prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — 2000/01:66 s. 21). Utgångspunkten är att vuxna som är adop- terade vid bedömningen av frågor om uppehållstillstånd så långt som möjligt ska ha samma rättsliga ställning som andra vuxna som åberopar anknytning till en förälder som grund för ansökan om uppehållstillstånd Prop. 2017/18:121 (a. prop. s. 30). Den som adopteras som vuxen får i förekommande fall ansöka om uppehållstillstånd enligt i princip samma förutsättningar som personer i övrigt som ansöker om uppehållstillstånd med hänsyn till anknytning. Se även avsnitt 11.2.1 angående yttrande i adoptionsärenden. Även fortsättningsvis bör det vid vuxenadoption krävas samtycke från den som adopteras. De undantag som finns från kravet på samtycke bör också gälla fortsättningsvis. Begreppet psykisk störning bör dock ersättas med psykisk sjukdom (se vidare avsnitt 7.3). Liksom andra som ska lämna sitt samtycke ska en vuxen som ska lämna sitt samtycke till adop- tionen få information om innebörden av en adoption och ett samtycke innan samtycket lämnas (jfr avsnitt 7.3 och 8.4). Som framgår av avsnitt 6 kan gemensam adoption endast genomföras av två personer som är gifta (eller med regeringens förslag sambor) och styvbarnsadoption kan endast ske avseende makes (eller sambos) barn. Det har i vissa sammanhang gjorts gällande att det särskilt vid vuxen- adoption kan finnas ett behov av att möjliggöra gemensam adoption och styvbarnsadoption även efter en separation. Det kan t.ex. tänkas att någon vill manifestera sin relation till en styvförälder genom en adoption trots att styvföräldern och den andra föräldern är gifta eller sambor. På motsvarande sätt kan någon som har växt upp i ett familjehem vilja bli adopterad av de tidigare familjehemsföräldrarna först sedan de har sepa- rerat. Dessa frågor har inte övervägts av utredningen och det finns därför inte någon möjlighet att inom ramen för detta lagstiftningsärende be- handla dem närmare. Bättre utredning inför domstolens beslut Regeringens bedömning: Reglerna om den utredning som domstolen ska inhämta i adoptionsärenden som rör barn bör förändras för att förbättra domstolens beslutsunderlag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: En adoption är en ingripande åtgärd som inte kan upphävas på annat sätt än genom en ny adoption. är därför viktigt att domstolens beslut baseras på ett komplett och korrekt Adoptionsärenden är indispositiva och domstolen har en skyl- dighet att se till att ett ärende blir tillräckligt utrett. Om adoptionen rör ett barn finns det särskild anledning att se till att den utredning som ligger till grund för domstolens bedömning är robust. ska adoptionsbeslut baseras på relevant och tillförlitlig information (artikel 21) och Europarådskonvention anger att en adoption ska föregås av lämplig utredning (appropriate enquiries) angående bl.a. sökanden, barnet och barnets familj (artikel 10). 2017/18:121 inhämtas underlag för domstolens bedömning i adop- tionsärenden som rör barn genom att domstolen begär yttrande från dels socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd, dels social- nämnden i den kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd (4 kap. 10 § ). Detta gäller oavsett om det rör sig om en nationell adoption eller en internationell adoption. Den enkät- undersökning som utredningen har genomfört bland ett antal kommuner visar på stora skillnader i hur det tar att ta fram yttrandena. Det verkar även råda olika uppfattning om vad som är socialnämndens ansvar och vilka åtgärder som ska vidtas inför att socialnämnden ska yttra sig till tingsrätten. Regeringen anser att det finns anledning att förändra reglerna för hur utredningen i adoptionsärenden (nedan adoptionsutredningen) hämtas in och genomförs. Reglerna bör utformas för att möjliggöra en effektivare adoptionsprocess och se till att adoptionsutredningarna håller hög kvalitet. Vid internationell adoption genomförs den utredning som rör barnet