prop · H503211 · 2018-03-27 00:00:00 — inte tillämplig på arter som ändrar sitt naturliga utbredningsområde utan mänsklig aktivitet, till följd av förändrade ekologiska villkor och klimat- Genom artikel 2 är förordningen inte heller tillämplig på inva- siva främmande arter som omfattas av andra EU-lagstiftningars tillämp- Detta för att förordningen inte ska överlappa andra lag- 2017/18:211 Det finns flera EU-lagstiftningar som bidrar respektive syftar till att skydda unionen mot invasiva främmande arter, bl.a. över 40 rättsakter med bestämmelser om djursjukdomar. Förordningen är därför inte tillämplig på patogener som orsakar djursjukdomar. Av samma skäl undantas genetiskt modifierade organismer från förordningens tillämpningsområde och också vissa skadegörare och arter som används inom vattenbruk samt mikroorganismer som tillverkas eller importeras för att användas i växtskyddsmedel som redan är godkända eller som håller på att bedömas enligt förordning (EG) nr 1107/2009. Mikroorganismer som tillverkas eller importeras för att användas i biocidprodukter som redan är godkända eller som håller på att bedömas enligt förordning (EU) nr 528/2012 omfattas inte heller av tillämpningen. De skadegörare som undantas från förordningens tillämpningsområde är enligt artikel 1.2 d) de skadegörare som om förtecknas i bilaga I eller bilaga II till direktiv /29/EG (dvs. Rådets direktiv /29/EG av om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen) och de skadegörare avseende vilka åtgärder har antagits i enlighet med artikel 16.3 i det direktivet. Detta gäller fram till när och rådets förordning (EU) 2016/2031 av om skyddsåtgärder mot växtskadegörare, som ersätter direktiv /29, i allt väsentligt börjar tillämpas. Därefter kommer i stället de växtskadegörare som förtecknas som EU- karantänskadegörare (artikel 5.2), karantänskadegörare för skyddad zon (artikel 32.2) eller växtskadegörare som omfattas av åtgärder enligt artikel 30.1 i förordning 2016/2031 att vara undantagna från tillämpningsområdet för EU-förordningen om invasiva främmande arter. Icke parasitära växter omfattas dock av denna förordning om de har förtecknats som invasiva främmande arter av unionsbetydelse. Om de inte har förtecknats som invasiva främmande arter av unionsbetydelse kan de förtecknas som växtskadegörarare om de medför växtskyddsrisker med allvarlig ekonomisk, social och miljömässig påverkan på unionens territorium (artikel 1.2). EU-förordningen om invasiva främmande arter innehåller främst bestämmelser som ålägger medlemsstaterna att vidta en mängd åtgärder. Medlemsstaterna ska bl.a. vidta alla nödvändiga åtgärder för att förebygga oavsiktlig introduktion eller spridning av invasiva främmande arter av unionsbetydelse (artikel 7.2). Medlemsstaterna är också skyldiga att utse behöriga myndigheter som ansvarar för tillämpningen av EU-förordningen i och fastställa bestämmelser om vilka sanktioner som ska tillämpas vid överträdelser av förordningen (artikel 30). De ska vidare upprätta ett tillståndssystem för att ge vissa verksamheter möjlighet att t.ex. bedriva forskning med invasiva främmande arter av unionsbetydelse (artikel 8), inrätta ett övervakningssystem för invasiva främmande arter av unionsbetydelse (artikel 14) och införa strukturer för att utföra offentliga kontroller som krävs för att förhindra avsiktlig introduktion i unionen av invasiva främmande arter av unionsbetydelse (artikel 15). EU-förordningen innehåller även bestämmelser som är direkt tillämp- Prop. 2017/18:211 liga för enskilda, såsom restriktioner i fråga om hur vissa invasiva främ- mande arter får hanteras (artikel 7.1). EU-förordningen utgör en minimireglering. Medlemsstaterna får behålla eller anta strängare nationella regler i syfte att förhindra introduktion, etablering och spridning av invasiva främmande arter. Dessa åtgärder ska vara förenliga med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget) och anmälas till kommissionen i enlighet med unionsrätten (artikel 23). 