prop · H503209 · 2018-03-22 00:00:00 — Regeringens proposition 2017/18:209 Beställaransvar för ordning och reda på vägarna Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås ändringar i de straffrättsliga reglerna om beställaransvar i yrkestrafiklagen (2012:210) och taxitrafiklagen (2012:211). Förslagen innebär att beställaransvaret skärps. Det föreslås att den beställare som sluter avtal med trafikutövaren ska kontrollera att transporten sker med stöd av rätt tillstånd. Vidare föreslås att den krets som kan hållas ansvariga om en transport skett utan rätt tillstånd utvidgas till att omfatta alla som har beställt den aktuella transporten. Samtliga beställare i en avtalskedja kan enligt förslaget dömas till ansvar, om beställaren känt till eller haft skälig anledning att anta att tillstånd saknades. Endast yrkesmässiga beställare kan dömas till ansvar. Förslagen syftar till att öka regelefterlevnaden på yrkestrafikområdet och taxitrafikområdet och därigenom skapa ordning och reda på vägarna. Ändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (2012:210) .......................................................................... 2.2Förslag till lag om ändring i taxitrafiklagen (2012:211) .......................................................................... Ärendet och dess beredning .............................................................. Rätten att bedriva yrkesmässig trafik och taxitrafik ........... En uttrycklig undersökningsplikt införs ........................... 5.2Kretsen av beställare som kan hållas ansvariga för en otillåten transport utvidgas .......................................... Förares överträdelser ska beaktas vid prövningen av ett transportföretags goda anseende ..................................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Konsekvenser för företag ................................................. Konsekvenser för statliga myndigheter ............................ Konsekvenser för kommuner och landsting ..................... 9.1Förslaget till lag om ändring i yrkestrafiklagen (2012:210) ........................................................................ 9.2Förslaget till lag om ändring i taxitrafiklagen (2012:211) ........................................................................ Sammanfattning av rapporten – analys av dagens reglering och förslag till ändring .......... Förteckning över remissinstanserna ................................. Sammanfattning av framställan om ändring i yrkestrafiklagen (2012:210), yrkestrafikförordningen (2012:237) och förordningen (2001:650) om vägtrafikregister – Riskvärderingssystem enligt förordning (EU) nr 1071/2009.......................................... Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........ 2017/18:209 1 Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i yrkestrafiklagen (2012:210), 2.lag om ändring i taxitrafiklagen (2012:211). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (2012:210) Härigenom föreskrivs att 5 kap. 2 § yrkestrafiklagen (2012:210) ska ha följande lydelse. Har yrkesmässig trafik enligt förordning (EG) nr 1071/2009 eller denna lag bedrivits utan tillstånd, döms den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal om transporten med trafikutövaren till böter eller fängelse i högst , om han eller hon kände till eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades. Har yrkesmässig trafik enligt förordning (EG) nr 1071/2009 eller denna lag bedrivits utan tillstånd, döms den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har beställt transporten till böter eller fängelse i högst , om han eller hon 1.vid tidpunkten för beställningen kände till eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades, eller 2.beställt transporten av trafikutövaren och uppsåtligen eller av oaktsamhet inte kontrollerat innehavet av tillstånd för transporten på ett sätt som skäligen kan begäras. Denna lag träder i kraft . 2017/18:209 2.2 Förslag till lag om ändring i taxitrafiklagen Härigenom föreskrivs att 5 kap. 3 § taxitrafiklagen (2012:211) ska ha Har taxitrafik enligt denna lag bedrivits utan tillstånd, döms den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal om transporten med trafikutövaren till böter eller fängelse i högst , om han eller hon kände till eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades. Har taxitrafik enligt denna lag bedrivits utan tillstånd, döms den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har beställt transporten till böter eller fängelse i högst , om han eller hon 1.vid tidpunkten för beställningen kände till eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades, eller 2.beställt transporten av trafikutövaren och uppsåtligen eller av oaktsamhet inte kontrollerat innehavet av tillstånd för transporten på ett sätt som skäligen kan begäras. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning tillkännagav för regeringen som sin mening att en översyn av de nuvarande reglerna om beställaransvar inom yrkestrafikområdet bör genomföras i syfte att klargöra hur en skärpning bör utformas för att få ordning och reda i branschen (bet. 2014/15:TU2 punkt 3, rskr. 2014/15:24). gav regeringen i uppdrag åt Transportstyrelsen att följa upp genomförda reformer och utreda vissa aktuella frågor inom yrkestrafiken. Enligt den del av uppdraget som avsåg beställaransvar skulle Transportstyrelsen se över om den nuvarande regleringen skapar tillräckliga förutsättningar för ordning och reda i transportbranschen. – analys av dagens reglering och förslag till ändring till regeringen. I rapporten lämnas förslag till ändrade regler om beställaransvar. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 1. Rapportens lagförslag finns i bilaga 2. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena och en remissammanställning finns tillgängliga i (dnr N2017/03278/MRT). Prövning av gott anseende gav Transportstyrelsen in en framställan till med förslag till författningsändringar med anledning av bestämmelserna om det s.k. riskvärderingssystemet i och rådets förordning (EG) nr 1071/2009 av om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik och om upphävande av rådets direktiv /26/EG. Framställan innehåller även ett förslag till ändring i yrkestrafiklagen (2012:210) i fråga om vad som ska beaktas vid prövningen av ett transportföretags eller en trafikansvarigs goda anseende. En sammanfattning av framställan finns i bilaga 4. Lagförslaget i framställan finns i bilaga 5. Framställan har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i (dnr N2016/02650/MRT). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 5.1, 5.2 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen har också vissa redaktionella ändringar gjorts. 2017/18:209 4 Rätten att bedriva yrkesmässig trafik och Yrkesmässig gods- och persontrafik Yrkestrafikområdet karakteriseras bl.a. av att bara den som har tillstånd får bedriva yrkesmässig trafik. (EG) nr 1071/2009 om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik och om upp- hävande av rådets direktiv /26/EG (den s.k. tillståndsförordningen) reglerar rätten att bedriva yrkesmässig trafik och utövandet av yrket. yrkesmässigt bedrivande av godstransporter på väg avses enligt förordningen verksamhet som bedrivs av ett företag som med motor- fordon eller fordonskombinationer transporterar gods för annans räkning. Med yrkesmässigt bedrivande av persontransporter på väg avses att ett företag bedriver persontrafik för allmänheten eller särskilda användar- kategorier mot ersättning som betalas av de transporterade personerna eller av organisatören, med motorfordon byggda och utrustade på sådant sätt att de är lämpliga att transportera fler än nio personer – inklusive föraren – och avsedda för detta ändamål. Tillståndsförordningen tillämpas som huvudregel på alla företag som är etablerade inom EU och som bedriver, eller har för avsikt att bedriva, Förordningen gäller även i övriga medlemsstater Förordningen anger vilka krav som ett företag ska uppfylla för att få bedriva yrkesmässig trafik. För att få bedriva sådan trafik ska ett företag vara faktiskt och fast etablerat i en medlemsstat, ha gott anseende, ha tillräckliga ekonomiska resurser och ha erforderligt yrkes- I förordningen anges vidare vilka villkor som ska vara uppfyllda för att dessa olika krav ska anses vara uppnådda. kravet på gott anseende ska medlemsstaterna beakta hur företaget, dess trafikansvariga och andra relevanta personer enligt medlemsstatens Medlemsstaterna ska själva fastställa de villkor som ett företag och en trafikansvarig ska uppfylla för att anses ha det goda anseende som krävs för tillstånd. Villkoren ska dock enligt förordningen som minst omfatta vissa särskilt uppräknade krav. omständigheter som ska påverka bedömningen är bristande laglydnad i fråga om nationella regler och gemenskapsregler som rör vägtrafik eller Även bristande laglydnad i fråga om t.ex. bestäm- melser som gäller insolvensrätt och löne- och anställningsförhållanden i Förordningen innehåller vidare bestämmelser om kontroller av att de företag som beviljats tillstånd fortlöpande uppfyller kraven för att få bedriva yrkesmässig trafik. Om företaget inte längre uppfyller kraven, ska tillståndet tillfälligt dras