prop · H503251 · 2018-04-19 00:00:00 — (7)En inre gasmarknad som fungerar smidigt är den bästa garantin för försörjningstryggheten för gas i unionen och för att minska enskilda medlemsstaters utsatthet för de skadliga effekterna av avbrott i gasförsörjningen. Om försörjningstryggheten för gas är hotad i en medlemsstat finns det en risk för att åtgärder som vidtas ensidigt av den medlemsstaten kan äventyra den inre gasmarknadens funktion och skada gasförsörjningen till kunder i andra medlemsstater. För att den inre gasmarknaden ska kunna fungera även vid bristande försörjning måste det sörjas för solidaritet och samordning vid försörjningskriser, både vad gäller förebyggande åtgärder och insatser vid faktiska avbrott i gasförsörjningen. (8)En verkligt sammanlänkad inre energimarknad med flera inmatningspunkter och omvända flöden kan bara åstadkommas genom att sammanlänka dess gasnät fullt ut, bygga upp marknadsplatser för flytande naturgas (LNG) i unionens sydliga och östliga regioner, slutföra den nord-sydliga och den södra gaskorridoren samt ytterligare utveckla den inhemska produktionen. Det behövs därför en snabbare utveckling av sammanlänkningar och projekt som syftar till att diversifiera försörjningskällorna i enlighet med vad som redan anges i slutlistan i strategin för energitrygghet. (9)har potentialen för effektivare och mindre kostsamma åtgärder genom regionalt samarbete inte utnyttjats fullt ut. Detta har inte endast att göra med bättre samordning av nationella mildrande åtgärder i kriser, utan även med nationella förebyggande åtgärder, såsom nationell lagring eller nationell politik som avser LNG, vilket kan vara strategiskt viktigt i vissa regioner i unionen. (1) och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG (EUT L 211, , s. 55). (2) och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG (EUT L 211, , s. 94). (3) och rådets förordning (EG) nr 713/2009 av om inrättande av en byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (EUT L 211, , s. 1). (4) och rådets förordning (EG) nr 714/2009 av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel och om upphävande av förordning (EG) nr 1228/2003 (EUT L 211, , s. 15). (5) och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten och om upphävande av förordning (EG) nr 1775/2005 (EUT L 211, , s. 36). (6) och rådets förordning (EU) nr 994/2010 av om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen och om upphävande av rådets direktiv /67/EG (EUT L 295, 12.11.2010, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 280/3 (10)I en anda av solidaritet bör regionalt samarbete, som omfattar såväl offentliga myndigheter som naturgasföretag, vara rättesnöret för denna förordning, för att mildra de identifierade riskerna och optimera fördelarna med samordnade åtgärder och genomföra de åtgärder som är mest kostnadseffektiva för kunderna i unionen. Regionalt samarbete bör successivt kompletteras med ett starkare unionsperspektiv, som gör det möjligt att utnyttja alla tillgängliga försörjningsmöjligheter och verktyg på hela den inre gasmarknaden. En bedömning på unionsnivå av försörjningskorridorerna i kriser bör ingå i det regionala samarbetet. (11)En riskbaserad strategi för att bedöma försörjningstryggheten och införa förebyggande och mildrande åtgärder gör det möjligt att samordna insatser, vilket ger betydande fördelar i form av effektiva åtgärder och optimering av resurser. Detta gäller särskilt åtgärder avsedda att garantera en fortsatt försörjning, under mycket krävande förhållanden, till skyddade kunder och åtgärder för att mildra konsekvenserna av en kris. Att bedöma korrelerade risker gemensamt i riskgrupper är både mer uttömmande och mer exakt, vilket säkerställer att medlemsstaterna är bättre förberedda inför eventuella kriser. Dessutom säkerställer en samordnad och på förhand överenskommen strategi för försörjningstryggheten ett enhetligt svar i kriser och minskar risken för de negativa spridningseffekter