prop · H50378 · 2018-01-18 00:00:00 — Denna förutsättning bör framgå av bestämmelsen. Ett avsevärt ökat hjälpbehov hos den försäkrade som framkommer genom en ansökan om fler timmar med assistansersättning bör således inte innebära att ska göra en omprövning av rätten till assistansersättning enligt den aktuella bestämmelsen. anser att promemorians skrivningar om ansökningssituationen ger intryck av att den försäkrade skulle kunna beviljas fler timmar med assistansersättning oavsett om det finns en sådan rätt eller inte för prövningen. framhåller att en försäkrad inte kan beviljas fler timmar om rätt till assistansersättning inte längre finns eller om det totala antalet beviljade assistanstimmar inte ska utökas vid tillämpning av gällande rätt för prövningen. Även andra remissinstanser, bl.a. Funktionsrätt , berör frågan och efterlyser förtydliganden av vad som gäller vid prövning av en ansökan om fler timmar med assistansersättning. Regeringen kan i denna del endast konstatera att den reglering som föreslås avser omprövning. Någon ändring av prövningsram vid ansökningar följer inte av den föreslagna omprövningsregleringen. I den nya bestämmelsen anges att en omprövning ska göras om rätten till assistansersättning har minskat i omfattning. anmärker att det bör framgå av lagtexten att omprövningsskyldigheten också gäller om rätten till assistansersättning har upphört. Att rätten har upphört är enligt regeringens mening det mest långtgående exemplet på när rätten har minskat i omfattning. Regeringen ser därför inte något behov av ett sådant förtydligande i bestämmelsen. Enligt den nuvarande regleringen och promemorians lagförslag ska göra en fullständig prövning av den försäkrades rätt till assistansersättning, om förutsättningarna för omprövning är uppfyllda. Vid en sådan prövning ska prejudikat följas. och Ungdomar (RBU), Föreningen och anser emellertid att en omprövning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade endast ska omfatta dessa ändrade förhållanden och inte innebära en fullständig omprövning av rätten till assistansersättning. Som framgår ovan är syftet med regeringens förslag att undvika att förändringar i rättspraxis får ingripande effekter för enskilda som redan har beviljats assistansersättning. Detta bör naturligtvis även gälla för försäkrade vars rätt till assistansersättning har minskat av andra orsaker än förändringar i rättspraxis. Syftet med förslaget skulle inte uppnås om en omprövning på grund av ett minskat hjälpbehov skulle kunna leda till indragning av assistansersättningen på grund av ett förändrat rättsläge vad gäller ett helt annat hjälpbehov. Regeringen finner mot denna bakgrund att en sådan ordning som föreslås av angivna remissinstanser stämmer väl överens med det övergripande syftet bakom regeringens förslag. Regeringen anser därför att omprövningen bör begränsas till de ändrade förhållanden som innebär att rätten till assistansersättning har minskat i omfattning. Av bestämmelsen bör således framgå att det är fråga om en partiell omprövning och inte en fullständig prövning av rätten till assistansersättning. 2017/18:78 anför att en ansökan från den försäkrade om fler timmar med assistansersättning inte i något fall bör leda till en omprövning av rätten till assistansersättning. En sådan kategorisk tolkning av bestämmelsen är dock inte möjlig att göra. Det skulle i något fall kunna tänkas att en försäkrad i en sådan ansökan i stället visar att rätten till assistansersättning har minskat i omfattning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade. skyldighet att göra en omprövning vid väsentligt ändrade förhållanden bör inte påverkas av på vilket sätt har fått vetskap om de ändrade förhållandena. En annan ordning skulle innebära att en försäkrad, vars rätt till assistansersättning har minskat i omfattning på grund av förhållanden som är hänförliga till honom eller henne, skulle kunna förhindra den lagstadgade