prop · H503155 · 2018-03-20 00:00:00 — De flesta föräldrar är väl medvetna om betydelsen av att barnet får information om sitt ursprung och väljer att berätta för barnet att han eller hon kommit till genom en assisterad befruktning med donerade könsceller. Det finns dock ett värde i att bekräfta en sådan ordning och tydliggöra att alla barn som tillkommit genom assisterad befruktning har rätt att få information om att donerade könsceller har använts. Det bör därför i lag införas en uttrycklig rättighet för barn som har tillkommit genom assisterad befruktning med donerade könsceller att av sina föräldrar få veta det. Som MFoF och Rädda barnen framhåller är det lämpligt att stärka barnets rättighet i detta avseende genom att också lagfästa en skyldighet för föräldrarna att, så snart det är lämpligt, berätta för barnet att han eller hon tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller. En liknande bestämmelse om barns rätt till upplysning om sitt ursprung och föräldrarnas skyldighet att berätta för barnet om hans eller hennes ursprung har redan föreslagits för adoptivföräldrar (se prop. 2017/18:121 s. 49–51). Forskningen tyder på att det bästa för barnet är om det är föräldrarna som berättar för barnet om hans eller hennes tillkomst. Regeringen delar därför inte uppfattning att en anteckning bör göras i folkbokföringen om att barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning. En sådan ordning skulle göra det möjligt för ett barn att få information om sitt genetiska ursprung av andra personer än sina föräldrar och som kanske inte är lämplig. Det finns inget enkelt sätt för den som tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller att få information om andra personer som tillkommit genom könsceller från samma donator. Forskningen talar dock för att information om genetiska syskon ofta kan vara lika viktig som information om de genetiska föräldrarna. Enligt kommun och SKL innebär en ordning som underlättar för ett barn att hitta genetiska syskon att man förringar de rättsliga och sociala släktrelationerna till förmån för de genetiska. Att underlätta för barn att få kunskap om sitt genetiska ursprung innebär dock inte någon värdering av det genetiska föräldraskapet i förhållande till det sociala och juridiska. Som framgår av avsnitt 4.1, konstaterar regeringen att det inte är avgörande för ett barns uppväxtvillkor att det finns en genetisk koppling mellan barnet och föräldrarna. Det går dock inte att bortse från att det för många människor är viktigt med vetskap om det genetiska ursprunget och att kunskap om genetiska syskon kan vara lika värdefull som kunskap om en genetisk förälder. Regeringen delar därför utredningens bedömning att det bör vara möjligt för den som har tillkommit genom en assisterad befruktning med donerade könsceller att skriftligen begära att uppgifter om honom eller henne antecknas i donatorns särskilda journal. Personen bör också ha rätt att ta del av de uppgifter som finns antecknade i en sådan journal och som avser genetiska syskon. Liksom när det gäller möjligheten att ta del av information om donatorn bör det dock krävas att personen har uppnått tillräcklig mognad. 2017/18:155 Det är det barn som tillkommit genom behandlingen, och inte barnets föräldrar, som har rätt till information om barnets genetiska ursprung. Föräldrarna har visserligen en skyldighet att berätta för barnet om hans eller hennes tillkomst, men det är barnet som avgör om han eller hon vill ta reda på donatorns eller eventuella genetiska syskons identitet. Det är därför inte lämpligt att, som Föreningen förespråkar, ge barnets vårdnadshavare tillgång till information om och genetiska syskon för att barnet ska kunna ha kontakt med genetiska syskon under uppväxten. Regeringen förutsätter att ser över sina föreskrifter och allmänna råd i syfte att anpassa dem till de nya reglerna. Den rättsliga regleringen av föräldraskapet Regeringens förslag: Om modern har genomgått en befruktning utanför kroppen ska det avgörande förhållandet för faderskap eller för föräldraskap enligt 1 kap. 9 § vara att moderns make eller sambo har samtyckt till behandlingen. Regeringens bedömning: De föräldraskapsrättsliga regler som gäller för barn som tillkommit genom assisterad befruktning med donerade könsceller bör också gälla för barn som tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med enbart donerade könsceller. innebär bl.a. att den kvinna som föder ett barn som tillkommit genom en sådan behandling ska anses som barnets mor. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regering- Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningen eller har inga invändningar mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Syftet med en befruktning utanför kroppen med enbart donerade könsceller är det- samma som vid annan form av assisterad befruktning, nämligen att det behandlade paret eller den behandlade ensamstående kvinnan ska bli föräldrar respektive förälder till barnet. som gäller för barn som har tillkommit genom assisterad befrukt- ning med donerade könsceller bör därför också gälla för barn som till- kommit genom en befruktning utanför kroppen med enbart donerade Det innebär bl.a. att den kvinna som föder ett barn som har tillkommit genom en sådan behandling ska anses som barnets mor. behandlingen har utförts med samtycke av kvinnans make, registrerade partner eller sambo, bör han eller hon anses som barnets far respektive förälder enligt 1 kap. 9 § under förutsättning att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit är det avgörande förhållandet för att fader- skap eller föräldraskap ska uppstå att maken eller sambon har samtyckt till befruktningen av ägget. Ett sådant samtycke kommer inte att kunna lämnas vid en behandling med ett donerat befruktat ägg. kommer i dessa fall redan ha ägt rum när det blir aktuellt för kvinnans make eller sambo att samtycka till behandlingen. Enligt lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. är det makens eller sambons samtycke till att det befruktade ägget förs in i kvinnans kropp som är det avgörande för- Prop. 2017/18:155 hållandet för att en behandling ska få genomföras. det rimligt att samma förhållande är avgörande också för att ett rättsligt faderskap eller föräldraskap ska uppstå. Om modern har genomgått en befruktning utanför kroppen bör det avgörande förhållandet för faderskap eller föräldraskap vara att moderns make eller sambo har samtyckt till behandlingen, dvs. även införandet av det befruktade ägget. Om kvinnan är gift med en man bör vidare kvinnans make, liksom vid annan assisterad befruktning med donerade könsceller, anses som barnets far (1 kap. 1 § ). Om kvinnan inte är gift med en man eller om faderskapet för den äkta mannen har hävts, bör faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § i stället fastställas genom bekräftelse eller dom (1 kap. 3 § ). Om en ensamstående kvinna har genomgått behandlingen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen, ska faderskap eller föräldraskap inte fastställas för barnet. Faderskapet kan inte fastställas genom dom för en man som inom svensk hälso- och sjukvård donerat spermier. Detta bör gälla även för en man som inom svensk hälso- och sjukvård har bidragit med spermier till befruktningen av ett ägg som efter befruktningen överlåtits för någon annans behandling. Regeringen förutsätter att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd ser över sina föreskrifter och allmänna råd i syfte att anpassa dem till de nya reglerna. 5Föräldraskap vid surrogatarrangemang i utlandet Regeringens bedömning: Det bör inte genomföras författningsändringar i syfte att underlätta för svenska medborgare att genomgå surrogatarrangemang i utlandet. Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar bedömningen eller invänder inte mot den. , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) och () är dock kritiska till att utredningen inte lämnar förslag som syftar till att lösa de rättsliga problem som kan uppstå för barn som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlandet och menar att detta inte är förenligt med principen om barnets bästa. (Smer) anser att det inte är acceptabelt att godta att barn i vissa fall riskerar att stå utan föräldrar och medborgarskap på grund av att den svenska lagstiftningen inte är anpassad för surrogatarrangemang. Enligt Smer väger barnets intresse av rättssäkerhet och 2017/18:155 trygghet tyngre än statens intresse av att motverka surrogatarrangemang i utlandet. anser att utredningens bedömning inte är förenlig med principen om barnets bästa. kvinnolobby förordar att det införs ett förbud mot surrogatmoderskap. Skälen för regeringens bedömning: Surrogatmoderskap, även kallat värdmoderskap, innebär att en kvinna blir gravid med den uttalade avsikten att efter födelsen lämna över barnet till ett par eller en person som inte själv kan eller vill föda ett barn. Surrogatmoderskap kan vara antingen partiellt eller fullständigt. Vid partiellt surrogatmoderskap befruktas surrogatmoderns eget ägg av spermier från en av de tilltänkta föräldrarna eller från en donator. Vid fullständigt surrogatmoderskap förs ett befruktat ägg in och utvecklas i surrogatmoderns livmoder. Såväl ägg som spermier kommer antingen från de tilltänkta föräldrarna eller från utomstående . Ett surrogatmoderskap kan vidare vara