i regel i barnets ursprungsstat medan sökanden utreds av i sin hemkommun. Som framgår av det följande anser regeringen att de svenska reglerna även fortsättningsvis ska vara i alla delar tillämpliga vid både nationell och internationell adoption. Det är viktigt att regelverket erbjuder den flexibilitet som krävs för att adoptionsutredningen i på ett ändamålsenligt sätt kan anknyta till den utredning som redan har genomförts. Avsikten är att adoptionsutred- ningen så långt det är möjligt ska resultera i ett fullständigt underlag för domstolens bedömning i adoptionsärenden som rör adoption av barn. Även om det är domstolen som har det slutliga ansvaret för att utred- ningen i ärendet är fullständig är alltså tanken att utredningen ska vara genomförd i och med att adoptionsutredningen överlämnas. Samma ordning som för vårdnadsutredningar Regeringens förslag: Domstolen ska ge en socialnämnd i uppdrag att utse någon att genomföra adoptionsutredningen. Uppdraget ska lämnas till socialnämnden i den kommun där barnet har sin hemvist. Om barnet inte har sin hemvist i , ska upp- draget lämnas till socialnämnden i den kommun där någon av sökan- dena har sin hemvist. Om varken barnet eller sökandena har sin hem- vist i , ska uppdraget lämnas till socialnämnden i Domstolen ska bestämma inom vilken adoptions- utredningen ska vara slutförd. Om det behövs, ska domstolen få Domstolen ska se till att utredningen bedrivs skyndsamt och ska få ange riktlinjer för utredarens arbete. Det ska införas en sekretessbrytande bestämmelse om uppgifts- skyldighet för att möjliggöra för den som utför adoptionsutredningen att ta del av information från en socialnämnd. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag pekar dock endast ut vilken kommun som ska få i det fall varken barnet eller sökandena har sin hemvist i Utredningens förslag innehåller vidare inget krav på att dom- stolen ska ange en tidsfrist för adoptionsutredningen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. , , Kommuner och Landsting, , kommun, , och , tillstyrker för- slaget eller invänder inte mot det. är positiv till förslaget men uttrycker en viss oro för att handläggningstiderna kan bli långa när adoptionsutredningar ska genomföras som vårdnadsutredningar. Dom- stolsverket bedömer att förslaget bör ge förutsättningar för en snabbare hantering. framför att studier visar varierande kvalitet på vårdnadsutredningar och att det låga antalet adoptionsutredningar kan innebära problem vad gäller resurser och kompetens. Barnombuds- mannen tillstyrker förslaget men framhåller att adoptionsutredningar skiljer sig från vårdnadsutredningar på så sätt att en adoption är oåter- kallelig, vilket ställer höga krav på kompetens och kvalitet. Skälen för regeringens förslag En utredare bör utses för att genomföra adoptionsutredningen Som beskrivs i avsnitt 10.1 ska domstolen i adoptionsärenden som rör barn inhämta yttrande från både socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och socialnämnden i den kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd. Socialnämndernas yttrande föregås av en utredning som görs av socialförvaltningen. genomfördes även vårdnadsutredningar på detta sätt. Ordningen ändrades för att effektivisera och påskynda förfarandet i tvister om vårdnad, boende och umgänge (prop. 1990/91:8 s. 43 f.). Regeringen delar utred- ningens bedömning att det finns anledning att göra motsvarande för- ändring för adoptionsutredningar. Det innebär att domstolen ska ge socialnämnden i uppdrag att utse någon att genomföra utredningen. Lika lite som i mål om vårdnad enligt 6 kap. finns det behov av ett ställningstagande av en politiskt tillsatt nämnd i enskilda adoptions- ärenden. En sådan förändring bör, som framhåller, kunna leda till kortare handläggningstider för adoptionsutredningarna. Förslaget innebär att socialnämnden kommer att ha ett huvudmanna- skap för adoptionsutredningen och ansvara för att en utredning kommer till stånd i enlighet