in eller återkallas. Yrkestrafiklagen (2012:210) innehåller kompletterande bestämmelser till tillståndsförordningen och bestämmelser om vissa internationella Lagen innehåller bl.a. regler om de villkor som ska vara uppfyllda för att kravet på gott anseende ska anses vara uppnått. Transportstyrelsen är den myndighet i som prövar ansökningar om tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik, utövar tillsyn över tillståndshavare och prövar frågor om indragning eller återkallelse av tillstånd. Yrkestrafiklagen innehåller även bestämmelser om straffansvar om yrkesmässig trafik har bedrivits utan tillstånd. Taxitrafik omfattas inte av i fråga om yrkesmässig trafik. Till skillnad från den yrkesmässiga gods- och persontrafiken regleras taxitrafiken därför enbart av nationella regler. Bestämmelser om taxitrafik finns i taxitrafiklagen (2012:211). Med taxitrafik avses trafik som bedrivs yrkesmässigt med personbil eller lätt lastbil och som innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens förfogande för transport av personer. I likhet med vad som gäller för den yrkesmässiga trafiken krävs ett taxitrafiktillstånd för att få bedriva taxitrafik. Taxitrafiktillstånd får ges endast till den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att bedriva verksamheten. Transportstyrelsen prövar frågor om utfärdande av tillstånd och återkallelse av tillstånd samt bedriver tillsyn över tillståndsinnehavare. Liksom yrkestrafiklagen innehåller taxitrafiklagen vidare bestämmelser om straffansvar om taxitrafik har bedrivits utan tillstånd. Olika typer av tillstånd Som framgår ovan är bedrivande av yrkestrafik och taxitrafik tillståndspliktig verksamhet. För taxitrafik som bedrivs i krävs taxitrafiktillstånd, som beviljas den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att bedriva verksamheten. Innehav av taxitrafiktillstånd antecknas i vägtrafikregistret. I fråga om yrkestrafik ska företag som uppfyller kraven på etablering, gott anseende, ekonomiska resurser och yrkeskunnande beviljas tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik. I och rådets förordning (EG) nr 1072/2009 om gemensamma regler för tillträde till den internationella marknaden för godstransporter på väg (den s.k. godsförordningen) och och rådets förordning (EG) nr 1073/2009 om gemensamma regler för tillträde till den internationella marknaden för persontransporter med buss (den s.k. bussförordningen) finns bestämmelser om att det för utförande av internationella gods- och busstransporter inom EES krävs att företaget innehar gemenskapstillstånd. För företag etablerade i är det Transportstyrelsen som prövar ansökningar vad gäller såväl nationella tillstånd som gemenskapstillstånd. Den prövning av sökanden som ska göras är densamma oavsett om företaget ansöker om ett nationellt tillstånd eller ett gemenskapstillstånd. Av 2 kap. 1 § yrkestrafiklagen framgår att yrkesmässig trafik får bedrivas av den som har antingen ett gemenskapstillstånd utfärdat av Transportstyrelsen eller ett yrkestrafiktillstånd. När Transportstyrelsen fattat beslut om yrkestrafiktillstånd eller gemenskapstillstånd antecknas innehav om detta i vägtrafikregistret. När det gäller gemenskapstillstånd ska vidare ett fysiskt tillstånd (s.k. blått tillstånd) utfärdas. 2017/18:209 Yrkestrafiklagen gäller förutom för reguljära nationella transporter även för vissa internationella transporter till och från tredjeland. Sådana transporter får utföras av dem som har tillstånd med stöd av mellanstatliga överenskommelser. Ett exempel på sådant tillstånd är CEMT- tillstånd, som ger rätt till godstransporter mellan anslutna länder. Varje medlemsland fördelar efter ansökan tillstånden till åkerier etablerade i landet. CEMT-tillstånd utfärdas som fysiskt tillstånd och gäller för ett obegränsat antal transporter . Därutöver finns tillstånd som utväxlas med stöd av bilaterala vägtransportavtal. Sådana tillstånd tilldelas transportföretag för varje enskild transport. I fråga om internationella transporter inom EES avseende godstransporter respektive persontransporter med buss gäller godsrespektive bussförordningen. I förordningarna finns även bestämmelser om tillfällig inrikes trafik som utförs i en annan medlemsstat än den där det utförande transportföretaget är etablerat, s.k. cabotagetrafik. En kombinerad transport som den definieras i yrkestrafikförordningen (2012:237) gäller transport av gods mellan stater inom EES, där den inledande eller avslutande delen av transportsträckan sker på väg inom och den andra delen sker på järnväg eller med båt. Vägtransportdelen av sådan kombinerad transport är att anse