som rent nationella åtgärder skulle kunna ge i angränsande medlemsstater. (12)Vid tillämpning av den riskbaserade strategin bör riskgrupperna fastställas på grundval av de viktigaste gränsöver skridande riskerna för försörjningstryggheten för gas i unionen. Sådana risker kartlades i kommissionens meddelande av om det europeiska gassystemets förmåga att klara försörjningsavbrott på kort sikt och den bedömning som ingår i den senaste tioårsplanen för nätutveckling utarbetad av det europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystemen för gas (Entso-G). För att möjliggöra en mer precis och mer fokuserad bedömning inom ramen för denna förordning bör riskgrupperna sättas samman utifrån de viktigaste försörjningskällorna och försörjningsvägarna för gas. (13)För att bidra till de gemensamma och nationella riskbedömningarna bör Entso-G, i samråd med gruppen för samordning av gasförsörjningen och Europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystemen för el (nedan kallat Entso-E), genomföra unionsomfattande simuleringar av scenarier med avbrott i gasförsörjning och infrastruktur. Denna simulering bör upprepas åtminstone . Som ett sätt att stärka det regionala samarbetet genom att tillhandahålla information om gasflödena samt teknisk och operativ expertis bör det regionala samordningssystemet för gas, som inrättats av Entso-G och som består av fasta expertgrupper, medverka vid genomförandet av simuleringarna. Entso-G bör säkerställa en lämplig nivå av öppenhet och tillgång till de modellantaganden som använts vid dessa scenarier. (14)Kommissionen bör ges befogenhet att genom delegerade akter uppdatera riskgruppernas sammansättning mot bakgrund av utvecklingen av de viktigaste gränsöverskridande riskerna för gasförsörjningen i unionen och dess konsekvenser för medlemsstaterna, med beaktande av resultatet av den unionsomfattande simuleringen och diskussionerna i gruppen för samordning av gasförsörjningen. (15)Medlemsstaterna bör komma överens om en samarbetsmekanism inom varje riskgrupp för att möjliggöra det regionala samarbetet. Denna mekanism bör utvecklas i tillräckligt god tid för att en gemensam riskbedömning ska kunna göras och för att kunna diskutera och enas om lämpliga och verkningsfulla gränsöverskridande åtgärder, som måste godkännas av varje berörd medlemsstat och som kommer att inkluderas i de regionala kapitlen i de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna efter samråd med kommissionen. Det står medlemsstaterna fritt att komma överens om den samarbetsmekanism som är bäst lämpad för en viss riskgrupp. Kommissionen bör kunna ha en stödjande roll i den övergripande processen och dela med sig av bästa praxis för att utforma regionalt samarbete, såsom roterande samordningsansvar inom riskgrupperna för utarbetande av de olika handlingarna eller för inrättande av särskilda organ. I avsaknad av en överenskommelse om samarbetsmeka nismerna bör kommissionen föreslå en lämplig samarbetsmekanism för en viss riskgrupp. (16)När behöriga myndigheter gör den gemensamma riskbedömningen bör de bedöma alla relevanta riskfaktorer som skulle kunna leda till att den viktigaste gränsöverskridande risken, som riskgruppen skapades för, inträffar, inbegripet avbrott i gasförsörjningen från den största enskilda leverantören. Dessa riskfaktorer bör hanteras med lämpliga gränsöverskridande åtgärder som de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna har kommit överens om. De gränsöverskridande åtgärderna bör inkluderas i de regionala kapitlen i de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna. Dessutom bör de behöriga myndigheterna genomföra en övergripande nationell riskbedömning för att bedöma fysiska, tekniska, kommersiella, ekonomiska, sociala, politiska och L 280/4 Europeiska unionens officiella tidning marknadsrelaterade risker samt eventuella andra relevanta risker. Alla risker bör omfattas av effektiva, proportionella och icke-diskriminerande