prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Att djurskyddslag- stiftningen, som bl.a. SLU påpekar, i allmänhet har ett förebyggande syfte innebär inte heller att just möjligheten för berörd personal att bryta sekretess ska utsträckas till att ha ett förebyggande syfte. I dessa fall måste en annan hänsyn tas till motstående intressen än vid utformningen av djurskyddsbestämmelser i allmänhet. Som i påpekar bör anmälan också kunna ske om personal påträffar djur som har övergivits eller lämnats utan tillsyn utan att man behöver invänta några mer påtagliga tecken på att djuret lider (jfr avsnitt 14.6 om om- händertagande). Om djuret inte har tillgång till foder och vatten kan redan någon eller utan tillsyn vara tillräckligt för att djuret ska fara illa. Dessa situationer kan enligt regeringens bedömning anses omfattas av uttrycket tydlig vanvård. Den föreslagna bestämmelsen avser, som Hovrätten för Västra Sve- rige påpekar, endast de fall då personalen påträffar ett djur och inte fall då personal inom hälso- och sjukvården eller i sin tjänsteutövning på annat sätt, dvs. utan att själva påträffa djuret i fråga, får uppgifter om djurskyddsproblem. Det bedöms inte lämpligt att perso- nalen ska få bryta sekretessen enbart för att vidarebefordra sådana andra- handsuppgifter. frågar sig om bestämmelsens egentliga adressat är personalen, dvs. de individuella befattningshavarna, och bedömer att det inte är myndigheten som sådan som förväntas göra anmälningar med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen. Förbud att röja eller ut- nyttja en uppgift gäller enligt 2 kap. 1 § OSL för myndigheter, men det klargörs också i bestämmelsen vilka fysiska personer som, t.ex. på grund 2017/18:147 av anställning eller uppdrag hos myndigheten, är skyldiga att följa reg- lerna. Den som bryter mot förbud att röja en uppgift kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . Även för den som är anställd eller utför uppdrag i enskild verksamhet och som bryter mot tystnadsplikt enligt bestämmelserna i patientsäkerhetslagen, socialtjänst- lagen eller LSS kan straffrättsligt ansvar komma ifråga. Eftersom den föreslagna bestämmelsen endast innebär en möjlighet att röja en sekre- tessreglerad uppgift, och inte är utformad som en skyldighet att lämna ut uppgiften, är det naturligt att den i första hand riktas till de personer som annars omfattas av förbudet att röja uppgiften och inte till myndigheten som sådan. Bestämmelsen innehåller dock, i likhet med övriga be- stämmelser i OSL, inte någon uttrycklig reglering av vem som ska be- sluta om röjande av en uppgift. Som påpekas i promemorian ska en anmälan inte innehålla fler uppgif- ter än vad som bedöms nödvändigt för att beskriva djurskyddsproblemet. Uppgifterna i anmälan bör således ta sikte på djuret i fråga och var djuret finns. Anmälan måste därför också innehålla nödvändiga uppgifter om djurhållarens identitet, adress och eventuella andra kontaktuppgifter. Att anmälan ska begränsas till uppgifter om djuret innebär dock att anmälan inte ska innehålla någon information om den enskildes hälsotillstånd eller övriga personliga förhållanden. Det bör i lagtexten tydliggöras att det är uppgifter om djuret som får lämnas. Regeringen bedömer i likhet med promemorian att de flesta djurhållare som står i begrepp att söka vård eller hjälp inte heller skulle bli av- skräckta från att göra det på grund av en anmälningsmöjlighet som be- gränsas på det sätt som föreslås. De negativa effekter som kan uppstå när det gäller enskildas förtroende för hälso- och sjukvården respektive soci- altjänsten kan därför begränsas. I promemorian föreslås också att en uppgift ska få lämnas endast om det bedöms att bristen inte kan åtgärdas i samråd med den som håller djuret. Flera remissinstanser, bl.a. , Länsstyrelserna i och , SKL, DIRF, och Djurskyddet , anser att kravet på samråd med djurhållaren skapar tillämpningssvårigheter eller är olämpligt och att det blir oklart vilket