med domstolens begäran. ska dock inte pröva innehållet i adoptionsutredningen eller lämna ett eget yttrande till domstolen. Det blir i stället utredaren som redovisar sitt uppdrag direkt till domstolen. På samma sätt som vid vårdnadsutredningar bör uppdraget att utse en utredare kunna delegeras (se 10 kap. 5 § social- tjänstlagen [2001:453]). I vårdnadsmål får domstolen ge uppdraget till ett annat organ än socialnämnden. Det kan komma i fråga om domstolen redan har ett aktuellt utredningsmaterial som endast behöver komplet- teras med t.ex. ett barnpsykiatriskt utlåtande (prop. 1990/91:8 s. 66). Inför ett adoptionsbeslut bör det alltid genomföras en adoptionsutred- ning. Det bedöms därför inte finnas något behov av en motsvarande möjlighet att kunna lämna uppdrag till någon annan. 2017/18:121 Det är som anför viktigt att adoptionsutredningen utförs på ett kompetent sätt och att resultatet håller hög kvalitet. Adop- tionsärenden och adoptionsutredningar är inte särskilt vanligt före- kommande. Målen om vårdnad, boende och umgänge och utredningar i sådana mål är betydligt fler. Kommunerna kan därför behöva stärka sin kompetens i adoptionsärenden t.ex. genom erfarenhetsutbyte och genom att utarbeta rutiner och riktlinjer. Det är inte aktuellt att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga att, som föreslår, låta adoptionsutredningar utföras av ett organ på regional nivå. Det kan dock nämnas att samarbete mellan mindre kommuner eller stadsdels- nämnder, för att höja kompetensen och för att förbättra kvaliteten på utredningarna, kan ske t.ex. genom arbete i större familje- rättsenheter eller genom att man regelbundet träffar handläggare från andra kommuner (jfr prop. 2005/06:99 s. 59). Som redovisas i avsnitt 10.3 anser regeringen att det finns ett behov av vägledning för dem som genomför adoptionsutredningar, bl.a. i syfte att utredningarna ska bli enhetliga. Uppdraget ska ges till en enda kommun Om sökanden och barnet bor i olika kommuner måste domstolen enligt gällande ordning inhämta yttranden från två kommuner. Regeringen delar utredningens bedömning att det är bättre att en kommun ansvarar för adoptionsutredningen. Regeringen anser att det är lämpligt att adop- tionsutredningen i första hand genomförs där barnet bor. För att tydlig- göra behörigheten anser regeringen att det i uttryckligen bör anges att uppdraget som huvudregel ska lämnas till socialnämnden i den kommun där barnet har sin hemvist. Om sökanden bor i en annan kommun, bör det vara möjligt att i domstolens beslut ange att den som genomför adoptionsutredningen ska inhämta upplysningar från och vid behov samråda med socialnämnden i den andra kommun som är berörd. Detta stämmer överens med vad som gäller för vårdnadsutredningar (jfr prop. 1981/82:168 s. 78). Om barnet inte har sin hemvist i bör uppdraget i stället ges till den kommun där sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist. De förslag som lämnas om svensk domstols internationella behörighet i adoptionsärenden (se avsnitt 15.3) innebär att det i undantagsfall skulle kunna inträffa att en ansökan om adoption prövas av svensk domstol trots att varken barnet eller sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist i . Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det i en sådan situation är lämpligt att domstolen lämnar uppdraget till socialnämnden i . I den kommunen bör det finnas goda möjligheter att hantera denna typ av internationella ärenden. I avsnitt 11.1 föreslår regeringen en bestämmelse om tingsrätts behörighet i motsvarande situation. Genom den ordning som regeringen nu föreslår finns det inte längre behov av en möjlighet för regeringen att meddela föreskrifter om särskilda hand- läggningsregler i adoptionsärenden med internationell anknytning mot- svarande den som finns i 5 § lagen (1971:796) om internationella rätts- förhållanden rörande adoption (jfr prop. 1971:113 s. 47 f.). För att möjliggöra för den som har fått uppdraget att verkställa