prop · H503257 · 2018-09-04 00:00:00 — heterna som föranledde att skiljemannen inte kunde fullfölja sitt uppdrag förelåg redan vid valet av skiljeman och omständigheter som har upp- I de fall omständigheten har uppkommit efter valet ska den som utsåg skiljemannen utse en ny skiljeman. I de fall omständigheten förelåg redan vid valet ska i stället tingsrätten på ansökan av en part utse en ny skiljeman. Vid införandet av lagen om skiljeförfarande övervägdes om den ovan nämnda uppdelningen, som gällde , skulle tas bort och er- sättas med en bestämmelse som gav en part rätt att utse en ny skiljeman, oavsett när omständigheten som föranledde att skiljemannen inte kunde fullgöra sitt uppdrag uppkom. Regeringen gjorde dock ingen ändring med motiveringen att regeln hade mycket starka skäl för sig eftersom den avser att förhindra obstruktion. I förarbetena uttalades att om en part vet att det bara finns en chans att utse skiljeman kommer valet att göras med betydligt större omsorg än om det finns flera chanser (se prop. 1998/99:35 s. 94 f.). Utredningen föreslår en ändring för de fall när tingsrätten ska utse en ny Enligt förslaget ska den som ursprungligen gjorde valet kunna utse en ny skiljeman om motparten medger det. Med den ordningen skulle det gå snabbare att utse en ny skiljeman. anser att utredningens förslag är otillräckligt och framhåller att en part bör ha rätt att utse en ny skiljeman också om omständigheten som hindrade den ursprungliga skiljemannen 2017/18:257 från att fullfölja uppdraget visserligen förelåg redan vid valet, men då varken var eller skäligen borde ha varit känd för parten. Det är inte ett alternativ att införa en ordning som ger parterna oinskränkt rätt att utse en ny skiljeman när denne inte kan fullfölja sitt uppdrag. En sådan ordning skulle – i enlighet med vad som uttalas i förarbetena – medföra en risk för obstruktion och skulle även ta bort incitamentet för parterna att redan från början göra valet med omsorg och utse en skiljeman som kan fullfölja sitt uppdrag (se prop. 1998/99:35 s. 94 f.). Nuvarande ordning förefaller emellertid vara väl strikt eftersom en part förlorar möjligheten att utse en ny skiljeman, även om parten vid valet av skiljemannen gjorde vad som kunnat förväntas av parten, exempelvis i form av jävskontroll. Den svenska regleringen avviker vidare från exempelvis regleringen i de andra nordiska länderna, modellagen, SCC:s och , vilka alla ger parten större möjlighet att utse en ny skiljeman än i lagen om skiljeförfarande. Det finns därför enligt regeringen skäl för en ordning där en part får större möjlighet att påverka valet av en ny skiljeman i de fall parten gjorde det ursprungliga valet av skiljeman med tillräcklig omsorg. Om en skiljeman inte kan fullfölja uppdraget på grund av en omständighet som förelåg vid valet bör huvudregeln vara att tingsrätten ska utse den skiljeman som parten föreslår, om inte särskilda skäl talar emot det. Prövningen bör ta sikte på om bytet av skiljeman är ett utslag av obstruktion eller om parten inte gjorde valet med tillräcklig omsorg. Vid bedömningen bör tingsrätten kunna beakta om parten kände till eller borde ha känt till omständigheten som föranledde att skiljemannen inte kunde fullfölja sitt uppdrag. Tingsrätten bör även kunna beakta vilka kontroller som parten vidtog innan den tidigare skiljemannen utsågs. Frågan om vilka kontroller som kan förväntas får avgöras efter en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet med beaktande av vad som bedöms vara praxis vid utseende av skiljemän. Regeringens förslag: Parterna ska bestämma sätet för skiljeför- Sätet ska anges som en ort i . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 91). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag ”Platsen” för skiljeförfarandet förekommer i flera bestämmelser i lagen Exempelvis föreskriver 22 § dels att parterna bestäm- mer platsen för förfarandet och att skiljemännen annars bestämmer denna plats, dels att skiljemännen får hålla sammanträde på annan plats i eller utomlands om inte parterna har bestämt något annat. I 31 § föreskrivs att platsen för skiljeförfarandet ska anges i skiljedomen. Enligt 43 § är platsen för skiljeförfarandet av avgörande betydelse för dels vid vilken hovrätt en talan mot en skiljedom enligt 33, 34 och 36 §§ ska tas upp, dels vid vilken tingsrätt en talan om ersättning till en skiljeman ska tas upp. Även 44 § innehåller regler om platsens betydelse vid bedömningen av vilken tingsrätt som är behörig i vissa ansökningsärenden. Platsen för förfarandet anses vidare ge uttryck för parternas val av tillämplig rätt på förfarandet. Så föreskriver t.ex. 46 § att lagen om skiljeförfarande tillämpas på skiljeförfaranden som äger rum i . I 52 § anges det att en skiljedom ska anses vara meddelad i det land där platsen för förfarandet är belägen. Synonymt med ”platsen” för skiljeförfarandet används i lagen olika uttryck med innebörden att skiljeförfarandet äger rum i eller på en viss ort i . Parterna ska bestämma sätet för skiljeförfarandet I förarbetena till 22 § anges att platsen för förfarandet närmast har en juridisk-teknisk karaktär, men att det måste finnas någon anknytning till platsen för förfarandet (se prop. 1998/99:35 s. 113 f. och 225). Regleringen av platsen för förfarandet i förening med uttalandena i förarbetena har väckt viss tvekan vid tillämpningen i fråga om det krävs någon särskild anknytning till platsen för förfarandet. anses emellertid rättsläget vara klarlagt genom rättsfallet NJA 2010 s. 508. uttalar i det rättsfallet att om parterna har avtalat om att förfarandet ska äga rum i , saknar det betydelse om parterna eller skiljemännen valt att förlägga sammanträden till ett annat land. Det saknar också betydelse att skiljemännen inte är från , att de har utfört sitt arbete i ett annat land eller att tvisten avser ett avtal som i övrigt inte har anknytning till . Någon anknytning till platsen för förfarandet krävs alltså inte över huvud taget. Med det av utredningen föreslagna begreppet skiljeförfarandets ”säte” anpassas terminologin till vad som anses vara den internationellt sett vanligaste på området. Därmed blir innebörden tydligare inte minst för utländska skiljemän och parter. Det är en fördel om internationella parter kan förlägga skiljeförfarandet till utan att de i övrigt behöver ha någon annan anknytning hit än att sätet bestäms vara en ort i . Mot den angivna bakgrunden föreslår regeringen att ordet ”platsen” för förfarandet ersätts med skiljeförfarandets ”säte”. Sätet bör, som föreslår, av tydlighetsskäl anges som en ort i stället för en plats i , som utredningen föreslår (jfr forumbestämmelsen i 44 §). Det bör inte krävas någon annan anknytning till sätet än att detta bestäms vara en ort i (jfr NJA 2010 s. 508). I enlighet med vad utredningen föreslår bör begreppet säte även i förekommande fall ersätta de uttryck i lagen som anger var skiljeförfarandet äger rum. Enligt 31 § ska det i skiljedomen bl.a. anges platsen, dvs. sätet med regeringens förslag, för skiljeförfarandet. I förarbetena till lagen om skiljeförfarande kommenteras situationen att skiljedomen saknar en sådan uppgift. Om det i ett sådant fall anges i domen att denna är meddelad på en viss ort, bör man kunna utgå från att denna ort utgör platsen för förfarandet (se prop. 1998/99:35 s. 225). Utredningen anser att meddelandeorten i den 2017/18:257 angivna situationen bör anses vara skiljeförfarandets säte. anser att utredningens uttalande kan uppfattas så att meddelandeorten bör tillmätas större betydelse än . Hovrätten pekar på att det kan tänkas fall som saknar varje anknytning till meddelandeorten och att en starkare koppling till den orten riskerar att få alltför långtgående konsekvenser med hänsyn till sätets betydelse för förfarandet. Som hovrätten framhåller bör enligt regeringens mening meddelandeorten liksom inte betraktas som något annat än en utgångspunkt för bedömningen. Regeringens förslag: Flera skiljeförfaranden ska under vissa förutsättningar få läggas samman till gemensam handläggning. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 103). Remissinstanserna: vid ifrågasätter om en regel om sammanläggning behövs eftersom parterna och skiljenämnden själva kan ombesörja sammanläggning om de är överens. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Det finns ingen reglering i lagen om skiljeförfarande om möjligheten att lägga samman skiljeförfaranden. I förarbetena till lagen uttalades att det skulle föra för långt att i lagen reglera olika sammanläggningssituationer, exempelvis med som förebild, att en sådan reglering skulle riskera att komma i konflikt med partsautonomin samt att det även i fortsättningen skulle ankomma på parterna att t.ex. i skiljeavtalet ange vad som skulle gälla (se prop. 1998/99:35 s. 98). Regler om sammanläggning saknas i de övriga nordiska skiljeförfarandelagarna och i modellagen, men finns i olika skiljedomsreglementen, exempelvis i SCC:s och . En sammanläggning av skiljeförfaranden kan ha flera fördelar, bland annat genom att processmaterialet endast behöver läggas fram en gång och att bedömningen av materialet sker i ett sammanhang. Det kan även medföra besparing av kostnader och att processen förenklas för både skiljenämnd och parter. vid påpekar torde parterna och skiljenämnden i och för sig själva kunna ombesörja sammanläggning redan nu om de är överens. Av de skäl som anges ovan och för att undanröja tveksamheter om rättsläget anser regeringen ändå att det är motiverat att införa en dispositiv bestämmelse om sammanläggning i lagen om skiljeförfarande. Som utredningen föreslår bör villkoren för sammanläggning vara att samma skiljemän är utsedda i de skiljeförfaranden som ska sammanläggas och att skiljemännen bedömer att en sammanläggning är till fördel för skiljeförfarandena. Med hänsyn till partsautonomin bör en sammanläggning inte ske mot en parts vilja. Sammanläggning ska alltså kräva samtliga parters samtycke. Om det finns skäl för det bör skiljeförfarandena åter kunna särskiljas. 2017/18:257 Skiljemännen bör i en sådan situation beakta exempelvis hur kostnads- frågor ska hanteras. Skiljemännen kan i en sådan situation också överväga om särskild skiljedom kan vara ett alternativ till ett särskiljande. Regeringens förslag: Avskrivning av ett skiljeförfarande ska ske i form av ett beslut. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens Avskrivning av ett skiljeförfarande får enligt utredningens förslag betecknas som beslut om parterna är överens om det. För ett sådant beslut ska det som föreskrivs om skiljedom gälla (se betänkandet s. 108). Remissinstanserna: Hovrätten för anser att det före- ligger starka skäl för att anpassa terminologin till den internationellt vedertagna, dvs. att avskrivning sker i form av beslut i stället för genom ifrågasätter om den föreslagna lagändringen är lämplig eftersom den inte löser problemet med att utländska skiljemän och parter befarar komplikationer i rättskraftshänseende. föreslår att samtliga avskrivningar ska betecknas som beslut i stället för att överlämna åt parterna att bestämma hur avgörandet ska rubriceras. vid anser att en återgång till den gamla ordningen att beteckna avskrivningar som beslut vore att skiljeförfaranden borde kunna avslutas på annat sätt än genom skiljedom och anser att det vore lämpligt att i detta avseende harmonisera svensk skiljedomsrätt med vad som gäller i andra länder. vidare positiv till att avskrivning ska vara möjlig om det följer av ett skiljedomsreglemente samt till att avskrivningsbeslut likställs med Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: I 27 § lagen om skiljeförfarande före- skrivs att de frågor som har lämnats till skiljemännen avgörs genom skilje- Avslutar skiljemännen skiljeförfarandet utan att avgöra dessa frågor sker det