prop · H503243 · 2018-04-12 00:00:00 — 1.koldioxid behövs för att hindra utsläpp från en verksamhet med geologisk lagring av koldioxid eller verksamhet med avskiljning, komprimering eller trans- port av koldioxid för sådan lagring, eller 2.dikväveoxid eller perfluorkolväten behövs för att hindra betydande lokala för- oreningar. Paragrafen är ny men bestämmelserna i paragrafen motsvarar hittillsvar- ande 16 kap. 2 § andra och tredje styckena med de justeringar i fråga om hänvisningar som följer av bestämmelsernas nya placering. 2 e § Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om sådan tidsbegränsning som avses i 2 §. Ändringen innebär att hittillsvarande 2 a § byter beteckning till 2 e §. En följdändring görs med anledning av den nya utformningen av 2 §. Vid tillkomst fanns bemyndigandet i 2 § första stycket andra meningen men kommenterades inte särskilt (se prop. 1997/98:45, del 1, s. 344 f. och del 2, s. 204). 13 § Överklagbara domar och beslut om tillstånd, godkännande eller dispens en- ligt denna balk, om upphävande av skydd av områden enligt 7 kap. eller om tillsyn enligt 10 kap. eller i sådana frågor enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken, får överklagas av en ideell förening eller en annan juridisk person som 1. har till huvudsakligt ändamål att tillvarata naturskydds- eller miljöskydds- 2. inte är vinstdrivande, 3. har bedrivit verksamhet i under , och 4. har minst 100 medlemmar eller på annat sätt visar att verksamheten har Rätten att överklaga enligt första stycket gäller även om överklagandet enbart avser ett villkor eller en annan bestämmelse i domen eller beslutet och även om domen eller beslutet är resultatet av en prövning enligt 22 kap. 26 §, 24 kap. 2, 3, 5, 7, 10 eller 13 § denna balk eller en prövning enligt 7 kap. 13, 14 eller 16 § lagen Prop. 2017/18:243 (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. ga enligt första stycket gäller dock inte domar och beslut som rör Försvarsmakten, , Förvarets materielverk eller . Den som vill överklaga med stöd av första eller andra stycket ska göra det innan tiden för överklagande har gått ut för parterna och sakägarna. Ändringen innebär endast att hänvisningar i andra stycket till bestämmel- ser i 24 kap. följdändras med anledning av att 24 kap. 6 och 8 §§ byter beteckning till 24 kap. 7 respektive 13 §. 3 a § Om en kommun tillåter en verksamhet eller åtgärd enligt en bestämmelse om undantag som avses i 5 kap. 6 § eller ger dispens från bestämmelserna i 7 kap. 15 §, ska kommunen skicka beslutet till . Beslut enligt en bestämmelse om undantag som avses i 5 kap. 6 § ska skickas till den länsstyrelse som är vattenmyndighet. Paragrafen, som avser en kommuns skyldighet att underrätta om beslut så att kan utöva statlig kontroll enligt 3 b §, ändras i första stycket så att skyldigheten inte enbart avser beslut om dispenser från strandskyddsbestämmelserna i 7 kap. 15 § utan också beslut att tillåta en verksamhet eller åtgärd som inte får tillåtas enligt 5 kap. 4 § men som kan tillåtas enligt en sådan undantagsbestämmelse som regeringen har meddelat med stöd av 5 kap. 6 §. Det är fråga om att tillåta en verksamhet eller åtgärd trots att den försämrar vattenmiljön i strid med ett försämrings- förbud eller trots att den äventyrar att rätt kvalitet på vattenmiljön kan uppnås. En språklig ändring görs genom att ordet ”skicka” ersätter ordet ”sända”. I paragrafen införs ett nytt andra stycke som innebär att beslut enligt en bestämmelse om undantag från 5 kap. 4 § ska skickas till den länsstyrelse som är vattenmyndighet, dvs. den länsstyrelse som är vattenmyndighet i det vattendistrikt där det vatten finns som beslutet avser. Bestämmelser om vattendistrikt och vattenmyndigheter finns i 5 kap. 10 och 11 §§ och i för- ordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. Bestämmelsen i första stycket bör tillämpas på likartat sätt i fråga om såväl strandskyddsdispenser som beslut att tillåta en verksamhet eller åt- gärd med stöd av en undantagsbestämmelse som meddelats med stöd av 5 kap. 6 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14. 