omprövningen genom att redovisa dessa förhållanden i en ansökan till . Regeringens förslag: De nya bestämmelserna ska träda i Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för personlig assistans som avser tid före ikraftträdandet. Den äldre omprövningsbestämmelsen i socialförsäkringsbalken ska fortfarande gälla om har meddelat omprövnings- beslutet före ikraftträdandet. Promemorians förslag: Överensstämmer inte med regeringens I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft Remissinstanserna: anser att lagändringarna ska träda i kraft samt efterlyser övergångsbestämmelser, Förvaltningsrätten i anser att det bör tydliggöras genom en övergångsbestämmelse vilka bestämmelser som ska tillämpas vid en överprövning i domstol. Skälen för regeringens förslag: De förslag som lämnas i denna proposition har mycket stor betydelse för att tillförsäkra att personer som har beviljats personlig assistans får sina behov tillgodosedda. bestämmelserna bör därför träda i kraft vid tidigast möjliga tidpunkt. promemorian har bedömts att denna tidpunkt är påtalar emellertid att den föreslagna ikraft- trädandetidpunkten för ändringarna i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) orsakar problem vid myndig- hetens månadsvisa hantering av assistansersättningen. därför, i likhet med , att lagändringarna bör och Förvaltningsrätten i har ställt frågan Prop. 2017/18:78 vilka bestämmelser som ska gälla i fråga om personlig assistans för tid Vad gäller denna fråga kan först nämnas att insatsen biträde av personlig assistent enligt 9 § 2 LSS till sin natur är sådan att den inte kan beviljas retroaktivt. Ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans enligt samma bestämmelse kan dock beviljas retroaktivt under förutsättning att den enskilde har haft faktiska kostnader för utförd personlig assistans. Assistansersättning får enligt 51 kap. 7 § socialförsäkringsbalken inte lämnas tillbaka än en månad före den månad när ansökan gjorts. Enligt regeringens mening talar grundläggande principer om rättssäkerhet och likabehandling för att den nya regleringen i LSS inte bör gälla för tid före ikraftträdandet (jfr rättsfallen RÅ 2003 ref. 88 och RÅ 2004 ref. 82). Att låta den nya regleringen gälla retroaktivt skulle bl.a. innebära att enskilda, som före ikraftträdandet har avstått från att anlita personlig assistans eller ansöka om assistansersättning i aktuella situationer, på ett omotiverat sätt kan hamna i ett sämre läge. Dessa personer får förutsättas ha grundat sina beslut på avsaknaden av en uttrycklig lagreglering i frågan. Det sagda innebär att den nya bestämmelsen i 9 a § LSS inte bör gälla för tid före ikraftträdandet. Detta bör framgå av en övergångsbestämmelse. Regeringen lämnar därför ett sådant förslag. Även vad gäller omprövningsbestämmelsen i 51 kap. 12 § socialförsäkringsbalken talar principerna om likabehandling och rättssäkerhet med styrka för att giltigheten av omprövningar som har genomförts före ikraftträdandet inte ska påverkas av den nya regleringen (jfr ovan angivna avgöranden). Att låta den nya bestämmelsen gälla för tid före ikraftträdandet skulle leda till svåröverblickbara konsekvenser, bl.a. för försäkrade vars omprövningsbeslut redan har vunnit laga kraft. Det vore vidare orimligt om domstolens handläggningstid skulle kunna avgöra vilken lydelse av omprövningsbestämmelsen som ska tillämpas vid domstolens prövning. Domstolens prövning bör således avse förutsättningarna för omprövning enligt den bestämmelse som gällde för beslut. Även detta förhållande bör enligt regeringens mening tydliggöras genom en övergångsbestämmelse. Konsekvenser för kvinnor, män, flickor och pojkar med personlig assistans Förslaget till bestämmelser i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) om väntetid, beredskap och tid mellan insatser vid aktiviteter utanför hemmet innebär att rättsliga ställningstagande till följd av HFD:s dom 2017 ref. 27 inte längre gäller