prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Även om det finns en särskilt förordnad vårdnadshavare, ska föräldrarna i regel höras i ärendet (se vidare kommentaren till 18 §). Med att någon enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe avses fall då perso- nen har ställning som vårdnadshavare för ett barn som inte har en annan vårdnadshavare (jfr prop. 2004/05:136 s. 26 och 48). Om någon av undantagssituationerna skulle uppstå avseende en särskilt förordnad vårdnadshavare, kan det finnas anledning att överväga entledigande av denne enligt 6 kap. 10 c §. 9 § Ett samtycke från den som har fött barnet får lämnas först sedan den för- äldern har återhämtat sig tillräckligt efter barnets födelse. Paragrafen innehåller en kompletterande bestämmelse om samtycke för den som fött barnet. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 5 a § första stycket andra meningen. Övervägandena finns i avsnitt 8.4 där också Lagrådets synpunkter behandlas. Samtycke från den som har fött barnet får lämnas först sedan den föräldern har återhämtat sig tillräckligt efter barnets födelse (se prop. 1968:114 s. 17 och prop. 1980/81:112 s. 12 f.). Som utvecklas i kom- mentaren till 7 § är det ytterst domstolens ansvar att se till att godtagbara samtycken ligger till grund för adoptionsbeslutet. 10 § En ansökan om adoption får inte bifallas, om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. Ett avtal om ersättning eller underhåll som avses i första stycket är utan verkan. Paragrafen innehåller ett förbud mot ersättning i samband med adoption. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 6 § andra och tredje styckena. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Enligt första stycket får en ansökan om adoption inte bifallas om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. Bestämmelsen ger uttryck för principen att adoption inte får ske mot betalning (se NJA II 1923 s. 496 f.). Hittills- varande undantag avseende underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp tas bort. Inte heller den typen av ersättning är alltså tillåten. Frågan om ersättning har lämnats eller utlovats ska omfattas av adoptionsutred- ningen (se kommentaren till 15 §). Förbudet mot att ge eller utlova ersätt- ning i samband med en adoption gäller både vid adoption av ett barn och vid adoption av en vuxen. Enligt andra stycket är ett avtal som står i strid med förbudet i första stycket utan verkan. I förhållande till hittillsvarande bestämmelse tydlig- görs att avtalet är utan verkan oavsett om adoptionen kommer till stånd eller inte. 11 § En ansökan om adoption får göras av den eller dem som vill adoptera. I paragrafen anges vem som får ansöka om adoption. Paragrafen saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 11.1. En ansökan om adoption får göras av den eller dem som vill adoptera. Om två personer vill adoptera gemensamt, måste de ansöka gemensamt. Vid en styvbarnsadoption är den som vill adoptera ensam sökande. I den situationen krävs dock i regel makens eller sambons samtycke (6 § andra stycket). Av paragrafen följer att den som adoptionen avser inte kan vara sökande i ett adoptionsärende. Inte heller socialnämnden får ansöka. I 5 och 6 §§ anges vilka som får adoptera. 12 § En ansökan om adoption görs till tingsrätten i den ort där den som sökanden vill adoptera har sin hemvist. Om den som sökanden vill adoptera inte har sin hemvist i , görs ansökan till tingsrätten i den ort där sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, görs ansökan till . Paragrafen reglerar vilken domstol som är behörig att besluta om adop- tion. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.1. Enligt första stycket prövas ansökan om adoption i första hand av tingsrätten i den ort där den som sökanden vill adoptera har sin hemvist. Om den som sökanden vill adoptera inte har sin hemvist i , framgår att ansökan prövas där sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist. Eftersom endast makar och sambor får ansöka om adoption gemensamt har två sökande i regel hemvist på samma ställe. Om de skulle ha hemvist på olika ställen, kan de välja vid vilken av de behöriga tingsrätterna de vill ansöka. I andra stycket regleras situationen att det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket. I regel har i vart fall någon sökande eller den som sökanden vill adoptera hemvist i . Det kan dock undan- tagsvis inträffa att en ansökan om adoption ska prövas i trots att varken sökanden eller den som sökanden vill adoptera har hemvist i (se 2 § i den föreslagna lagen om adoption i internationella situa- tioner). I den situationen prövas ansökan av . 