prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Utredningens förslag avviker från regeringens bedöm- ning genom att enligt utredningens förslag ska det i betaltjänstlagen införas en bestämmelse om att , efter att ha tagit emot ett meddelande från en behörig myndighet i ett annat land om att ett svenskt betalningsinstitut har överträtt föreskrifter som gäller för institutets verksamhet i det landet, utan onödigt dröjsmål ska ingripa mot institutet. Utredningen föreslår inte några bestämmelser om svenska leverantörer av kontoinformationstjänsters verksamhet i ett annat land inom EES. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten, efter att ha utvärderat information om att ett betalningsinstitut med till- stånd i den medlemsstaten inte följer bestämmelser som införlivar reglerna i avdelning II, III och IV i direktivet i en annan medlemsstat, utan onödigt dröjsmål vidta alla lämpliga åtgärder för att garantera att det berörda betalningsinstitutet upphör att bryta mot bestämmelserna (artikel 30.1 andra stycket första meningen). Den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten ska utan dröjsmål informera den behöriga myndig- heten i värdmedlemsstaten och de behöriga myndigheterna i alla andra berörda medlemsstater om dessa åtgärder (artikel 30.1 andra stycket andra meningen). Av betaltjänstlagen följer att ska in- gripa mot ett betalningsinstitut om en behörig myndighet i ett annat land har underrättat inspektionen om att institutet överträtt föreskrifter i det landet (8 kap. 13 §). Att , efter att ha konstaterat en överträdelse, ska ingripa utan ”onödigt dröjsmål” är enligt regeringens uppfattning självklart och behöver inte anges uttryckligen i lagen. Det måste anses ligga i uppdrag som tillsynsmyndighet att myndigheten ska ingripa . Däremot bör det anges i betaltjänstlagen att så snart det kan ske ska underrätta den behöriga myndigheten i det andra landet samt de behöriga myndigheterna i övriga berörda länder inom EES om vilka åtgärder som inspektionen vidtar med anledning av att ett betalningsinstitut överträtt föreskrifter i ett annat land. I avsnitt 7.3.3 föreslås att även registrerade betaltjänstleverantörer ska ha rätt att tillhandahålla kontoinformationstjänster i andra länder efter att ha underrättat om detta. I betaltjänstlagen bör det därför införas en bestämmelse om ingripande när en behörig myndighet i ett annat land underrättat inspektionen om att en sådan betaltjänstleveran- tör överträtt föreskrifter i det landet. Bestämmelsen bör utformas på motsvarande sätt som den som gäller för betalningsinstitut (8 kap. 13 §). I andra betaltjänstdirektivet har det införts en ny regel enligt vilken varje sanktion eller ingripande ska vara väl motiverad och meddelas det berörda betalningsinstitutet (artikel 31.1). Ett krav på att sådana beslut, Prop. 2017/18:77 som är slutliga, ska motiveras följer redan av nuvarande reglering i förvaltningslagen (20 och 21 §§). Som framgår i avsnitt 12.2 skärps motiveringskravet i den nya förvaltningslagen bl.a. på så sätt att kravet gäller i fråga om alla beslut som påverkar någons situation på ett inte obetydligt sätt (32 §). Regeringen bedömer mot den bakgrunden att direktivet i denna del inte kräver någon lagstiftningsåtgärd. Möjlighet för att vidta säkerhetsåtgärder samt samarbete och informationsutbyte med utländska myndigheter Regeringens förslag: ska i sin tillsynsverk- samhet, i den utsträckning som följer av betalkontodirektivet och av andra betaltjänstdirektivet, samarbeta och utbyta information med motsvarande behöriga myndigheter inom EES. informationsutbyte ska även ske med , Europeiska kommissionen och Europeiska bankmyndigheten och andra behöriga myndigheter som utsetts i enlighet med unionsrätt som är tillämplig på betaltjänstleverantörer. Regeringens bedömning: Reglerna i andra betaltjänstdirektivet om möjlighet för den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat att vidta säkerhetsåtgärder kräver inte någon lagstiftningsåtgärd. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Utredningen lämnar inte något förslag när det gäller samarbete. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens förslag och bedömning: I krissituationer, där det krävs en omedelbar åtgärd för att ta itu med ett allvarligt hot mot de kollektiva intressena för betaltjänstanvändarna i värdmedlemsstaten, kan de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten, enligt nya regler i andra betaltjänstdirektivet, parallellt med det gränsöverskridande sam- arbetet mellan de behöriga myndigheterna och i avvaktan på att de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten vidtar åtgärder, vidta säkerhetsåtgärder (artikel 30.2). Dessa säkerhetsåtgärder ska vara lämp- liga och proportionella med tanke på syftet, nämligen att skydda de kollektiva intressena för betaltjänstanvändarna i värdmedlemsstaten mot ett allvarligt hot, och de får inte leda till att betalningsinstitutets betal- tjänstanvändare i värdmedlemsstaten ges företräde framför betalnings- institutets betaltjänstanvändare i andra medlemsstater (artikel 30.3 första Säkerhetsåtgärderna ska vara tillfälliga och avslutas när de allvarliga hot som upptäckts tas itu med, inbegripet med bistånd av eller i samarbete med de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten eller (artikel 30.3 andra stycket). Om det är lämpligt mot bakgrund av krissituationen ska de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten informera de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten och i alla andra berörda medlemsstater, kommissionen och i förväg, och under alla omständigheter utan onödigt dröjsmål, om de säkerhetsåtgärder som vidtas och om motiveringen till dem (artikel 30.4). 2017/18:77 Varje åtgärd som vidtas av de behöriga myndigheterna, i enlighet med de ovan nämnda reglerna, och som innebär sanktioner eller inskränk- ningar i rätten att tillhandahålla tjänster eller etableringsrätten ska, enligt direktivet, vara väl motiverade och meddelas det berörda betalnings- institutet (artikel 31.1). I direktivet utvecklas inte vad som avses med säkerhetsåtgärder i detta sammanhang eller vad sådana åtgärder kan bestå i. Däremot anges att åtgärderna bör vara lämpliga, stå i proportion till sitt syfte samt vara icke- diskriminerande och tillfälliga (skäl 45). Det får antas att de säkerhetsåtgärder som avses i direktivet är sådana åtgärder som de behöriga myndigheterna kan vidta med stöd av nationell rätt. De möjligheter till ingripanden mot utländska företag som Finans- inspektionen har i egenskap av behörig myndighet enligt betal- tjänstlagen utgörs av föreläggande om att vidta rättelse eller, om rättelse inte sker, förbud för företaget att påbörja nya betalningstransaktioner i (8 kap. 21 §). nuvarande befogenheter att ingripa enligt betal- tjänstlagen mot utländska företag som driver verksamhet i genom ombud eller filial och som inte följer bestämmelserna i 4 och 5 kap. samma lag framstår enligt regeringens uppfattning som väl avvägda och de ger inspektionen möjlighet att agera skyndsamt om det är påkallat med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. vid en sådan allvarlig situation som avses i de ovan nämnda reglerna i andra betal- tjänstdirektivet. Regeringen anser därför att det inte finns behov av att införa någon särskild bestämmelse i betaltjänstlagen om säkerhetsåt- gärder för att ska kunna agera skyndsamt. Skyldig- heten för att meddela motiverade beslut (artikel 31.1) följer vidare av förvaltningslagen (20 och 21 §§ den nuvarande lagen och 32 och 33 §§ den nya förvaltningslagen). Det finns därför inte heller behov av att införa någon särskild bestämmelse om detta i betaltjänst- lagen. Enligt betaltjänstlagen ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information med