av betalaren men inte genomförts eller genomförts brist- fälligt. Iförsta och andra styckena görs tillägg beträffande när valuterings- dagen för kreditering av betalarens betalkonto respektive betalningsmot- tagarens betalkonto senast får infalla. Med en korrekt genomförd transak- tion avses i andra stycket att transaktionen genomförts i enlighet med de tidsfrister som gäller enligt 40 §. Valuteringsdag regleras i 42 §. En defini- tion av valuteringsdag finns i 1 kap. 4 §. I styckena görs också följd- ändringar med anledning av att nuvarande 25 § betecknas 47 §. I första stycket görs även en språklig justering. Nuvarande bestämmelse i tredje stycket överförs till 49 §. I stycket införs en ny bestämmelse som avser situationen att en betalningstransaktion inte har genomförts korrekt genom att den genomförts . Betalnings- mottagarens betaltjänstleverantör ska då, på begäran av betalarens betal- tjänstleverantör, se till att valuteringsdagen för krediteringen av betal- ningsmottagarens konto bestäms till senast den dag då beloppet skulle ha valuterats om betalningstransaktionen hade genomförts korrekt. Ifjärde stycket, som är nytt, klargörs att det är den kontoförvaltande betaltjänstleverantören som ska återbetala beloppet för en bristfälligt genomförd transaktion, oavsett om betalningstransaktionen initierats via en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.15 och 14.9.1. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 89.1 i andra betaltjänst- direktivet. I nuvarande lydelse finns bestämmelsen i 26 § tredje stycket. Paragrafen innebär att betalarens betaltjänstleverantör är skyldig att försöka spåra en betalningstransaktion i vissa fall. I bestämmelsen klargörs att betaltjänstleverantörens skyldighet att försöka spåra betalningstransaktionen gäller även om leverantören inte är ansvarig för det inträffade. Det görs även ett tillägg om att betaltjänst- leverantörens försök att spåra transaktionen ska vara avgiftsfritt för Det görs även en språklig justering. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.9.1. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 27 §, genomför delvis artikel 89.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar betalningsmottagarens betaltjänstleverantörs ansvar gentemot betalningsmottagaren vid betalningstransaktioner som har initierats av eller via betalningsmottagaren. Iförsta stycket görs endast följdändringar med anledning av att nu- varande 19 och 20 §§ betecknas 41 och 42 §§. Itredje stycket, som är nytt, anges när ett belopp ska valuteras på betalningsmottagarens betalkonto om en betalningsorder överförs , dvs. inte i enlighet med de tidsfrister som anges i 41 §. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagrådet föreslår även att det i första stycket ska göras ett tillägg som innebär att betalningsmottagarens betaltjänstleverantörs ansvar är att över- föra betalningsordern ”så att betalningstransaktionen kan slutföras i enlig- het med 41 §”. Förslaget har samband med att Lagrådet förordar en termi- nologisk ändring även i 41 § (nuvarande 19 §). I 41 § första stycket anges att en betalningsorder som har initierats av eller via en betalningsmottagare ska genomföras inom de tidsfrister som har överenskommits mellan betalningsmottagaren och dennes betaltjänstleverantör. Lagrådet föreslår att bestämmelsen utformas på ett sätt som innebär att en betalnings- transaktion som har initierats av eller via en betalningsmottagare ska slut- föras inom de tidsfrister som har överenskommits mellan betalnings- mottagaren och dennes betaltjänstleverantör. Regeringen konstaterar att bestämmelsen inte motsvarar någon uttrycklig regel i första eller andra betaltjänstdirektivet utan har fått sin nuvarande utformning med anledning av ett tolkningsuttalande av kommissionen (se prop. 2009/10:220 s. 240 f.). Den nuvarande utformningen har inte medfört några tillämpnings- problem. Regeringen anser därför att det inte finns tillräckliga skäl för att ändra 41 §, och därmed inte heller första stycket i förevarande paragraf, på det sätt som Lagrådet föreslår. Övervägandena finns i avsnitt 14.9.2. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 28 §, genomför delvis artikel 89.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar betalningsmottagarens betaltjänstleverantörs ansvar gentemot betalaren vid betalningstransaktioner som har initierats av eller via betalningsmottagaren, men inte genomförts eller genomförts brist- fälligt. Iförsta stycket görs endast en följdändring med anledning av att nu- varande 27 § betecknas 50 §. Iandra stycket görs ett tillägg beträffande tidpunkten för valuterings- dagen för kreditering av betalarens betalkonto. En betalares betaltjänst- leverantör som ska återbetala en felaktigt genomförd betalningstransak- tion ska se till att valuteringsdagen bestäms till senast den dag då belop- Prop. 2017/18:77 pet debiterades betalarens konto. En definition av valuteringsdag finns i 1 kap. 4 §. Nuvarande bestämmelse i tredje stycket överförs till 52 §. I stället införs en ny bestämmelse som gäller när en betalningstransaktion inte genomförts enligt 40 § men betalarens betaltjänstleverantör kan visa att beloppet ändå har tagits emot av betalningsmottagarens betaltjänstleverantör. I dessa fall ska betalarens betaltjänstleverantör inte återbetala eller återställa och valutera på visst sätt utan det är betalningsmottagarens betaltjänstleveran- tör, som har tagit emot medlen, som ska ansvara för en korrekt valutering. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.9.2. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 89.2 i andra betaltjänst- direktivet. I nuvarande lydelse finns bestämmelsen i 28 § tredje stycket. Paragrafen innebär att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör är skyldig att försöka spåra en betalningstransaktion i vissa fall. I bestämmelsen klargörs att betaltjänstleverantörens skyldighet att för- söka spåra betalningstransaktionen gäller även om leverantören inte är ansvarig för det inträffade. Det görs även ett tillägg om att betaltjänst- leverantörens försök att spåra transaktionen ska vara avgiftsfritt för betalaren. Det görs även en språklig justering. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.9.2. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 30 §, genomför delvis artikel 71 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om betaltjänstanvändarens skyl- dighet att så snart det kan ske underrätta betaltjänstleverantören om en felaktigt utförd transaktion. I andra stycket, som är nytt, klargörs att det är den kontoförvaltande betaltjänstleverantören som ska underrättas enligt första stycket även om den felaktigt genomförda transaktionen har initierats av en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.16. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 31 §, genomför artikel 92 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till återkrav. Iförsta stycket anges under vilka förutsättningar som en betaltjänst- leverantör kan få ersättning av en annan betaltjänstleverantör eller en mellanhand. Ändringarna innebär att rätten till återkrav även omfattar fall där transaktioner genomförts obehörigen. Iparagrafen görs även följdändringar med anledning av att nuvarande 25–29 §§ betecknas 47, 48, 50, 51 och 53 §§ samt bestämmelserna i nuvarande 26 § tredje stycket och 28 § tredje stycket överförs till nya 49 och 52 §§. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.10. Paragrafen, som är ny, genomför artiklarna 73.2 andra stycket första meningen och 90.2 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen föreskrivs vilket ansvar som åvilar en leverantör av betalningsinitieringstjänster gentemot den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören för felaktiga eller obehöriga transaktioner. leverantör av betalningsinitieringstjänster är anlitad av betalaren ansvarar även en sådan leverantör gentemot betalaren för att en betalningsorder genomförs korrekt (47 §). Om en betalning i vilken en leverantör av en betalningsinitieringstjänst är inblandad skulle genomföras felaktigt eller obehörigen är det dock ändå den kontoförvaltande betaltjänstleverantören som ska återställa det debiterade betalkontots ställning till den som det skulle ha haft om transaktionen inte hade genomförts (48 § fjärde stycket och 5 a kap. 1 § tredje stycket). I förevarande bestämmelse finns därför en rätt till återkrav i förhållande till leverantören av betalningsinitierings- En leverantör av betalningsinitieringstjänster som har orsakat en felaktig eller obehörig transaktion ska ersätta den kontoförvaltande betal- tjänstleverantören för de förluster som uppkommit till följd av transak- I bestämmelsen anges inte när betalning ska ske (jfr artikel 73.2 i direktivet där det anges att betalning ska ske ). fordringsrättsliga principer följer att fordran förfaller till betalning vid Övervägandena finns i avsnitten 7.2.14 och 7.2.15. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 101.1 och 101.2 i andra I paragrafen föreskrivs att betaltjänstleverantörer ska ha lämpliga och effektiva förfaranden för hantering av klagomål från betaltjänstanvänd- Hur dessa förfaranden ska utformas regleras i föreskrifter som med- delas med stöd av 60 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafen, som i nuvarande lydelse betecknas 33 §, genomför delvis artikel 61.1 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att frångå bestämmelserna i Nuvarande första stycket flyttas till 1 kap. 11 §. I andra stycket görs följdändringar med anledning av att nuvarande 6–8, 13–15 och 25–30 §§ betecknas 28–30, 35–37, 47, 48, 50, 51, 53 och 54 §§ samt bestämmelserna i nuvarande 26 § tredje stycket och 28 § tredje stycket överförs till nya 49 och 52 §§. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 101.1 och 101.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. En betaltjänstleverantör ska enligt 58 § ha lämpliga och effektiva för- faranden för hantering av klagomål från betaltjänstanvändare. I före- skrifter som får meddelas med stöd av bemyndigandet kan det närmare regleras hur betaltjänstleverantörer ska hantera sådana klagomål. Det kan t.ex. avse tidsfrister för svar på klagomål (se artikel 101.2 i direktivet). Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 71.2 och artikel 73.1 och 73.2 första stycket i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstru- ment. Paragrafen reglerar betaltjänstleverantörens ansvar vid en obehörig transaktion. Med obehörig transaktion avses en transaktion som genom- förs utan samtycke från innehavaren av ett betalkonto eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot (se 1 kap. 4 §). Med kontohavare avses i paragrafen den person som är innehavare av det konto som debiterats den obehöriga transaktionen. Iförsta stycket anges en huvudregel som innebär att kontohavarens betaltjänstleverantör ska återställa kontot till den ställning det skulle ha haft om den obehöriga transaktionen inte genomförts. Huvudregeln gäller om inte annat följer av 2–6 §§ som reglerar i vilka situationer någon annan part ansvarar för transaktionsbeloppet. I stycket anges även när återbetalningen senast ska göras och formerna för den. Vidare anges att den konto- förvaltande betaltjänstleverantören under vissa förutsättningar har rätt till en skälig tid att undersöka transaktionen. Rätten gäller endast om leverantören har anledning att misstänka att transaktionen är behörig. Iandra stycket anges att om leverantören utnyttjar rätten att undersöka transaktionen ska leverantören skriftligen underrätta om anledningen till att omedelbar återbetalning inte sker. Itredje stycket anges att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören ska återbetala beloppet enligt första stycket oavsett om en leverantör av betalningsinitieringstjänster har initierat den obehöriga transaktionen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 8.4.1–8.4.3. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 74.1 första och fjärde styckena i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om att betalaren får åläggas att stå för en del av den förlust som är hänförlig till att kontohavaren inte har skyddat sin personliga behörighetsfunktion. Av 1 kap. 11 § följer att bestämmelsen är tvingande till betaltjänstanvändarens förmån när betal- tjänstanvändaren är konsument, varför parterna då inte kan avtala om en högre självrisk än den som anges i paragrafen. Enligt 8 § får dock en betaltjänstleverantör komma överens med en betaltjänstleverantör som inte är konsument om avvikelser från bestämmelserna. Paragrafen motsvarar i huvudsak 5 § lagen om obehöriga transaktioner Uttrycket personlig kod ersätts emellertid av uttrycket personlig behörighetsfunktion (se avsnitten 5.3.5). som kontohavaren ansvarar för sänks också på så sätt att det får uppgå till Dessutom klargörs att den angivna självrisken gäller även om det skett flera obehöriga transaktioner och dessa sammanlagt uppgår till ett högre belopp än självriskbeloppet (jfr prop. s. 27). Uttrycket obehörig transaktion får en vidare innebörd i denna lag än vad det har i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument (se författningskommentaren till 1 kap. 4 §). Bestämmelsen i denna para- graf omfattar dock bara situationer när en obehörig transaktion har skett med hjälp av ett betalningsinstrument. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets Övervägandena finns i avsnitt 8.4.4. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 74.1 tredje och fjärde styckena i Paragrafen motsvarar 6 § lagen om obehöriga transaktioner med betal- ningsinstrument (se prop. 2009/10:122 s. 27–29). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.4.5. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 74.3 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument (se prop. 2009/10:122 s. 29 f.). förhållande till den paragrafen är endast språkliga. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.4.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 74.2 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om ansvar för obehöriga transak- tioner när stark kundautentisering inte har använts. En definition av stark kundautentisering finns i 1 kap. 4 §. Bestämmelserna gäller när stark kundautentisering inte har använts för en elektronisk betalnings- transaktion som omfattas av bestämmelserna om stark kundautentisering (se 5 b kap. 4 § första stycket 2). De omfattar, förutom den situationen att skyldigheten att kräva stark kundautentisering har åsidosatts, den situa- Prop. 2017/18:77 tionen att ett undantag från skyldigheten att tillämpa stark kundautenti- sering har tillämpats i enlighet med de tekniska standarder som antas av kommissionen enligt artikel 98 (se 5 b kap. 4 § fjärde stycket). Paragrafen reglerar ansvarsfördelningen när stark kundautentisering inte har använts även för tiden innan det att en betaltjänstleverantör enligt 5 b kap. 4 § blir skyldig att använda stark kundautentisering (se avsnitt 15.1). Av första stycket följer att kontohavarens betaltjänstleverantör i förhållande till kontohavaren ska ansvara för hela beloppet för en obehörig transaktion om stark kundautentisering inte använts. Detta gäller dock inte om kontohavaren genom svikligt förfarande orsakat eller bidragit till den obehöriga transaktionen. Bestämmelsen i andra stycket tar sikte på elektroniska betalnings- transaktioner där betalningsmottagaren eller dennes betaltjänstleverantör kan kräva stark kundautentisering, t.ex. när en kortbetalning initieras via betalningsmottagaren. Om betalningsmottagaren eller dennes betaltjänst- leverantör för en sådan transaktion inte har krävt stark kundautentisering ska den part som inte har krävt detta ersätta kontohavarens betaltjänst- leverantör för den förlust som drabbat denne enligt första stycket. Med förlust avses, förutom beloppet för transaktionen, även eventuella kost- nader som betaltjänstleverantören haft för att utreda om transaktionen varit obehörig. Paragrafen har utformats i linje med Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 8.4.6. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 71 i andra betaltjänst- direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om betalarens skyldighet att så snart det kan ske underrätta betaltjänstleverantören för att inte själv bli ansvarig för en obehörig transaktion. Första stycket motsvarar 8 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument (se prop. 2009/10:122 s. 30 f.). Ändringarna i förhållande till den paragrafen är endast språkliga.