3 b § ska pröva en kommuns beslut som avses i 3 a §, om det finns skäl att anta att 1.det inte finns förutsättningar för tillåtandet eller dispensen, eller 2.en brist i ärendets handläggning kan ha haft betydelse för utgången i frågan om tillåtande eller dispens. ska från den dag då kommunens beslut kom in till ta ställning till om det finns något sådant prövningsskäl som anges i första stycket och besluta i frågan om en prövning ska ske eller inte. Länsstyr- elsens beslut får inte överklagas. ska upphäva kommunens beslut, om det inte finns förutsättningar för tillåtandet eller dispensen. Paragrafen, som avser skyldighet att utöva statlig kontroll av vissa kommunala beslut, ändras så att kontrollen inte enbart avser beslut om dispenser från strandskyddsbestämmelserna i 7 kap. 15 § utan också beslut att tillåta en verksamhet eller åtgärd som är förbjuden enligt 5 kap. 4 § men som kan tillåtas enligt en sådan undantagsbestämmelse som reger- ingen har meddelat med stöd av 5 kap. 6 §. Det är fråga om att tillåta en verksamhet eller åtgärd trots att den försämrar vattenmiljön i strid med ett försämringsförbud eller trots att den äventyrar att rätt kvalitet på vatten- miljön kan uppnås. Ändringen innebär en omarbetning av texten i första och tredje styckena så att kontrollen omfattar såväl beslut om strand- skyddsdispens som beslut om undantag från 5 kap. 4 §. Bestämmelserna bör tillämpas på likartat sätt i fråga om såväl strand- skyddsdispenser som beslut att tillåta en verksamhet eller åtgärd med stöd av en undantagsbestämmelse som meddelats med stöd av 5 kap. 6 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14. 3 c § prövning enligt 3 b § i frågor om undantag som avses i 5 kap. 6 § ska göras av den länsstyrelse som är vattenmyndighet. Paragrafen är ny med en bestämmelse om att det är vattenmyndigheten (den länsstyrelse som är vattenmyndighet) som ska pröva kommunala be- slut om undantag enligt föreskrifter meddelade med stöd av 5 kap. 6 §. I fråga om prövning, se 3 b §. Bestämmelser om vilken läns- styrelse som är vattenmyndighet finns i förordningen (2004:660) om för- valtning av kvaliteten på vattenmiljön. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14. 5 § I ett ärende som prövas av eller en nämnd ska styr- elsen eller nämnden tillämpa bestämmelserna 1.i 22 kap. 1, 1 d och 1 e §§ om ansökans form och innehåll, 2.i 22 kap. 2 § om en ansökans ingivande och brister i den, 3.i 22 kap. 2 a § om prövningar som avses i 24 kap. 3, 5, 8, 9 och 13 §§, 4.i 22 kap. 3 § om kungörelses innehåll, 5.i 22 kap. 6 § om talerätt, 6.i 22 kap. 9 § om rätt att företräda fastighet, 7.i 22 kap. 12 och 13 §§ om sakkunniga och om att inhämta yttrande, 8.i 3 kap. 4 § lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar om undersökning på platsen, 9.i 22 kap. 25 § första stycket 1–3 och 5–11, andra stycket sista meningen och tredje stycket samt 25 a–25 c, 25 f och §§ om tillståndsdoms innehåll, 10.i 22 kap. 26 § om särskild dom, 11.i 22 kap. 27 § första stycket, andra stycket andra meningen samt tredje stycket första meningen om uppskjutna frågor och provisoriska föreskrifter, 12.i 22 kap. 28 § första stycket första meningen om verkställighetsförordnande, 13.i 23 kap. 3 § när det gäller särskilt överklagande i frågor om sakkunniga som avses i 22 kap. 12 §. Länsstyrelser och kommunala nämnder som prövar ärenden enligt miljö- balken ska tillämpa de bestämmelser som räknas upp i paragrafen. bestämmelser i 22 kap. som gäller förfarandet i mark- och miljödomstol- Prop. 2017/18:243 arna i ansökningsmål. Beträffande de uppräknade bestämmelserna ska alltså handläggningen av ärenden hos länsstyrelserna och nämnderna följa samma regler som handläggningen i domstolarna. Iförsta punkten ändras hänvisningen till 22 kap. 1 § med anledning av att 22 kap. 1 § i sin nuvarande lydelse enligt SFS 2017:955 består av endast ett stycke. Hänvisningarna till 1 c och 1 d §§ ändras med anledning av att de paragraferna enligt SFS 2017:955 betecknas 1 d respektive 1 e §. Itredje punkten ändras den hänvisning som via 22 kap. 2 a § görs till 24 kap. så att den förutom att hänvisa till 24 kap. 3, 5 och 8 §§ också hänvisar till 24 kap. 13 §. Ändringen följer av att hittillsvarande 24 kap. 8 § byter beteckning till 24 kap. 13 §, att bestämmelserna i hittillsvarande 4 kap. 5 § andra och tredje styckena tas in i en ny 24 kap. 8 § och att bestämmelsen i nuvarande 24 kap. 5 § tas in en ny 24 kap. 9 §. Sjunde punkten ändras så att den förutom att hänvisa till 22 kap. 12 § också hänvisar till 22 kap. 13 § som införs genom detta lagstiftnings- ärende. Trettonde punkten ändras språkligt. Paragrafen ingick i när den infördes. Därefter har paragra- fen ändrats med SFS 2011:734 och 2014:269. Ändringarna har, liksom i detta lagstiftningsärende, avsett följdändringar med anledningar av att andra bestämmelser ändrats, införts eller tagits bort. 1 a § Ansökningsmål är mål 1.om tillstånd till miljöfarlig verksamhet som avses i 9 kap. 6 § som inte ska prövas av en länsstyrelse eller en kommun enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 9 kap. 8 §, 2.om tillstånd till vattenverksamhet enligt 11 kap. 9 § som inte ska prövas av en länsstyrelse, 3.om godkännande enligt 11 kap. 16 § av ett utfört ändrings- eller lagnings- arbete eller av åtgärder som strider mot meddelade bestämmelser om innehållande och tappning av vatten, om arbetet eller åtgärderna inte avser en markavvattning som ska prövas av en länsstyrelse, 4.om tillstånd enligt 11 kap. till utrivning av en vattenanläggning eller till- ståndsprövning enligt 11 kap. 22 §, 5.om förlängning enligt 24 kap. 2 § andra stycket av genomförandetiden eller den tid inom vilken verksamheten ska ha satts igång, 6.om återkallelse eller förbud mot fortsatt verksamhet enligt 24 kap. 3 §, 7.om omprövning enligt 24 kap. 5–14 §§ som inte ska prövas av en länsstyrelse eller en kommun enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 9 kap. 8 §, 8.enligt 7 kap. 1 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vatten- verksamhet, eller 9.om omprövning enligt 7 kap. 13–15 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Mark- och miljödomstol får besluta att ett ansökningsmål som gäller uteslutande en viss eller vissa sakägare ska behandlas enligt det som gäller för stämningsmål enligt 7 kap. lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet, om sökan- den medger det och målet kan avgöras med bindande verkan endast mot dessa sak- ägare. 2017/18:243 Paragrafen anger vilka slags mål i mark- och miljödomstolarna som är an- sökningsmål, dvs. mål som prövas av mark- och miljödomstolen som första instans. I första stycket sjunde punkten ändras hänvisningen till 24 kap. med anledning av att hittillsvarande 24 kap. 5 a–9 §§ byter beteckning till 24 kap. 6, 7, 11, 13 respektive 14 §, att de hittillsvarande bestämmelserna i 24 kap. 5 § andra och tredje styckena flyttas till en ny 24 kap. 8 §, att den hittillsvarande bestämmelsen i 24 kap. 5 § femte stycket flyttas till en ny 24 kap. 9 §. Sammanbindningsordet mellan åttonde och nionde punkten ändras till ”eller” för att texten ska överensstämma bättre med att ett mål inte behöver motsvara beskrivningen i alla punkterna för att anses som ansökningsmål. Vid införande fanns bestämmelsen i 1 §. Paragrafen fick sin nuvarande beteckning i SFS 2010:923 och har därefter ändrats i SFS 2011:734 och 2012:907. 