adop- tionsutredningen att ta del av information som en annan socialnämnd har tillgång till bör det införas en skyldighet för en socialnämnd att utan hinder av sekretess lämna uppgifter som kan antas vara av betydelse för adoptionsutredningen. Detta motsvarar det som gäller vid genomförande av utredningar om vårdnad, boende och umgänge (jfr 6 kap. 19 § femte stycket ). Den sekretessbrytande bestämmelsen bör endast ta sikte på sekretess enligt 26 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), s.k. socialtjänstsekretess (jfr prop. 1997/98:7 s. 88 och prop. 2005/06:99 s. 60 f. och 92). Liksom vid utredningar om vårdnad, boende och umgänge kommer samma sekretesskydd som hos socialnämnden att gälla för uppgifterna som utredaren får del av (2 kap. 1 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen och prop. 2005/06:99 s. 61). Domstolen ska fastställa en tidsram för adoptionsutredningen och ska kunna ge riktlinjer för utredarens arbete Det är angeläget med en snabb och effektiv handläggning av adoptions- ärenden. Enligt den av utredningen genomförda enkätundersökningen varierar handläggningstiden för socialnämndernas yttranden till domsto- len mycket, från en eller till över . Redovis- ningen ger bilden av att adoptionsutredningarna tar kortast tid när det rör sig om en nationell adoption eller en internationell adoption som för- medlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning medan utredningen tar vid enskild adoption. Vid vårdnadsutredningar får domstolen ange inom vilken utredningen ska vara slutförd (6 kap. 19 § tredje stycket ). vårdnadsutredning föreslår att det ska bli obligatoriskt att ange en sådan tidsram (SOU 2017:6 s. 447 f.). Regeringen kan inte se att det i något fall skulle finnas anledning för domstolen att ge ett uppdrag om en adoptionsutredning utan att bestämma när utredningen ska återredovisas. Regeringen föreslår därför att domstolen i sitt uppdrag ska ange inom vilken utredningen ska vara slutförd. Det får från fall till fall bedömas vad som är en rimlig handläggningstid för en adop- tionsutredning. Det kan t.ex. bero på huruvida det rör sig om en nationell eller en internationell adoption, om en eller flera kommuner är berörda, huruvida adoptionen förmedlas av en auktoriserad adoptionssamman- slutning eller inte och vilket underlag som är tillgängligt när uppdraget lämnas till socialnämnden. I vissa fall bör det kunna räcka med medan det i vissa fall kan behövas ytterligare någon eller några månader. Det bör vara ovanligt att det redan när uppdraget lämnas finns anledning att ge utredaren mer än för att genomföra utredningen. Domstolen bör vid behov kunna förlänga tiden (jfr prop. 1990/91:8 s. 46). Regeringen ser inte som någon generell risk för att den nya ordningen för adoptionsutredningens genomförande skulle leda till att utredningen drar ut . Det faktum att utredningen inte kommer att komma under socialnämndens prövning innebär i sig en effektivise- ring. När det gäller utredningar enligt 6 kap. har det diskuterats om en övre tidsgräns för utredningen bör införas (se prop. 2005/06:99 s. 58 f., där någon tidsgräns inte föreslogs, och SOU 2017:6 s. 447 f., där en fyramånadersgräns föreslås). Det finns inget som tyder 2017/18:121 på att det finns behov av en lagstadgad tidsgräns för adoptionsutred- ningar och med tanke på hur varierande utredningsbehovet kan vara i olika ärenden bedöms det svårt att slå fast som bör gälla för alla utredningar. Det bör därför inte införas någon gräns för hur en adoptionsutredning får ta. Det är dock viktigt att utredningen inte drar ut i onödan. Av den anledningen bör det i lag föreskrivas en skyl- dighet för domstolen att se till att adoptionsutredningen bedrivs skynd- samt. I detta bör ligga att domstolen inte utan vidare ska medge en förlängd utredningstid utan bör förhöra sig om och värdera skälen som utredaren anger för att adoptionsutredningen inte kan slutföras inom den utsatta tiden. Utöver att bestämma inom