djurskyddsansvar berörd personal eller deras anställningsmyndig- heter har. Andra remissinstanser, bl.a. Justitiekanslern och Socialstyrel- sen, nämner dock detta krav som relevant för att åstadkomma en proport- ionerlig avvägning mellan integritets- och djurskyddsintresset. Regeringen bedömer också att kravet på samråd är av vikt för att tyd- ligt begränsa tillämpningsområdet för den sekretessbrytande bestämmel- sen till situationer där det verkligen finns skäl att ge djurskyddsintresset företräde framför de intressen som sekretessen är avsedd att skydda. Regeringen har förståelse för att kravet kan skapa frågor kring berörd personals ansvar, och vill därför förtydliga att kravet enbart syftar till att anmälningar inte ska ske i situationer där ett samtal med djurhållaren hade varit tillräckligt för att problemet skulle lösas. Det bör dock under- strykas att berörd personal från hälso- och sjukvården eller , eller deras arbetsgivare, inte har någon skyldighet att vidta åtgärder för att komma tillrätta med djurskyddsproblemet. Detta är djurhållarens ansvar. Ett påpekande från personalens sida kan dock i vissa fall leda till att djurhållaren självmant åtgärdar problemet. Flera remissinstanser, bl.a. , efterfrågar ett klargörande av vad som räknas som samråd, vem som ska genomföra samrådet och om samrådet på något sätt ska dokumenteras. Uttrycket ”samråd” bör förstås som att den personal som uppmärksammat problemet och som överväger att anmäla det till kontrollmyndigheten för djurskydd tar upp problemet, normalt muntligen, med djurhållaren för att se om han eller hon är beredd och kan vidta nödvändiga åtgärder och eventuellt för ett resonemang med djurhållaren om vad som kan göras. Det kan givetvis vara lämpligt att den berörda personalen dokumenterar samtalet på något sätt för att undvika att det i efterhand ifrågasätts om samråd har skett, men det är inget uttryckligt krav. Som påpekas av Länsstyrelserna i län och kan det också finnas situationer där det inte är lämpligt eller möjligt att först ta upp frågan med djurhållaren, t.ex. om djuret är akut sjukt eller skadat, om det är oklart vem som egentligen ansvarar för djuret eller då våld utövas mot djuret. Avsikten med uttrycket ”det bedöms…” är att perso- nalen ska ha ett utrymme att bedöma om det överhuvudtaget är möjligt eller meningsfullt att först ta upp frågan med djurhållaren. Det kan givet- vis också vara svårt för personal utan särskilda djurskyddskunskaper att avgöra om eventuella åtgärder som djurhållaren säger sig vilja vidta eller faktiskt vidtar efter ett påpekande är tillräckliga för att åtgärda djur- skyddsproblemet. Även här är avsikten med formuleringen ”det be- döms…” att personalen ska ha ett relativt vitt bedömningsutrymme och att det givetvis måste beaktas att personalen normalt är lekmän på djur- skyddsområdet och gör sin bedömning efter bästa förmåga utifrån sina individuella förutsättningar. Tystnadsplikt i enskilda verksamheter En sekretessbrytande bestämmelse får, som anges i promemorian, bety- delse vid tolkningen av bestämmelserna om tystnadsplikt för personal i en enskilt bedriven verksamhet i 29 § LSS, 15 kap. 1 § socialtjänstlagen och 6 kap. 12 och 16 §§ i patientsäkerhetslagen. I de angivna bestämmel- serna förbjuds obehörigt röjande av uppgift. Vid tolkningen av obehörig- hetsrekvisitet har det ansetts naturligt att söka ledning i offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Om en uppgift lämnas av personal i en enskild verksamhet i enlighet med en sekretessbrytande bestämmelse i OSL bör detta inte betraktas som ett obehörigt röjande av uppgiften (jfr bl.a. prop. 1980/81:28 s. 23, prop. 1995/96:176 s. 94 f och prop. 2005/06:161 s. 82 och 93). Det är således inte nödvändigt att föreskriva om ett särskilt un- dantag från tystnadsplikten enligt LSS, socialtjänstlagen och patient- säkerhetslagen. Vissa remissinstanser, bl.a. två länsstyrelser, anser att det ändå bör tydliggöras genom uttryckliga undantag i angivna