prop · H503225 · 2018-04-19 00:00:00 — grunden bör uttrycket sammanlänkade researrangemang användas i den Den tredje frågan gäller hur direktivets krav på att det sammanlänkade researrangemanget ska ha underlättats av en näringsidkare ska formu- leras i lagen. Regeringen bedömer att verbet underlätta – som används såväl i den svenska översättningen av direktivet som i utredningens för- slag – bäst svarar mot de engelska och franska språkversionernas ”facilitate” respektive ”faciliter”. Ingen remissinstans för fram någon invändning mot ordvalet. I den finska lag som genomför direktivet används också underlätta (se 4 § i lagen 901/2017 om kombinerade Mot det som sagts ska dock ställas att det kan vara oklart för rättstillämparna när ett sammanlänkat researrangemang har under- lättats av en näringsidkare. Det skulle därför vara till fördel med en formulering som var mer konkret och precis. I de tyska och danska språkversionerna av direktivet används ”vermitteln” och ”formidle”. motsvarande svenska ordet förmedla har en mer konkret innebörd än underlätta, men bedöms också innebära en insnävning. heller väl överens med svenskt språkbruk att använda förmedla i samtliga situationer som leder till ett sammanlänkat researrangemang. konstaterar att en lämplig formulering som på ett träffande sätt beskriver den aktuella situationen är svår att hitta. I syfte att ge så mycket väg- ledning åt rättstillämparna som möjligt utan att avvika från direktivets Prop. 2017/18:225 ordalydelse anser regeringen att den nya lagen bör tillämpas på samman- länkade researrangemang som näringsidkare genom förmedling eller på annat sätt underlättar uppkomsten av. Direktivet innehåller tre olika undantag från tillämpningsområdet. Det första undantaget innebär att direktivet inte är tillämpligt på paket- resor och sammanlänkade researrangemang som omfattar en tidsperiod på , såvida inte inkvartering ingår (artikel 2.2 a). Undantaget svarar – om man bortser från att undantaget avser även sammanlänkade researrangemang – mot vad som gäller enligt lag. Direktivet medger inte att medlemsstaterna – såsom Svensk Sjöfart förespråkar – undantar resor som varar i från tillämpningsområdet. Lagens undantag för kortvariga resor bör därför utformas på ett sätt som överensstämmer med direktivets. Det andra undantaget innebär att direktivet inte är tillämpligt på paket- resor som erbjuds och sammanlänkade researrangemang som underlättas tillfälligt på ideell basis och endast för en begränsad grupp med resenärer (artikel 2.2 b). För att undantaget ska vara tillämpligt krävs alltså att den som erbjuder eller underlättar resan gör det utan vinstsyfte. För att ta ställning till den frågan finns det – som utredningen konstaterar – ofta anledning att jämföra resans inköpspris med vad medlemmarna har fått betala för resan. Om en förening erbjuder sina medlemmar att åka på en resa mot en ersättning som motsvarar de kostnader som föreningen har haft, bör utgångspunkten vara att anordnandet skett utan vinstsyfte. Detta bör gälla oavsett om föreningen tillämpar någon form av ekonomisk utjämning mellan olika resenärer, t.ex. en lägre avgift för underåriga som i vart fall delvis kan kompenseras genom en högre avgift för vuxna deltagare. Det avgörande bör vara att syftet med arrangemanget i dess helhet inte är att gå med vinst. Bedömningen kan dock utfalla annorlunda om föreningen tar betalt för resorna genom medlemsavgiften. Civilsamhällets organisationer i sam- verkan och kristna råd förordar att en resa som är återkom- mande, men som anordnas endast , kan betraktas som tillfälligt. Av skäl 19 i direktivet framgår att undantaget omfattar exempelvis resor som anordnas av välgörenhets- organisationer, idrottsklubbar eller skolor och som inte erbjuds allmän- heten. Ett ytterligare krav enligt direktivet är att erbjudandet sker till eller underlättas för en begränsad grupp. Av de exempel som anges i skälet kan det läsas ut att resor som erbjuds