4.2.5Förteckningen över invasiva främmande arter av unionsbetydelse Även om förordningens bestämmelser är direkt tillämpliga i är många av bestämmelserna knutna till den förteckning över invasiva främmande arter av unionsbetydelse som antas av Europeiska kommissionen, den s.k. unionsförteckningen. Förteckningen antas genom genomförandeakter och på grundval av vissa fastställda kriterier i enlighet med ett särskilt granskningsförfarande (artikel 4). Invasiva främmande arter av unionsbetydelse är sådana invasiva arter vars negativa effekter anses vara sådana att de kräver samordnade åtgärder på unionsnivå (artikel 3.3). För att en art ska få föras upp på unionsförteckningen måste den uppfylla samtliga kriterier som anges i artikel 4.3. Det innebär att arten baserat på tillgängliga vetenskapliga belägg har konstaterats dels vara främmande för unionens territorium, dels vara i stånd att etablera en livskraftig population och sprida sig i miljön. Vidare ska arten, baserat på tillgängliga vetenskapliga belägg, sannolikt ha stora negativa effekter på biologisk mångfald eller relaterade ekosystemtjänster. Det ska också genom en riskbedömning ha konstaterats att det krävs samordnade åtgärder på unionsnivå för att förhindra att arten introduceras, etableras eller sprids. Riskbedömningen ska ha utförts enligt artikel 5.1 och bl.a. innehålla en beskrivning av de negativa effekterna på biologisk mångfald och relaterade ekosystemtjänster, inbegripet på inhemska arter, skyddade områden, och hotade livsmiljöer samt på människors hälsa, säkerhet och ekonomi, inbegripet en bedömning av potentiella framtida effekter med beaktande av tillgänglig vetenskaplig kunskap. Vederbörlig hänsyn ska också tas till genomförandekostnaderna för medlemsstaterna, kostnaderna för att inte vidta åtgärder, kostnadseffektiviteten och de socioekonomiska aspekterna (artikel 4.6). Slutligen måste det vara sannolikt att uppförandet på unionsförteckningen effektivt kommer att förhindra, minimera eller mildra de negativa effekterna av arten. Av EU-förordningen framgår det att kriterierna för att föra upp en art på förteckningen över invasiva främmande arter av unionsbetydelse bör omfatta en riskbedömning enligt gällande bestämmelser i (WTO) relevanta avtal om restriktioner i handeln med arter (skäl 11). Arterna på unionsförteckningen omfattas av restriktioner, bl.a. i fråga om handel och transport. Arterna får t.ex. som huvudregel inte avsiktligt föras in till unionen, hållas, födas upp eller ens användas här (artikel 7.1). 2017/18:211 Medlemsstaterna ska enligt EU-förordningen vidta alla nödvändiga åtgärder för att förebygga oavsiktlig introduktion eller spridning av invasiva främmande arter av unionsbetydelse, inbegripet, i tillämpliga fall, på grund av grov vårdslöshet (artikel 7.2). Kommissionen ska åtminstone göra en omfattande översyn av unionsförteckningen och däremellan, när det är lämpligt, uppdatera den genom att lägga till nya invasiva främmande arter och ta bort sådana arter från förteckningen som inte längre uppfyller ett eller flera av de kriterier som fastställts för att en art ska få föras upp på förteckningen (artikel 4.2). När kommissionen antar eller uppdaterar unionsförteckningen ska den enligt förordningen tillämpa kriterierna som måste vara uppfyllda för att en art ska få föras upp på förteckningen med vederbörlig hänsyn till genomförandekostnaderna för medlemsstaterna, kostnaderna för att inte vidta åtgärder, kostnadseffektiviteten och de socioekonomiska aspekterna (4.6). 