vilken utredningen ska vara klar bör domstolen kunna ge riktlinjer för utredningen. Sådana riktlinjer kan handla om att utredaren bör samråda med en annan kommun som någon av de inblandade personerna bor i. Riktlinjer kan även lämnas om dom- stolen t.ex. anser att någon särskild omständighet bör utredas närmare. Regeringens förslag: Den som genomför adoptionsutredningen ska utreda om förutsättningarna för adoption är uppfyllda. Utredaren ska alltid försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning. Utredaren ska redovisa det som har framkommit för domstolen och ska lämna ett förslag till beslut. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår att utredaren ska försöka klarlägga barnets inställning om det inte är olämpligt och att skyldigheten att försöka utreda föräldrarnas inställning ska gälla endast om det behövs. Utredningen föreslår vidare att skyldigheten att utreda föräldrarnas inställning inte ska gälla vid internationell adoption. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser är positiva till förslaget eller invänder inte mot det. anser att utredaren alltid ska försöka klarlägga inställningen hos föräldrar och vårdnadshavare, oavsett om samtycke har lämnats eller inte, och att orden ”om det behövs” därför bör utgå. ifrågasätter förslaget att skyldigheten att utreda föräldrarnas inställning inte ska gälla i fråga om ursprungsländer som inte är anslutna till . och tar upp frågan om behovet av riktlinjer för hur adoptionsutredningar ska genomföras. Förbundet påpe- kar vikten av att föräldrarna får grundlig information om rättsverkningar- na av en adoption. Förbundet efterlyser resonemang om utländska myndigheters eller andra utländska organs medverkan vid enskild adoption. anför att det är viktigt att berörda personers – bl.a. föräldrarnas – identitet är klarlagd och att det är bra att det betonas att bristande utredning kan leda till att adoptionsansökan inte kan bifallas. anser att vårdnadshavarens till- stånd inte ska krävas för att utredaren ska ha rätt att prata med barnet. Skälen för regeringens förslag Utgångspunkter för hur adoptionsutredningen ska genomföras Som framgår av avsnitt 10.1 är avsikten att adoptionsutredningen så långt möjligt ska resultera i ett fullständigt underlag för domstolens bedömning i ärenden som rör adoption av barn. Av den enkätundersökning som ut- redningen har genomfört bland ett antal kommuner framgår att det finns en viss osäkerhet kring vilka utredningsåtgärder som ska vidtas inför det att kommunen yttrar sig till tingsrätten i adoptionsärenden. Mot den bak- grunden anser regeringen att det finns anledning att tydliggöra hur adop- tionsutredningar ska genomföras. Det är viktigt att adoptionsutredningar- na genomförs på liknande sätt över hela landet (se nedan). Syftet med adoptionsutredningen är att ge domstolen ett underlag för prövningen av adoptionsansökan. Utredarens övergripande uppgift bör därför vara att utreda om förutsättningarna för adoption är uppfyllda. Det grundläggande kravet för adoption av ett barn är att adoptionen ska vara lämplig. I denna bedömning ligger bl.a. barnets behov av en adoption och sökandens lämplighet. Barnets bästa ska ges störst vikt vid bedöm- ningen (se avsnitt 7.1). Tyngdpunkten i adoptionsutredningen ska ligga på att belysa och analysera alla de omständigheter som är relevanta för lämplighetsbedömningen. ska dock även omfatta övriga krav som ska vara uppfyllda enligt 4 kap. , såsom barnets rätt att få information och komma till tals (avsnitt 7.2) och att de samtycken som krävs finns och är godtagbara. Vilka närmare aspekter som behöver utredas beror på det enskilda ärendet. Omständigheter får olika stor betydelse beroende på vilken typ av adoption det är fråga om, t.ex. beroende på om det rör sig om en nationell adoption, en styvbarns- adoption eller en internationell adoption. Detta bör naturligtvis påverka adoptionsutredningen. I den utsträckning andra intressen än det tilltänkta adoptivbarnets