allmänheten inte omfattas av undantaget. Utredningen tolkar detta som att det är tillräckligt att erbjudandet inte vänder sig till allmänheten. Regeringen anser dock att direktivet inte kan läsas på det sättet. De hänvisningar som görs till t.ex. välgörenhets- och idrottsföreningar och skolor indikerar att det krävs att någon form av strukturerad avgränsning sker för att undantaget ska kunna vara tillämpligt. Den nya lagen bör förses med ett undantag som svarar mot direktivets. Det tredje undantaget innebär att direktivet inte gäller för paketresor och sammanlänkade researrangemang som köps på grundval av ett 2017/18:225 allmänt avtal för anordnande av affärsresa mellan en näringsidkare och en annan fysisk eller juridisk person som agerar för ändamål som avser den egna närings- eller yrkesverksamheten (artikel 2.2 c). Det är fråga om avtal som träffas med resebyråer och som avser anordnandet av flera affärsresor (se skäl 7 i direktivet). Utredningen använder ordet ramavtal för dessa avtal. Flera remissinstanser – bl.a. – uttrycker dock farhågan att tillämpningsområdet påverkas om ”ram- avtal” används. Regeringen anser att det kan finnas anledning att avstå från att använda ett ord som har en specifik innebörd i svensk rätt och i stället närmare knyta an till direktivets ordalydelse. Det kan dock inte anses tillföra något att föreskriva att avtalet ska vara allmänt. Från lagen bör alltså undantas sådana fall då ett avtal för affärsresor ligger till grund för köpet. Det finns inte skäl att i lagen utsträcka direktivets tillämpningsområde Av skäl 21 i direktivet följer att medlemsstaterna i nationell rätt får tillämpa direktivet på områden som inte omfattas av direktivets tillämp- ningsområde. Det är alltså möjligt att i nationell rätt utsträcka tillämpningen av direktivets regler till att även gälla resetjänster som inte omfattas av tillämpningsområdet. Det innebär att medlemsstaterna får låta direktivet omfatta ett avtal om en enskild resetjänst (t.ex. hyra av en semesterbostad). Men det innebär också att medlemsstaterna får välja att tillämpa lagen på de områden som är undantagna från direktivets tillämpningsområde. Det är alltså möjligt att låta den nya lagen omfatta resor och researrangemang utan inkvartering som varar än . Regeringen konstaterar att en utvidgning i nationell rätt av direktivets tillämpningsområde eller en inskränkning av undantagen från tillämpningsområdet i viss mån skulle motverka ett viktigt syfte med direktivet, nämligen att åstadkomma enhetliga regler på den inre marknaden. Något bärande skäl till att ge den nya lagen ett annat tillämpningsområde än direktivet har inte heller framkommit. Regeringens förslag: Med paketresa ska i lagen avses en kombination av minst två olika typer av resetjänster som avser samma resa, om resetjänsterna sätts ihop av en näringsidkare innan ett avtal om samt- liga resetjänster ingås, eller om resetjänsterna i annat fall tillhandahålls eller anskaffas på vissa i lagen angivna sätt. Det gäller i det senare fallet om resetjänsterna: – köps från ett enda försäljningsställe, om resetjänsterna har valts ut innan resenären accepterar betalningsskyldighet, – säljs, erbjuds eller debiteras till ett gemensamt pris, – säljs eller marknadsförs som en paketresa eller som en resa med en – sätts ihop efter att det har ingåtts ett avtal som ger resenären rätt att välja bland ett urval av resetjänster, eller – köps från separata näringsidkare genom ett länkat bokningsförfa- rande på internet, där resenärens namn, betalningsuppgifter och e-postadress förs över från den näringsidkare som det första avtalet ingås med till en eller flera andra näringsidkare och ett avtal ingås med den eller de näringsidkarna från det att bok- ningen av den första resetjänsten bekräftades. Det ska i lagen finnas en begränsning för när en kombination av en eller flera turisttjänster och en annan resetjänst som avser transport, inkvartering eller uthyrning av bil eller motorcykel ska vara en paketresa. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller har inte någon invändning mot det. tycker att förslaget inte ger klart besked om när en paketresa har uppkommit. Skälen för regeringens förslag: Med en paketresa avses enligt 2 § lag ett arrangemang som har utformats innan ett avtal träffas och som består av transport och inkvartering eller någon av dessa tjänster i kombination med någon turisttjänst som utgör en inte oväsentlig del av arrangemanget och som inte är direkt knuten till transport eller inkvarte- ring. Därutöver krävs att arrangemanget varar eller inbegriper övernattning (jfr avsnitt 5.3.1) samt att det säljs eller mark- nadsförs för ett gemensamt pris eller för skilda priser som är knutna till varandra. Det nya direktivet har en i vissa avseenden vidare definition av paket- resa än den som finns lag. Enligt lag krävs att paketresan utformats av näringsidkaren i förväg, dvs. innan denne får kontakt med resenären. Även arrangemang som innehåller alternativa kombinationsmöjligheter och där den slutliga utformningen bestäms i samråd med resenären anses vara utformade ”i förväg” (se prop. 1992/93:95 s. 21). Till en paketresa enligt det nya direktivet räknas även resetjänster som sätts ihop av resenären själv eller av en resebyrå på resenärens begäran. Även kombinationer av sådana resetjänster som köps från olika näringsidkare kan utgöra en paketresa. Vidare omfattas av paketresedefinitionen avtal som träffas genom ett länkat boknings- förfarande på internet och paketresor med delvis öppet innehåll, t.ex. presentkort. Vad som kan ingå i en paketresa har också utvidgats. Vissa kombinationer omfattas numera av uttrycket, trots att de varken inne- fattar passagerartransport eller inkvartering. Med en paketresa avses en kombination av minst två olika typer av resetjänster som är avsedda för samma resa eller semester (artikel 3.2). Den vanligaste kombinationen är att passagerartransport kombineras med inkvartering. Många andra kombinationer är givetvis möjliga. Om en turisttjänst kombineras med en annan resetjänst, krävs det dock att turisttjänsten står för en betydande del av värdet på kombinationen eller att den marknadsförs som, eller på annat sätt utgör, ett väsentligt inslag i den. I skäl 18 i direktivet anges att värdet av turisttjänsten bör uppgå till av kombinationens värde för att den ska anses stå för en betydande del. För att en kombination av två olika resetjänster som avser samma resa ska anses utgöra en paketresa krävs det dessutom att kombinationen har tillkommit på visst sätt. Den första kategorin avser resetjänster som kombineras av en och samma näringsidkare innan ett avtal om alla resetjänster ingås, antingen med ett bestämt innehåll eller med ett innehåll som bestäms av arrangören och resenären tillsammans (artikel 3.2 a). Den andra kategorin avser resetjänster som kombineras på ett sätt som inte omfattas av den första kategorin av paketresor och tillhandahålls respektive anskaffas på något av de sätt som anges i direktivet. i fråga om denna kategori inte att det ingås ett avtal om samtliga rese- Det kan alltså vara så att resenären träffar separata avtal om rese- tjänsterna med en eller flera resetjänstleverantörer. För att resetjänsterna i dessa fall ska anses utgöra en paketresa krävs: – att resetjänsterna köps från ett och samma försäljningsställe och att resetjänsterna väljs ut innan resenären samtycker till att betala (artikel 3.2 b i), – att de erbjuds, säljs eller debiteras till ett gemensamt pris (artikel 3.2 b ii), att de säljs eller marknadsförs med beteckningen paketresa eller liknande (artikel 3.2 b iii), – att de kombineras efter att ett avtal ingåtts som ger resenären rätt att välja bland ett urval av olika typer av resetjänster (artikel 3.2 b iv), eller – att resetjänsterna köps från olika näringsidkare genom ett samman- länkat bokningsförfarande på internet, där resenärens namn, betal- ningsuppgifter och e-postadress