altruistiskt eller kommersiellt. Ett kommersiellt surrogatmoderskap innebär att den födande kvinnan får en särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmor som går utöver ersättningen för olika kostnader relaterade till graviditeten. Vid många kommersiella arrangemang betalas inte bara ersättning till surrogatmodern utan även till den klinik som genomför behandlingen och ibland även den organisation som förmedlar kontakten mellan de tilltänka föräldrarna å ena sidan och surrogatmodern och kliniken å andra sidan. Surrogatmoderskap aktualiserar flera komplicerade etiska och juridiska frågeställningar och intresseavvägningar, bl.a. i förhållande till den födande kvinnan och det blivande barnet. Internationellt finns det inte någon samsyn i frågan om huruvida det bör vara tillåtet att bli förälder genom ett surrogatarrangemang. Även inom EU finns det olika uppfattningar. I vissa länder, t.ex. och , är surrogatmoderskap förbjudet. Andra länder, t.ex. och , tillåter altruistiskt surrogatmoderskap. Inget land inom EU tillåter dock uttryckligen kommersiella surrogatarrangemang. I är surrogatmoderskap inte uttryckligen förbjudet. Svensk lagstiftning medger dock inte att surrogatarrangemang genomförs inom svensk hälso- och sjukvård, och utredningen föreslår inte någon ändring i detta avseende. Regeringen har efter omsorgsfulla överväganden landat i att inte frångå utredningens bedömning. Antalet internationella surrogatarrangemang har ökat . Även i har det blivit mer vanligt förekommande att ofrivilligt barnlösa åker utomlands för att få barn genom surrogatmoderskap. Som utredningen framhåller är de flesta surrogatarrangemang som genomförs utomlands kommersiella. Både i och internationellt finns en uppfattning om att människokroppen och dess delar inte bör ge upphov till . Detta kommer bl.a. till uttryck i förbud mot handel med organ och könsceller. Ett kommersiellt surrogatmoderskap kan också vara svårförenligt med de förbud som finns mot handel med kvinnor och barn samt med andra regler som syftar till att tillgodose kvinnors och barns rättigheter på ett bra sätt. Det är därför enligt regeringen inte godtagbart att surrogatarrangemang äger rum för skull. Frågan om en eventuell särskild kriminalisering av surrogatmoderskap kan dock inte behandlas i detta lagstiftningsärende. Genomförande av internationella surrogatarrangemang kan medföra Prop. 2017/18:155 problem av olika slag och omfattning. Till de mer allvarliga rättsliga problemen hör haltande föräldraskap och statslöshet för barnet. Problemen är bl.a. ett resultat av att länder har olika uppfattningar och regler om surrogatmoderskap. Att alla barn i har rättsliga företrädare, även barn som har tillkommit genom surrogatmoderskap i utlandet, är viktigt. Utredningens kartläggning visar också att de barn i som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlandet har fått en rättslig företrädare här och, när en förälder varit svensk medborgare, blivit svenska medborgare. Några remissinstanser, bl.a. RFSL och Smer, anser att , när svenska medborgare genomgår surrogatarrangemang utomlands, har en långtgående skyldighet att säkerställa att det barn som tillkommit genom arrangemanget får rättsliga föräldrar i . Enligt ska barnets bästa beaktas vid alla beslut som rör barn. Principen om barnets bästa kan dock, som utredningen framhåller, inte anses kräva att genomför mer omfattande författningsändringar eller vidtar andra ingripande åtgärder för att lösa alla problem som kan uppkomma när personer i får barn genom ett surrogatarrangemang i utlandet. Det är också svårt att förena åtgärder som syftar till att underlätta för svenska medborgare att genomgå kommersiella surrogatarrangemang i utlandet med inställningen att det inte är godtagbart med sådana arrangemang. Av utredningens kartläggning framgår att de svårigheter som uppkommit i till följd av internationella surrogatarrangemang framför allt har handlat om långa handläggningstider på grund av svenska myndigheters osäkerhet vid handläggningen av frågor som rör surrogatarrangemang i utlandet. Inget barn i som tillkommit genom ett sådant arrangemang har dock blivit föräldralöst eller statslöst, utan alla barn har fått en rättslig företrädare här och, när en förälder varit svensk medborgare, blivit svenska medborgare. Det finns inte heller någon möjlighet för att ensidigt lösa alla eventuella problem som kan uppkomma vid ett internationellt surrogatarrangemang. Vid gränsöverskridande surrogatarrangemang kan det även uppstå svårigheter till följd av lagstiftningen i det andra landet, och dessa kan – och bör – inte alltid åtgärdas genom svensk lagstiftning. Det är däremot viktigt att aktivt verkar