1 d § En ansökan om omprövning eller om tillstånd att ändra en verksamhet ska innehålla en redogörelse för alla tillståndsbestämmelser som gäller för verksam- heten enligt tidigare tillstånd. Om ansökan avser ett ändringstillstånd enligt 16 kap. 2 a §, ska ansökan också innehålla de uppgifter som behövs för att bedöma om ett sådant ändringstillstånd är lämpligt. I paragrafen – som handlar om vad en ansökan om omprövning eller om tillstånd att ändra en verksamhet ska innehålla – införs ett nytt första stycke. Bestämmelsen underlättar för tillståndsmyndigheten att följa det nya kravet i 30 § om att det tillstånd som ges ska innehålla en samlad re- dovisning av alla villkor för den samlade verksamheten efter ändringen. Andra stycket motsvarar den hittillsvarande paragrafen (förutom den nuvarande texten om en redogörelse för gällande tillstånd, som tas in i nya första stycket) men förenklas så att bestämmelsen bättre svarar mot förutsättningarna för ett avgränsat ändringstillstånd. Paragrafen infördes i kapitlet med SFS 2012:907 och betecknades då 1 c §. Paragrafen har därefter ändrats redaktionellt och språkligt med SFS 2013:758 och fick sin nuvarande beteckning i SFS 2017:955. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 15. 2 a § Den som har tillstånd, dispens eller godkännande är vid prövning av frågor som avses i 24 kap. 3, 5, 8, 9 och 13 §§ skyldig att tillhandahålla den utredning om verksamheten och övriga förhållanden som behövs för prövningen. Mark- och mil- jödomstolen får förelägga denne att tillhandahålla den utredning som behövs. Före- läggandet får förenas med vite. Paragrafen ändras så att skyldigheten att tillhandahålla utredning och annat underlag utvidgas till att även omfatta vattenverksamheter. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas på motsvarande sätt för vattenverksamheter som för sådana miljöfarliga verksamheter som avses i 9 kap. Hänvisningen till 24 kap. ändras med anledning av att hittillsvarande Prop. 2017/18:243 24 kap. 8 § byter beteckning till 24 kap. 13 §, att de hittillsvarande bestäm- melserna i 24 kap. 5 § andra och tredje styckena flyttas till en ny 24 kap. 8 § och att den hittillsvarande bestämmelsen i 24 kap. 5 § femte stycket flyttas till en ny 24 kap. 9 §. Paragrafen infördes i med SFS 2002:175 och gällde då en- bart sådana miljöfarliga verksamheter som avses i 9 kap. Paragrafen änd- rades i SFS 2010:923 med anledning av att miljödomstolarna blev mark- och miljödomstolar. 13 § I mål som avser en verksamhet eller åtgärd som påverkar vattenmiljön ska mark- och miljödomstolen hämta in ett yttrande från den länsstyrelse som är be- rörd vattenmyndighet, om 1. utredningen i målet ger anledning att anta att a)något förhållande av betydelse för miljökvalitetsnormgivningen inte över- ensstämmer med det som lagts till grund för en sådan norm, och b)den bristande överensstämmelsen har betydelse för möjligheten att bestämma rimliga och ändamålsenliga miljövillkor, eller 2. prövningen avser en fråga om att tillåta en verksamhet eller åtgärd med stöd av bestämmelser om undantag från 5 kap. 4 §. I en begäran om yttrande enligt första stycket 1 ska domstolen redogöra för den bristande överensstämmelsen och de skäl som talar för att ändra miljökvalitets- normerna så att bristen avhjälps. Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om inhämtande av ett särskilt yttrande i mål som avser prövning av en verksamhet eller åtgärd som kan påverka vattenmiljön. Domstolen ska, beroende på vad som kom- mer fram i utredningen i målet eller vad som prövas, hämta in ett yttrande från den länsstyrelse som är vattenmyndighet för det vatten som påverkas av den verksamhet eller åtgärd som prövas i målet. yttrande ska inhämtas i två situationer. Den första situationen anges i första punkten. Utredningen om de fak- tiska förhållandena i den berörda vattenförekomsten kan visa att vattnet har en annan kvalitet eller status än den kvalitet som vattenmyndigheten lagt till grund för sina ställningstaganden när vattenförekomsten klassifi- cerades och miljökvalitetsnormer meddelades om vilken kvalitet vatten- förekomsten har och som med hänsyn till den kvaliteten ska uppnå vid en viss framtida tidpunkt. Utredningen kan också visa på andra faktiska förut- sättningar som har betydelse för hur vattenförekomsten bör vara klassad eller för vilka miljökvalitetsnormer som bör gälla. Det kan t.ex. röra sig om att det i vattenförekomsten eller vattendraget finns en damm och att det i utredningen kommer fram dels att dammen fyller en viktig