lagar. Eftersom en sådan hantering skulle avvika från hur bestämmelserna i normalt hanteras i förhållande till bestämmelser om tystnadsplikt för enskilt anställda i annan lagstiftning anser regeringen dock inte att det är lämpligt att införa sådana uttryckliga bestämmelser. Det skulle snarare skapa oklarhet om uttrycket ”obehörigt röjande” fortsättningsvis ska 2017/18:147 tolkas med beaktande av relevanta sekretessbrytande bestämmelser i . Hantering av uppgifterna hos mottagande myndigheter I promemorian föreslås att anmälan ska kunna göras både till kontroll- myndigheten och till . Det hänvisas till att både läns- styrelsen och ska fatta beslut om omedelbara om- händertaganden av djur som är utsatta för lidande i de situationer som anges i 32 § djurskyddslagen (se också avsnitt 14.6). har också, till skillnad från länsstyrelserna, bemanning dygnet runt och kan fatta beslut om omhändertagande även utanför ordinarie kontorstid. Regeringen instämmer i denna bedömning. Enligt 21 kap. 1 § OSL gäller sekretess hos alla myndigheter för upp- gift som rör en enskilds hälsa eller sexualliv, såsom uppgifter om sjuk- domar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller några när- stående till denne kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Bestämmelsen är med andra ord tillämplig även hos kontrollmyndigheten för djurskydd och hos . Till skillnad från bestämmel- serna om sekretess hos hälso- och sjukvården och i 25 kap. 1 § respektive 26 kap. 1 § OSL gäller dock enligt 21 kap. 1 § OSL en presumtion för offentlighet och för sekretess krävs det dessutom att den enskilde eller närstående till denne måste antas lida betydande men om uppgiften röjs. Sekretesskyddet för uppgifterna är därmed avsevärt sva- gare än i 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § OSL. I promemorian föreslås, till skillnad från i utredningen, att det införs nya bestämmelser om sekretess hos djurskyddskontrollmyndigheten och som innebär att samma starka sekretesskydd som hos hälso- och sjukvården och ska gälla för de uppgifter som lämnats dit med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen. Det påpe- kas att anmälan i sig är ett resultat av den särskilda insyn i enskildas personliga förhållanden som hälso- och sjukvården och har. Uppgifterna om djurskyddsproblemen är ofta sådana som inte skulle ha kommit kontrollmyndigheten (eller ) till känna utan en anmälan från personal inom hälso- och sjukvården eller . Det är därför rimligt att de ges ett starkare skydd än uppgifter som kommer in till kontrollmyndigheten på annat sätt. Sekretessen föreslås inte hindra att uppgift lämnas från till kontrollmyndig- heten för djurskydd. Om uppgiften vidarebefordras från Polismyndighet- en till ska sekretess även gälla hos . Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för , , i , och ifrågasätter om det är rimligt att det ska råda en presumtion för sekretess även hos och Polis- myndigheten för de uppgifter som lämnas. I denna myndighetsutövning finns ett befogat insynsintresse på ett annat sätt än när uppgifterna hante- ras inom vård och omsorgens faktiska verksamhet. Andra remissinstan- ser, bl.a. Förvaltningsrätten i och Handikappförbunden, in- stämmer däremot i promemorians bedömning att ett sådant starkt sekre- tesskydd är lämpligt. Enligt regeringens bedömning kommer vare sig länsstyrelserna eller att fatta beslut enbart grundade på uppgifterna i en inkommen anmälan. I stället kommer sådana uppgifter i de allra flesta fall att innebära att de mottagande myndigheterna själva måste göra en fortsatt utredning och att eventuella beslut som fattas måste baseras på den beslutsfattande myndighetens egen utredning. För de uppgifter som tillförs ärendet genom de mottagande myndigheternas utredning råder samma sekretesskydd som i övriga djurskyddsärenden, dvs. det finns enligt bestämmelsen i 21 kap. 1 § OSL en presumtion för offentlighet. Regeringen anser därför, av de skäl som anförs i promemorian, att de i