4.2.6Förfarandet för att anta unionsförteckningen Granskningsförfarandet när unionsförteckningen antas innebär att kommissionen lämnar ett förslag till genomförandeförordning med arter till den kommitté bestående av representanter för medlemsländerna som hjälper kommissionen i arbetet med unionsförteckningen, främmande arter, den s.k. genomförandekommittén (artikel 27.1). Kommittén, som är en sådan kommitté som avses i och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter, ska sedan ska yttra sig över kommissionens förslag. När kommittén yttrar sig ska beslut fattas med kvalificerad majoritet (artikel 27.2 i EU-förordningen och artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011). Kommissionen har i arbetet med unionsförteckningen även hjälp av en expertgrupp, ett vetenskapligt forum (Vetenskapliga forumet för invasiva främmande arter). Det vetenskapliga forumet består av företrädare för forskarsamhället. Dessa har utsetts av medlemsstaterna för att ge råd i vetenskapliga frågor som rör tillämpningen av förordningen, särskilt i frågor som gäller fastställande och uppdatering av unionsförteckningen och riskbedömningarna av arterna som föreslås föras upp på förteckningen. Forumet bedömer om riskbedömningarna uppfyller kraven i EU-förordningen (artikel 28). Innan kommissionen överlämnar förslag på arter till genomförandekommittén anmäler kommissionen förslaget till WTO enligt det s.k. SPS- avtalet (avtalet om sanitära och fytosanitära frågor). WTO:s medlemsländer ges då möjlighet att granska förslaget och komma med synpunkter på förslaget . har kommissionen redan inför anmälan av förslaget till WTO presenterat förslaget för genomförandekommittén för synpunkter och för att ta reda på om förslaget har ett tillräckligt stöd bland medlemsstaterna. Enligt i får ett land vidta de s.k. SPS-åtgärder det finner nödvändiga, förutsatt att det inte bryter mot någon annan artikel i avtalet (artikel 2). En SPS-åtgärd måste bygga på vetenskapliga principer och får endast tillämpas i den utsträckning den är nödvändig för att skydda männi- skors, djurs och växters liv och hälsa. Åtgärderna får inte vara mer han- Prop. 2017/18:211 delshindrande än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med dem. Åtgärderna får inte innebära godtycklig diskriminering och får inte användas som förtäckta handelshinder. Om åtgärderna är förenliga med SPS- avtalet antas de också uppfylla kraven i 1994 (General on Tariffs and Trade 1994). antog kommissionen genom en genomförandeförordning en unionsförteckning med 37 arter, Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/1141 av om antagande av en förteckning över invasiva främmande arter av unionsbetydelse i enlighet med och rådets förordning (EU) nr 1143/2014. Förordningen trädde i kraft . Fem av arterna, signalkräfta, gul skunkkalla, ullhandskrabba, kabomba och tromsöloka lever vilt i svensk natur enligt . uppdaterades unionsförteckningen med tolv ytterligare arter genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2017/1263 av om uppdatering av den förteckning över invasiva främmande arter av unionsbetydelse som fastställs i genomförandeförordning (EU) 2016/1141 i enlighet med och rådets förordning (EU) nr 1143/2014. Elva av arterna omfattas av förordningens restriktioner fr.o.m. . Den tolfte, mårdhunden, omfattas av restriktionerna först fr.o.m. . Av genomförandeförordningen framgår att skälet till att införandet av mårdhund i unionsförteckningen omfattas av en övergångsperiod är att några medlemsstater har för avsikt att ansöka om kommissionens godkännande av fortsatt uppfödning av mårdhund i enlighet med artikel 9 i EU-förordningen och som skäl anföra tvingande hänsyn till allmänintresset av social och ekonomisk karaktär och att förfarandet enligt artikeln ska kunna slutföras innan förtecknandet av arten får verkan (skäl 4). Såvitt känt har dock ingen medlemsstat ännu ansökt om ett sådant tillstånd. Av de nya arterna finns några redan i svensk natur (sidenört, smal vattenpest, jätteloka, jättebalsamin, bisam och mårdhund). Processen med ytterligare en uppdatering av unionsförteckningen pågår. Hanteringsåtgärder för redan etablerade arter och arter som har stor spridning Vissa arter på unionsförteckningen är redan etablerade inom unionen och har t.o.m. så stor spridning i vissa medlemsstater att det inte är möjligt att utrota arterna på ett