funktion för översvämningsskydd, dels att det kan antas att det inte togs hänsyn till den aspekten när de miljökvalitetsnormer som gäller för vattenförekoms- ten meddelades. Utredningen kan alltså visa att de faktiska förutsättning- arna rimmar illa med den gällande klassificeringen eller med andra miljö- kvalitetsnormer för vattnet. En förutsättning för att domstolen ska vara skyldig att hämta in ett yttrande i den här situationen är, enligt första punkten a, att domstolen kan konstatera att utredningen i målet ger anledning att anta att det finns en skillnad mellan de faktiska förutsättningarna och de förutsättningar som 2017/18:243 legat till grund för vattnets klassificering eller andra miljökvalitetsnormer (normgrundande förutsättningarna). Skillnaden mellan de faktiska förut- sättningarna och de normgrundande förutsättningarna kan bero på att vat- tenmyndigheten inte haft ett lika utförligt underlag som det som tas fram i samband med prövningen av den enskilda verksamheten. Om det utförliga underlaget hade funnits när vattenmyndigheten klassificerade vattenföre- komsten och meddelade miljökvalitetsnormerna, skulle klassificeringen och miljökvalitetsnormerna kanske ha gjorts annorlunda och inneburit andra förutsättningar i fråga om vilka miljövillkor som behöver ställas på den enskilda verksamheten. I sådana situationer bör hänsyn kunna tas till den mer utförliga utredningen och ge utrymme för en omvärdering av beslutade klassificeringar och miljökvalitetsnormer så att kvalitetsmålen blir realistiska och miljövillkoren ändamålsenliga och rimliga. En annan förutsättning anges i första punkten b. För skyldigheten att hämta in ett yttrande förutsätts att skillnaden mellan de faktiska förutsätt- ningarna och de normgrundande förutsättningarna har betydelse för dom- stolens möjligheter att bestämma rimliga och ändamålsenliga miljövillkor. Det är alltså inte tillräckligt att det finns en skillnad och att den skillnaden kan antas bero på att vattenmyndigheten haft ett annat underlag än dom- stolen för bedömningen av vattenkvaliteten. Det krävs också att skillnaden kan antas ha betydelse för möjligheten att bestämma miljövillkor som är rimliga och ändamålsenliga. En utgångspunkt för denna förutsättning är att vattenförekomstens klassificering eller kvalitetsstatus hade bedömts annorlunda av vattenmyndigheten om den hade haft samma bedömnings- underlag som i det aktuella prövningsmålet, och att – i ljuset av denna annorlunda bedömning – den klassificering och de normer som är beslu- tade medför så mycket mer långtgående kvalitetskrav på vattnet och så mycket mer långtgående förutsättningar för vilka miljövillkor som be- höver ställas att de inte kan anses vare sig rimliga eller ändamålsenliga. Denna förutsättning innebär alltså att skillnaden mellan de faktiska förut- sättningarna och de normgrundande förutsättningarna ska vara så stor att miljövillkoren kan bli rimliga endast om klassificeringen av vattenföre- komstens status eller gällande miljökvalitetsnormer ändras. Om klassifi- ceringen och miljökvalitetsnormerna är bestämda med utgångspunkt i något annat än korrekta faktiska förhållanden, finns det nämligen en risk för att miljövillkoren inte blir ändamålsenliga för syftet att främja en håll- bar utveckling. Bestämmelserna i 5 kap. 4 § innebär bl.a. att de villkor ska beslutas som behövs för att verksamheten inte ska innebära att möjlighet- erna att uppnå rätt kvalitet på vattenmiljön äventyras. Med äventyra avses inte varje försvårande för arbetet att uppnå rätt kvalitet på vattenmiljön utan snarare ett så stort risktagande att man kan anses ha lämnat möjlig- heterna att uppnå rätt kvalitet åt slumpen (se författningskommentaren till 5 kap. 4 §). Även om utredningen i målet visar att vattnet har en annan kvalitet än den som lagts till grund för den miljökvalitetsnorm som anger vilken kvalitet som ska uppnås, kan det alltså ofta finnas utrymme för att bestämma rimliga miljövillkor utan att bryta mot skyldigheten att inte äventyra