promemorian föreslagna bestämmelserna om starkare sekretess hos mottagande myndigheter för de uppgifter som lämnats med stöd av den sekretessbrytande bestämmelsen bör införas. Regeringen föreslår dock att det i de nya bestämmelserna i 32 kap. 10 a § och 35 kap. 23 a § OSL ska anges att sekretessen gäller uppgifter som av djurskyddsskäl har lämnats av personal inom hälso- och sjukvården eller . Därmed tydliggörs att den starkare sekretessen också omfattar uppgifter som lämnats av personal i en enskild verksamhet. Länsstyrelserna i och och general- läkaren föreslår att det ska vara möjligt även för att lämna sekretessbelagda uppgifter till . Länsstyrelserna menar att det är angeläget för att ha tillgång till uppgifter som är nödvändiga för att bemötande och hantering av verkställigheten ska bli så bra som möjligt för djurhållaren. Uppgifterna kan också behövas för utredning av brott. Regeringen bedömer dock att det bör vara tillräckligt för verkställig- heten att kan lämna information till från sin egen utredning. Dessutom ska länsstyrelserna i enlighet med försla- gen i propositionen Renodling av arbetsuppgifter när länsstyrelserna tar över uppgifter på djurområdet (prop. 2016/17:224) själva ansvara för att verkställa omhänder- taganden i de flesta fall, se avsnitt 14.5 och 14.6. Även en eventuell brottsanmälan bör baseras på egen utredning. Det förtjänar här att understrykas att syftet med den sekretessbrytande bestämmelsen inte är att lagföra djurhållare för brott utan att stoppa ett pågående djurli- dande. Generalläkaren påtalar också behovet av att kunna överföra uppgifter till en annan kontrollmyndighet. Regeringen bedömer att behovet av att överföra just de uppgifter som inkommit från hälso- och sjukvården eller till en annan kontrollmyndighet bör vara relativt litet. Om det finns behov av att lämna information till en annan länsstyrelse bör den i normalfallet kunna be- gränsas till de uppgifter som framkommit i den ursprungliga länsstyrel- sens egen utredning. Det kan dock i något fall tänkas att det redan när en anmälan kommer in, och innan hinner göra någon egen utredning, kan konstateras att anmälan bör lämnas över till en annan länsstyrelse, t.ex. för att den djurhållare som avses i anmälan är bosatt i eller har flyttat till ett annat län. Det bör därför införas en möjlighet för kontrollmyndigheten att överlämna uppgiften till en annan kontrollmyn- dighet. Det bör också genom en kompletterande bestämmelse tydliggöras 2017/18:147 att i sådana fall ska den starkare sekretessen gälla även hos den motta- gande kontrollmyndigheten. Som Datainspektionen påpekar måste, om det utlämnande av uppgifter som avses i den föreslagna bestämmelsen också innebär behandling av personuppgifter, sådan behandling ske enligt gällande dataskyddsregler såväl av den som gör anmälan som hos mottagande myndighet. De per- sonuppgifter som avses är djurhållarens namn, adress och eventuella andra kontakt- eller identitetsuppgifter. När personuppgifter behandlas inom hälso- och sjukvården blir nor- malt patientdatalagen (2008:355) tillämplig. Personuppgiftslagen (1998:204) tillämpas på vårdgivarens behandling av personuppgifter om en viss fråga inte har reglerats särskilt i patientdatalagen. Behandlingen av personuppgifter inom regleras framförallt i lagen (2001:454) och förordningen (2001:637) om behandling av personupp- gifter inom . antogs och rådets förordning (EU) 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på behand- ling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), här kallad dataskyddsförordningen. Dataskyddsförordningen, som utgör en ny generell reglering för personuppgiftsbehandling inom EU, ersätter det nuvarande dataskyddsdirektivet (och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om behandling av det fria flödet av sådana uppgifter) och därmed även personuppgiftslagen när den börjar tillämpas . I anledning av detta pågår arbete med att se över och anpassa de svenska dataskydds- bestämmelserna