prop · H50392 · 2018-02-13 00:00:00 — Fler företag än kommer alltså att behöva redovisa vilka följerättspliktiga transaktioner som de har deltagit i eller nollredovisa. Även om själva betalningsskyldigheten är oförändrad, leder ändringarna sannolikt till att följerättsersättning betalas i högre utsträckning. Det bidrar till att öka konstnärernas – som i princip uteslutande är småföretagare – inkomster. De ekonomiska konsekvenserna är svåra att beräkna. Det beror bl.a. på att det inte är känt hur stor andel av försäljningen hos auktionsföretagen och konsthandlarna som avser följerättspliktig konst och till vilka priser konstverken säljs. Utredningen har heller inte kunnat ta fram någon information om detta, men den har utifrån vad den beskriver som osäkra antaganden uppskattat att det kan röra sig om 100 000–. Bildupphovsrätt bedömer att upphovsmännens intäkter kommer att öka med ca 3–. Uppskattningen baseras på en jämförelse med de andra nordiska länderna, där redovisningen bedöms fungera och konsthandeln står för 25–av följerättsersättningen. Att vissa konsthandlare till följd av lagändringarna kommer att betala följerättsersättning leder också till sundare konkurrens i förhållande till de företag som följer bestämmelserna. En förbättrad redovisning leder i sig inte till en kostnadsökning för de företag som yrkesmässigt säljer, förmedlar och köper konstverk. För dem som redan enligt gällande rätt är skyldiga att redovisa och betala innebär lagändringen ingen skillnad. Förslaget att företagen ska redovisa utan uppmaning, i stället för som på begäran av organisationen, bedöms inte innebära några ökade administrativa kostnader. De som inte är skyldiga att redovisa eftersom de inte ska betala någon följerättsersättning, t.ex. en konsthandlare som uteslutande handlar med äldre konst, kommer att beröras av förslaget. Förslaget innebär att även sådana företag blir skyldiga att redovisa till organisationen. Det handlar om att de en gång , t.ex. på en förtryckt blankett eller på nätet, ska ange att de inte har något att redovisa. Även de som har rätt till ersättningen påverkas av förslagen. Eftersom följerätten är begränsad i tiden, rör det sig främst om de som har skapat originalkonstverk som omsätts på den svenska konstmarknaden och där upphovsmannen är i livet eller, i fråga om arvingars rätt till ersättning, avled för mindre än . Utredningens beräkningar visar antalet auktionsförsäljningar – 2012 till s.k. hammarslagspriser . såldes 21 398 verk fördelade på 4 413 upphovsmän. Den knappa tiondel av upphovsmännen (432 personer) som är namngivna i listan är de vars verk sålts vidare vid tio eller fler tillfällen . De konstnärer vars verk sålts i störst utsträckning stod tillsammans för totalt 15 096 försäljningar , vilket motsvarar av de verk som sålts i det aktuella prisskiktet. Listan kan ge en indikation på fördelningen mellan ersättningsberättigade. Bestämmelser om följerätt har funnits . har bestämmelserna inte lett till mer än ett fåtal tvister. Syftet med lagändringarna är visserligen att organisationen ska ha möjlighet att gå vidare med rättsliga åtgärder i fler fall än . Mot bakgrund av så inte sker i andra nordiska länder, annat än i enstaka fall, bedömer regeringen att de föreslagna ändringarna inte heller i kommer att föranleda mer än ett försumbart antal mål i domstol eller ärenden hos . I den mån eventuella kostnader uppkommer ryms de därför inom befintliga anslagsramar. Med anledning av synpunkter på konsekvensutredningen i promemorian konstaterar regeringen följande. efterlyser bl.a. en redovisning av konsekvenserna om inga ändringar görs. Om ingen lagändring görs, är risken att bild- och formkonstnärer fortsätter att gå miste om följerättsersättning som de har rätt till. väcker också frågan om samma resultat skulle kunna åstadkommas med mindre ingripande insatser än de lagändringar som föreslås i propositionen, t.ex. information. Ingen remissinstans gör dock gällande att de brister i redovisningen som