i dessa delar. För enskilda som har eller kommer att få rätt till personlig assistans enligt LSS eller assistansersättning enligt socialförsäkringsbalken, innebär förslaget att en assistent på samma sätt 2017/18:78 som enligt tidigare praxis kan finnas till hands för den enskilde i väntan på att ett hjälpbehov uppstår. Detta säkerställer att assistansen som insats även fortsättningsvis kan möjliggöra för eget boende, föräldraskap, arbete, självständighet och aktiv fritid på det sätt som det var tänkt när lagen tillkom. Förslaget att väntetid, beredskap och tid mellan insatser utanför hemmet ska införas i lagtext innebär också att det blir tydligt att assistans ska kunna beviljas för sådan tid. Det kan förväntas bidra till en mer rättssäker och stabil tillämpning på området, vilket bedöms gynna såväl enskilda assistansberättigade som deras närstående. Förslaget innebär inte någon inskränkning för enskilda jämfört med den tillämpning som gällde före det rättsliga ställningstagande som beslutade med anledning av Högsta förvaltningsdomstolens dom HFD 2017 ref. 27. De förslag som lämnas om beräkning av ersättning för väntetid och beredskap förändrar inte situationen för enskilda assistansberättigade. Förslaget om att tillfälligt sätta bestämmelsen om tvåårsomprövning ur spel är positivt för enskilda som har beviljats eller kommer att beviljas statlig assistansersättning. Även förslaget om att begränsa omprövningsskyldigheten vid ändrade förhållanden är positivt för enskilda med assistansersättning. Regeringen bedömer att förslaget om väntetid, beredskap och tid mellan insatser i LSS i stort innebär en återgång till tillämpning som den var före . De förslag som lämnas om beräkning av ersättning för väntetid och beredskap innebär inte några förändringar för . De ovan nämnda förslagen bedöms självfallet vara förknippade med vissa administrativa åtgärder för . Att tvåårsomprövningarna tas bort ur lagen innebär att upphör med att genomföra omprövningar av rätten till assistans . Ansökningar om utökade timmar kan förväntas öka något med anledning av att en ansökan inte ska medföra att en tvåårsomprövning aktualiseras. Förslaget om att omprövning vid väsentligt ändrade förhållanden endast ska omfatta de ändrade förhållandena, kommer att kräva omställningsinsatser hos . kostnader för administration av assistansersättningen bedöms totalt sett inte minska. Regeringen anser att förslagen inte heller medför behov av resurstillskott till . Möjligheten till assistans för väntetid och beredskap under dygnsvila samt tid mellan insatser utanför hemmet, har funnits i tillämpning under hela den tid som lagen gällt. Förslaget om att införa bestämmelser om detta i LSS innebär för de flesta kommuner att tillämpningen återgår till det som var gällande före HFD 2017 ref. 27. Det beror bl.a. på att många kommuner följer Prop. 2017/18:78 vägledning och rättsliga ställningstaganden där sådan tid har varit För de kommunerna innebär lagförslaget inte något nytt. För kommuner som eventuellt har tillgodosett behovet av assistans under dygnsvila och tid mellan insatser på annat sätt än genom assistans, kan förslaget innebära en tids omställning till ny tillämpning. Förslaget innebär ett åliggande för kommunerna att följa den tillämpning som varit gällande inom . Detta kan uppfattas som en inskränkning av det kommunala självstyret. Om ingen lagändring skulle genomföras skulle dock kommunerna få hela ansvaret för att tillgodose enskildas behov av till exempel ett tillgängligt stöd under dygnsvilan. Det behovet skulle inte utan lagändring tillgodoses inom ramen för den statliga assistansersättningen. Regeringen bedömer därför att inskränkningen i det kommunala självstyret är proportionerlig i förhållande till alternativet att inte införa regleringen. De förslag som lämnas om beräkning av ersättning för väntetid och beredskap medför inte några förändringar för kommunerna. Kommunerna berörs inte direkt av