bl.a. behöriga myndigheter inom EES (8 kap. 4 §). Som nämns ovan ska utöver dessa även informera Europeiska kommissionen och när inspektionen vidtar åtgärder som i direktivets mening kan anses som säkerhetsåtgärder (artikel 30.4). För att genomföra denna regel i direktivet bör bestäm- melsen om samarbete i betaltjänstlagen även omfatta dessa myndigheter. Vidare bör det i lagen anges att samarbetet och informationsutbytet ska ske i den utsträckning som följer av andra betaltjänstdirektivet. Eftersom även betalkontodirektivet genomförs i betaltjänstlagen och det direktivet också innehåller regler om samarbete mellan behöriga myndigheter (artikel 22), bör det även anges att samarbetet ska ske i den utsträckning som följer av det direktivet (jfr 23 kap. 5 § lagen om värdepappers- marknaden). 14.1Ägarprövning och krav på företagets ledning Regeringens förslag: För att få tillstånd att driva verksamhet som betalningsinstitut ska den som ska ingå i företagets styrelse, vara verkställande direktör eller vara ersättare för någon av dem, utöver att vara lämplig för en sådan uppgift, även ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av ett sådant företag. Regeringens bedömning: Det krävs inte någon ytterligare lagstift- ningsåtgärd för att genomföra reglerna i andra betaltjänstdirektivet om ägarprövning för betalningsinstitut. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det enligt utredningens förslag ska införas en uttrycklig bestämmelse i betaltjänstlagen om att en registrerad betal- tjänstleverantör ska underrätta om förändringar när det gäller personer som har ett kvalificerat innehav i företaget och när det gäller personer som ingår i ledningen. Utredningen föreslår vidare inte något krav på att den som ska ingå ledningen för ett betalningsinstitut ska ha tillräcklig insikt och erfarenhet för det. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. påtalar att kravet i första betaltjänstdirektivet på styrelsens insikt och erfarenhet har fallit bort vid genomförandet av det direktivet och att det inte heller finns med i utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning Andra betaltjänstdirektivet innehåller regler om ägarprövning i vissa fall. Enligt direktivet ska alla fysiska eller juridiska personer som har beslutat att direkt eller indirekt förvärva eller ytterligare öka ett kvalificerat inne- hav enligt tillsynsförordningen (artikel 4.1.36) i ett betalningsinstitut, varigenom andelen av kapitalet eller röstetalet kommer att nå eller överstiga 20, eller så att betalningsinstitutet därigenom kommer att få ställning som dotterföretag, i förväg skriftligen underrätta de behöriga myndigheterna om sina avsikter (artikel 6.1 första men- ingen). Detta gäller även alla fysiska eller juridiska personer som har beslutat att direkt eller indirekt avyttra ett kvalificerat innehav eller minska sitt kvalificerade innehav så att andelen av kapitalet eller röste- talet understiger 20, eller så att betalningsinstitutets ställning som dotterföretag kommer att upphöra (artikel 6.1 andra men- ingen). Med kvalificerat innehav avses enligt tillsynsförordningen direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar eller mer av kapitalet eller samtliga röster eller möjliggör ett väsentligt inflyt- ande över ledningen av detta företag (artikel 4.1.36). Enligt andra betaltjänstdirektivet (artikel 6.2) ska den tilltänkte förvärv- aren av ett kvalificerat innehav även lämna uppgifter till den behöriga myndigheten om storleken på det tilltänkta innehavet samt relevanta uppgifter som framgår av och rådets direktiv 2013/36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om särskild tillsyn av kreditinstitut och värdepappers- företag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (artikel 23.4, direktivet i det följande benämnt kapitaltäckningsdirektivet). Om det inflytande som utövas av den tilltänkte förvärvaren