åtgärder som bör utarbetas inom ramen för de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna. Resultaten av de gemensamma och nationella riskbedömningarna bör också bidra till de riskbedömningar av alla faror som föreskrivs i artikel 6 i och rådets beslut nr 1313/2013/EU (1) och bör beaktas fullt ut vid de nationella riskbedömningarna. (17)För att säkerställa högsta beredskap för att undvika ett avbrott i gasförsörjningen och mildra dess effekter om ett sådant ändå skulle inträffa, bör de behöriga myndigheterna i en given riskgrupp efter samråd med berörda aktörer upprätta förebyggande åtgärdsplaner och krisplaner som innehåller regionala kapitel. De bör vara utformade så att nationella risker hanteras på ett sådant sätt att de möjligheter som regionalt samarbete erbjuder utnyttjas fullt ut. Planerna bör vara av teknisk och operativ karaktär och ha till funktion att förhindra att en kris uppstår eller eskalerar eller mildra dess effekter. Planerna bör beakta elsystemens säkerhet och bör vara förenliga med energiunionens verktyg för strategisk planering och rapportering. (18)När de behöriga myndigheterna upprättar och genomför de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna bör de alltid ta hänsyn till en säker drift av gassystemet på regional och nationell nivå. I dessa planer bör de behandla och ange de tekniska begränsningar som påverkar nätdriften, inklusive de tekniska och säkerhetsmässiga orsakerna till möjliga flödesminskningar i händelse av en kris. (19)Kommissionen bör bedöma de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna med vederbörligt beaktande av de synpunkter som framförts inom gruppen för samordning av gasförsörjningen och rekommendera att de ses över, framför allt om planerna inte behandlar de risker som fastställts vid riskbedömningen på ett verkningsfullt sätt, om de snedvrider konkurrensen eller hindrar den inre energimarknadens funktionssätt, om de äventyrar försörjningstryggheten för gas i andra medlemsstater eller om de inte följer bestämmelserna i denna förordning eller i annan unionsrätt. Den behöriga myndigheten i medlemsstaten bör beakta kommissionens rekommen dationer. Om kommissionen efter det att den behöriga myndigheten har avgett sin slutliga ståndpunkt kommer fram till att åtgärden i fråga skulle äventyra försörjningstryggheten för gas i en annan medlemsstat eller i unionen bör kommissionen fortsätta dialogen med den berörda medlemsstaten så att den kan samtycka till att ändra eller upphäva åtgärden. (20)De förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna bör uppdateras regelbundet och offentliggöras. För att säkerställa att krisplanerna alltid är uppdaterade och effektiva bör medlemsstaterna genomföra åtminstone ett test mellan uppdateringarna av planerna genom att simulera scenarier med hög och medelhög inverkan och reaktioner i realtid. De behöriga myndigheterna bör lägga fram testresultaten för gruppen för samordning av gasförsörjningen. (21)Det krävs obligatoriska övergripande mallar som inkluderar alla de risker som omfattas av riskbedömningen och alla delar av de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna för att underlätta riskbedömningen och utarbetandet av planerna och kommissionens bedömning av dem. (22)För att underlätta kommunikationen mellan medlemsstaterna och kommissionen bör de riskbedömningar, förebyggande åtgärdsplaner, krisplaner och övriga handlingar och informationsutbyten som föreskrivs i denna förordning anmälas via ett säkert och standardiserat elektroniskt anmälningssystem. (23)Vissa kunder, inbegripet hushåll och kunder som tillhandahåller grundläggande samhällstjänster, är särskilt sårbara och kan behöva skydd mot de negativa effekter som ett avbrott i gasförsörjningen innebär. En definition av sådana skyddade kunder bör inte stå i konflikt med unionens solidaritetsmekanismer. (24)Det är lämpligt att begränsa definitionen av kunder som skyddas inom ramen för solidaritetsmekanismen. Detta