förslaget om att stoppa tvåårsomprövningarna och inte heller av förslaget att omprövning vid väsentligt ändrade förhållanden endast ska avse de ändrade förhållandena. Kommunerna påverkas emellertid indirekt genom att färre personer kommer att lämna den statliga assistansersättningen. Det är personer som omfattas av personkretsen i LSS och som kommunen annars skulle ta över hela ansvaret för. Sammantaget bedöms förutsättningarna förbättras för kommunerna att kunna ta fullt ansvar för de medborgare som tidigare förlorat rätten till assistansersättning. Regeringen bedömer att förslagen inte medför behov av resurstillskott till kommunerna. Förslaget om väntetid, beredskap och beräkningen av sådan tid, samt tid mellan insatser vid aktiviteter utanför hemmet, innebär i stort en återgång till tillämpning som den var före . Antalet personer med rätt till assistansersättning påverkas inte av förslaget eftersom väntetid m.m. endast blir aktuellt för enskilda som redan har bedömts ha rätt till assistansersättning. Förslaget bedöms således inte påverka den ursprungligen beräknade omfattningen av assistansersättningen, vilket innebär att det inte uppstår något behov av ytterligare medel. Tvåårsomprövningarna har historiskt sett medfört ett utflöde ur assistansersättningen även innan de nu aktuella domarna fick genomslag. Att tillfälligt ta bort kravet på tvåårsomprövningar bedöms därför leda till att färre personer än lämnar assistansersättningen. Kostnaderna för ett tillfälligt borttagande av tvåårsomprövningarna är temporära och bedöms uppgå till och . Att omprövning vid väsentligt ändrade förhållanden endast ska omfatta de ändrade förhållandena bedöms inte påverka beräkningarna. gör regeringen bedömningen att utvecklingen inom andra delar 2017/18:78 av assistansersättningen, bl.a. till följd av att färre beviljade timmar utnyttjas i praktiken, medför lägre utgifter än beräknat. Regeringen bedömer därför att kostnaderna ryms inom anvisade medel och att anslagsnivån inte behöver ändras. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 8.1Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 1 § I detta kapitel finns bestämmelser om –rätten till assistansersättning i 2–6 §§, –förmånstiden i 7 och 8 §§, –beräkning av assistansersättning i 9–11 a §§, –omprövning vid ändrade förhållanden i 12 och 13 §§, –utbetalning av assistansersättning i 14–19 §§, –återbetalning av assistansersättning i 20 §, –samverkan med kommunen i 21–23 §§, och –uppgiftsskyldighet i 24 §. Paragrafen upplyser om innehållet i 51 kap. Tredje strecksatsen i bestämmelsen kompletteras med en hänvisning till den nya 11 a §. 11 § Assistansersättning lämnas med ett särskilt angivet belopp . Det eller de belopp som assistansersättning lämnas med ska bestämmas som schablonbelopp som beräknas med ledning av de uppskattade kostnaderna för att få assistans. Om det finns särskilda skäl kan ersättning till en försäkrad efter ansökan lämnas med ett högre belopp än det schablonbelopp med vilket assistansersättning ska lämnas till den försäkrade enligt vad som följer av första stycket. Ersättningen får dock inte överstiga schablonbeloppet med . Assistansersättning som betalas ut enligt 16 § andra stycket lämnas med skäligt belopp. Bestämmelsen reglerar tillsammans med 9, 10 och den nya 11 a § beräkning av assistansersättning. Den nuvarande upplysningsbestämmelsen i första styckets tredje mening utgår. Bestämmelsen tas i stället in i den nya 11 a § 1. 