enligt paragrafen också genom skiljedom. Det betyder att sådana avgöranden som innebär avskrivning eller avvisning ska betecknas som Att beteckna avskrivning och avvisning som skiljedom var en nyhet i hade i allmänhet dessa avgöranden beteck- nats som beslut. Den ändrade terminologin motiverades med hänvisning till New om erkännande och verkställighet av ut- Konventionen behandlar bara skiljedomar. innehåller emellertid inte någon närmare definition av begreppet skilje- Enligt förarbetena till lagen om skiljeförfarande skulle en snäv avgränsning av begreppet skiljedom, efter förebild från domsbegrepp, kunna medföra att avgöranden meddelade i enligt vår lagstiftning riskerade att verkställas i mindre mån än avgöranden enligt andra länders lagstiftning. Det ansågs därför finnas anledning att ge be- greppet skiljedom en mera vidsträckt innebörd. 2017/18:257 att detta å andra sidan medförde att vissa såsom skiljedom betecknade avgöranden kanske inte skulle bli att betrakta som skiljedomar enligt New (se prop. 1998/99:35 s. 124). Utredningen föreslår att avgörandet ska betecknas beslut, om det av parternas skiljeavtal eller särskild överenskommelse mellan dem följer att avgörandet ska betecknas som beslut. Om parterna inte är ense i frågan, ska avgörandet även fortsättningsvis betecknas som skiljedom. Det förhållandet att avskrivning efter återkallelse ska betecknas som skiljedom kan medföra problem i den praktiska tillämpningen. Enligt utredningen synes vara ensamt om att kalla en avskrivning för skiljedom. Vidare uppges att detta ibland betraktas med skepsis av utländska skiljemän och parter som anser att det kan medföra oklarheter i fråga om rättskraften. Av utredningen framgår också att olika skiljereglementen och utländska lagar regelmässigt anvisar den ordningen att skiljemännen vid återkallelse ska förklara förfarandet avslutat samt att det enligt ICC:s och Uncitral:s skiljedomsregler inte anses förenligt med dessa regler att beteckna ett avskrivningsbeslut som skiljedom. Det är vidare generellt sett tveksamt med en ordning där samma typ av avgörande kan betecknas på olika sätt, beroende på vad parterna har bestämt. Som utredningen konstaterar är frågan om verkställighet enligt New inte i sig ett hinder för en återgång till att beteckna avskrivningar som beslut. Risken för att svenska avgöranden i form av beslut skulle kunna verkställas utomlands i mindre mån än avgöranden enligt andra länders lagstiftning får sägas vara mindre befogad när det gäller just avskrivningar eftersom även andra länder betecknar avskrivning som beslut. De eventuella komplikationer som kan uppstå beträffande exempelvis verkställighet av skiljedomskostnader förefaller vara desamma för svenska och utländska avskrivningsbeslut. Att de flesta numera torde ha vant sig vid att avskrivning sker genom skiljedom är inte ett tillräckligt tungt vägande skäl för att behålla den nuvarande ordningen. Flera remissinstanser, däribland , Hovrätten för , vid och vid , förespråkar också en återgång till att beteckna en avskrivning som ett beslut. Regeringens förslag är därför att avgöranden som innebär att skiljemännen avslutar skiljeförfarandet utan att avgöra de frågor som har lämnats till dem och som innebär att förfarandet slutligt avskrivs ska ske i form av beslut. En bestämmelse om detta bör införas i 27 §. Talan mot ett sådant beslut bör, på samma sätt som avskrivning genom skiljedom enligt nuvarande ordning, kunna föras enligt 36 § lagen om skiljeförfarande. Ändringen är inte avsedd att medföra någon skillnad i möjligheten att verkställa eventuella förordnanden om ersättning för skiljedomskostnader som tas in i beslutet om avskrivning. Med avskrivning bör avses såväl avskrivning efter återkallelse som avskrivning av annat skäl, exempelvis vad som i betänkandet benämnts att tvisten blivit ”desert” eller i en eller annan form har ”abandonerats”. Det ska understrykas att med beslut om avskrivning