prop · H60316 · 2018-11-27 00:00:00 — En kustbevakningstjänsteman ska också ha samma rätt som en polisman att ta med någon till förhör och att efter tillsägelse tillfälligt ta hand om elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och i samband med det besluta om kroppsvisitation. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen förslår dock inte att kustbevakningstjänstemän ska ha rätt att efter tillsägelse tillfälligt ta hand om elektronisk kommunikations- utrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. understryker dock att en polisman som förhörsledare endast i vissa fall har rätt att besluta om hämtning till förhör, samt att det inte är nödvändigt med något författningsförslag för att säkerställa att en kust- bevakningstjänsteman får samma rätt som en polisman. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Med stöd av nuvarande bestämmelser har en tjänsteman vid i vissa fall samma rätt som en polisman att genomföra en s.k. primärutredning och ta med personer till förhör. Befogenhet att besluta om hämtning till förhör tillkommer t.ex. förundersökningsledaren eller, i vissa fall, förhörsledaren. En förunder- sökningsledare vid kan också, i samma utsträckning som andra förundersökningsledare, besluta om vitesföreläggande vid kallelse till förhör. För en effektiv brottsbekämpning behövs en generell regel som ger en kustbevakningstjänsteman rätt att genomföra en primärutredning. För att klara upp ett brott är det nämligen ofta av avgörande betydelse att omständigheterna kring brottet klarläggs i så nära anslutning till detta som möjligt. En primärutredning gör det bl.a. möjligt att utreda ett brott direkt på platsen. Ett flertal av de brott som just ska ingripa mot kan normalt utredas direkt på platsen. Motsvarande argument talar också för en generell regel avseende rätten att hålla förhör, medtag- ande till förhör och omhändertagande av elektronisk utrustning. Det behövs inte någon ny bestämmelse om särskilda möjligheter för en kust- bevakningstjänsteman att därutöver besluta om hämtning till förhör eller vitesföreläggande. har en polisman befogenhet att tillfälligt ta hand om elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation. En tjänsteman vid har i vissa fall motsvarande rätt att utöva dessa befogenheter. Även i detta avseende behövs en generell befogenhet för en effektiv brottsbekämpning. 2018/19:16 9.4.3 Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att i brådskande fall gripa en person som är miss- tänkt för ett brott. Den rätt och de skyldigheter i förhållande till den gripne som följer av ska gälla för en kustbevakningstjänsteman i samma utsträckning som för en polisman, samt för i samma utsträckning som för . Ett protokoll ska föras över gripanden. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte att den rätt och de skyldigheter i förhål- lande till den gripne som följer av ska gälla för Kustbe- vakningen i samma utsträckning som för . Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har i dag samma rätt som en polisman att i vissa fall gripa den som är miss- tänkt för brott. Detta, liksom effektivitetsskäl, talar för att en kustbevak- ningstjänsteman också bör ges en generell rätt att i brådskande fall gripa en person som är misstänkt för ett brott inom den direkta brottsbekämp- ningen. Tillämpningsområdet för bestämmelsen är snävt, eftersom det endast avser brådskande fall. Rätten att gripa någon omfattar även personer som efterlysts för brott. För att enskilda inte ska hamna i ett sämre läge om de grips av en tjäns- teman vid i förhållande till om gripandet görs av en polisman, bör samma skyldigheter och rättigheter gälla oavsett vilken myndighet som har beslutat om frihetsberövandet. Eftersom skyldigheten att föra protokoll över gripande följer av polislagen och inte rättegångs- balken, bör en särskild regel som föreskriver motsvarande skyldighet att föra protokoll över ett gripande införas i den nya lagen. Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att vid fara i dröjsmål göra en husrannsakan utan ett beslut av förundersökningsledare, åklagare eller rätten. En husrannsakan ska få göras även i de fall där påföljden för gärningen till följd av bestämmelserna i bl.a. den s.k. begränsning- slagen endast kan bestämmas till böter. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det är ett viktigt led i en effektiv förundersökning att kunna göra en husrannsakan i brådskande situation- En kustbevakningstjänsteman har rätt att i vissa situation- er genomföra en husrannsakan. Det finns därför behov inom den direkta Prop. 2018/19:16 brottsbekämpningen av en generell reglering som ger en kustbevaknings- tjänsteman motsvarande rätt som en polisman har enligt 28 kap. 5 § att göra en husrannsakan om det är fara i dröjsmål. Eftersom arbetsuppgifterna för och Kustbevakning- en skiljer sig något åt, bör bestämmelsen om husrannsakan anpassas efter kustbevakningstjänstemännens verksamhet. En grundläggande förutsätt- ning för beslut om husrannsakan är att det kan följa fängelse på brottet. Till följd av bestämmelserna i lagen (1996:517) om begränsning av til- lämpningen av svensk lag när det gäller vissa brott som begåtts på utländska fartyg kan dock påföljden i vissa fall bara bestämmas till böter. En motsvarande begränsning i fråga om påföljdsvalet finns 41 § första stycket fiskelagen när det gäller fiske i den ekonomiska zonen. Det krävs därför en specialregel om husrannsakan enligt vilken en sådan får göras ombord på ett utländskt fartyg, trots att påföljden i dessa fall endast blir böter. En sådan bestämmelse finns redan nu i vattenföroreningslagen och en motsvarande generell regel bör tas in i den nya lagen. Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att genomföra en undersökning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har i dag i vissa situationer samma befogenhet som en polisman att med stöd 28 kap. 10 § undersöka andra ställen än sådana som omfattas av bestämmelsen om reell husrannsakan i 28 kap. 1 § rätte- gångsbalken, dvs. andra ställen än hus, rum eller annat slutet förvarings- ställe. En kustbevakningstjänsteman har ett generellt behov av att, utan före- gående beslut av förundersökningsledare, kunna undersöka bl.a. däcket på ett fartyg och öppna lastutrymmen för en effektiv brottsbekämpning. Det bör därför införas en regel som inom den direkta brottsbekämpning- en ger en kustbevakningstjänsteman samma rätt som en polisman att göra en undersökning enligt 28 kap. 10 § . 9.4.6Ta föremål i beslag Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att ta föremål i beslag. Om det i lag finns avvikande bestämmelser om beslag ska de gälla. Föremål som har tagits i beslag ska förvaras av om inget annat är föreskrivet eller åklagaren bestämmer något annat. För hanteringen av egendom som tagits i beslag ska motsvarande regler enligt smugglingslagen gälla. 2018/19:16 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har i dag i vissa fall samma rätt som en polisman att ta föremål i beslag. Eftersom nu ges rätt att inleda förundersökning om brott inom den direkta brottsbekämpningen, måste en kustbevaknings- tjänsteman även kunna säkra bevisning genom beslag. Det finns mot den bakgrunden starka skäl för att ge en kustbevakningstjänsteman en gene- rell rätt att ta föremål i beslag när det gäller brott inom den direkta brottsbekämpningen. Åtgärden bör skyndsamt anmälas till undersök- ningsledaren eller åklagaren. Om det i lag finns avvikande bestämmelser om beslag ska de gälla. Med en utvidgad rätt att ta föremål i beslag följer även ett ansvar för hanteringen av sådan egendom som tas i beslag. Regleringen bör motsvara det som gäller för denna hantering hos enligt smugglingslagen. Det innebär att egendom som tagits i beslag bör förva- ras av , om inget annat är föreskrivet eller åklagaren bestämmer något annat. Vidare bör egendom, som har tagits i beslag för att den skäligen kan antas bli förverkad, få säljas om den inte kan vårdas utan fara för att den förstörs, vården av den är förenad med alltför stora kostnader, eller det annars finns särskilda skäl. Egendomen bör i stället få förstöras, om den inte kan säljas, då den kan befaras komma till brottslig användning eller den annars är olämplig för försälj- ning. Om egendom som sålts eller förstörts inte förverkas, bör ägaren eller annan rättsinnehavare ha rätt till ersättning. 9.4.7Ta egendom i förvar Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att ta egendom i förvar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. anför dock att det som föreskrivs i 26 kap. 3 a och 3 b §§ bör gälla för en kustbevakningstjänsteman i samma utsträckning som för en polisman. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har rätt att i vissa fall ta egendom i förvar. Möjligheten att ta egendom i förvar har visat sig effektiv i brottsbekämpande verksamhet. Detta talar för att en kustbevakningstjänsteman inom den direkta brotts- bekämpningen i brådskande fall generellt bör kunna ta egendom i förvar, på samma sätt som en polisman. Åklagare bör efter att egendom tagits i förvar kontaktas för att kunna ta ställning till om egendomen ska förbli i förvar. I 26 kap. 3 a och 3 b §§ finns bestämmelser om hur föremål och egendom som tagits i förvar ska hanteras samt om protokoll- föring och underrättelseskyldighet. Detta bör gälla vid beslut av en kust- Prop. 2018/19:16 bevakningstjänsteman i samma utsträckning som när en polisman tar egendom i förvar. Det krävs dock ingen särskild hänvisning till bestäm- melserna, eftersom tillämpningen är knuten till att det tagits egendom i förvar och inte till att t.ex. en polisman har vidtagit åtgärden. 9.4.8Besluta om avspärrning och förbud att flytta föremål Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att stänga till ett fartyg, en byggnad eller ett rum, förbjuda tillträde till visst område (dvs. spärra av) samt att meddela förbud mot att flytta ett visst föremål eller att vidta någon annan liknande åtgärd. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Med stöd av nuvarande lagstiftning kan en kustbevakningstjänsteman i vissa fall spärra av ett område. En avspärrning kan vara viktig för att klarlägga vem som har begått ett visst brott och för att säkra bevisning. För en effektiv brottsbekämpning inom den direkta brottsbekämpningen finns därför behov av en generell regle- ring som ger en kustbevakningstjänsteman, likt en polisman, rätt att enligt 27 kap. 15 § bl.a. spärra av områden för säker- ställande av utredning om brott. Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha samma rätt som en polisman att i brådskande fall besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår inte att en kustbevakningstjänsteman i brådskande fall ska kunna besluta om kroppsbesiktning, om det inte följer av särskild författning. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. F.d. anför dock att bör kunna ta DNA-prov enligt 28 kap. 12 och 12 a §§ på personer som är skäligen misstänkta för brott. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har i dag rätt att i vissa situationer besluta om kroppsvisitation och kropps- besiktning. har en kustbevakningstjänsteman fått samma befogenheter som en polisman att bl.a. besluta om kropps- besiktning i samband med ratt- och sjöfylleribrott. 2018/19:16 En effektiv brottsbekämpning kräver att en kustbevakningstjänsteman ges en generell rätt inom den direkta brottsbekämpningen att besluta om kroppsvisitation, bl.a. då det bör kunna användas för att söka efter egen- dom som kan tas i beslag eller förvar. Motsvarande resonemang gör sig även gällande för kroppsbesiktningar, bl.a. för att kunna ta DNA-prov i form av s.k. registertoppning (28 kap. 12 a § ) eller för annan provtagning av t.ex. gripna. Regeringens bedömning: och dess tjänstemäns brottsbekämpande befogenheter bör inte längre vara begränsade till att endast få utövas i omedelbar anslutning till den gärning som föranle- der åtgärden. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på bedöm- Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna framhåller att tidsgränsen bör vara kvar för att myndigheten inte ska bli ansvarig för att utreda de brott som tillsynsmyndigheter och enskilda kan anmäla. Övriga remissinstan- ser har inte några särskilda synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Befogenheterna i LKP får utövas endast i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden. Enligt förarbetena till lagen är tanken att befogenheterna enbart ska utövas vid ”snabba ingripanden till sjöss i de fall då polis inte är tillgäng- lig” (prop. 1981/82:114 s. 19). Den föreslagna reformen innebär att ges en mer självständig roll i brottsbekämpningen, bl.a. genom att rätten att inleda och bedriva förundersökning utökas rejält. För att syftet med reformen ska uppnås måste därför myndighetens uppgifter i den direkta brotts- bekämpningen sträcka sig längre än till sådant som kan göras i omedel- bar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden. Även i den indi- rekta brottsbekämpningen kan det bli aktuellt att utöva befogenheter i senare skeden. Den generella tidsgräns som finns i LKP bör därför inte, trots synpunkt, föras över till den nya lagen. Vilka brott ska omfattas av den indirekta Regeringens förslag: Den indirekta brottsbekämpningen ska omfatta alla typer av brott. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot försla- anför dock att det ur ett arbetsmiljöperspektiv fram- står som olämpligt att lägga en biträdesroll på , t.ex. vid eftersom polismän har förstärkningsvapen, utbildning och skyddsutrustning för grova brott, vilket helt saknas hos Kustbevak- Prop. 2018/19:16 ningen. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts regleras Kust- bevakningens möjlighet att som biträde ingripa mot brott främst i LKP. Befogenheterna enligt den lagen är begränsade till att gälla endast vissa brott. Om vid patrullering till sjöss upptäcker t.ex. en pågående misshandel eller stöld på en skärgårdsö, har en kustbevakningstjänsteman alltså inte befogenhet att ingripa inom ramen för sin tjänsteutövning. Tjänstemannen är i stället hänvisad till bestämmelsen om s.k. envarsgripande i 24 kap. 7 § andra stycket rätte- gångsbalken. Denna ordning är inte tillfredställande. Allmänheten har berättigade förväntningar på att uniformerade tjänstemän vid en brotts- bekämpande myndighet kan ingripa i tjänsten om ett brott upptäcks. Även för kustbevakningstjänstemännen är det givetvis viktigt att det finns tydliga regler för deras tjänsteutövning. Det är därför inte rimligt att kustbevakningstjänstemän i vissa fall är utlämnade till att ingripa mot brott i enlighet med den reglering som finns för privatpersoner. Oavsett vilken typ av brott det gäller och om det begås på eller i anslutning till vatten, kan normalt vara relativt snabbt på plats i stora delar av landet. I egenskap av brottsbekämpande myndig- het har och dess tjänstemän dessutom kunskap om och erfarenhet av de åtgärder som i allmänhet krävs för att ingripa. har tjänstemän vid de brottsbekämpande myndigheterna olika utbildning och resurser att möta de situationer som uppkommer. Med hänsyn till detta måste en bedömning av om och hur ett ingripande ska göras alltid ske i varje enskilt fall. Vid denna lämplighetsprövning bör aspekter som brottets art, karaktär och farlighet vägas in. Att möjligheter att ingripa vid vissa typer av brott därmed i praktiken kan vara begränsade, innebär dock inte att den lagliga möjligheten att ingripa mot brott bör begränsas. För att möta kraven på tydlighet och effektivitet i brottsbekämpningen bör därför, som biträde till annan myndighet, ha rätt att i enskilda fall ingripa mot samtliga typer av brott. 9.6Förutsättningarna för åtgärder inom den indirekta brottsbekämpningen Regeringens förslag: indirekta brottsbekämpning ska kunna aktualiseras om , eller en förundersökningsledare har ställt sig bakom åtgärden, eller om ett godkännande inte utan väsentlig olägenhet kan avvaktas. Som huvudregel ska det finnas rätt att neka till att lämna biträde. Detta gäller dock inte när en begäran görs av en åklagare i en förun- dersökning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: F.d. anför att rätten att neka en begäran om biträde endast bör finnas om det föreligger ett allvarligt hinder med hänsyn till andra verksamheter eller om dessa vid tillfället bedöms som mer angelägna än den verksamhet som begäran om biträde avser. Övriga har inte några särskilda synpunkter på Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna Justitiekanslern pekar på att det fortsatt finns en risk för att vissa åtgärder kan falla mellan stolarna när heten bör ha rätt att även avböja en begäran från åklagare. ningen och Säkerhetspolisen anför vidare att även bör kunna biträda Säkerhetspolisen innan en förundersökning har inletts. Övriga remissinstanser har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: har resurser i områden som annars har relativt begränsad myndighetsnärvaro. att ge en tydlig och uttrycklig möjlighet att vid behov i enskilda fall biträda andra brottsbekämpande myndigheter skapas förut- sättningar för en effektivare brottsbekämpning och ett bättre utnyttjande av samhällets samlade resurser. Det kommer emellertid inte heller i fort- sättningen, så som Justitiekanslern