prop · H60326 · 2018-12-11 00:00:00 — Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Det ska i lagen upplysas om att bestämmelser om indrivning finns i lagen om indrivning av statliga fordringar m.m. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Promemorians förslag innehåller dock inte någon bestämmelse om att verkställighet enligt utsökningsbalken får ske. Remissinstanserna: Det stora flertalet av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: På liknande sätt som i lagstiftning på produktsäkerhetsområdet, exempelvis produktsäkerhetslagen, bör det i den föreslagna lagen införas en bestämmelse som anger inom vilken tid sanktionsavgiften ska betalas. En bestämmelse som anger att sanktionsavgiften ska betalas från det att beslutet har vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet förefaller ändamålsenlig. Det bör även anges att en avgift som inte har betalats inom angiven tid ska lämnas för indrivning samt upplysas om att bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Eftersom regeringen föreslår att en myndighet ska besluta om sanktionsavgift bör det införas en bestämmelse om att verkställighet får ske enligt utsökningsbalken, jfr 3 kap. 1 § 6 utsökningsbalken. Frågan om till vilken myndighet sanktionsavgiften ska betalas bör överlämnas åt regeringen att bestämma. Regeringens bedömning: Regeringen avser att återkomma om behov av kompletterande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagstiftningen konstateras i samband med att EU:s förordning om konsumentskyddsamarbete börjar tillämpas. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga synpunkter på promemorians bedömning. , och Teknikföretagen vill understryka vikten av att frågan om sekretess tas med i den fortsatta processen. Skälen för regeringens bedömning: Några bestämmelser om sekretess finns inte i EU:s geoblockeringsförordning. Behov av eventuella kompletterande bestämmelser om sekretess kan enligt regeringens mening uppkomma i samband med att EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete börjar tillämpas. När det gäller tillämpningen av EU:s förordning om konsumentskyddssamarbete hanteras frågan om Prop. 2018/19:26 behov av kompletterande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagstiftningen inom ramen för det uppdrag som lämnats till en särskild utredare att analysera vilka författningsändringar som behövs för att befogenheterna i den förordningen ska kunna utövas av behöriga myndigheter på ett effektivt och rättssäkert sätt (dir. 2018:7). Regeringen anser därför, trots de synpunkter som lämnats av och , att det inte är lämpligt att inom ramen för detta ärende ta ställning till eventuellt behov av kompletterande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Regeringen avser att återkomma till frågan, för det fall sådant behov konstateras. Regeringens förslag: Den nya lagen ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att den nya lagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över promemorians förslag eller bedömning. () och anför att det är problematiskt om företagen inte får den information de behöver för att kunna göra de förberedelser som behövs innan EU:s geoblockeringsförordning träder i kraft . NNR rekommenderar därför den myndighet som ges tillsynsansvar att tillämpa en uppskovsperiod efter ikraftträdandedatumet, under vilken företag har möjlighet att säkerställa regelefterlevnad utan att behöva riskera någon påföljd. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 11 i EU:s geoblockeringsförordning ska förordningen tillämpas . Det är därför angeläget att den nya lagen träder i kraft . Med hänsyn till den tid de återstående leden i lagstiftningsprocessen kan antas ta föreslås att den nya lagen ska träda i kraft . Då lagstiftningen föranleds av de krav som ställs i förordningen är det inte möjligt att som NNR föreslår införa en period under vilken överträdelser inte kan föranleda sanktionsavgift. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att det saknas behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen bedöms leda till något ökade Finansiering ska ske i linje med de principer om neutralitet för statens budget som beslutat om. Förslagen bedöms inte medföra kostnader för andra myndigheter. Förslagen kan medföra vissa ökade kostnader för företagen. Promemorians bedömning överensstämmer delvis med regeringens. promemorian görs bedömningen att arbetet för ansvariga myndigheter ska skötas inom befintliga anslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna invänder inte mot promemorians bedömning. anser att medel behöver tillskjutas den myndighet som utpekas för att en effektiv och aktiv tillsyn ska kunna bedrivas. bedömer att indrivningen av sanktionsavgift kan hanteras inom befintliga resurser. Skälen för regeringens bedömning Regeringens förslag till kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning innebär att en eller flera myndigheter ska utses att ansvara för att EU:s geoblockeringsförordning genomförs på ett korrekt och verkningsfullt sätt. Som framgår av avsnitt 6.2 och 6.3.1 avser regeringen att utse att ansvara för att förordningen följs och pröva frågor om sanktionsavgifter vid överträdelser av förordningen, i förhållande till de kunder som är konsumenter. för avsikt att utse till ansvarigt organ för att ge praktiskt stöd till konsumenter i händelse av en tvist vid tillämpningen av När det gäller den kundgrupp som enbart består av företag har regeringen för avsikt att ge ansvar för att genomföra informationsinsatser gentemot näringsidkare gällande Detta är nya uppgifter som ingen myndighet har . Det är svårt att i förväg uppskatta hur mycket resurser som kommer att krävas med anledning av EU:s geoblockeringsförordning. har i sin konsekvensanalys av förslaget, KOM(2016) 289, redovisat att den –2015 har fått vetskap om 1 500 klagomål. Klagomålen hade ursprung i åtta olika medlemsstater och avsåg artiklarna 3 och 4, dvs. förbuden mot blockering eller begränsning av åtkomst till onlinegränssnitt samt tillämpning av olika allmänna villkor för åtkomst till varor eller tjänster. Det låga antalet klagomål i sig, under en förhållandevis , kan anses vara en indikation på att antalet överträdelseärende kommer att vara lågt. Det låga antalet klagomål kan innebära att det blir viktigare att aktivt följa marknaden. inte uteslutas att det kommer att behövas nya metoder och tekniska verktyg för att upptäcka fall där näringsidkare i utövar geoblockering eller på andra sätt bryter mot förordningen. kan få något ökade kostnader till följd av ansvaret att bevaka efterlevnaden av förordningen och ge stöd till konsumenter, men att dessa kostnader är begränsade. Finansiering ska ske i linje med de principer om neutralitet för statens budget som beslutat om (prop. 1994/95:40, bet. 1994/95:FiU5, rskr. 1994/95:67). För att nå ett effektivt genomförande av förordningen kommer det även att behövas informationsinsatser riktade till näringsidkare. Som framkommit avser regeringen att ge ett sådant informationsuppdrag till . Regeringen bedömer att kostnaden för ett sådant uppdrag ryms inom befintliga anslag, då redan arbetar med frågor kring EU:s inre marknad. Som framkommit ovan kommer beslut om sanktionsavgift att kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol, med krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Att den myndighet som har ansvar för förordningens efterlevnad fattar beslut om sanktionsavgift i första instans bedöms vara ett rättssäkert och kostnadseffektivt förfarande. Mot bakgrund av att ärendena uppskattas vara mycket få bedömer regeringen att arbetsbördan för domstolarna inte kan förväntas öka i någon märkbar mån med anledning av förslaget. Regeringens bedömning är därmed att det inte finns behov av att tillskjuta medel till domstolarna. Inte heller bedöms det finnas något behov av att tillskjuta medel till för arbetet med indrivning av eventuellt obetalda sanktionsavgifter. Konsumenter och företag som är slutanvändare Kunder enligt EU:s geoblockeringsförordning, dvs. konsumenter samt företag som köper tjänster och varor för slutanvändning, kommer att gynnas av att det införs kompletterande bestämmelser om åtgärder vid överträdelser, information och stöd kring förordningen. Den föreslagna regleringen kommer därmed att bidra till ökade valmöjligheter. Det kan i sin tur leda till lägre priser vad gäller köp av varor och tjänster. Näringsidkare som säljer varor och tjänster Enligt regeringens förslag kan en näringsidkare som bryter mot EU:s geoblockeringsförordning åläggas att betala en sanktionsavgift. En sådan kostnad uppstår dock bara när bestämmelserna i förordningen inte följts. Bestämmelserna om sanktionsavgift är även utformade så att en näringsidkare inte ska drabbas oskäligt hårt av en sanktionsavgift. Genom att låta myndigheten fatta beslut om påförande av sanktionsavgift i första instans kan kostnader för processer som inte kan anses nödvändiga undvikas. 