förekommer beror på okunskap om regleringen. Tvärtom menar bl.a. Bildupphovsrätt att organisationen i hög utsträckning har informerat berörda om skyldigheten att redovisa utan att det har lett till något resultat. Ytterligare information om gällande reglering (eller liknande insatser) bedöms alltså inte leda till redovisning eller betalning av följerättsersättning i större utsträckning än . Som framgår ovan bedöms det i stället nödvändigt att förtydliga och i viss mån utvidga den redovisningsskyldighet som redan finns för att bestämmelserna om följerätt fullt ut ska få verkan. Vidare efterlyser en redovisning av förslagets överensstämmelse med följerättsdirektivet. Följerättsdirektivet är genomfört i 2017/18:92 nationell rätt. De ändringar som regeringen föreslår i propositionen stärker ytterligare den rätt som finns enligt direktivet att få sådana uppgifter som är nödvändiga för att säkerställa utbetalning av ersättningen. Därigenom är förslagen i linje med direktivets krav. Bland andra SFIR framhåller att det är av vikt att informationsinsatser görs för att de föreslagna ändringarna ska få avsedd effekt. Både utredningens förslag och utkastet till lagrådsremiss har remitterats till berörda branschorganisationer. Regeringen utgår från att organisationerna informerar sina medlemmar och bevakar deras intressen. Information om lagändringarna kommer vidare att finnas på regeringens hemsida. Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk 26 p § Endast en organisation som företräder ett flertal upphovsmän till i använda verk på området har rätt att kräva in följerättsersättning. Den som är yrkesmässigt verksam på konstmarknaden som säljare, förmedlare eller köpare ska till organisationen redovisa de ersättningsgrundande försäljningar som har gjorts under det närmast föregående kalenderåret. För varje försäljning ska uppgifter lämnas om upphovsmannen, verket, försäljningspriset och datum för försäljningen. Om inga ersättningsgrundande försäljningar har gjorts, ska detta redovisas. Den som är ersättningsskyldig ska betala ersättningen när organisationen kräver in den. Om det inte har framställts något krav beträffande en ersättningsgrundande försäljning, ska den ersättningsskyldige betala ersättningen till organisationen året efter försäljningen. En fordran på följerättsersättning preskriberas efter utgången av det kalenderår då försäljningen gjordes, om inte organisationen krävt den ersättningsskyldige på ersättningen eller uppmärksammat denne på att fordran har förfallit till betalning. Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som får kräva in följerättsersättning, om skyldighet att lämna redovisning i fråga om sådan ersättning, om tidpunkt för betalning av ersättningen och om preskription av fordran på en sådan ersättning. De sakliga ändringarna innebär dels att skyldigheten att redovisa utvidgas, dels att det fastställs en tidpunkt för när följerättsersättningen senast ska betalas. Bestämmelserna i paragrafens hittillsvarande lydelse om förhållandet mellan organisationen och den ersättningsberättigade flyttas till en ny paragraf, 26 q. I första stycket anges att endast en organisation som företräder ett flertal upphovsmän får kräva in följerättsersättningen. Upphovsmannen får inte själv kräva in sin ersättning av den ersättningsskyldige. I andra stycket finns bestämmelser om redovisning av ersättningsgrundande försäljningar. Syftet med bestämmelser om redovisning är att göra det möjligt för upphovsrättsorganisationen att kontrollera om det finns rätt till ersättning och att följerätten därmed ska kunna garanteras i praktiken (prop. 1994/95:151 s. 21 och prop. 2006/07:79 s. 51). försäljning ska det lämnas uppgifter om upphovsmannen, verket, försäljningspriset och datum för försäljningen. Uppgifter om upphovsmannen kan omfatta t.ex. namn, pseudonym och födelseår. Uppgifter om verket kan omfatta t.ex. verkets titel eller typ av verk, teknik, upplaga eller antal framställda exemplar. Vilka uppgifter