kostnadseffektivt sätt. Trots detta har det bedömts lämpligt att ta med arterna i unionsförteckningen. Detta eftersom det har bedömts finnas andra kostnadseffektiva åtgärder som kan vidtas, såsom att förhindra nya introduktioner eller ytterligare spridning inom unionen, främja tidig upptäckt och snabb utrotning av arter i områden där de ännu inte förekommer eller ännu inte har stor spridning, samt hantera dem på ett sätt som är lämpligt i förhållande till de berörda medlemsstaternas sär- Som exempel på lämpliga hanteringsåtgärder an- ges i skälen till kommissionens genomförandeförordning fiske, jakt, fångst 2017/18:211 eller någon annan typ av skörd för förbrukning eller export, förutsatt att dessa aktiviteter utförs inom ramen för ett nationellt hanteringsprogram (skäl 3). Signalkräftan – en invasiv främmande art som har stor spridning i I bedöms signalkräftan vara en sådan invasiv främmande art som har så stor spridning att det inte är möjligt att utrota den på ett kostnadseffektivt sätt och som därför bör få hanteras på ett sätt som är lämpligt i förhållande till de särskilda omständigheterna i . Havs- och vattenmyndigheten har med anledning av att signalkräftan har förts upp på unionsförteckningen därför tagit fram ett förslag till nationellt hanteringsprogram för hur signalkräftan ska hanteras utifrån svenska förhållanden för att fiske fortsatt ska vara möjligt. Förslaget har remitterats. Synpunkter på programmet ska lämnas till Havs- och vattenmyndigheten . har haft hårda restriktioner i fråga om hanteringen av signalkräfta eftersom signalkräftan utgör ett hot mot flodkräftan, främst eftersom den sprider kräftpesten som slår ut de inhemska kräftbestånden. Det har länge varit förbjudet att föra in levande sötvattenskräftor till och så länge som signalkräftan har funnits har det krävts tillstånd från för att sätta ut kräftor i naturvatten, flytta kräftor mellan vattenområden samt att anlägga och driva odling. Tillstånd för utsättning eller flyttning av signalkräfta har inte fått avse vattenområden där arten inte redan förekommer eller där tillstånd inte har meddelats för utplantering av arten. Tillstånd har inte heller fått avse vattenområden i anslutning till områden som har bestånd av flodkräftor. I praktiken har det inte meddelats några nya tillstånd för utsättning av signalkräfta. har ett nationellt åtgärdsprogram för bevarandet av flodkräfta som innehåller åtgärder för att undvika ytterligare spridning av signalkräftan. 4.3Närmare om medlemsstaternas skyldigheter enligt EU-förordningen Medlemsstaterna ska enligt EU-förordningen vidta alla nödvändiga åtgärder för att förebygga oavsiktlig introduktion eller spridning av invasiva främmande arter av unionsbetydelse, inbegripet, i tillämpliga fall, på grund av grov vårdslöshet (artikel 7.2). Förordningstexten ger dock ingen ledning om vad som anses utgöra grov vårdslöshet. Förordningen ställer krav på att medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser om vilka sanktioner som ska tillämpas vid överträdelser av förordningen och informera kommissionen om de bestämmelser som har fastställts. Därutöver ska medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att bestämmelserna tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. De får bl.a. inne- fatta böter, beslagtagande av invasiva främmande arter av unionsbetydelse och tillfälligt upphävande eller återkallande av ett tillstånd som Prop. 2017/18:211 utfärdats i enlighet med artikel 8 (artikel 30). 