för en samsyn i dessa frågor på internationell nivå, t.ex. inom ramen för det arbete som pågår i för internationell privaträtt i dessa frågor. Sammantaget anser regeringen att det inte bör genomföras lagändringar enbart i syfte att underlätta för svenska medborgare att genomgå surrogatarrangemang i utlandet. Författningsändringar kan dock krävas av andra skäl, t.ex. för att den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen ska stå i överensstämmelse med principen om barnets bästa. I det följande prövas om det av andra skäl är påkallat med ändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen. 2017/18:155 5.2 Det bör inte införas en ny vägransgrund för utländska fastställelser av faderskap Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon ny grund för att vägra erkänna en utländsk fastställelse av faderskap. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att det ska införas en ny grund för att vägra erkänna en utländsk fastställelse av faderskap. Enligt förslaget ska en utländsk fastställelse av faderskap inte gälla i om barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning, behandlingen har utförts på någon annan person än den fastställda faderns make eller sambo och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller har inga invändningar mot det. (Smer), , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) och () är dock kritiska till förslaget och menar att möjligheterna att fastställa rättsliga föräldrar för barn som tillkommit efter ett surrogatarrangemang i utlandet borde utvidgas snarare än begränsas. och Hovrätten över och ifrågasätter behovet av en ny vägransgrund och framhåller att bestämmelsen i enskilda fall kan leda till resultat som står i konflikt med barnets bästa. anser att det närmare bör utredas om den föreslagna vägransgrunden står i strid med internationella förpliktelser och åtaganden som är bundet av. framhåller att det måste anses vara till barnets bästa att de personer som anses som barnets rättsliga föräldrar i det land där barnet fötts erkänns som barnets rättsliga föräldrar även i . Skälen för regeringens bedömning: Det finns i inte några regler om moderskap till barn i internationella förhållanden. Avsaknaden av sådana bestämmelser har sin förklaring i att det i , liksom i många andra länder, inte anses råda någon tvekan om vem som från barnets födelse i rättsligt hänseende ska anses som barnets mor. Här gäller nämligen principerna ”mater certa est” (det är alltid säkert vem som är mor) eftersom ”mater est quam gestatio demonstrat” (modern är den som födandet utvisar). Den kvinna som föder barnet ska alltså alltid anses som barnets mor. Dessa principer har tillämpats av svenska myndigheter även vid surrogatarrangemang i utlandet. När det gäller faderskap finns det särskilda regler som gäller i internationella förhållanden i bl.a. lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor. Dessa bestämmelser gäller även vid surrogatarrangemang i utlandet. Av utredningens kartläggning framgår att det förekommer att faderskapet till barn som tillkommit genom surrogatarrangemang fastställs genom bekräftelse eller avgörande i domstol i barnets födelseland. En utländsk fastställelse av faderskap genom bekräftelse eller domstolsavgörande gäller enligt 7 och 8 §§ lagen om internationella faderskapsfrågor som huvudregel i . Det finns dock vissa möjligheter för svenska myndigheter att vägra erkännande. Bland annat ska erkännande vägras om den utpekade fadern inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i den utländska rättegången, om det pågår en rättegång om faderskapet eller föräldraskapet enligt 1 kap. 9 § i eller om den utländska fastställelsen strider mot en svensk fastställelse om faderskap eller föräldraskap. Det finns också en möjlighet för svenska myndigheter att vägra att erkänna en utländsk fastställelse av faderskap om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna den (ordre public). Utredningen föreslår att svenska myndigheter även ska vägra att erkänna en utländsk fastställelse av faderskap när barnet har tillkommit genom en assisterad befruktning, behandlingen har utförts på någon annan person än den fastställda faderns make eller sambo och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. Förslaget innebär att svenska myndigheter alltid skulle vägra att erkänna en utländsk fastställelse av faderskap om barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang och den man som fastställelsen avser inte är barnets genetiska far. Regeringen konstaterar att utgångspunkten är att utländska fastställelser av faderskap gäller i . De möjligheter som finns att vägra erkännande är i huvudsak av processrättslig karaktär och syftar främst till att skydda den utpekade fadern från allvarligare brister i det utländska förfarandet och att undvika förekomsten av konkurrerande fastställelser. Den föreslagna vägransgrunden innebär ett avsteg från dessa principer. Enligt regeringen är det inte möjligt att överblicka konsekvenserna av en sådan ändring utan ytterligare utredning. Förslaget kritiseras också av flera remissinstanser, bl.a. och Hovrätten över och , som framhåller att det kan leda till resultat som står i konflikt med barnets bästa. Den föreslagna vägransgrunden bör mot denna bakgrund, enligt regeringen, inte införas. 