13 § Rätten ska se till att ett ärende om adoption blir tillräckligt utrett. I paragrafen, som införs efter synpunkter från Lagrådet, regleras dom- stolens utredningsskyldighet i adoptionsärenden. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 10 § första stycket. Övervägandena finns i 11.2.1. Enligt paragrafen ska domstolen se till att ett ärende om adoption blir tillräckligt utrett. Paragrafen gäller i stället för 12 § lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen). Utredningsansvaret innebär att domsto- len ska se till att ärendet är klart för avgörande genom att utredningen är så fullständig som möjligt. Ansvaret syftar inte till att uppnå en viss utgång eller att hjälpa sökanden att nå framgång (jfr prop. 2012/13:45 s. 115) men däremot att öka möjligheterna att nå ett materiellt riktigt resultat. Utredningsskyldigheten varierar beroende på om det är fråga om adoption av ett barn eller om det är fråga om en vuxenadoption. Vad som krävs av domstolen beror även på omständigheterna i övrigt i det enskil- da ärendet. Ett ärende om adoption är indispositivt och domstolen har därför ytterst ansvaret för att utredningen i adoptionsärendet är tillräcklig. Det innebär inte en skyldighet att allmänt efterforska förhållanden som kan leda till ett bifall eller avslag till ansökan. I stor utsträckning ankommer det på framför allt sökanden att själv ta fram utredningen. Om domstolen saknar ett klarläggande i en fråga som är av avgörande betydelse för utgången, ankommer det på domstolen att genom materiell process- ledning försöka få till stånd ett sådant klarläggande. Domstolen ska genom frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter och ofull- ständigheter i underlaget (jfr 12 § ärendelagen). Det kan i vissa fall bli nödvändigt att hålla ett sammanträde i ärendet (se framför allt 13 § ärendelagen och rättsfallet NJA 2015 s. 546). Utredningsskyldigheten tar sikte på bl.a. förhållandena hos sökanden och den som sökanden vill adoptera och huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller utlovats (jfr bl.a. 10 §). Vid adoption av barn fullgörs utredningsskyldigheten till stor del genom adoptionsutredningen (15 §). I ärenden om adoption av en vuxen fullgörs utredningsskyldigheten i första hand genom att berörda personer ges möjlighet att yttra sig i ärendet. Mot bakgrund av att det finns en risk för missbruk av adoptionsinstitutet ska vidare i regel yttrande från Migra- tionsverket inhämtas i de fall som har internationell anknytning (17 §). Det finns även vid behov möjlighet att inhämta annan utredning, t.ex. från andra myndigheter (se prop. 1980/81:112 s. 15). 14 § Om ansökan avser adoption av ett barn, ska rätten uppdra åt socialnämnden att utse någon att genomföra en adoptionsutredning. Uppdraget ska lämnas till socialnämnden i den kommun där barnet har sin hemvist. Om barnet inte har sin hemvist i , ska uppdraget lämnas till socialnämnden i den kommun där någon av sökandena har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig socialnämnd enligt första stycket, ska upp- draget lämnas till socialnämnden i . Rätten ska bestämma inom vilken utredningen ska vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga . Rätten ska se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Rätten får ange riktlinjer för adoptionsutredningen. I paragrafen, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets för- slag, regleras när en adoptionsutredning ska genomföras och hur ett utredningsuppdrag lämnas. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 10 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 10.1 och 10.2. Enligt första stycket ska domstolen uppdra åt socialnämnden att utse någon – i regel en tjänsteman inom – att genomföra en adoptionsutredning, om adoptionen avser ett barn. Bestämmelsen innebär att det är socialnämnden som ska yttra sig till domstolen utan att det – i likhet med vad som gäller i mål om vårdnad, boende och um- gänge – är en utredare som får socialnämndens uppdrag att genomföra adoptionsutredningen (jfr 6 kap. 19 §). ska alltså inte längre pröva innehållet i utredningen eller lämna ett yttrande till domsto- len men har ett huvudmannaskap för utredningen och ansvarar för att en utredning kommer till stånd i enlighet med domstolens begäran (jfr prop. 1990/91:8 s. 66). Den person som socialnämnden utser bör ha ingående kunskaper om adoption. Liksom när det gäller vårdnadsutredningar får uppdraget att utse en utredare delegeras till en anställd i kommunen (se 10 kap. 5 § socialtjänstlagen [2001:453]). Se 15 § om vad en adop- tionsutredning ska avse. Uppdraget att utse någon att genomföra en adoptionsutredning ska som utgångspunkt ges till socialnämnden i den kommun där barnet har sin hemvist. Om sökanden har sin hemvist i en annan kommun, kan det i be- slutet anges att den som genomför utredningen