2018/19:26 9 Förslaget till lag (2018:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning 1 § Denna lag kompletterar och rådets förordning (EU) 2018/302 av om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv /22/EG, här benämnd EU:s geoblockeringsförordning. I paragrafen anges att lagen kompletterar EU:s geoblockeringsförordning. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. 2§ Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer ska stödja och kontrollera att EU:s geoblockeringsförordning följs. Paragrafen upplyser om att regeringen bestämmer vilken eller vilka myndigheter som ska ansvara för att stödja och kontrollera att EU:s geoblockeringsförordning följs. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. 3 § En näringsidkare som har brutit mot artikel 3, 4 eller 5 i EU:s geoblockeringsförordning, i den ursprungliga lydelsen, ska åläggas att betala en sanktionsavgift. I ringa fall ska någon sanktionsavgift inte tas ut. Sanktionsavgiften tillfaller staten. Paragrafen innehåller bestämmelser om påförande av sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.1. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Av första stycket framgår att en näringsidkare som har brutit mot artikel 3, 4 eller 5 i EU:s geoblockeringsförordning ska åläggas att betala en Med näringsidkare avses enligt artikel 2 i EU:s geoblockeringsförordning en fysisk eller juridisk person, offentligägd eller privatägd, som agerar för ändamål som faller inom ramen för dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk eller yrke samt varje annan person som agerar i dennes namn eller för dennes räkning. Sanktionsavgiften vilar på ett strikt ansvar. geoblockeringsförordning är utformad så att den avser förordningens ursprungliga lydelse, s.k. statisk hänvisning. Av andra stycket framgår att sanktionsavgift inte ska tas ut i ringa fall. Bestämmelsen innebär att det inte ska beslutas om sanktionsavgift i de fall där det kan framstå som oproportionerligt eller stötande. I tredje stycket anges att sanktionsavgiften ska tillfalla staten. 4 § En sanktionsavgift ska bestämmas till lägst och högst . Sanktionsavgiften får inte överstiga av näringsidkarens omsättning närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättning annars saknas, kan antas vara missvisande eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. Paragrafen innehåller bestämmelser om sanktionsavgiftens storlek. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. Iförsta stycket anges inom vilket beloppsintervall som sanktionsavgiften ska bestämmas. Iandra stycket anges att sanktionsavgiften inte får överstiga av näringsidkarens omsättning närmast föregående räkenskapsår. Med omsättning avses nettoomsättning enligt 1 kap. 3 § 3 årsredovisningslagen (1995:1554). Vidare anges att omsättningen får uppskattas om överträdelsen skett under det första verksamhetsåret eller om den är okänd. 5 § När sanktionsavgiftens storlek bestäms ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är. Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis, om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur sanktionsavgiften ska bestämmas. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. Vid fastställandet av sanktionsavgiften ska enligt första stycket hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen av EU:s geoblockeringsförordning är. Överträdelsen kan betraktas som allvarlig om det rör sig om ett upprepat eller systematiskt förfarande eller om överträdelsen pågått . Även den omständigheten att överträdelsen har orsakat en stor ekonomisk skada för kunden kan vara av betydelse. Enligt andra stycket kan sanktionsavgiften sättas ned helt eller delvis, om det skulle vara oskäligt att ta ut den med det belopp som annars skulle ha beslutats, exempelvis till följd av en allvarlig sjukdom eller något annat personligt förhållande hos näringsidkaren. 6 § Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer prövar frågor om sanktionsavgift. En sanktionsavgift får inte beslutas senare än från den tidpunkt då överträdelsen upphörde. En beslutad sanktionsavgift faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft. Paragrafen innehåller bestämmelser om påförande av sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.1 och 6.3.3. Av första stycket framgår att frågor om sanktionsavgift prövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Myndigheten kan således, med tillämpning av 5 §, besluta att ta ut en sanktionsavgift till ett visst belopp och därmed även pröva om förutsättningar finns för hel eller delvis befrielse från avgiften. 