som behöver anges i fråga om upphovsmannen och verket kan variera, t.ex. beroende på hur ofta en typ av verk säljs och hur känd upphovsmannen är. Det är inte längre enbart den som är ersättningsskyldig som ska redovisa till organisationen. I stället får organisationen rätt till redovisning av alla som är yrkesmässigt verksamma på konstmarknaden som säljare, förmedlare eller köpare. ”Yrkesmässigt verksam på konstmarknaden” har samma innebörd som i 26 n §. De som träffas av redovisningsskyldigheten är alltså näringsidkare som säljer, förmedlar eller köper konst. Både juridiska personer, t.ex. aktiebolag, och fysiska personer som är yrkesmässigt verksamma omfattas. Försäljningar som en privatperson själv gör till en annan privatperson omfattas däremot inte. Om en näringsidkare återkommande eller i större skala säljer eller köper konst, får näringsidkaren anses redovisningsskyldig även om denne normalt inte är verksam på konstmarknaden (jfr prop. 2006/07:79 s. 68). Redovisningen ska inte längre ske på begäran av organisationen. Det innebär att den redovisningsskyldige självmant ska lämna redovisningen till organisationen. Redovisningen ska ske och avse de försäljningar som grundar rätt till ersättning och som har skett kalenderåret innan. Om det inte förekommit någon ersättningsgrundande försäljning, ska det lämnas uppgift om detta till organisationen, s.k. nollredovisning. Detta innebär att alla konsthandlare och auktionsföretag som är verksamma på konstmarknaden som säljare, förmedlare eller köpare måste avge redovisning till organisationen, alltså även om de inte sålt något som ger rätt till följerättsersättning. Exempelvis är även den som ett visst år enbart handlat med äldre verk som inte längre har upphovsrättsligt skydd skyldig att avge redovisning till organisationen. Detsamma gäller den vars verksamhet är inriktad på verk av upphovsmän som är medborgare eller har sin vanliga vistelseort i länder som inte har någon följerättsreglering. Om redovisningen inte lämnas frivilligt , kan organisationen ansöka om handräckning enligt 3 § 2 lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning eller väcka en fullgörelsetalan om redovisning i allmän domstol. Om domstolen förpliktar någon att redovisa, kan den sätta ut vite (vitesföreläggande). Av tredje stycket framgår att betalningen ska göras när organisationen kräver in den. Om organisationen kräver att få betalt, ska ersättningen alltså betalas som organisationen anger. Vidare framgår det att om organisationen inte har framställt något krav beträffande en ersättningsgrundande försäljning, ska ersättningen betalas följande år. Fordran på den ersättningsskyldige förfaller alltså till betalning i samband med att organisationen kräver in den eller som . Om inte organisationen framställt krav på betalning, utgår dröjsmålsränta från (se 3 § första stycket räntelagen [1975:635]). 2017/18:92 Det ligger i sakens natur att organisationen kräver in ersättningen så fort den har fått tillräckliga uppgifter om försäljningen. Det saknar dock betydelse för skyldigheten att betala följerättsersättning om den ersättningsskyldige fullgjort sin redovisningsskyldighet eller inte. Enligt fjärde stycket preskriberas en fordran på följerättsersättning efter utgången av det kalenderår då försäljningen ägde rum. Detta gäller dock inte om organisationen antingen framställt krav på betalning till den ersättningsskyldige eller uppmärksammat denne på att fordran förfallit till betalning. Preskriptionsbestämmelsen motsvarar i princip sista meningen i första stycket i paragrafens hittillsvarande lydelse; den anpassas dock till att det införs en bestämd senaste förfallodag i tredje stycket. 26 q § Organisationen ska betala följerättsersättningen till den ersättningsberättigade efter avdrag för de omkostnader som organisationen har haft. Den ersättningsberättigades fordran på organisationen preskriberas efter det att den uppkom, dock endast om organisationen har vidtagit rimliga åtgärder för att finna den ersättningsberättigade. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser som enligt hittillsvarande ordning finns i 26 p §. Den behandlar frågor som rör förhållandet mellan organisationen och den ersättningsberättigade. Bestämmelserna ändras inte i sak. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om försäljningar som skett . Övervägandena om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser finns i avsnitt 5. De nya bestämmelserna ska enligt punkten 1 tillämpas . Detta innebär att de auktionsföretag och konsthandlare som är ersättningsskyldiga för vidareförsäljningar som har ägt rum ska redovisa dessa till upphovsrättsorganisationen . Det innebär också att de säljare, förmedlare och köpare som är yrkesverksamma på konstmarknaden, men som inte haft någon följerättsgrundande försäljning att redovisa , ska ange det till organisationen senast . Följerättsersättningen ska betalas när organisationen begär det. De nya bestämmelserna innebär att om organisationen inte begär att få betalt, ska ersättningen betalas . Enligt punkten 2 ska dock äldre föreskrifter fortfarande gälla i fråga om försäljningar som skett . Sammanfattning av betänkandet Frågor om följerätt och om museernas kopiering (SOU 2014:36) Vårt uppdrag kan delas in i två delar. Den första delen handlar om den rätt till ersättning som upphovsmannen i vissa fall har när ett exemplar av ett originalkonstverk säljs vidare efter den första överlåtelsen (följerätt). Bakgrunden är att har tillkännagett att vissa frågor som rör följerätten bör övervägas på nytt. Vi ska således analysera och ta ställning till om det bör införas en utvidgad skyldighet för den som ska betala följerättsersättning att redovisa försäljning av konstverk och om det bör införas nya kontroll- eller sanktionsmöjligheter för att säkerställa betalning av följerättsersättning. I uppdraget ingår att analysera om nuvarande regler om följerätt påverkar konkurrensen på konstmarknaden samt ta ställning till om följerättsersättningen bör beräknas eller betalas på något annat sätt än . Den andra delen av uppdraget gäller en inskränkning i upphovsrätten. Vissa frågor om bl.a. inskränkningens omfattning uppmärksammades i samband med genomförandet av ett EU-direktiv på upphovsrättsområdet. Eftersom det vid genomförandet saknades beredningsunderlag ansågs det att dessa frågor borde övervägas . Vi ska överväga om den möjlighet som arkiv och bibliotek har att framställa och sprida exemplar av verk för vissa särskilda ändamål bör utvidgas till att även omfatta andra institutioner än arkiv och bibliotek. Flera följd- och detaljfrågor pekas också ut i kommittédirektiven. Våra förslag och bedömningar Nedan följer en sammanfattning av våra förslag och bedömningar. Först presenteras våra ställningstaganden i frågor som gäller följerätten, därefter går vi över till de frågor som gäller framställning och spridning av exemplar inom vissa institutioners verksamhet. Det finns ett reformbehov Vi har följt upp och undersökt hur följerättsbestämmelserna fungerat i Erfarenheterna av den praktiska tillämpningen visar att följe- rätten är etablerad på den svenska konstmarknaden och att bestäm- melserna har bidragit till att förverkliga syftet med lagen på ett för- hållandevis bra sätt. I vissa delar gör vi dock bedömningen att lagstift- ningen kan bli mer effektiv och ändamålsenlig. För det första finns det behov av att den inkasserande organisationen får tillgång till mer effek- tiva rättsliga verktyg för att få in redovisning. För det andra behöver det göras tydligare vilken rätt organisationen har att få tillgång till underlag För det tredje finns det behov av att förbättra möjlig- heterna för organisationen att identifiera de aktörer mot vilka den ska rikta sina anspråk på redovisning. Dessutom bör minimibeloppet för rätten till följerättsersättning övervägas på nytt. Följerätten förvaltas kollektivt av en organisation som företräder ett flertal upphovsmän till i använda verk på