till den nya EU-förordningen. har i sitt betänkande Ny dataskyddslag –Kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (SOU 2017:39) lämnat förslag till en ny lag med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning. Förslag till ändringar i bl.a. patientdatalagen och lagen om behandling av personuppgifter inom har också lämnats i Socialdata- skyddsutredningens betänkande (SOU 2017:66). Den sekretessbrytande bestämmelsen föreslås, i enlighet med vad som har angetts i avsnitt 16.2, träda i kraft . Det måste därför bedömas om ett utlämnande av uppgifter som också utgör behandling av personuppgifter är förenligt med de dataskyddsbestämmelser som kommer att tillämpas . Av dataskyddsförordningen framgår att behandling av personuppgifter är laglig bl.a. –om behandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige (artikel 6.1 c), eller –om behandlingen är nödvändig för att fullgöra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighets- utövning (artikel 6.1 e). Enligt 6 § andra stycket i lagen om behandling av personuppgifter inom anges att personuppgifter får behandlas för uppgiftsutläm- nande som föreskrivs i lag eller förordning. I förarbetena till lagen (se prop. 2000/01:80 s. 143) angavs att när bestämmelser som innebär att myndigheter eller enskilda får eller ska lämna ut uppgifter har införts får det förutsättas att det har gjorts en avvägning mellan intresset av att upp- giften lämnas ut och intresset av att skydda enskilda personers integritet, vid vilken avvägning man funnit att uppgiften bör lämnas ut. Det ansågs därför inte att frågan om utlämnande i sådana fall behövde regleras sär- skilt i lagen om behandling av personuppgifter inom . Det- samma uttalades också i förarbetena till patientdatalagen (se prop. 2007/08:126, s. 60) när det gäller en bestämmelse med motsvarande innehåll i 2 kap. 5 § första meningen patientdatalagen. gör bedömningen att de nuvarande be- stämmelserna i 2 kap. 5 § första meningen patientdatalagen och 6 § andra stycket lagen om behandling av personuppgifter inom är förenliga med dataskyddsförordningen och att bestämmelserna därmed kan och bör behållas. I betänkandet konstateras att i den mån uppgifts- utlämnandet inte grundar sig på en skyldighet utan en möjlighet att lämna uppgifter får uppgiftslämnandet anses utgöra en arbetsuppgift av allmänt intresse enligt artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen (se SOU 2017:66, s. 326–327 och 396–397). Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att behandling av personuppgifter genom ett utlämnande av uppgifter som görs av personal inom hälso- och sjukvården och med stöd av den före- slagna sekretessbrytande bestämmelsen i allmänhet bör vara förenlig med artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen och bestämmelserna i 2 kap. 5 § första meningen patientdatalagen och 6 § andra stycket lagen om behandling av personuppgifter inom . För att person- uppgiftsbehandlingen i det enskilda fallet ska vara tillåten förutsätts gi- vetvis också att övriga tillämpliga krav i dataskyddsförordningen upp- fylls, se särskilt artikel 5 om principer för behandling av personuppgifter. När uppgifterna kommer till bör de där fortsatt kunna be- handlas på samma sätt som andra personuppgifter hos som en del av myndighetsutövning (med stöd av artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen). Även bör med stöd av arti- kel 6.1 e i dataskyddsförordningen ha möjlighet att behandla uppgifterna. Den nu aktuella behandlingen av personuppgifter avser, som har an- getts ovan, namn och adress samt eventuella andra identitets- eller kon- taktuppgifter som är nödvändiga för att beskriva var djuret finns. Rege- ringen gör bedömningen att det intrång i den personliga integriteten som behandlingen av sådana personuppgifter innebär är proportionerlig i förhållande till det mål som eftersträvas med behandlingen, nämligen att se till att kontrollmyndigheten kan ingripa för att stoppa