bästa gör sig gällande i ärendet, t.ex. att en förälder motsätter sig adoptionen eller att sökanden har barn som skulle påverkas av en adoption, bör även dessa utredas och redovisas. Som framgår av avsnitt 7.1 ska barnets bästa ges störst vikt inte endast vid domstolens beslut om adoption utan även när andra åtgärder vidtas i samband med adoption av ett barn. Det gäller inte minst adoptions- utredningen. Beaktande av barnets bästa kan t.ex. påverka hur barnets åsikter inhämtas och hur utredningen i övrigt genomförs. En skyldighet att försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning Även om frågan om vilken utredning som behövs i ett visst ärende alltså varierar anser regeringen att det finns anledning att i lag tydliggöra att den som genomför utredningen alltid ska försöka klarlägga både barnets och föräldrarnas inställning till adoptionen eftersom dessa personers in- ställning är av central betydelse för domstolens bedömning. Äldre barn måste i regel samtycka till adoptionen för att den ska kunna komma till stånd. Även yngre barn har rätt att framföra sina åsikter. Skyldigheten att försöka klarlägga barnets inställning bör därför inte vara förenad med ett undantag baserat på vad som är lämpligt (jfr avsnitt 7.2). Däremot är det viktigt att klarläggandet av barnets inställning sker med respekt för barnets integritet och självbestämmande. Ett barn som av någon anledning inte vill framföra sina åsikter ska respekteras. 2017/18:121 sak är att utredaren måste inhämta information för att få fram ett fullödigt beslutsunderlag. Detta innebär dock inte att barnets inställning till varje pris måste utrönas (SOU 2016:19 s. 490). Att utredaren ska försöka klar- lägga barnets inställning innebär vidare att det finns utrymme för utreda- ren att inte klarlägga inställningen när det av olika skäl inte är möjligt eller rimligt att göra det inom ramen för en adoptionsutredning. Som utredningen anför behövs vårdnadshavarens tillstånd för att adoptionsutredaren ska kunna samtala med barnet. samfund invänder mot detta och anser att det är lämpligt att barnet får en särskild företrädare förordnad för sig om vårdnadshavaren motsätter sig att utredaren talar med barnet. Det är naturligtvis viktigt att barnet får komma till tals i adoptionsärendet. Regeringen noterar att vård- nadsutredning har övervägt frågan om barns hörande i mål om vårdnad, boende och umgänge. Enligt den utredningen är det sällsynt att vård- nadshavare motsätter sig att barnets hörs men i syfte att stärka barn- perspektivet föreslås en bestämmelse som möjliggör att barnet i en sådan situation ändå kan höras. Regeringen konstaterar att det inte finns möjlighet att inom ramen för detta lagstiftningsärende föreslå någon mot- Det kan dock antas att det är än mindre vanligt att en vårdnadshavare i en adoptionsutredning motsätter sig att barnet hörs. Adoption bygger på frivillighet och vårdnadshavaren måste själv sam- tycka för att adoptionen ska kunna beslutas (se avsnitt 8.2). När det gäller skyldigheten att försöka klarlägga föräldrarnas inställ- ning föreslår utredningen ett undantag för internationella adoptioner. Utredningen hänvisar bl.a. till att det kan vara svårt att få kontakt med föräldrarna och de skyldigheter som enligt Som påpekar omfattar det föreslagna undantaget dock även adoptioner som inte omfattas av 1993 års och där det alltså kan saknas garantier för att tillräckligt utredning har skett i ursprungsstaten. Mot bakgrund av att samma rättssäkerhetskrav bör gälla oavsett vilken typ av adoption det rör sig om anser regeringen att ett generellt undantag inte bör gälla. heller bör det införas särskilda regler för de adoptioner som omfattas av Utredaren bör åläggas att försöka klarlägga föräldrarnas inställning vid samtliga adoptioner. Som framgår nedan ska utredaren dock utgå från den utredning som redan finns i ärendet. förälders inställning redan är känd, behöver utredaren alltså inte vidta egna åtgärder för att klarlägga den.