ska inhämta upplysningar från och vid behov samråda med socialnämnden i den andra kommun som är berörd. Om barnet inte har sin hemvist i , ska uppdraget ges till den kommun där sökanden eller någon av sökandena har sin hem- vist. avses i detta sammanhang, liksom i andra för- fattningar, den nämnd som kommunfullmäktige har utsett (se 2 kap. 4 § socialtjänstlagen). Varje kommun är fri att utse den nämnd inom kommu- nen som ska utse en utredare (jfr prop. 2014/15:105 s. 70). Har varken barnet eller någon sökande hemvist i ska uppdraget enligt andra stycket ges till socialnämnden i (jfr 12 § andra stycket om tingsrätts behörighet i motsvarande situation). Enligt tredje stycket ska domstolen bestämma inom vilken utredningen ska vara slutförd. Vad som är en rimlig handläggningstid för en adoptionsutredning beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan t.ex. bero på om det rör sig om en nationell eller en internationell adoption, om en eller flera kommuner är berörda, om adoptionen för- medlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning eller inte och vilket underlag som är tillgängligt när uppdraget påbörjas. I vissa fall är det till- räckligt med en eller medan det i andra fall är lämpligt att ange , t.ex. . Om det behövs, får domstolen för- länga den tid som har bestämts. Det bör vara ovanligt att det redan när uppdraget lämnas finns anledning att ge utredaren mer än för att genomföra utredningen. I domstolens skyldighet att se till att utredningen bedrivs skyndsamt ligger att domstolen inte ska medge en förlängd utredningstid utan att först förhöra sig om och värdera skälen som utredaren anger för att utredningen inte kan slutföras inom den utsatta tiden. Domstolen får även ange riktlinjer för utredningen. Sådana riktlinjer kan t.ex. handla om att utredaren ska samråda med en annan kommun som någon av de inblandade personerna bor i eller att det finns någon särskild anledning att närmare utreda ett samtycke som har lämnats i utlandet. 15 § Den som genomför en adoptionsutredning ska utreda om förutsättningarna för adoption är uppfyllda. Utredaren ska alltid försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning. Utredaren ska redovisa det som har framkommit för rätten och lämna ett förslag till beslut. I paragrafen regleras hur en adoptionsutredning ska genomföras och redovisas. Första stycket motsvarar delvis hittillsvarande 10 § första och andra styckena. Andra stycket saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. I första stycket första meningen anges att utredaren ska undersöka om förutsättningarna för adoption är uppfyllda. Avsikten är att adoptions- utredningen så långt möjligt ska resultera i ett fullständigt underlag för domstolens bedömning i adoptionsärendet. Vilka utredningsåtgärder som ska vidtas i en adoptionsutredning beror på omständigheterna i ärendet och vilken utredning som redan finns. Vad utredningen ska fokuseras på beror även på vilken typ av adoption det är fråga om: om det rör sig om en nationell adoption, en styvbarnsadoption eller en internationell adop- tion. I den utsträckning andra intressen än barnets bästa gör sig gällande i ärendet, t.ex. att en förälder motsätter sig adoptionen eller att sökanden har barn som skulle påverkas av en adoption, ska även dessa intressen utredas och redovisas. Frågan om barnets och föräldrarnas inställning till adoptionen är av central betydelse i bedömningen av om en adoption är till barnets bästa. Utredaren ska därför enligt andra meningen alltid försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning till adoptionen. Att utredaren ska för- söka klarlägga föräldrarnas och barnets inställning innebär att skyldig- heten är begränsad till vad som är möjligt och rimligt att få fram inom ramen för en adoptionsutredning som ska bedrivas skyndsamt (se även nedan om att utredaren ska utgå från den utredning som redan finns i ärendet). Utredaren ska göra rimliga ansträngningar att få fram en in- ställning, om det inte står klart att det är omöjligt. Det kan i vissa fall vara svårt att komma i kontakt med en person av intresse i utredningen. Det faktum att ett barn eller en förälder finns i ett annat land innebär dock inte i sig att utredaren kan avstå från att försöka kontakta barnet eller föräldern när det behövs (jfr JO 2009/10 s. 321). Utrednings- åtgärderna måste alltid anpassas efter vad som är lämpligt. Om det t.ex. framkommer att en förälder inte vill medverka – något som kan bero på risken för social stigmatisering – bör detta respekteras (se även kommen- taren till 8 §). Det är viktigt att denna typ av överväganden dokumenteras i adoptionsutredningen. När utredaren försöker klarlägga barnets inställ- ning ska 3 § tillämpas (se vidare kommentaren