sannolikt är till skada för en sund och ansvarsfull ledning av betalningsinstitutet ska medlemsstaterna kräva att de behöriga myndigheterna motsätter sig för- värvet eller vidtar andra lämpliga åtgärder för att förhållandet ska upp- höra (artikel 6.3 första stycket första meningen i andra betaltjänstdirek- Sådana åtgärder kan bestå av förelägganden, sanktioner för styrel- sen eller de personer som leder verksamheten, eller upphävande av rösträtt som är knuten till de aktier som innehas av betalningsinstitutets aktieägare eller medlemmar (artikel 6.3 första stycket andra meningen). Liknande åtgärder ska vidtas i fråga om fysiska eller juridiska personer som underlåter att lämna sådan förhandsinformation som krävs (artikel 6.3 andra stycket). Om ett innehav har förvärvats trots att de behöriga myndigheterna har motsatt sig det, ska medlemsstaterna, oavsett eventuella övriga sanktioner, föreskriva antingen att sådana rösträtter inte får utövas eller att avgivna röster ska vara ogiltiga eller att de får förklaras ogiltiga (artikel 6.4). I första betaltjänstdirektivet finns det inte någon reglering som fullt ut motsvarar den som redovisas ovan. Det finns dock vissa regler om ägar- prövning även i det direktivet. Enligt första betaltjänstdirektivet ska be- höriga myndigheter vägra att bevilja auktorisation om de inte är förvissade om lämpligheten hos aktieägare eller andra medlemmar med kvalificerade innehav i betalningsinstitutet (artikel 10.6, som i stort sett motsvarar artikel 11.6 i andra betaltjänstdirektivet). Den regeln har i svensk rätt genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen (2 kap. 6 § första stycket 3). Enligt den bestämmelsen krävs för att tillstånd att tillhanda- hålla betaltjänster ska ges att det finns skäl att anta att den som har ett kvalificerat innehav i företaget är lämplig att utöva ett väsentligt in- flytande över ledningen av företaget (se prop. 2009/10:220 s. 125 f.). I betaltjänstlagen (2 kap. 8 §) anges vidare att bestämmelserna om ägarprövning i kreditinstitut i 14 kap. lagen om bank- och finansierings- rörelse ska tillämpas även för betalningsinstitut. Av lagen om bank- och finansieringsrörelse följer att den som avser att förvärva aktier eller andelar i ett kreditinstitut, som medför att förvärvarens sammanlagda innehav utgör ett kvalificerat innehav, ska ansöka om tillstånd för förvärvet hos (14 kap. 1 §). även när ett innehav ökas så att det uppgår till eller överstiger 20, 30 eller av kapitalet eller röstetalet eller så att företaget blir ett Med kvalificerat innehav avses ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller på annat sätt möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget (1 kap. 4 § ska ge tillstånd till bedöms lämplig och det tilltänkta förvärvet är ekonomiskt sunt. Vid bedömningen ska bl.a. förvärvarens anseende och kapitalstyrka beaktas liksom om det finns skäl att anta att förvärvet har samband med eller kan öka risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism (14 kap. 2 §). Vidare måste den som har beslutat att avyttra ett kvalificerat innehav i ett kreditinstitut, eller så stor del av ett kvalificerat innehav att innehavet därigenom kommer att understiga någon av de gränser som utlöser tillståndsplikt, underrätta om detta (14 kap. 3 §). Om den som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar inte har ansökt om tillstånd före förvärvet, får besluta att innehavaren inte får företräda aktierna eller andelarna vid stämman till den del de omfattas av ett krav på tillstånd (14 kap. 6 § andra stycket). Om någon i strid med ett beslut av har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar, får innehavaren inte företräda aktierna eller andelarna vid stämman till den del innehavet står i strid med beslutet (14 kap. 6 § tredje stycket). Vidare får under vissa förutsättningar förelägga en ägare