2018/19:26 I andra stycket finns en bestämmelse om preskription som anger att beslut om sanktionsavgift måste fattas från det att överträdelsen upphörde. Även tredje stycket innehåller en bestämmelse om preskription. Sanktionsavgiften preskriberas om verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft. Med verkställighet avses faktiska verkställighetsåtgärder. Preskriptionen är absolut. Det betyder att fullgörande inte kan krävas efter det att har gått sedan beslutet fick laga kraft, även om verkställighet har skett avseende en del av sanktionsavgiften. Det som preskriberas är den del av avgiften som ännu inte har drivits in. 7 § En sanktionsavgift ska betalas till den myndighet som regeringen bestämmer efter det att beslutet har fått laga kraft eller den som anges i beslutet. Beslutet om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken, om avgiften inte har betalats . Om en avgift inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska myndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Paragrafen anger när och till vem sanktionsavgiften ska betalas liksom vad myndigheten ska iaktta när avgiften inte betalas . Övervägandena finns i avsnitt 6.3.4. Iförsta stycket anges att sanktionsavgiften ska betalas från det att beslutet har vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. Beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken om avgiften inte betalas . Sanktionsavgiften ska betalas till den myndighet som regeringen bestämmer. Iandra stycket anges att den myndighet som sanktionsavgiften ska betalas till ska lämna den obetalda avgiften för indrivning om den inte betalas inom angiven tid. Vidare lämnas en upplysning om att bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 8 § Beslut om sanktionsavgift enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut om sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.1. Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 7. Europeiska unionens officiella tidning L 60 I/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2018/302 om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv /22/EG (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING, med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)För att förverkliga den inre marknadens fulla potential som ett område utan inre gränser där den fria rörligheten för bland annat varor och tjänster är tryggad, räcker det inte med att avskaffa enbart statliga hinder mellan medlemsstaterna. Ett sådant avskaffande kan sättas ur spel genom att privata aktörer inför hinder som inte är förenliga med friheterna på den inre marknaden. Detta inträffar när näringsidkare som bedriver verksamhet i en medlemsstat blockerar eller begränsar åtkomsten till sina onlinegränssnitt, såsom webbplatser och appar, för kunder från andra medlemsstater som vill ingå gränsöverskridande transaktioner (så kallad geoblockering). Det inträffar också när vissa näringsidkare tillämpar andra allmänna villkor för åtkomst till sina varor och tjänster för sådana kunder från andra medlemsstater, både online och offline. Även om sådan särbehandling i vissa fall kan vara objektivt motiverad innebär somliga näringsidkares metoder i andra fall att åtkomst till varor eller tjänster nekas eller begränsas för kunder som vill ingå gränsöverskridande transaktioner, eller att somliga näringsidkare tillämpar olika allmänna villkor för åtkomst i detta avseende, som inte är objektivt motiverade. (2)Det finns olika bakomliggande orsaker till att företag, särskilt mikroföretag och små och medelstora företag, tillämpar olika allmänna villkor för åtkomst. I många fall bidrar skilda rättsliga förutsättningar, den osäkerhet om rättsläget som detta skapar, de därmed förknippade riskerna med avseende på tillämpliga lagar om konsumentskydd, miljö- eller märkningslagstiftning, beskattnings- och skattefrågor, leveranskostnader eller språkkrav till näringsidkares ovilja att inleda affärsrelationer med kunder från andra medlemsstater. (1) EUT C 34, , s. 93. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . L 60 I/2 Europeiska unionens officiella tidning delar näringsidkare på ett konstgjort sätt upp den inre marknaden längs inre gränser och hämmar den fria rörligheten för varor och tjänster, vilket begränsar kundernas rättigheter och hindrar dem från att dra fördel av större valmöjligheter och optimala villkor. Sådana diskriminerande metoder är en viktig bidragande faktor till att de gränsöverskridande transaktionerna är relativt få inom unionen, även inom elektronisk handel, vilket hindrar den inre marknaden från att uppnå sin fulla tillväxtpotential. Därför bör denna förordning förtydliga i vilka situationer sådan särbehandling inte kan vara motiverad och därigenom ge alla som deltar i gränsöverskridande transaktioner klarhet och säkerhet om rättsläget och säkerställa att regler om icke-diskriminering kan tillämpas och genomdrivas på ett verkningsfullt sätt inom hela den inre marknaden. Att undanröja omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kundernas nationalitet, bosättningsort eller etableringsort skulle kunna främja tillväxt och ge konsumenterna större valmöjligheter på hela den inre marknaden. (3)Denna förordning syftar till att åtgärda omotiverad geoblockering genom att undanröja vissa hinder för den inre marknadens funktion. Hänsyn måste dock tas till att många skillnader i medlemsstaternas lagstiftning, såsom de som resulterar i olika nationella normer eller en avsaknad av ömsesidigt erkännande eller harmonisering på unionsnivå, fortfarande utgör betydande hinder för den gränsöverskridande handeln. Dessa hinder fortsätter att orsaka fragmentering av den inre marknaden som ofta får till följd att näringsidkare använder sig av , rådet och kommissionen bör därför fortsätta att ta itu med dessa hinder i syfte att minska marknadsfragmenteringen och fullborda den inre marknaden. (4)Enligt artikel 20 i och rådets direktiv /123/EG (1) ska medlemsstaterna se till att tjänsteleverantörer som är etablerade i unionen inte behandlar tjänstemottagare olika på grundval av deras nationalitet eller bosättningsort. Den bestämmelsen har emellertid inte haft full verkan när det gäller att bekämpa diskriminering och har inte i tillräcklig utsträckning minskat osäkerheten om rättsläget. till att ytterligare klargöra artikel 20 i direktiv /123/EG genom att ange vissa situationer där särbehandling på grund av nationalitet, bosättningsort eller etableringsort inte kan motiveras med hänvisning till den bestämmelsen. Denna förordning bör dock ha företräde i de fall där konflikt uppstår med bestämmelserna i direktiv /123/EG. Dessutom kan omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av nationalitet, bosättningsort eller etableringsort också uppstå som en följd av agerande av näringsidkare som är etablerade i tredjeländer, en situation som inte omfattas av det direktivet. (5)De riktade åtgärder som anges i denna förordning, som fastställer tydliga, enhetliga och verkningsfulla bestämmelser om ett utvalt antal frågor, är nödvändiga för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl och för att främja tillgång till och den fria rörligheten för varor och tjänster i hela unionen utan diskriminering på grund av nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. Åtgärderna bör syfta till att öka kundernas valmöjligheter och åtkomst till varor och tjänster, som vederbörlig hänsyn tas till näringsidkarnas frihet att formulera sin affärspolicy i enlighet med unionsrätten och nationell rätt. (6)Denna förordning syftar till att förhindra diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort, inklusive omotiverad geoblockering, vid gränsöverskridande transaktioner mellan en näringsidkare och en kund som rör försäljning av varor och tillhandahållande av tjänster inom unionen. Målet med förordningen är att motverka både direkt och indirekt diskriminering. Målet med förordningen är alltså även att omfatta omotiverad särbehandling på grundval av andra särskiljande kriterier som leder till samma resultat som tillämpningen av kriterier som direkt grundar sig på kunders nationalitet eller bosättningsort – oavsett om den berörda kunden permanent eller tillfälligt befinner sig i en annan medlemsstat – eller etableringsort. Sådana andra kriterier kan i synnerhet tillämpas på grundval av information som anger var kunderna fysiskt befinner sig, såsom den IP-adress som används för åtkomst till ett onlinegränssnitt, den adress som uppges för varuleveransen, valet av språk eller den medlemsstat där kundens betalningsinstrument har utfärdats.