området. I lagen finns regler om redovisningsskyldighet som innebär att den som är skyldig att betala följerättsersättning på begäran av organisationen ska redovisa de ersättningsgrundande försäljningar som gjorts under de tre närmast föregående kalenderåren. I praktiken har emellertid rätten till redovisning kunnat göras gällande endast i begränsad omfattning. Vi föreslår flera åtgärder för att utvidga och skärpa redovisningsskyldigheten. Nuvarande regler innebär att förutsättningarna för redovisnings- och betalningsskyldighet sammanfaller. Ett problem med detta är att organisationen oftast inte kan bevisa att någon ersättningsgrundande försäljning har ägt rum utan tillgång till redovisningen. Då kan organisationen i praktiken inte heller göra sin rätt till redovisning gällande. Vi föreslår att skyldigheten att redovisa utvidgas på så sätt att kravet på betalningsskyldighet tas bort. Den som är yrkesmässigt verksam på konstmarknaden som säljare, köpare, eller förmedlare ska redan på den grunden vara skyldig att redovisa till organisationen, oavsett om han eller hon har deltagit i någon försäljning som medför skyldighet att betala följerättsersättning eller inte. Försäljning av konstverk ska redovisas utan uppmaning Enligt gällande rätt ska redovisning ske på begäran av organisationen. Den ersättningsskyldige kan således vänta med att redovisa en försäljning till dess att organisationen begär det, hur många konstverk han eller hon än säljer, köper eller förmedlar. Organisationen känner som regel inte till att en försäljning av ett konstverk har ägt rum. Vi föreslår att den som är yrkesmässigt verksam på konstmarknaden som säljare, köpare, eller förmedlare ska vara skyldig att redovisa de ersättningsgrundande försäljningar som gjorts under föregående kalenderår. Har någon ersättningsgrundande försäljning inte ägt rum ska detta anges i en sådan redovisning. Det förtydligas att organisationen har rätt att få tillgång till underlag för redovisningen Vi föreslår att organisationen får rätt att granska verifikationer och andra underlag för redovisningen. På så sätt blir det tydligare hur långt uppgiftsskyldigheten sträcker sig enligt redan gällande unionsrätt. Om organisationen i ett enskilt fall visar omständigheter som ger anledning att anta att redovisningen inte rätt återger de försäljningar som förekommit, eller det av någon annan anledning är nödvändigt för att säkerställa betalning av följerättsersättningen, ska organisationen ha rätt granska de handlingar som ligger till grund för redovisningen. Skyldigheten att redovisa begränsas i tiden Vi föreslår att skyldigheten att redovisa ska upphöra om organisationen inte begär redovisning efter utgången av det kalenderår som redovisningen skulle avse. Samma begränsning ska gälla, om organisationen begär att få tillgång till underlagshandlingar. Hur utredningen ser på andra kontroll- och sanktionsmöjligheter Under utredningens arbete har andra kontroll- och sanktionsmöjligheter övervägts. Som exempel kan nämnas regler om straff för den som inte redovisar ersättningsgrundande försäljningar och kontrollalternativ som bygger på medverkan av en revisor. Vår bedömning är att det inte är motiverat med så ingripande åtgärder. Den nedre beloppsgränsen för rätten till följerättsersättning höjs Utredaren föreslår att den nedre beloppsgränsen för rätt till följerättsersättning höjs. Rätt till ersättning ska endast finnas om försäljningspriset exklusive mervärdesskatt överstiger en tiondel av ett prisbasbelopp. Hur utredningen ser på två konkurrensfrågor Den första konkurrensfrågan gäller hur ersättningen betalas. Enligt nuvarande regler kan vissa yrkesmässiga handlare bli tvungna att betala två följerättsersättningar för samma konstverk; först när verket köps in och sedan när det säljs vidare. Enligt vår bedömning ger detta dem som säljer i kommission en viss konkurrensfördel jämfört med återförsäljare. En utvärdering från Europeiska kommissionen bör dock inväntas innan man tar