avses här ett beslut där skiljeförfarandet slutligt avskrivs. Partiell avskrivning bör även fortsättningsvis ske genom sådant beslut som avses i tredje stycket i 27 §, det vill säga sådana beslut som endast kan angripas genom talan mot den slutliga skiljedomen eller det slutliga avskrivningsbeslutet (se prop. 2017/18:257 1998/99:35 s. 230). I den nya bestämmelsen om avskrivning bör det även preciseras att vad som i lagen föreskrivs om skiljedom även ska gälla för beslut om avskrivning i tillämpliga delar. Vidare bör i 3 kap. 1 § utsökningsbalken anges att verkställighet får ske även av beslut om avskrivning samt att vad som i balken föreskrivs om skiljedom även ska gälla för beslut om avskrivning av ett skiljeförfarande. 6.6Tillämplig materiell rätt på tvistefrågorna Regeringens förslag: Tvisten ska avgöras med tillämpning av den lag eller det regelverk som parterna har kommit överens om. I avsaknad av en sådan överenskommelse ska skiljemännen bestämma vilken lag som ska tillämpas. Skiljedomen ska få grundas på skälighet och billighet endast om parterna har bestämt det. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår att tvisten ska avgöras med tillämpning av de lagar eller rättsregler som parterna har kommit överens om. Utredningen föreslår också att det särskilt ska beaktas vilka rättsregler tvistefrågorna har närmast anknytning till när skiljemännen bestämmer tillämplig materiell rätt (se betänkandet s. 93 och 96 f.). Remissinstanserna: och Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser att det finns anledning att klargöra under vilka förutsättningar en överenskommelse om tillämplig lag får ingås. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser att förslaget till sin lydelse förefaller omfatta även överenskommelser om tillämplig svensk materiell rätt i inhemska situationer. Om detta är avsett, bör frågan dock utredas vidare. vid anser att det är oklart om förslaget syftar till att reglera tillämplig lag på skiljeavtalet eller på de materiella tvistefrågorna och att det tydligare bör framgå av lagen att icke-statliga regelverk ska kunna läggas till grund för skiljedomen. anser att det är omotiverat att ha med regeln om tvistens närmaste anknytning för bestämmande av tillämplig lag i de fall parterna inte har träffat någon överenskommelse. Be- träffande lagens utformning anser att ”rättsregler” i den föreslagna bestämmelsens andra stycke bör ersättas med ”rättsordning” för att bättre överensstämma med andra lagvalsbestämmelser. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag Skiljemännen ska följa parternas överenskommelse om tillämplig materiell rätt på tvistefrågorna Lagen om skiljeförfarande innehåller inte några bestämmelser om vilken materiell rätt skiljemännen ska tillämpa när de avgör tvisten. I avsaknad av uttrycklig reglering anses dock gälla att parternas överenskommelse om tillämplig materiell rätt ska följas (se prop. 1998/99:35 s. 122). Utredningen föreslår att skiljenämnden ska vara skyldig att följa parternas val av tillämplig materiell rätt. I förarbetena till lagen om skiljeförfarande gjordes bedömningen att det inte borde införas några regler om på vilka rättsliga premisser som skiljemännen skulle avgöra tvisten (se prop. 1998/99:35 s. 123). I exempelvis modellagen, SCC:s och och även i flera andra länders lagar om skiljeförfarande finns bestämmelser om tillämplig materiell rätt, vilka i huvudsak går ut på att skiljemännen ska följa det som parterna har kommit överens om. Avsaknaden av bestämmelser om tillämplig materiell rätt kan medföra oklarheter om vad som gäller i svenska skiljeförfaranden, särskilt för ut- I och med att ett av syftena med det aktuella lagstiftnings- arbetet är att göra lagen mer lättillgänglig, även för utländska aktörer, finns det skäl att lagfästa bestämmelser om tillämplig materiell rätt. För att tydliggöra vad som redan får anses vara gällande rätt bör det därför som utredningen föreslår