2017/18:155 5.3 Utökade möjligheter för socialnämnder och domstolar att fastställa faderskap enligt svensk Regeringens förslag: Behörigheten för socialnämnder att fastställa faderskap ska utökas. Den utökade behörigheten innebär att faderskap kan fastställas genom bekräftelse av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd även när socialnämnden inte har någon utred- ningsskyldighet, under förutsättning att barnet har sin hemvist utom- lands, fastställelsen avser en man som har sin hemvist i , det påstås att barnet har tillkommit med mannens spermier och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. Svensk lag ska tillämpas. Sådana ärenden om fastställande av faderskap ska handläggas av socialnämnden i den kommun där den man som ska fastställas som far Svenska domstolar ska i större utsträckning tillämpa svensk lag i mål om fastställande av faderskap. Svensk lag ska tillämpas även om barnet har sin hemvist i ett annat land, under förutsättning att faststäl- lelsen avser en man som har sin hemvist i , det påstås att barnet har tillkommit med mannens spermier och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. En talan om hävande av faderskapet för en man som på grund av faderskapspresumtionen ska anses som barnets rättsliga far ska få tas upp i svensk domstol tillsammans med en talan om fastställande av faderskap för den genetiska fadern. Målen ska handläggas i samma Svensk lag ska tillämpas. i den kommun där den man som ska fastställas som far är folkbokförd ska ha möjlighet att föra barnets talan i domstol. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår dock att det ska införas en särskild regel om svenska domstolars behörighet att ta upp mål om fastställande av faderskap när barnet har sin hemvist i ett annat land, fastställelsen avser en man med hemvist i , grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller Vidare lämnar utredningen inte något förslag om att social- nämnden i den kommun där den man som ska fastställas som far är folk- bokförd ska ha möjlighet att föra barnets talan i domstol. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. anser dock att det bör förtydligas vilken social- nämnd som har behörighet att föra barnets talan i domstol i fall då den nya behörighetsgrunden är tillämplig. (SKL) framhåller att socialnämndens prövning av sin behörighet kan innebära komplicerade ställningstaganden, bl.a. innefattande tolkning av surrogatavtal och tolkning av ett annat lands lagstiftning för att avgöra om barnet i hemvistlandet har andra rättsliga föräldrar. enligt SKL inte rimligt att socialnämnden ska stå för de kostnader som Prop. 2017/18:155 kan följa med en DNA-undersökning i utlandet. Skälen för regeringens förslag Det finns ett behov av att förenkla möjligheterna att i fastställa faderskapet för barnets genetiska far efter ett surrogatarrangemang i Som framgår av avsnitt 5.2 gäller som huvudregel en utländsk fast- ställelse av faderskap genom bekräftelse eller domstolsavgörande i Av utredningens kartläggning framgår dock att det är vanligt att faderskapet till barn som tillkommit genom surrogatarrangemang i utlan- det fastställs i barnets födelseland genom att en anteckning om fader- skapet görs i barnets födelsebevis. En sådan anteckning är varken en bekräftelse eller ett domstolsavgörande och kan därför inte erkännas i För att åstadkomma ett rättsligt giltigt faderskap för barnet i krävs i dessa fall att den tilltänka fadern bekräftar faderskapet under medverkan av en socialnämnd eller att en talan om fastställande av faderskapet väcks i svensk domstol. Enligt 3 § lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor kan faderskapet till ett barn fastställas genom bekräftelse av faderskapet un- der medverkan av en socialnämnd, om nämnden är skyldig att utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § . skyldighet finns således bara när barnet har sin hemvist i . utgångspunkt bör den som är bosatt i en viss stat anses ha sin hemvist där, om bosättningen med hänsyn till vistelsens varaktighet och omstän-