som en internationell godstransport. De företag som inom EES bedriver internationella transporter, cabotagetransporter och kombinerade transporter ska göra det med stöd av ett gemenskapstillstånd. Buss- och godsförordningen föreskriver även att vissa andra tillstånd ska finnas vid olika typer av transporter. Exempelvis krävs enligt bussförordningen s.k. linjetrafiktillstånd för den som bedriver internationell linjetrafik och enligt godsförordningen krävs att företag som anlitar en förare som är medborgare i ett tredjeland har förartillstånd. Internationella transporter inom EES omfattas dock inte av yrkestrafiklagens bestämmelser. Beställaren av en transport kan hållas ansvarig för en otillåten transport Såväl yrkestrafiklagen som taxitrafiklagen innehåller straffbestämmelser som gäller om trafik har bedrivits utan de tillstånd som krävs enligt respektive lag. Den som uppsåtligen bedriver yrkesmässig trafik eller taxitrafik utan tillstånd döms för olaga yrkesmässig trafik respektive olaga taxitrafik till böter eller fängelse i högst . Därutöver finns i 5 kap. 2 § yrkestrafiklagen respektive 5 kap. 3 § taxitrafiklagen bestämmelser om beställaransvar. Reglerna om beställaransvar anger att om yrkesmässig trafik – eller taxitrafik – har bedrivits utan tillstånd, döms den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal om transporten med trafikutövaren till böter eller fängelse i högst , om han eller hon kände till eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades. Beställaransvaret innebär alltså att inte bara den som har utfört en olaglig transport kan bli straffrättsligt ansvarig, utan även den beställare som har slutit avtal om transporten med trafikutövaren. Något om utvecklingen av reglerna om beställaransvar Regler om beställaransvar inom transportområdet har funnits i olika utformningar . I samband med införandet av ett ansvar för den som köper transporttjänster anförde departementschefen i fråga om behovet av åtgärder mot olaga yrkesmässig trafik att det var otillfredsställande att den som för transportuppdrag använder en trafikutövare utan tillstånd inte kunde ställas till svars. Det ansvar som föreslogs skulle gälla i förhållande till beställningstrafik för godsbefordran och var kombinerat med ett krav på den för vars räkning transporten skett att undersöka om det fanns något hinder mot transportens utförande. Den kontroll som transportköparen var skyldig att utföra skulle enligt departementschefen främst avse om den som skulle utföra transporten hade det nödvändiga tillståndet för godsbefordran. Denna kontroll underlättades av att ett fordon som användes i yrkesmässig trafik skulle vara försett med ett särskilt beteckningsmärke (prop. 1972:81 s. 87). kom transportköparansvaret, som det då kallades, att utvidgas till att även omfatta beställningstrafik för persontransporter med tyngre fordon. förtydligades bestämmelsen i fråga om vem som hade ansvar för att undersöka transporten. I propositionen framhölls att en speditör, transportförmedlare, lastbilscentral eller annan mellanhand ansvarade för att endast transportföretag med vederbörligt trafiktillstånd anlitades. Det föreslogs därför att den ansvarige transportköparen skulle definieras som den som för egen eller annans räkning träffat avtal med trafikutövaren om transportens utförande (prop. 1983/84:65 s. 11–12). kom att anta förslagen, dock med den ändringen att ansvaret i fråga om beställningstrafik för persontransporter med tyngre fordon inskränktes till dem som yrkesmässigt köper sådana transporttjänster (bet. /84:11, rskr. 1983/84:140). I samband med att en ny yrkestrafiklag infördes kom undersökningsplikten att avskaffas med motiveringen att det saknades tillräcklig anledning att behålla den. För att beställaren skulle kunna dömas till ansvar krävdes nu att han eller hon antingen känt till eller haft skälig anledning att anta att trafikutövaren saknat tillstånd. begränsades ansvaret, med hänvisning till att det saknades skäl att göra skillnad på dem som anlitar person- eller godstransporter, till att även för godstransporter endast gälla den som yrkesmässigt köpt transporten (prop. 1987/88:78 s. 55). När yrkestrafiklagstiftningen på nytt reformerades uttalades att det var angeläget att understryka betydelsen av beställarens ansvar inom hela transportsektorn och inskärpa ett ansvar för upphandlaren av transporttjänster av olika slag. Mot denna bakgrund utvidgades ansvaret för beställaren till att omfatta all yrkesmässig trafik, alltså även linjetrafik och taxitrafik. skärptes straffskalan till fängelse i högst (prop. 1997/98:63 s. 118). När yrkestrafiklag