krävs i enlighet med medlemsstaternas skyldighet att visa solidaritet under extrema förhållanden och för grundläggande behov. Definitionen av solidaritetsskyddade kunder bör därför begränsas till hushåll som fortfarande på särskilda villkor vissa grundläggande samhällstjänster och fjärrvärmeanläggningar kan inkluderas. Följaktligen kan medlemsstaterna i enlighet med den ramen behandla hälso- och sjukvårdstjänster, grundläggande sociala omsorgstjänster samt räddnings- och säkerhetstjänster som solidaritetsskyddade kunder, inbegripet när dessa tjänster utförs av en offentlig förvaltning. (1) och rådets beslut nr 1313/2013/EU av om en civilskyddsmekanism för unionen (EUT L 347, 20.12.2013, s. 924). Europeiska unionens officiella tidning L 280/5 (25)Ansvaret för försörjningstryggheten för gas bör delas mellan naturgasföretagen och medlemsstaterna, genom sina behöriga myndigheter, och kommissionen, inom deras respektive behörighetsområden. Ett sådant delat ansvar kräver ett mycket nära samarbete mellan dessa parter. Kunder som använder gas för elproduktion eller industriella ändamål kan dock också ha en viktig funktion att fylla för försörjningstryggheten för gas eftersom de kan reagera på en kris genom att vidta åtgärder på efterfrågesidan, till exempel avbrytbara kontrakt och övergång till andra bränslen, vilket direkt inverkar på jämvikten mellan efterfrågan och utbud. Försörjningstryggheten för gas för vissa kunder som använder gas för elproduktion kan också betraktas som grundläggande i vissa fall. I en kris bör det vara möjligt för medlemsstaterna att prioritera gasförsörjningen till sådana kunder även framför gasförsörjningen till skyddade kunder enligt vissa villkor. Under exceptionella omständigheter kan gasförsörjningen till vissa av de kunder som i en kris prioriteras framför skyddade kunder även fortsätta i en medlemsstat som visar solidaritet så att allvarliga problem för el- eller gassystemets funktionssätt i den medlemsstaten undviks. En sådan särskild åtgärd bör inte påverka tillämpningen av och rådets direktiv /89/EG (1). (26)De behöriga myndigheterna bör bedriva ett nära samarbete med andra relevanta nationella myndigheter, särskilt nationella tillsynsmyndigheter, när de utför de uppgifter som anges i denna förordning. (27)Infrastrukturnormerna bör tvinga medlemsstaterna att upprätthålla en miniminivå på infrastrukturen som säkerställer en grad av redundans i systemet i händelse av ett avbrott i den största enskilda gasinfrastrukturen. Eftersom en analys som utförts enligt N – 1-formeln är en rent kapacitetsbaserad metod bör resultaten av N – 1-formeln kompletteras med en detaljerad analys som också beaktar gasflöden. (28)Förordning (EU) nr 994/2010 ålägger systemansvariga för överföringssystem att möjliggöra ständig fysisk kapacitet för flöden i båda riktningarna över alla gränsöverskridande sammanlänkningar, såvida inte ett undantag har beviljats från den skyldigheten. Syftet är att säkerställa att de eventuella fördelarna med ständig kapacitet för flöden i båda riktningarna alltid beaktas när en ny sammanlänkning planeras. Kapacitet för flöden i båda riktningarna kan dock användas för gasförsörjning både till den angränsande medlemsstaten och till andra medlemsstater längs gasförsörjningskorridoren. Fördelarna för försörjningstryggheten för gas med att möjliggöra ständig fysisk kapacitet för flöden i båda riktningarna måste ses ur ett bredare perspektiv, i en anda av solidaritet och ökat samarbete. En övergripande kostnads-nyttoanalys som tar hänsyn till hela försörjningskorridoren bör göras när genomförandet av kapacitet för flöden i båda riktningarna övervägs. De berörda behöriga myndigheterna bör vara skyldiga att ompröva de undantag som beviljas enligt förordning (EU) nr 994/2010 på grundval av resultaten av de gemensamma riskbedömningarna. Det övergripande målet bör vara att ha en ökande kapacitet för flöden i båda riktningarna och begränsa den enkelriktade