till den paragrafen). Att ett barn inte vill framföra några åsikter ska respekteras. En annan sak är att utredaren måste inhämta information för att få fram ett fullständigt beslutsunderlag. Detta innebär inte att barnets inställning till varje pris måste utrönas. För att få fram underlag om barnets situation kan utreda- ren t.ex. behöva inhämta information från personer i barnets omgivning. I förekommande fall ska utredaren vidare inhämta samtycken och bedöma om samtycken som redan har lämnats kan godtas, bl.a. med hänsyn till kravet på att den som lämnar sitt samtycke har fått information. När samtycken inhämtas inom ramen för utredningen ska 7 § tredje stycket, 8 § tredje stycket och 9 § tillämpas. Mot bakgrund av att det ytterst är domstolen som ska ta ställning till om inblandade personer har getts tillräckliga möjligheter att delta och om lämnade samtycken ska godtas är det viktigt att den som genomför utredningen dokumenterar de åtgär- der som vidtas och vilken information som lämnas. Utöver barnets och föräldrarnas inställning till adoptionen ska utred- ningen normalt omfatta bl.a. förhållandena hos sökanden och barnet och frågan om huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller utlovats. Vid genomförandet av adoptionsutredningen gäller 1 § där det föreskrivs att barnets bästa ska ges störst vikt vid alla frågor som rör adoption av ett barn. Det innebär att alla åtgärder som vidtas inom ramen för utredningen måste utformas utifrån barnets bästa. ska ta sin utgångspunkt i den utredning som redan finns i ärendet. Vid en internationell adoption finns det ofta en om- fattande utredning, både från socialnämnden och från barnets ursprungs- stat. Om det vid medgivandeprövningen är känt vilket barn som sökan- den vill adoptera, ska prövningen omfatta en bedömning av om adop- tionen kan antas vara till barnets bästa (se förslag till 6 kap. 12 § social- tjänstlagen [2001:453]). Även vid en nationell adoption finns det normalt en befintlig utredning. Avsikten är inte att utredaren ska utreda sådant som redan har blivit utrett, oavsett om det har skett i eller i ett annat land. Avsikten är i stället att det när utredningen är färdig ska finnas ett komplett underlag för domstolens bedömning. Eftersom utredaren ska utgå ifrån den utredning som redan finns i ärendet innebär kravet på att utredaren ska försöka klarlägga barnets och föräldrarnas inställning inte att dessa personer alltid måste höras inom ramen för adoptionsutredningen. Om det redan finns underlag om barnets och föräldrarnas inställning, kan detta vara tillräckligt. I vissa fall kan adoptionsutredningen bli ganska begränsad. Så kan vara fallet om det finns en färsk medgivandeutredning angående sökandena och en utförlig utredning med nödvändiga samtycken från ursprungs- Om adoptionen omfattas av , bör den utredning som har gjorts i ursprungsstaten ofta kunna godtas. I andra fall behöver adoptionsutredningen bli mer omfattande. Så kan framför allt vara fallet vid en nationell adoption där det inte finns någon eller endast begränsad utredning . Även vid en internationell adoption kan det behöva genomföras ytterligare utredning. Detta gäller särskilt om adoptionen inte förmedlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning (enskild adoption). Svårigheter kan bl.a. uppstå om det visar sig att de samtycken som har inhämtats i barnets hemviststat inte stämmer överens med de krav som ställs i den svenska lagstiftningen. Det är inte alltid möjligt för utredaren att komplettera en bristfällig utredning. Framför allt finns det gränser för vilka utredningsåtgärder som en utredare i en svensk kommun kan genomföra beträffande omständig- heterna i en annan stat. När det gäller ett barns förhållanden i en annan stat kan kontakter ibland tas direkt med personer i den staten. I regel är utredaren dock hänvisad till att genom kontakter med sökanden, adop- tionsorganisationen (när en sådan är inblandad i ärendet) och utländska myndigheter samla in kompletterande underlag. Svensk utlandsmyndig- het kan vara behjälplig i kontakterna med organisationer och myndig- heter i ursprungsstaten. I vissa fall kommer utredaren att komma fram till att tillräckligt underlag för att besluta om adoption saknas. Innan en sådan slutsats dras måste utredaren ha vidtagit rimliga åtgärder för att komplettera utredningen. Enligt andra stycket, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, ska utredaren redovisa det som har framkommit för domstolen och lämna ett förslag till beslut. Utredningen ska inte endast vara en samling fakta om barnet och sökanden utan ska även innehålla bedömningar. Utreda- rens förslag ska vara motiverat med resonemang kring hur barnets bästa bedöms i det enskilda fallet. Även omständigheter som talar mot det föreslagna beslutet ska redovisas. Utredarens förslag till beslut innebär inte att domstolen kan låta bli att göra en egen analys av de omstän- digheter som kommit fram i utredningen. Det är domstolen som slutligt ska ta ställning till om ansökan ska bifallas (jfr prop. 2005/06:99 s. 60). 