förs över från den näringsidkare som resenären har ingått det första avtalet med till en annan näringsidkare och ett avtal ingås med den andra näringsidkaren timmar efter det att bokningen av den första resetjänsten har bekräftats (artikel 3.2 b v). Utanför definitionen av paketresa faller alltså sådana fall där resenären först efter att ett avtal om en resetjänst har ingåtts köper ytterligare en resetjänst som varken har förutsatts i det ursprungliga avtalet eller till- kommit genom ett länkat bokningsförfarande på internet som uppfyller de krav som ställs för att det ska vara en paketresa. Det gäller oavsett om det nya avtalet träffas med samma eller en annan resetjänstleverantör. en del fall kan dock det ytterligare köpet leda till uppkomsten av ett sammanlänkat researrangemang (se avsnitt 5.3.3). räknas inte heller ett sådant köp vid ett länkat bokningsförfarande på internet som görs först efter att förflutit från det att bokningen av den första resetjänsten bekräftats. Köpet kan inte heller leda till att ett sammanlänkat researrangemang uppkommer. Vad som kan utgöra en paketresa är alltså mer detaljerat reglerat i det nya direktivet än lag. En definition av paketresa bör därför införas i den nya lagen. Frågan blir då hur definitionen bör utformas. anser att utredningens definitioner av vad som ska utgöra en paketresa eller ett sammanlänkat researrangemang är Som föreningen konstaterar kan det dock inte komma i fråga att i svensk rätt ställa upp förtydligande kriterier som inte har sin grund i Det skulle riskera att leda till att olika regler gäller i olika medlemsstater, vilket skulle motverka den gemensamma reglering i EU som direktivet syftar till att åstadkomma. I förlängningen riskerar skilda regler att få negativa konsekvenser för resenärer och näringsidkare. också konstateras att de lagar samt propositioner och andra lag- förslag som har tagits fram i de nordiska länder som ska genomföra Prop. 2017/18:225 direktivet har en definition som ligger mycket nära direktivets definition. På motsvarande sätt bör den svenska lagens definition följa direktivets. När det gäller avgränsningen mellan paketresor och sammanlänkade researrangemang bör prövningen först avse om en paketresa uppkommit. Om så inte skett, finns det anledning att bedöma om ett sammanlänkat researrangemang uppkommit. I författningskommentaren till förslagen till 1 kap. 3 och 4 §§ paketreselagen och i avsnitt 5.3.3 utvecklar regeringen hur avgränsningen bör ske. Direktivet ställer upp särskilda krav när en kombination av resetjänster består av en eller flera turisttjänster och en annan resetjänst. I dessa fall krävs att turisttjänsten/turisttjänsterna utgör en betydande del av värdet på eller på något annat sätt ett väsentligt inslag i kombinationen för att det ska föreligga en paketresa och att dessa resetjänster köps eller väljs innan fullgörande av den andra resetjänsten har inletts (artikel 3.2). En motsvarande bestämmelse bör införas i den nya lagen. Regeringens förslag: Med sammanlänkat researrangemang ska i lagen avses ett arrangemang som innehåller minst två olika typer av resetjänster som, utan att vara en paketresa, avser samma resa där resetjänsterna köps genom separata avtal med en eller flera rese- tjänstleverantörer, om en näringsidkare –genom förmedling eller på annat sätt underlättar resenärens separata val och betalningar av resetjänsterna vid ett enda besök hos eller en enda kontakt med näringsidkarens försäljningsställe, eller –på ett riktat sätt förmedlar eller på något annat riktat sätt under- lättar ett köp av minst en ytterligare resetjänst från en annan näringsidkare och avtalet om den resetjänsten ingås från det att bokningen av den första resetjänsten bekräftades. Det ska i lagen finnas en begränsning för när en eller flera turist- tjänster och en annan resetjänst som avser transport, inkvartering eller uthyrning av bil eller motorcykel ska vara ett sammanlänkat rese- arrangemang. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller har inte någon invändning mot det. stanser – bl.a. och – anser att avgränsningen när det gäller sammanlänkade researrangemang bör tydliggöras och anpassas till reseföretagens praktiska verklighet. anser att det i praktiken är omöjligt för en närings- idkare att veta om ett sammanlänkat researrangemang har uppkommit. Föreningen pekar särskilt på svårigheterna att skilja ett underlättande av ett sammanlänkat researrangemang från en länkning till en webbplats som inte har till syfte att leda till att ett avtal sluts med resenären. dia invänder att den omständigheten att en andra resetjänst mark- 2017/18:225 nadsförs på internet via ett s.k. pop-up-fönster inte i sig är tillräckligt för att ett sammanlänkat researrangemang ska anses föreligga. verket påpekar att det finns en viss risk för att den andra näringsidkaren inte besvarar resenärens anbud inom 24-timmarsfristen för att inte omfattas av regelverket. anser också att det kan bli otydligt för resenären när han eller hon omfattas av ett sammanlänkat Skälen för regeringens förslag: Som berörs i avsnitt 5.3.1 gäller det nya direktivet inte bara för paketresor utan även för sammanlänkade Det innebär en nyhet i förhållande till lag. Syftet är att resenären vid försäljning av researrangemangen ska få information om att han eller hon inte omfattas av de rättigheter som är tillämpliga på paketresor. Avsikten är också att resenären ska få ett visst skydd, t.ex. genom återbetalning för tjänster som inte fullgörs till följd av De krav som direktivet ställer på närings- idkaren efter att ett sammanlänkat researrangemang har uppkommit är alltså långt mer begränsade än de krav som ställs när en paketresa har De skyldigheter som ett sammanlänkat researrangemang inne- bär för en näringsidkare behandlas i avsnitt 5.7. om skyldighet för näringsidkaren att ställa säkerhet för återbetalning av det som resenären betalat genomförs genom de förslag som regeringen lägger fram i propositionen Ny resegarantilag (prop. 2017/18:226). behandlas även bl.a. ömsesidigt erkännande av skydd vid obestånd. Ett sammanlänkat researrangemang består, i likhet med en paketresa, av minst två olika typer av resetjänster som är köpta för samma resa eller Enligt direktivet kan ett sammanlänkat researrangemang upp- komma på två olika sätt. Det kan ske genom att: – näringsidkaren underlättar resenärens separata urval och separata betalningar för var och en av resetjänsterna för ett enda besök hos eller en enda kontakt med dess försäljningsställe (artikel 3.5 a), eller – näringsidkaren på ett riktat sätt underlättar anskaffandet av minst en ytterligare resetjänst från en annan näringsidkare och resenären sedan ingår avtal med den andra näringsidkaren från det att bokningen av den första resetjänsten bekräftades (artikel 3.5 b). Om researrangemanget består av en eller flera turisttjänster och en annan typ av resetjänst krävs att turisttjänsterna utgör ett en betydande del av värdet på researrangemanget eller på något annat sätt ett väsentligt inslag i det för att det ska föreligga ett sammanlänkat researrangemang. Flera remissinstanser tar upp att det är oklart när ett sammanlänkat researrangemang har underlättats och att det är viktigt att regleringen får en utformning som gör att den går att tillämpa i praktiken. har förståelse för synpunkterna. Av samma skäl som förs fram i avsnitt 5.3.2 när det gäller utformningen av definitionen av en paketresa bör emellertid definitionen av ett sammanlänkat researrangemang svara mot är det angeläget att så långt möjligt tydliggöra hur reglerna är avsedda att tillämpas. Några huvudlinjer kan dras upp när det gäller bedömningen av vad som kan utgöra ett sammanlänkat researrangemang. punkt är att bedömningen ska avgöras utifrån objektiva kriterier. meddelande eller en friskrivning från en näringsidkare med innebörden att han eller hon endast säljer separata resetjänster är utan verkan (jfr artikel 23.1 