att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet inte är kvalificerat eller inte står i strid med inspektionens be- slut (14 kap. 7 §). Slutligen får besluta att en ägare som inte följer bestämmelserna ska betala en sanktionsavgift (14 kap. 7a §). Regeringen konstaterar att bestämmelserna om ägarprövning i lagen om bank- och finansieringsrörelse, som alltså även är tillämpliga för betal- ningsinstitut, överensstämmer med kraven i andra betaltjänstdirektivet när det gäller ägarprövning. Det krävs därför inte någon ytterligare åtgärd för att reglerna om ägarprövning i direktivet ska anses genomförda i svensk rätt när det gäller betalningsinstitut. Enligt andra betaltjänstdirektivet kan medlemsstater eller medlems- staters behöriga myndigheter undanta vissa verksamheter från tillämp- ningen av delar av direktivet, inklusive de ovan nämnda reglerna om ägarprövning, om de uppfyller vissa krav (artikel 32.1). Ett sådant krav är att ingen av de fysiska personer som ansvarar för ledningen eller driften av affärsverksamheten har dömts för brott som rör finansiering av terrorism, penningtvätt eller annan ekonomisk brottslighet (artikel 32.1 b). Sådana fysiska eller juridiska personer som beviljats undantag ska underrätta de behöriga myndigheterna om alla förändringar som har betydelse för de villkoren för undantaget (artikel 32.5). En motsvarande möjlighet till undantag från tillståndsplikt finns även i första betaltjänstdirektivet (artikel 26). I svensk rätt har det genomförts på så sätt att vissa betaltjänstleverantörer, s.k. registrerade betaltjänst- leverantörer, är undantagna från kraven i betaltjänstlagen på tillstånd för att tillhandahålla betaltjänster. Enligt betaltjänstlagen ska företaget upp- fylla vissa krav för att undantas från tillståndsplikt, bl.a. när det gäller ägarförhållanden och de personer som har en ledande ställning i företaget (2 kap. 3 §). När det gäller registrerade betaltjänstleverantörer görs där- med en ägarprövning som en del av prövning av om betaltjänstleverantören ska beviljas undantag. Av betaltjänstlagen följer vidare att en registrerad betaltjänstleverantör ska underrätta Finans- inspektionen om sådana förändringar som påverkar dess möjlighet att uppfylla villkoren för undantag (2 kap. 4 §). Utredningen föreslår att det i lagen ska införas en uttrycklig bestämmelse om att ett byte i sig av en 2017/18:77 person med kvalificerat innehav eller av en person i ledningen ska medföra en underrättelseskyldighet gentemot . Reger- ingen anser dock inte att en sådan bestämmelse är nödvändig. Finans- inspektionen har, om den anser det nödvändigt, nämligen möjlighet att med stöd av befintliga bemyndiganden föreskriva om sådan upplysnings- skyldighet (se 8 kap. 27 § betaltjänstlagen och 5 § 7 betaltjänstförord- ningen). Någon lagstiftningsåtgärd är således inte nödvändig i denna del. Krav på företagets ledning Andra betaltjänstdirektivet innehåller regler om vilka krav som måste vara uppfyllda för att ett företag ska kunna få auktorisation som betal- ningsinstitut (artikel 5). Av direktivet följer att ansökan om auktorisation ska åtföljas bl.a. av bevis på att de personer i styrelsen och personer som leder betalningsinstitutet har gott anseende och enligt institutets hemmedlemsstat har den kunskap och erfarenhet som krävs för att tillhandahålla betaltjänster (artikel 5.1 första stycket n). Motsvarande regler finns i första betaltjänstdirektivet (artikel 5) och de har i svensk rätt genomförts genom en bestämmelse i betaltjänstlagen (2 kap. 6 § första stycket 4). Där anges att en förutsättning för att tillstånd att tillhandahålla betaltjänster ska ges är att den som ska ingå i företagets styrelse, vara verkställande direktör eller vara ersättare för någon av dem, är lämplig för en sådan uppgift. Det krav på kunskap och erfarenhet som anges i direktivet anges dock, som påtalar, inte uttryckligen i betaltjänstlagen. Regeringen, som visserligen anser att kravet på kunskap och erfarenhet får anses inbegripet i kravet på lämplighet, instämmer med att ett sådant uttryckligt krav, på motsvarande sätt som i direktivet, bör införas även i lagen (jfr t.ex. 3 kap. 2 § första stycket 4 lagen om bank- och finansieringsrörelse och 3 kap. 1 § första stycket 5 lagen om värdepappersmarknaden). Regeringens förslag: De krav på åtgärder för att skydda betaltjänst- användares medel som anges i betaltjänstlagen ska vara tillämpliga oavsett vilket belopp som har tagits emot. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Andra betaltjänstdirektivet innehåller regler om s.k. skyddskrav som innebär att ett betalningsinstitut som tillhandahåller vissa betaltjänster ska skydda de medel som har tagits emot av en betaltjänstanvändare eller genom en annan betaltjänst- leverantör för genomförande av betalningstransaktioner (artikel 10). Reg- lerna gäller även för registrerade betaltjänstleverantörer (artikel 32.3). Reglerna motsvarar i huvudsak dem i första betaltjänstdirektivet (artikel 9). Reglerna i det direktivet gäller dock enbart betalningsinstitut som tillhandahåller betaltjänster som de driver annan affärs- Medlemsstaterna hade dock möjlighet att utsträcka kraven till att även gälla betalningsinstitut som inte driver annan affärsverk- Prop. 2017/18:77 samhet. Vidare fick medlemsstaterna begränsa kraven till att enbart gälla användare som hade hos betalningsinstitutet. Någon så- dan möjlighet finns således inte längre enligt andra betaltjänstdirektivet. Reglerna om skyddskrav i första betaltjänstdirektivet har i svensk rätt genomförts i en motsvarande bestämmelse i betaltjänstlagen (3 kap. 7 §). Ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör är skyldig att skydda de medel som har tagits emot från en betaltjänstanvändare eller en annan betaltjänstleverantör för att genomföra en betal- ningstransaktion. Sådana medel får inte sammanblandas med medel som innehas för någon annans räkning än betaltjänstanvändares, och ska hållas avskilda så att de inte vid insolvens kan omfattas av anspråk från betalningsinstitutets eller den registrerade betaltjänstleverantörens övriga borgenärer. Alternativt kan betalningsinstitutet eller den registrerade betal- tjänstleverantören se till att de innehavda medlen omfattas av en försäk- ring på motsvarande belopp. Skyddskraven är begränsade till att gälla medel som överstiger ett belopp motsvarande per betaltjänst- användare. Betaltjänstlagen gäller för betalningsinstitut och registrerade betal- tjänstleverantörer oavsett om de driver annan verksamhet eller inte. Det krävs därför inte någon ändring i den lagen för att genomföra de nu aktuella reglerna i andra betaltjänstdirektivet. Däremot bör den begräns- ning i lagen som innebär att skyddskraven endast gäller för medel som överstiger ett belopp motsvarande tas bort. Skyddskraven bör alltså gälla oavsett hur stort belopp som har tagits emot. Regeringens förslag: Det register över betalningsinstitut, registrerade betaltjänstleverantörer, deras ombud och filialer som Finansinspek- tionen ska föra ska även innehålla uppgifter om tillstånd som åter- kallats samt om de registrerade betaltjänstleverantörer som inte längre uppfyller villkoren för registrering. ska så snart det kan ske underrätta Europeiska bankmyndigheten om den information som förs in i registret samt om skälen till att ett tillstånd återkallats eller en registrerad betaltjänst- leverantör inte längre uppfyller villkoren för registrering för undantag Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska medlemsstaterna upprätta ett offentligt register (artikel 14.1). ska innehålla uppgifter om auktoriserade betalningsinstitut och deras ombud, fysiska och juridiska personer som utnyttjar ett nationellt undan- tag eller det särskilda undantaget för leverantörer av kontoinformations- tjänster och deras ombud.