16 § En socialnämnd som har tillgång till uppgifter som kan vara av betydelse för en adoptionsutredning är, trots sekretess enligt 26 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), skyldig att lämna sådana uppgifter på begäran av den socialnämnd som har fått ett uppdrag enligt 14 §. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden har utsett att genomföra utredningen. I paragrafen finns bestämmelser om skyldighet för socialnämnden att utan hinder av sekretess lämna uppgifter som kan vara av betydelse för en adoptionsutredning. Paragrafen saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Paragrafen får betydelse när ett adoptionsärende har anknytning till en kommun eller flera kommuner utöver den kommun där adoptionsutred- ningen genomförs. Enligt paragrafen har en socialnämnd en skyldighet att lämna ut uppgifter som kan vara av betydelse för adoptionsutred- ningen. Bestämmelsen möjliggör för den som har fått socialnämndens uppdrag att verkställa utredningen att ta del av information som en annan socialnämnd har tillgång till även om s.k. socialtjänstsekretess enligt 26 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen gäller för upp- gifterna. Av 2 kap. 1 § andra stycket samma lag framgår att förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller för personer som har fått kännedom om uppgifterna genom att på grund av anställning eller upp- drag hos myndigheten delta i myndighetens verksamhet. Samma sekre- tesskydd gäller alltså för uppgifter hos den som genomför adoptions- utredningen som hos socialnämnden (jfr prop. 2005/06:99 s. 61 och 92). Detta gäller oavsett om informationen lämnas direkt till utredaren eller via den socialnämnd som har utsett utredaren. 17 § Om den som sökanden vill adoptera inte är svensk medborgare och inte heller har permanent uppehållstillstånd eller permanent uppehållsrätt i , ska rätten inhämta ett yttrande från , om det inte är obehövligt. I paragrafen finns en bestämmelse om skyldighet för domstolen att inhämta yttrande från . Paragrafen motsvarar delvis 2 § lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.1 där också Lagrådets synpunkter behandlas. Enligt paragrafen ska domstolen, om det inte är obehövligt, inhämta ett yttrande från om den som sökanden vill adoptera inte är svensk medborgare och saknar permanent uppehållstillstånd eller permanent uppehållsrätt i . Syftet är att ge domstolen ett bättre beslutsunderlag, bl.a. för bedömningen av om det egentliga syftet med adoptionen är att förbättra möjligheterna för en person att få uppehålls- tillstånd i (se prop. 2000/01:66 s. 33 f.). I förhållande till 2 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande adoption utvidgas skyldigheten till att gälla oavsett hur gammal den som sökanden vill adoptera är. införs en möjlighet att avstå från att inhämta yttrande om det är obehövligt. Det är framför allt i fall då adoptionen för- medlas av en auktoriserad adoptionssammanslutning och avser ett på för- hand okänt barn som det kan anses obehövligt att inhämta ett yttrande eftersom det i dessa fall sällan finns skäl att misstänka att syftet med adoptionen är att kringgå utlänningslagstiftningen. Ett yttrande ska däre- mot som regel inhämtas vid vuxenadoption och vid adoption av ett barn som sökanden har en relation till . Att paragrafen gäller i det fall den som sökanden vill adoptera saknar permanent uppehållstillstånd eller permanent uppehållsrätt i innebär att ett yttrande som utgångspunkt ska inhämtas om personen har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (se bl.a. 5 kap. 1 § utlänningslagen [2005:716]). 18 § Rätten ska ge den som är förälder till den som sökanden vill adoptera till- fälle att yttra sig inom . Första stycket gäller inte om 1.det är uppenbart obehövligt att föräldern får tillfälle att yttra sig, 2.föräldern är varaktigt förhindrad att yttra sig till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, 3.föräldern vistas på okänd ort, eller 4.det finns synnerliga skäl. Det som anges om en förälder i första och andra styckena gäller även en särskilt förordnad vårdnadshavare eller förmyndare eller annan som på grund av lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Paragrafen reglerar rätten för föräldrar, särskilt förordnade vårdnads- havare eller förmyndare och andra som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe att få del av uppgifter och komma till tals i adoptionsärendet.