en pågående vanvård av ett djur som i princip undantagslöst innebär lidande för dju- ret. 2017/18:147 Sammanfattande bedömning Regeringen anser sammanfattningsvis att de i promemorian föreslagna bestämmelserna bör införas med de förtydliganden och tillägg som har behandlats ovan. 19 Konsekvenser av förslagen I analyser av konsekvenser av regeringens förslag görs en bedömning av vilka konsekvenser som är troliga med anledning av förslagen. Vissa konsekvenser går att bedöma mer konkret medan andra konsekvenser är svåra att ens uppskatta. I detta avsnitt tar regeringen upp de av regering- ens förslag som innebär materiella förändringar av lagstiftningen och som bedöms ha potential att få konsekvenser för enskilda, för företag eller för myndigheter. När det gäller vissa förslag som i och för sig inne- bär en viss ändring i sak, men som inte bedöms få några konkreta konse- kvenser av större betydelse, förs ett övergripande resonemang om detta samlat. Slutligen berörs kort och övergripande frågor om konkurrens- förhållandena för företag, särskilt för små företag, och om jämställdhet och folkhälsa samt om miljö samt vissa aspekter av förhållandet till EU- rätten. 19.2Djur får inte tränas för eller användas vid prov på ett sådant sätt att de utsätts för lidande I avsnitt 8.1 har regeringen föreslagit att det nu gällande förbudet i 17 § djurskyddslagen mot att träna djur för eller använda djur vid bl.a. tävling på ett sådant sätt att de utsätts för lidande, utökas till att omfatta ett för- bud också mot att utsätta djur för lidande i samband med träning för eller användning vid prov. Med prov bör som utredningen anger förstås verksamhet där test utförs för att se om djur har uppnått en viss nivå av förmåga. Det är som rege- ringen har nämnt i avsnitt 8.1 en flytande gräns mellan vad som är att betrakta som en tävling och som ett prov med djur. Tävlings- och prov- verksamhet förändras också och nya tävlingar och prov till- kommer medan andra sådana verksamheter försvinner. Olika verksam- heter med tävling och prov är olika riskfyllda från djurskyddssynpunkt. De regler som behövs för att upprätthålla ett gott djurskydd vid denna typ av verksamhet, t.ex. i form av veterinär närvaro, bör utgå ifrån en be- dömning av den risk som föreligger från djurskyddssynpunkt. Förslaget ökar möjligheterna till en konkurrens på lika villkor för dem som deltar i den aktuella provverksamheten. Förslaget innebär således positiva effekter för dem som tävlar med djur som är friska och i gott För de enskilda djurhållare och företag vars djur inte är friska och i gott skick vid provtillfället innebär förslaget ett förbud mot att delta i Prop. 2017/18:147 provet. Det bedöms i de flesta fall vara osannolikt att ett djur som inte är i gott skick kan genomgå ett prov med framgång. Någon direkt inverkan på enskildas eller företagens ekonomi till följd av utebliven vinst vid det aktuella provet bedöms förslaget därför knappast ha. Däremot kan det inte uteslutas att själva deltagandet i ett prov i vissa fall kan innebära fördelar, t.ex. från marknadsföringssynpunkt eller utifrån möjligheten att delta i andra prov eller tävlingar. Detta kan i sin tur leda till minskade intäkter, t.ex. vid försäljning av det aktuella djuret eller av avkommor till detta eller av avelsmaterial (ägg eller sperma) från djuret. Det är svårt att bedöma i vilken omfattning antalet djur som inte får delta kommer att öka med den nya bestämmelsen. Remissutfallet indikerar dock att det endast handlar om ett mindre antal fall. Förslaget kommer också att få till följd att prov som genomförs på ett sådant sätt att det medför lidande även för djur som är i gott skick, inte längre kommer att vara tillåtna. Ett prov som genomförs och som kan komma att omfattas av förbudet är grytanlagsprov för jakthundar i vilka levande grävling används. Det kan inte heller uteslutas att andra prov, t.ex. av tjänste- eller räddningshundar, kan innebära ett visst mått av lidande för hunden.