kapaciteten för framtida gränsöver skridande projekt till ett minimum. (29)Kapacitet vid en sammanlänkningspunkt till en medlemsstat kan konkurrera med kapacitet vid uttagspunkter från gasnätet till en gaslagringsanläggning. Till följd av detta skulle en situation kunna uppstå där fast bokning av uttagskapacitet till lagring reducerar den tekniskt tillgängliga kapacitet som tilldelas vid sammanlänkningspunkten. För att säkerställa en högre grad av energitrygghet i kriser bör denna förordning innehålla en tydlig prioritetsregel. Bokad kapacitet vid sammanlänkningspunkter bör ges prioritet framför konkurrerande kapacitet vid en uttagspunkt till en lagringsanläggning för att därigenom möjliggöra för den systemansvarige för överföringssystemet att tilldela maximal teknisk kapacitet vid sammanlänkningspunkten i syfte att möjliggöra större gasflöden till den angränsande medlemsstat som har tillkännagett en kris. Detta kan få till följd att gasinmatning till lagring inte kan ske eller endast kan ske med reducerade volymer trots att den varit föremål för en fast bokning i förväg. För att kompensera för den ekonomiska förlust som detta leder till bör det i denna förordning föreskrivas en skälig ersättning som tillämpas direkt och snabbt mellan de berörda systemanvändarna. De berörda systemansvariga för överföringssystemen bör samarbeta i enlighet med de relevanta rättsakterna för att tillämpa den prioritetsregeln. (30)Rådets direktiv /114/EG (2) föreskriver ett förfarande med syfte att förbättra säkerheten hos utsedd europeisk kritisk infrastruktur, inklusive viss gasinfrastruktur, i unionen. Direktiv /114/EG bidrar tillsammans med denna förordning till en heltäckande strategi för energitryggheten i unionen. (1) och rådets direktiv /89/EG av om åtgärder för att trygga elförsörjning och infrastrukturin vesteringar (EUT L 33, , s. 22). (2) Rådets direktiv /114/EG av om identifiering av, och klassificering som, europeisk kritisk infrastruktur och bedömning av behovet att stärka skyddet av denna (EUT L 345, 23.12.2008, s. 75). L 280/6 Europeiska unionens officiella tidning (31)I denna förordning fastställs normer för försörjningstrygghet som är tillräckligt harmoniserade och åtminstone täcker den situation som uppstod då gasförsörjningen från avbröts. I dessa normer beaktas skillnaden mellan medlemsstaterna, skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster samt åtgärder till skydd för kunderna som avses i artikel 3 i direktiv /73/EG. Normer för försörjningstrygghet bör vara stabila, för att ge den rättssäkerhet som krävs, bör vara klart definierade och bör inte medföra orimliga och oproportionella bördor för naturgasföretag. De bör också garantera unionens naturgasföretag lika tillgång till nationella kunder. Medlemsstaterna bör fastställa åtgärder som på ett effektivt och proportionellt sätt säkerställer att naturgasföretag uppfyller sådana normer, inbegripet möjligheten att ålägga leverantörer böter om de anser att detta är lämpligt. (32)Rollerna och ansvarsområden för alla naturgasföretag och behöriga myndigheter bör fastställas exakt för att upprätthålla en väl fungerande inre gasmarknad, särskilt vid försörjningsavbrott och kriser. Dessa roller och ansvarsområden bör fastställas på ett sätt som säkerställer att en strategi med tre nivåer respekteras, vilket betyder att i första hand de berörda naturgasföretagen och branschen, i andra hand medlemsstaterna på nationell eller regional nivå och i tredje hand unionen engageras. Genom denna förordning bör naturgasföretag och kunder kunna förlita sig på marknadsbaserade mekanismer som möjligt vid avbrott. Den bör dock också innehålla bestämmelser om mekanismer som kan tillgripas när marknaderna på egen hand inte längre på ett lämpligt sätt kan hantera ett avbrott i gasförsörjningen. (33)I händelse av ett avbrott i gasförsörjningen bör marknadsaktörerna ges tillräckliga möjligheter att bemöta situationen med marknadsbaserade åtgärder. När