framhåller, att kunna uteslutas att vissa åtgärder faller mellan stolarna men risken för detta måste anses minska genom den föreslagna regleringen. Inom den indirekta brottsbekämpningen har en annan myndighet huvudansvaret för brottsbekämpningen. Eftersom den myndigheten har en självständig rätt att ingripa och ofta bör ta över ansvaret för utred- ningsarbetet , är det särskilt viktigt med kommuni- kation mellan myndigheterna och tydliga ramar för hur och dess tjänstemän får agera. Av rättssäkerhetsskäl bör ett agerande från sida därför enligt huvudregeln förutsätta att den huvudansvariga myndigheten har ställt sig bakom ingripandet. I vissa situationer finns det dock skäl för att låta en kustbevaknings- tjänsteman ingripa även utan ett godkännande från annan myndighet. kan bli aktuellt t.ex. om ett gripande är så brådskande att den misstänkte undkommer, eller om ett föremål riskerar att gå förlorat, om kustbevak- ningstjänstemannen avvaktar ett godkännande från den huvudansvariga En kustbevakningstjänsteman som befinner sig i en sådan situation bör inte tvingas avstå från ett ingripande på grund av bristande verksamhet innebär att det är naturligt att biträde bör kunna lämnas åt , eller en förundersök- Eftersom det brottsbekämpande arbetet har olika karaktär beroende på om det sker inom eller utom förundersökning behövs olika regler för respektive skede. Möjligheten att ingripa efter en begäran om biträde innan förundersök- ning inletts är tänkt att aktualiseras endast under ett mycket kort skede och vid ett fåtal situationer. Det finns därför anledning att begränsa denna möjlighet till sådana tillfällen som nära anknyter till Kustbevak- Möjligheten till ingripande i detta skede bör därför endast kunna ske efter en begäran om biträde från eller och Säkerhetspolisen framför att även Säkerhetspolisen ska omfattas av denna bestämmelse. behov av biträde kan dock ofta antas röra grov brottslighet som normalt sett inte har beröringspunkter med huvuduppdrag. 2018/19:16 Regeringen har därför gjort bedömningen att det inte finns tillräckliga skäl att utsträcka möjligheten att ingripa i detta skede till att även omfatta en begäran från Säkerhetspolisen. När en förundersökning väl är inledd kan dock en förundersöknings- ledare hos , precis som andra förundersökningsledare, begära biträde av när det är lämpligt. Det kan dessutom finnas skäl att på annat sätt låta bistå vid vissa former av allvarligare brottslighet. bereds därför frågan om hur operativa stöd till vid polisiära insatser mot terrorism eller annan allvarlig brottslighet ska författnings- regleras. Uppgiften att biträda andra myndigheter inom ramen för den indirekta brottsbekämpningen väcker frågan om ska ha rätt att neka till en begäran om biträde. Utgångspunkten bör vara att myndighet- en själv bäst kan bedöma var de egna resurserna gör mest nytta samt om och på vilket sätt biträde ska ges. Det kan t.ex. vara nödvändigt att neka biträde om resurserna behövs för ett räddningstjänstuppdrag. Det bör inte heller växa fram en ordning där andra myndigheter anpassar sin egen verksamhet efter möjlighet att lämna biträde. Mot den bakgrunden är det rimligt att som huvudregel ges möjlighet att neka till en begäran om biträde. ska inte behöva anföra några skäl för sitt ställningstagande. När det gäller en begäran om biträde från en åklagare är förhållandena emellertid annorlunda. Eftersom åklagarväsendet, om man undantar , inte har någon egen organisation för brottsutred- ning, är åklagaren beroende av andra myndigheters biträde. Varken en tulltjänsteman eller en polisman kan neka att ge åklagaren biträde under en förundersökning. Det är därför rimligt att inte heller en kustbevak- ningstjänsteman ska kunna neka. Det finns inte anledning att anta att en sådan begäran kommer att ske annat än när det finns ett faktiskt behov av kompentens. På samma sätt som är fallet enligt LPK bör alltså vara skyldig att biträda en åklagare i en förundersökning som denne leder, oavsett vilket brott det är fråga om. Utifrån de synpunkter som Lagrådet lämnar om skyldighetens omfång, finns det dock skäl att förtydliga att skyldigheten endast bör avse sådant biträde som begärs enligt denna paragraf, dvs. i ett enskilt fall efter det att en förundersökning har inletts. 9.7Befogenheter i indirekta brottsbekämpning