möjligheterna att uppnå rätt kvalitet. Först när det inte är möjligt att ställa rimliga miljövillkor, blir det aktuellt att hämta in ett yttrande från vattenmyndigheten och därigenom uppmärksamma vattenmyndigheten på utredningen i målet och behovet av ändringar i fråga om klassificering och Genom skyldigheten att hämta in vattenmyndighetens yttrande ges ut- rymme för vattenmyndigheten att – innan domstolen avslutar sin prövning – göra de ändringar i fråga om klassificering av vatten och miljökvalitets- normer som föranleds av den utredning som kommit fram i målet. Även andra omständigheter än de som kommer fram i målet genom sökanden och den sakkunnige kan dock ha betydelse för bedömningen av vattenförekomstens faktiska kvalitet, klassificeringen av vattenförekoms- tens status och bestämmandet av miljökvalitetsnormer. Det kan vara om- ständigheter som innebär att det inte ska göras någon annan klassificering eller att miljökvalitetsnormer inte ska ändras. Genom sitt yttrande kan vattenmyndigheten bidra till att domstolen får ett komplett underlag för sin bedömning av vilka miljövillkor som behöver ställas. Det betyder att det ges utrymme för vattenmyndigheten att göra de ändringar i fråga om klassificering och andra miljökvalitetsnormer som behöver göras innan domstolen i prövningsmålet bestämmer de miljövillkor som ska gälla för verksamheten. Skillnaden mellan de faktiska förhållandena och de normgrundande för- hållandena kan dock också bero på att vattenkvaliteten faktiskt har försäm- rats sedan vattenförekomsten klassificerades och miljökvalitetsnormerna meddelades. En sådan faktisk försämring ska naturligtvis inte få leda till mindre långtgående krav eller ge utrymme för att senarelägga tidpunkten för när kvalitetskraven ska vara uppfyllda. Det blir vattenmyndigheten som i sitt yttrande behöver ta ställning till denna aspekt och vid behöva föra in sådana fakta i prövningsunderlaget. Den andra situationen anges i andra punkten. Om domstolen prövar en fråga om att tillåta en ny verksamhet eller en ändring och detta kan bara ske med tillämpning av ett sådant undantag för samhällsnyttiga verksam- heter som avses i 5 kap. 6 §, ska yttrande i den frågan hämtas in från vat- tenmyndigheten. Föreskrifter om sådana undantag kan med stöd av be- myndigandet i 5 kap. 6 § tas in i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. Enligt andra stycket ska domstolen i sin begäran om yttrande redogöra för den skillnad som utredningen i målet visar i fråga om vattnets kvalitet jämförd med den kvalitet som kan antas ha lagts till grund för vattenmyn- dighetens karakterisering eller klassificering av vattnet och vattenmyndig- hetens miljökvalitetsnormer om vilken kvalitet som ska uppnås. Domsto- len ska redovisa de skäl som talar för att ändra miljökvalitetsnormerna. Det handlar alltså om att dels redogöra för vilka ändringar i miljökvalitets- normerna som enligt utredningen i målet behöver göras för att det ska bli möjligt att ställa rimliga villkor på den verksamhet som är föremål för prövning, dels redogöra för det som enligt utredningen i målet talar för att det finns förutsättningar att ändra miljökvalitetsnormerna. Domstolen för- väntas inte redovisa något eget ställningstagande i dessa frågor. Det för- hållandet att domstolen hämtar in ett yttrande är dock ett resultat av att domstolen finner att det med gällande miljökvalitetsnormer inte är möjligt att ställa rimliga villkor och att utredningen i målet visar att det finns anled- ning att anta att det finns en sådan bristande överensstämmelse som avses i första stycket 1 a och b. Regeringen kan i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön ta in bestämmelser som innebär att vattenmyndigheten ska fullt ut utnyttja de möjligheter som finns i fråga om att bestämma mindre 2017/18:243 långtgående krav och att vattenmyndigheten – när den blir ombedd att yttra sig till domstolen – ska fatta de beslut i fråga om vattenförvaltningen som utredningen om de faktiska förhållandena föranleder.