ställning till om lagstiftningen bör ändras för att skapa bättre förutsättningar för en väl fungerande konkurrens på området. Den andra konkurrensfrågan gäller hur följerättsersättningen beräknas. Frågan gäller, mer konkret, det förhållandet att auktionshusen betalar följerättsersättning beräknad på inköpspriset för köparen exklusive provision (hammarslagspriset) medan konst- och antikhandlarna betalar följerättsersättning beräknad på hela försäljningspriset. Vår bedömning är att den nuvarande tillämpningen av bestämmelserna ger auktionsföretagen en viss konkurrensfördel jämfört med konst- och antikhandlarna. Frågan om hur det relevanta begreppet i unionsrätten ska tolkas är dock en fråga för rättstillämpningen. Saken bör inte regleras i nationell lagstiftning. Framställning och spridning av exemplar inom vissa institutioners verksamhet Vi går över till de frågor som gäller vissa institutioners rätt att framställa och sprida exemplar. De relevanta bestämmelserna finns i bl.a. 16 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, fortsättningsvis URL. Våra förslag är sammanfattningsvis följande. Inskränkningen i 16 § URL ska även omfatta vissa museer Enligt gällande rätt får statliga och kommunala arkivmyndigheter, vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt folkbibliotek framställa exemplar av verk för vissa ändamål, nämligen (1) bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål, (2) för att tillgodose lånesökandes önskemål om enskilda artiklar eller korta avsnitt eller om material som av säkerhetsskäl inte bör lämnas ut i original, eller (3) för användning i läsapparater. Vi föreslår att inskränkningen i 16 URL utvidgas till att omfatta centralmuseerna, de regionala och kommunala museerna och andra museer, om dessa drivs av det allmänna. En ny inskränkning införs Förslaget att låta museerna fritt få företa de förfoganden som anges i 16 § URL möter emellertid inte ett av museernas grundläggande behov, nämligen att avbilda konstverk i digitala kataloger som behövs bl.a. för att överblicka och förvalta samlingarna. Vi föreslår därför att en ny inskränkning ska införas i 16 § andra stycket URL. Inskränkningen ger centralmuseerna, de regionala och kommunala museerna och andra museer, om dessa drivs av det allmänna, rätten att framställa exemplar för interna dokumentationsändamål. Det förtydligas att förfogandena inte får ske i förvärvssyfte Vi föreslår att det förtydligas att framställning och spridning av exemplar med stöd av 16 § URL inte får ske i förvärvssyfte. På så sätt blir det klarare vilka krav som redan gäller på grund av unionsrätten. Avtalslicensbestämmelsen i 42 d § URL utvidgas Vi föreslår att avtalslicensbestämmelsen i 42 d § URL utvidgas till att omfatta centralmuseerna, de regionala och kommunala museerna och andra museer, om dessa drivs av det allmänna. Möjligheten för museer att framföra filmverk och sceniska verk utökas Vi föreslår att centralmuseerna, de regionala och kommunala museerna och andra museer, om dessa drivs av det allmänna, fritt ska kunna framföra filmverk och sceniska verk som ingår i de egna samlingarna genom tekniska hjälpmedel avsedda för enstaka besökare. Vi föreslår att de nya bestämmelserna träder i kraft . De ska vara tillämpliga på verk och prestationer som har kommit till före ikraftträdandet. Om en vidareförsäljning av ett originalkonstverk har skett före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser fortfarande gälla. De nya reglerna om redovisningsskyldighet ska tillämpas även när det gäller en vidareförsäljning som har skett före ikraftträdandet. lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk Härigenom föreskrivs att 16, 21, 26 n, 26 p och 42 d §§ samt rubrikerna närmast före 16 och 42 d §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk ska ha följande lydelse. Framställning och spridning av exemplar inom vissa arkiv och De arkiv och bibliotek som avses De arkiv, bibliotek och museer i tredje och fjärde styckena har rätt