4.3.2Utse behöriga myndigheter som ska ansvara för tillämpningen av förordningen Medlemsstaterna ska utse behöriga myndigheter som ansvarar för tillämpningen av förordningen och underrätta kommissionen vilka dessa myndigheter är (artikel 24.2). De behöriga myndigheterna ska bl.a. ha till uppgift att utfärda och återkalla tillstånd, godkänna beredskapsplaner, utföra inspektioner och riskbedömningskontroller samt ansvara för informationskampanjer och utbildningsprogram. Bestämmelser om detta finns i huvudsak i artiklarna 8, 9, 15 och 31. är behörig myndighet enligt EU-förordningen i fråga om arter som lever på land, 8 b § förordningen (2012:989) med instruktion för . Havs- och vattenmyndigheten är behörig myndighet i fråga om arter som lever i vatten, 5 a § förordningen (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. Medlemsstaterna är skyldiga att utan dröjsmål anmäla en tidig upptäckt av introduktion eller förekomst av en invasiv främmande art av unionsbetydelse till kommissionen och informera övriga medlemsstater (artikel 16.2). En tidig upptäckt är en bekräftelse av att ett eller flera exemplar av en invasiv främmande art förekommer i miljön innan den har fått stor spridning (artikel 3.12). En art med stor spridning är enligt EU-förord- ningens definition en invasiv främmande art vars population har passerat etableringsskedet, som innebär att en population är livskraftig och har spridit sig och koloniserat en stor andel av det potentiella utbredningsområde där arten kan överleva och reproducera sig (artikel 3.16). En invasiv främmande art som ännu inte har stor spridning är därmed motsatsvis en art vars population inte har passerat etableringsskedet, dvs. vars population inte är livskraftig och inte har spridit sig och koloniserat en stor andel av det potentiella utbredningsområde där arten kan överleva och reproducera sig. 4.3.4Snabbt vidta utrotningsåtgärder i ett tidigt skede av invasionen Efter tidig upptäckt och från det att anmälan om tidig upptäckt har överlämnats till kommissionen har medlemsstaterna en skyldighet att snabbt vidta s.k. utrotningsåtgärder och anmäla dessa åtgärder till kommissionen samt informera övriga medlemsstater (artikel 17.1). Förordningens definition av att utrotning är ett fullständigt och permanent avlägsnande av en population av invasiva främmande arter med dödliga eller icke-dödliga metoder (artikel 3.13). 2017/18:211 De metoder som en medlemsstat använder för att vidta utrotningsåtgärder måste vara effektiva för att kunna avlägsna populationen av den berörda invasiva främmande arten fullständigt och permanent. Vederbörlig hänsyn ska dock tas till människors hälsa och till miljön, särskilt till s.k. icke-målarter och deras livsmiljöer. Vidare ska metoderna se till att djuren skonas från smärta, oro eller lidande som kan undvikas (artikel 17.2). EU- förordningen ger medlemsstaterna en möjlighet att göra undantag från skyldigheten att vidta snabba utrotningsåtgärder om vissa förutsättningar är uppfyllda. Denna undantagsmöjlighet beskrivs i avsnitt 4.6.1. 4.3.5 Vidta effektiva hanteringsåtgärder i fråga om arter som redan har stor spridning Särskilda bestämmelser gäller för invasiva främmande arter som redan har konstaterats ha stor spridning inom en medlemsstats territorium, dvs. vars populationer har passerat etableringsskedet, är livskraftiga och har spridit sig och koloniserat en stor andel av det potentiella utbrednings- område där de kan överleva och reproducera sig (artikel 3.16). ordningen kräver inte att medlemsstaterna vidtar snabba utrotningsåtgär- der i fråga om dessa arter. Men senast från det att arten har förts upp på unionsförteckningen ska den berörda medlemsstaten ha infört effektiva hanteringsåtgärder. Detta för att minimera effekterna på biologisk mångfald och relaterade ekosystemtjänster, samt i förekomman- de fall människors hälsa och ekonomin. proportionella i förhållande till miljöpåverkan och lämpliga i förhållande till medlemsstaternas särskilda omständigheter, baseras på en kostnads- nyttoanalys och i möjligaste mån även omfatta återställandeåtgärder. gärderna ska prioriteras på grundval av riskbedömningen och deras kostnadseffektivitet (artikel 19.1). Hanteringsåtgärderna kan bestå av olika åtgärder i syfte att utrota, be- gränsa eller innesluta en population av en invasiv främmande art. Kom- mersiell användning av redan etablerade invasiva främmande arter kan till- fälligt tillåtas inom ramen för