11 a § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen 1.meddela ytterligare föreskrifter om schablonbelopp för assistans- Prop. 2017/18:78 ersättningen enligt 11 § första stycket, och 2.meddela föreskrifter om i vilken omfattning tid som avses i 9 a § andra stycket 1 och 2 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade berättigar till assistansersättning. Bestämmelsen innehåller upplysningar om regeringens möjlighet att meddela föreskrifter med stöd av restkompetensen enligt 8 kap. 7 § första stycket 2 regeringsformen. Paragrafen är ny. Första punkten har flyttats från 11 § första stycket. Andra punkten avser s.k. väntetid och beredskap för en personlig assistent enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (se avsnitt 5.1). Av 8 kap. 11 § regeringsformen framgår att regeringen får bemyndiga en myndighet under regeringen att meddela sådana föreskrifter som omfattas av restkompetensen. Regeringen avser att bemyndiga att meddela sådana föreskrifter om ersättningsnivåer som avses i andra punkten genom en bestämmelse i förordningen (1993:1091) om assistansersättning. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. 12 § Rätten till assistansersättning ska omprövas i den utsträckning som denna rätt har minskat i omfattning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade. Bestämmelsen reglerar omprövning av rätten till assistansersättning. Ändringen innebär att det inte längre finns någon skyldighet för att ompröva rätten till assistansersättning förflutit från den senaste prövningen. ompröva rätten till assistansersättning vid väsentligt ändrade förhållanden kvarstår men begränsas till att avse förhållanden som är hänförliga till den försäkrade och som innebär att den försäkrades rätt till assistansersättning minskar i omfattning. Det ska vara faktiska förhållanden som har ändrats, vilket innebär att ändrad praxis i fråga om rätten till assistansersättning inte kan ligga till grund för omprövning Att de ändrade förhållandena ska vara hänförliga till den försäkrade ska förstås i vid bemärkelse. Ändringar i den försäkrades livssituation får således betraktas som hänförliga till den försäkrade. vara fråga om att den försäkrades hjälpbehov tillgodoses genom ett annat samhällsstöd eller att den försäkrade har flyttat till ett annat boende. gränsen för tillämpning av bestämmelsen går är ytterst en fråga för rätts- Av bestämmelsen framgår att omprövningen inte innebär någon fullständig prövning av rätten till assistansersättning. avser endast frågan i vilken utsträckning de ändrade förhållandena innebär att rätten till assistansersättning har minskat i omfattning. Timmar med assistansersättning som inte berörs av de ändrade förhållandena ska alltså inte omprövas. som berörs av de ändrade förhållandena ska inte omprövas på någon annan grund än dessa ändrade förhållanden. Utöver den omprövning som regleras i bestämmelsen finns allmänna bestämmelser om indragning och nedsättning av ersättning i 110 kap. 2017/18:78 52–58 §§. Bestämmelserna i 110 kap. 52–54, 57 a och 58 §§ kan tillämpas i fråga om assistansersättning. I 110 kap. 52 § regleras indragning och nedsättning av ersättning på grund av försummad uppgifts- eller anmälningsskyldighet. Som en konsekvens av ändringen i första stycket utgår det nuvarande andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Av första punkten framgår att lagen träder i kraft . Enligt andra punkten gäller fortfarande den äldre bestämmelsen i 51 kap. 12 § för omprövningsbeslut som har meddelats före ikraftträdandet. Omprövningar som har genomfört före ikraftträdandet påverkas alltså inte av lagändringen. Övervägandena finns i avsnitt 6. Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 9 a § Med personlig assistans enligt 9 § 2 avses personligt utformat stöd som ges av ett begränsat antal personer åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sin personliga hygien, måltider, att klä av och på sig, att kommunicera med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktionshindrade (grundläggande behov). Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov har även rätt till insats enligt 9 § 2 för andra personliga behov om behoven inte tillgodoses på annat sätt. Personlig assistans för andra personliga behov avser 1. tid under den enskildes dygnsvila när en assistent behöver vara tillgänglig i väntan på att den enskilde behöver hjälp utan att det är fråga om tillsyn (väntetid), 2. tid under den enskildes dygnsvila när en assistent i stället behöver finnas till förfogande på annan plats i väntan på att den enskilde behöver hjälp (beredskap), och 3. tid när en assistent behöver vara närvarande i samband med en aktivitet utanför den enskildes hem på grund av att ett hjälpbehov kan förväntas uppstå. Den som har behov av mer än en personlig assistent , har rätt till två eller flera assistenter endast om möjligheterna att få bidrag enligt lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m., eller hjälpmedel enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), har utretts. Bestämmelsen reglerar begreppet personlig assistans och rätten till per- I det oförändrade första stycket regleras personlig assistans för grund- Av andra stycket framgår att den som har rätt till per- sonlig assistans för sina grundläggande behov även har rätt till assistans för andra personliga behov, om behoven inte tillgodoses på annat sätt. Genom ett tillägg av tre punkter till andra stycket regleras vissa situa- tioner som ska anses vara assistans för andra personliga behov trots att assistentens insats inte kan betecknas som kvalificerad på det sätt som annars krävs för sådana behov (jfr HFD 2017 ref. 27). består i dessa fall av närvaro eller tillgänglighet för att kunna gripa in om ett hjälpbehov skulle uppstå. Ändringen i andra stycket innebär en återgång till tillämpningen före rättsliga ställningstagande FKRS 2017:05 (Assistansersättning – Hjälp med andra personliga behov). Avsikten med regleringen är varken att utöka eller begränsa den rätt till personlig assistans som har funnits enligt tidigare tillämpning. I de tre punkterna regleras rätten till ”en assistent”. Uttrycket ”en assistent” hindrar inte att den enskilde kan beviljas personlig assistans från två eller flera assistenter. Hur behovsbedömningen ska göras i sådana fall regleras inte i bestämmelsen. Bestämmelsen innebär inte någon ändring av de principer som har etablerats i rättspraxis vad gäller rätten till assistans från två eller flera assistenter. Enligt första punkten anses som personlig assistans även tid under den enskildes dygnsvila när en assistent behöver vara tillgänglig i väntan på att den enskilde behöver hjälp utan att det är fråga om tillsyn (väntetid). Kravet på tillgänglighet innebär att assistenten ska befinna sig på den plats där den enskilde utövar sin dygnsvila, vilket i normalfallet är den enskildes hem. Det innebär dock inte att assistenten måste befinna sig i samma rum som den enskilde. Väntetid avser tillgänglighet. Detta ska skiljas från assistans i form av s.k. tillsyn. Sådan assistans kan enligt praxis beviljas antingen som ett grundläggande behov (aktiv tillsyn av övervakande karaktär som förutsätter ingående kunskaper om en enskild med en psykisk funktionsnedsättning) eller som ett annat personligt behov. Andra punkten reglerar personlig assistans i form av beredskap. Med beredskap avses att assistenten under den enskildes dygnsvila finns till förfogande på en annan plats än den enskilde i väntan på att den enskilde behöver hjälp. Assistenten kan t.ex. befinna sig i sitt eget hem. För att främja den enskildes delaktighet i samhällslivet kan assistans för andra personliga behov beviljas för hjälpbehov i samband med arbete, studier, träning, sammanträden, bio, konserter eller någon annan fritidssysselsättning. Tredje punkten avser assistans i samband med aktiviteter utanför den enskildes hem. Genom bestämmelsen kan assistans beviljas för hela aktiviteten, inte bara för preciserade hjälpbehov (grundläggande eller andra personliga behov) i samband med aktiviteten. Som förutsättning gäller att assistenten behöver vara närvarande under hela aktiviteten på grund av att ett hjälpbehov kan förväntas uppstå. Bestämmelsen avser situationer där det inte skulle vara möjligt för den enskilde att utöva aktiviteten om inte assistans beviljades för hela aktiviteten.