införas en bestämmelse om att skilje- männen ska följa parternas val av tillämplig lag på tvistefrågorna. I bestämmelsen bör endast regleras tillämplig lag på de materiella tvistefrågorna och inte tillämplig lag på skiljeavtalet (jfr 48 § och prop. 1998/99:35 s. 194). och Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser att det bör klargöras vilken typ av partsöverenskommelser som omfattas av bestämmelsen, exempelvis när en sådan överenskommelse kan träffas och om den kan vara konkludent. Fakultetsstyrelsen föreslår att bestäm- melsen utformas utifrån artikel 3 i I-förordningen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, där det framgår att lagvalet ska vara uttryckligt eller klart framgå av avtalsvillkoren eller av övriga bestämmelser. föreslår inte att det ska införas något särskilt formkrav för parternas överenskommelse om tillämplig lag, men gör vissa uttalanden beträffande hur överenskommelsen kan ingås, exempelvis att det är tillräckligt att den kan visas vara konkludent. I likhet med utredningens uppfattning bör det inte införas något särskilt formkrav för en överenskommelse om tillämplig Hur en överenskommelse kan ingås är en fråga som bör överlämnas till rättstillämpningen att ta ställning till i enlighet med allmänna avtals- Parterna bör i likhet med vad som praktiseras ha frihet att låta skiljemännen avgöra tvisten genom att tillämpa ett icke-statligt regel- verk, exempelvis Principles of som har utarbetats inom EU eller Principles of från För att tydliggöra att även sådana regelverk får tillämpas bör det framgå av lagen att tvisten ska avgöras med tillämpning av den lag eller det regelverk som parterna har kommit överens om. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser att ordet rätts- regler, som utredningen föreslår ska tas in i lagen, är vidsträckt till sitt innehåll och att det skulle kunna innefatta inte endast att parterna kommer överens om vilket lands lag som ska tillämpas utan även att de kommer överens om tillämplig svensk materiell rätt i rent inhemska situationer. Enligt fakultetsstyrelsen skulle det utgöra ett ingrepp i principen om jura novit curia, dvs. att domstolen självständigt ska finna vilka rättsregler som Fakultetsstyrelsen anger att detta i och för sig skulle kunna rättfärdigas för skiljeförfaranden, men ifrågasätter om avsikten med förslaget är att gå längre än att låta parterna komma överens om vilket lands lag som ska tillämpas. I enlighet med vad som anges ovan bör det i lagen anges att parterna får komma överens om tillämplig lag eller tillämpligt regelverk. Det av utredningen föreslagna uttrycket rättsregler bör inte användas. Närmare frågor om exempelvis parternas möjligheter att ge föreskrifter om tillämpningen av enskilda rättsregler eller i vilken utsträckning indispositiva rättsregler sätter begränsningar för avtalsfriheten, lämpar sig inte för reglering genom lagstiftning utan får i stället liksom överlämnas till rättstillämpningen. Av förarbetena till lagen om skiljeförfarande framgår att det i skiljeförfaranden finns möjlighet för parterna att begränsa den rättsliga prövningen till att gälla tillämpningen av ett visst lagrum på sakförhållandena i tvisten, eller att på annat sätt disponera över rättsanvändningen (se prop. 1998/99:35 s. 146). I de fall parterna har kommit överens om att ett visst lands lag ska tillämpas, kan fråga uppkomma om avsikten är att tillämpa det landets materiella rätt eller dess lagvalsregler. Parterna har frihet att välja om det är den materiella rätten eller lagvalsreglerna som ska tillämpas. I den mån parterna inte har preciserat detta, synes det mest lämpligt att deras överenskommelse om tillämplig lag som huvudregel ska anses avse det landets materiella rätt. Det torde i annat fall kunna bli överraskande för parterna, om deras överenskommelse om att ett visst lands lag ska tillämpas leder till att det landets lagvalsregler pekar ut ett annat lands lag.