i direktivet). Först om resetjänsterna vid en sådan bedömning inte utgör en paketresa aktualiseras frågan om de utgör ett sammanlänkat researrangemang. Ett sammanlänkat researrangemang kan uppkomma på två olika sätt. Den första situationen avser att en näringsidkare genom förmedling eller på annat sätt underlättar resenärens val och betalningar av rese- tjänsterna vid ett enda besök hos eller en enda kontakt med närings- idkarens försäljningsställe (förslaget till 1 kap. 4 § första stycket 1 paket- reselagen). Ett exempel på detta är att en näringsidkare, sedan resenären har köpt en flygresa, lämnar resenären ett erbjudande om att hyra en bil på resan, ett erbjudande som resenären accepterar innan han eller hon lämnar näringsidkarens försäljningsställe. Det är inte nödvändigt att avtalen ingås med samma resetjänstleverantör. Erbjudandet torde i de flesta fall ske på en resebyrå eller en webbplats. I det senare fallet kan det vara fråga om att resenären efter att ha genomfört en bokning får ett erbjudande om att boka ytterligare en resetjänst via ett pop-up-fönster. Som Expedia påpekar är enbart den omständigheten att en resetjänst marknadsförs via ett sådant fönster inte i sig tillräckligt för att ett sammanlänkat researrangemang ska uppkomma. Den andra situationen avser att en näringsidkare på ett riktat sätt för- medlar eller på något annat riktat sätt underlättar ett köp av minst en ytterligare resetjänst från en annan näringsidkare. Resetjänsten måste avse samma resa. Det krävs också att resenären ingår ett avtal med den andra näringsidkaren från det att bokningen av den första resetjänsten bekräftades (förslaget till 1 kap. 4 § första stycket 2 paketreselagen). I skäl 13 i direktivet nämns den situationen att en resenär tillsammans med bokningsbekräftelsen på en resetjänst, t.ex. en flyg- eller tågresa, får ett erbjudande om att boka ytterligare en resetjänst som finns tillgänglig på det valda resmålet, t.ex. en hotellvistelse, genom en länk till en annan tjänsteleverantörs eller reseföretags webbplats där bokningen kan göras. Kravet på att det ska ha skett ett köp av minst en ytterligare resetjänst innebär att förmedlandet eller underlättandet måste ske i anslutning till bokningen av den första resetjänsten. En länkning till en annan webbplats som inte direkt syftar till att resenären ska ingå ytterligare ett avtal leder alltså inte till att ett sammanlänkat rese- arrangemang uppkommer. lyfter fram de svårigheter som finns när det gäller att på det sätt som förutsätts i skäl 12 skilja ett förmedlande eller underlättande av ett sammanlänkat researrangemang från länkningar till webbplatser som inte syftar till att resenären ska sluta ytterligare ett avtal. Om resenären endast ges information om ytterligare resetjänster på ett allmänt sätt, t.ex. genom att ett hotell eller en arrangör av evenemang på sin webbplats visar en förteckning över alla företag som erbjuder transporttjänster till anläggningen, uppkommer inte ett sammanlänkat researrangemang om resenären köper en transporttjänst av något av företagen. Av skäl 12 i direktivet framgår också att om kakor (cookies) eller metadata används för att placera reklam på webbplatser, uppkom- mer det inte heller ett sammanlänkat researrangemang. menar att det kan finnas en risk för att den andra näringsidkaren inte besvarar ett anbud inom den 24-timmarsfrist som 2017/18:225 ställs upp i direktivet. Den risk som verket pekar på ska dock inte över- drivas. För det första ligger ansvaret för skydd vid obestånd och informa- tion till resenären inte på den ifrågavarande näringsidkaren utan på den näringsidkare som har underlättat uppkomsten av det sammanlänkade researrangemanget. Det ansvar som enligt direktivet åligger den andra näringsidkaren avser, utöver att fullgöra resetjänstavtalet, endast att informera den näringsidkare som underlättat det sammanlänkade rese- arrangemanget om att avtalet har ingåtts (artikel 19.4, se även avsnitt 5.7).