ersattes av den nuvarande yrkestrafiklagen och en ny taxitrafiklag kom bestämmelsen om beställaransvar att i princip oförändrad föras över till de nya lagarna. Beställaransvar i andra länder Särskilda regler om beställares ansvar synes inte vara vanligt förekommande i andra länders rättsordningar. Av rapporten och Europeiska 2017/18:209 kommissionens utvärdering av tillståndsförordningen och godsförordningen1 framgår att det i vissa medlemsstater är möjligt att hålla beställare av en transport som utförts i strid med reglerna ansvariga med stöd av generella bestämmelser om medverkan till brott. Så är fallet t.ex. i , , och . Det har dock inte framkommit uppgifter om hur ett sådant medverkansansvar tillämpas i praktiken. Inom EU pågår förhandlingar om ändring av ett antal rättsakter på vägtransportområdet, bl.a. tillstånds- och godsförordningarna. Inom ramen för förhandlingarna om ändringar i godsförordningen har kommissionen föreslagit att det förs in en bestämmelse om skyldighet för medlemsstaterna att föreskriva ansvar för bl.a. den avsändare eller speditör som beställt en godstransport som utförs i strid med reglerna i förordningen. Beroende på utfallet av förhandlingarna kan fler medlemsstater därför framöver komma att införa bestämmelser om ansvar för beställare av internationella godstransporter inom EES och cabotagetransporter för gods. I gäller lagen om beställarens utredningsskyldighet och ansvar vid anlitande av utomstående arbetskraft. Lagen infördes som ett led i att bekämpa den s.k. grå ekonomin. Av lagen framgår att syftet är att främja lika konkurrens mellan företag och iakttagande av anställningsvillkor samt att säkerställa att företag som anlitas för arbetskraft och underleverans fullgör sina lagstadgade förpliktelser såsom avtalsparter och arbetsgivare. Lagen är inte branschspecifik utan är tillämplig på olika typer av arbete som ska utföras i , om förutsättningarna är uppfyllda. Lagen kan t.ex. bli tillämplig på transporter som utförs i anslutning till mark- och anläggningsarbeten. Innan beställaren ingår ett avtal om anlitande av en hyrd arbetstagare eller arbete som baserar sig på ett underleverantörsavtal ska han eller hon av avtalsparten begära in handlingar och utredning om denne på ett antal områden, t.ex. handelsregisterutdrag, intyg över betald skatt och tecknande av pensionsförsäkringar, en redogörelse för de anställningsvillkor som tillämpas på arbetet och en redogörelse för hur företagshälsovården är ordnad. Utredningar, intyg och andra uppgifter som inhämtats ska bevaras efter det att det arbete som avtalet gäller har avslutats. En beställare som har försummat utredningsskyldigheten eller som har ingått ett avtal trots att han eller hon måste ha känt till att avtalsparten inte haft för avsikt att fullgöra sina lagstadgade betalningsskyldigheter såsom avtalspart och arbetsgivare ska betala en försummelseavgift. Därefter har i lagen om kommersiella godstransporter på väg infört särskilda regler om beställares utredningsskyldigheter vid köp av transporttjänster. Innan ett avtal om godstransport ingås ska beställaren utreda om transportören har trafiktillstånd eller om transportören har rätt att utföra transporten som cabotage eller utan trafiktillstånd. Beställaren ska också utreda att transportören är införd i momsregistret, om det krävs. Från utredningsskyldigheten finns ett antal undantag, t.ex. om 1 Se Ex-post evaluation of Regulation (EC) No 1071/2009 and regulation (EC) No 1072/2009; Final report Study contract no. MOVE/D3/2014 - 254 avtalsparten är staten eller en kommun, om det har förflutit mindre än tre Prop. 2017/18:209 månader från det att den senaste utredningen gjordes eller om avtalet är av mindre värde. Om det finns ett etablerat avtalsförhållande mellan parterna räcker det med att en utredning görs en gång per kalenderår. Den som beställer en godstransport utan att ha gjort en utredning eller som är medveten om att transportören antingen inte uppfyller kriterierna som ska utredas eller inte har för avsikt att fullgöra sina lagstadgade skyldigheter som arbetsgivare döms till böter. Om den generella beställaransvarslagen är tillämplig på transporten och en försummelseavgift kan påföras enligt den lagen, ska böter inte dömas ut. Med beställare avses en näringsidkare eller ett offentligrättsligt organ. Privatpersoner omfattas inte av beställares utredningsskyldighet. Inte heller finns några skyldigheter att utreda buss- eller taxitransporter. Bestämmelserna om beställares ansvar i lagen om kommersiell godstransport på väg har förts över till den finska transportbalken, som träder i kraft .