hanteringsåtgärderna om det är synnerligen motiverat och förutsatt att alla lämpliga kontroller har gjorts i syfte att undvika ytterligare spridning (artikel 19.2). Termen hantering definieras i artikel 3.17 som varje dödlig eller icke- dödlig åtgärd för utrotning, populationsbegränsning eller inneslutning av en population av en invasiv främmande art, som även minimerar påverkan på icke-målarter och deras livsmiljöer. i artikel 3.14 som varje dödlig eller icke-dödlig åtgärd mot en population av en invasiv främmande art, som även minimerar påverkan på icke-mål- arter och deras livsmiljöer, i syfte att hålla antalet exemplar så lågt som möjligt så att invasiva förmåga och negativa effekter på biologisk mångfald och relaterade ekosystemtjänster samt på människors hälsa eller ekonomi minimeras, även om det inte går att utrota arten. Som exempel på invasiva främmande arter som anses etablerade i miljön och i fråga om vilka medlemsstaterna ska införa effektiva hanterings- åtgärder, när en sådan art har förts upp på unionsförteckningen, kan näm- nas sådana växter som är vanligt förekommande i trädgårdar. som växter som är etablerade i miljön eftersom det är mycket svårt att förhindra att de förökar och sprider sig (t.ex. genom frön som sprids med Prop. 2017/18:211 vinden). Medlemsstaterna måste därför genomföra lämpliga åtgärder för att hantera spridningen av sådana unionsarter, t.ex. kunskapshöjande informationskampanjer. (Europeiska kommissionens dokument Adoption of the first list of invasive alien species of Union concern , , , en.pdf). När hanteringsåtgärder fastställs ska medlemsstaterna enligt artikel 26 se till att allmänheten på ett tidigt stadium ges en faktisk möjlighet till deltagande i förberedande, ändringar eller översyn, med hjälp av de närmare bestämmelser som medlemsstaterna redan fastställt i enlighet med artikel 2.3 andra stycket i och rådets direktiv /35/EG. Som angetts ovan ska medlemsstaternas hanteringsåtgärder i möjligaste mån omfatta återställandeåtgärder. Av artikel 20.1 framgår att medlemsstaterna ska vidta lämpliga återställandeåtgärder för att underlätta återhämtningen av ett ekosystem som har försämrats, skadats eller förstörts av en invasiv främmande art av unionsbetydelse, om inte en kostnads-nytto- analys grundad på tillgänglig information med rimlig säkerhet visar att kostnaderna för dessa åtgärder kommer att bli höga och oproportionella i förhållande till fördelarna med ett återställande. Av artikel 20.2 framgår att återställandeåtgärderna åtminstone ska omfatta a) åtgärder för att öka förmågan hos ett ekosystem som är exponerat för störningar som orsakats av förekomsten av invasiva främmande arter av unionsbetydelse att stå emot, absorbera, anpassa sig till och återhämta sig från effekterna av störningen och b) stödåtgärder för att förhindra en ny invasion efter en utrotningsinsats. Medlemsstaterna ska inrätta ett tillståndssystem för att ge verksamheter möjlighet att bedriva forskning med eller ägna sig åt ex situ-bevarande av invasiva främmande arter av unionsbetydelse (artikel 8). I förordningen definieras ex situ-bevarande som bevarandet av kompo- nenter av biologisk mångfald utanför dessas naturliga livsmiljöer (artikel En stor mängd arter bevaras utanför sin naturliga miljö för olika syften och sådant bevarande bedöms oftast inte utgöra någon risk för den Museer, biologiska samlingar, djurparker, botani- ska trädgårdar och genbanker bevarar t.ex. arter ex situ. Ett exempel på ex- situ bevarande är när fröer från jordbruksgrödor bevaras i genbanker för att grödornas viktiga genetiska egenskaper ska kunna bevaras och förädlas, t.ex. för att bättre lämpa sig för odling. Ett annat exempel är när individer av hotade arter hålls på annan plats för att kunna återföras till ursprungs- miljön när hotbilden förbättrats. Det framgår inte när tillståndssystemet ska vara inrättat, men eftersom restriktionerna i fråga om invasiva främmande arter av unionsbetydelse i