marknadsbaserade åtgärder har uttömts och de är otillräckliga, bör medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter vidta åtgärder för att undanröja eller mildra konsekvenserna av ett avbrott i gasförsörjningen. (34)Om medlemsstaterna planerar att införa icke-marknadsbaserade åtgärder bör införandet av sådana åtgärder åtföljas av en beskrivning av deras ekonomiska effekter. Detta säkerställer att kunderna får den information de behöver om kostnaderna för sådana åtgärder och att åtgärderna är transparenta, särskilt när det gäller deras inverkan på gaspriset. (35)Kommissionen bör ha befogenhet att säkerställa att nya förebyggande icke-marknadsbaserade åtgärder inte äventyrar försörjningstryggheten för gas för andra medlemsstater eller i unionen. Med tanke på att sådana åtgärder kan vara särskilt skadliga för försörjningstryggheten för gas är det lämpligt att de träder i kraft först när kommissionen har godkänt dem eller när de har ändrats i enlighet med ett kommissionsbeslut. (36)Åtgärder på efterfrågesidan, t.ex. en övergång till andra bränslen eller minskad gasförsörjning till stora industriella kunder på ett ekonomiskt effektivt sätt, kan ha en viktig roll för att säkerställa försörjningstryggheten för gas om de kan vidtas snabbt och avsevärt minska efterfrågan vid ett avbrott i gasförsörjningen. Mer bör göras för att främja effektiv energianvändning, särskilt när det behövs åtgärder på efterfrågesidan. Miljökonsekvenserna av eventuella föreslagna åtgärder på efterfrågerespektive utbudssidan bör beaktas och företräde bör i möjligaste mån ges de åtgärder som har minst miljöpåverkan. bör försörjningstryggheten för gas och konkurrensk raftsaspekter beaktas. (37)Det är nödvändigt att säkerställa förutsebarhet vad gäller de åtgärder som ska vidtas i en kris, så att alla marknadsaktörer ges tillräckliga möjligheter att reagera och förbereda sig på sådana omständigheter. De behöriga myndigheterna bör därför som regel agera i enlighet med sin krisplan. I vederbörligen motiverade undantagsfall bör de tillåtas att vidta åtgärder som avviker från dessa planer. Det är också viktigt att sättet att tillkännage kriser görs mer öppet och förutsägbart. Information om systembalanspositionen (överföringsnätets allmänna status), vars ram anges i kommissionens förordning (EU) nr 312/2014 (1), kan spela en viktig roll i det avseendet. Den informationen bör vara tillgänglig för de behöriga myndigheterna och, när de inte är de behöriga myndigheterna, de nationella tillsynsmyndigheterna, baserat på realtid. (38)Såsom framgick i samband med det stresstest som genomfördes behövs det solidaritet för att säkerställa försörjningstryggheten för gas i unionen. Genom solidaritet sprids effekterna jämnare och de samlade effekterna av ett allvarligt avbrott blir mindre. Solidaritetsmekanismen är utformad för hanteringen av extrema (1) Kommissionens förordning (EU) nr 312/2014 av om fastställandet av nätföreskrifter för balansering av överföringsnät för gas (EUT L 91, 27.3.2014, s. 15). Europeiska unionens officiella tidning L 280/7 situationer där försörjningen till solidaritetsskyddade kunder, som är ett viktigt behov och en nödvändig prioritet, äventyras i en medlemsstat. Solidaritet säkerställer samarbete med mer utsatta medlemsstater. Solidaritet är en sista utväg som tillgrips endast i en kris och endast på restriktiva villkor. Om en kris tillkännages i en medlemsstat bör åtgärder därför tillämpas gradvis och proportionellt för att säkerställa försörjningstryggheten för gas. Den medlemsstat som tillkännagett krisen bör i synnerhet först genomföra alla krisåtgärder i sin krisplan för att säkerställa gasförsörjningen till sina solidaritetsskyddade kunder. bör alla medlemsstater som har infört en utökad försörjningsnorm tillfälligt sänka den till den normala försörjningsnormen för att göra gasmarknaden mer likvid, om den medlemsstat som tillkännagett krisen anger att det krävs gränsöverskridande åtgärder.