prop · H503250 · 2018-04-26 00:00:00 — Det gäller t.ex. vissa bestämmelser om nöjdförklaring och beräkning av strafftid. Vissa bestämmelser förs över till andra lagar. Det gäller t.ex. bestämmelser om förpassning, avbrott och tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Lagen innehåller 27 paragrafer. –inledande bestämmelse (1§), –inledande av verkställighet (2–10 §§), –nöjdförklaring (11–13 §§), –uppskov (14–16 §§), –beräkning av strafftid (17–22 §§), –övriga bestämmelser (23–24 §§), och –överklagande (25–27 §§). 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om när fängelsestraff får verkställas och hur strafftid ska beräknas. Paragrafen anger lagens innehåll och tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 6. Av paragrafen framgår att lagen innehåller bestämmelser om när fängelsestraff får verkställas och hur strafftid ska beräknas. Med fängelsestraff avses fängelse som enligt lag dömts ut eller bestämts som påföljd för brott. Det saknar betydelse om fängelsestraffet bestämts i en dom eller i ett beslut. Det innebär att t.ex. fängelse som förvandlingsstraff 2017/18:250 för böter omfattas av tillämpningsområdet, liksom fängelsestraff som i beslut bestämts i samband med undanröjande av villkorlig dom eller skyddstillsyn (jfr 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § ) eller med tillämpning av 34 kap. 6 § . Vidare omfattas sådant fängelsestraff som efter förverkande av villkorligt medgiven frihet, genom dom eller beslut, ska avtjänas av den dömde. Lagen är också tillämplig på frihetsberövande påföljder som har dömts ut eller bestämts i något annat land och som ska verkställas som fängelsestraff i efter överförande hit enligt t.ex. lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m., lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom och lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Enligt lagen (2015:650) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen kan verkställigheten av en svensk frivårdspåföljd eller övervakning efter villkorlig frigivning överföras till ett annat EU-land. Det landet har befogenhet att meddela s.k. följdbeslut. Ett följdbeslut kan innebära bl.a. att villkorligt medgiven frihet förverkas eller att fängelse döms ut i stället för en frivårdspåföljd. Även om det av någon anledning blir aktuellt att återföra verkställigheten av påföljden till (se 2 kap. 8 § lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen), måste följdbeslut som har meddelats i den andra medlemsstaten iakttas. Lagen är tillämplig även på sådana beslut, eftersom de ska gälla i (se prop. 2014/15:138 s. 118 f och 2 kap. 4 § samma lag). Lagen ska vidare tillämpas vid samarbete med internationella domstolar och tribunaler, bl.a. Specialdomstolen för och . Samarbetet innebär att svenska myndigheter kan verkställa straff, bl.a. fängelsestraff, utdömda av domstolarna. Sådan verkställighet förutsätter ett beslut om att straffet får verkställas i . Enligt såväl lagen (2002:329) om samarbete med (23 §) som lagen (2006:615) om samarbete med Specialdomstolen för (6§) är det regeringen som fattar sådana beslut. I samband med att ett sådant beslut fattas finns det normalt utrymme att ställa upp villkor för straffverkställigheten, oftast i samråd med domstolen eller tribunalen. Sådana villkor kan innebära avvikelser från vad som normalt gäller enligt denna lag (se prop. 2001/02:88 samarbete med , prop. 2005/06:93 Samarbete med Specialdomstolen för och prop. 1993/94:142 Lagstiftning med anledning av den av inrättade tribunalen för brott i f.d. ). I lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård finns särskilda bestämmelser om när verkställighet får inledas efter en dom på sluten ungdomsvård. Genom hänvisningar i den lagen är vissa av strafftidslagens bestämmelser om strafftidsberäkning tillämpliga även vid verkställighet av sluten ungdomsvård. 2 § Ett fängelsestraff får verkställas när 1.en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde, eller 2.ett beslut om verkställighet i av ett motsvarande utländskt straff fått laga kraft. Om ett beslut enligt första stycket 2 innebär att en ny påföljd ska bestämmas genom svensk dom får verkställighet ske först när den domen fått laga kraft. Paragrafen anger grundprinciperna för när ett fängelsestraff får verkställas. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.1. Av första stycket punkt 1 följer att ett fängelsestraff får verkställas när en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft i förhållande till den dömde. Att en dom eller ett beslut fått laga kraft innebär att domen eller beslutet kan angripas med ordinära rättsmedel, dvs. Laga kraft mot den dömde kan inträda antingen genom att den dömde lämnar nöjdförklaring (jfr 13 §) och därigenom avstår från att överklaga eller fullfölja ett överklagande av domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff eller genom att överklagandetiden löper ut utan att den dömde har överklagat. Beträffande det senare gäller att en tingsrätts dom i brottmål eller beslut får laga kraft från den dag då domen eller beslutet meddelades (jfr 51 kap. 1 § och 52 kap. 1 § ). Om åklagaren eller målsäganden överklagat en tingsrätts dom i brottmål gäller dock att den dömde har på sig att anslutningsöverklaga. I ett sådant fall får domen i förhållande till den dömde laga kraft först sedan även tiden för att anslutningsöverklaga löpt ut (jfr 51 kap. 2 § ). i brottmål eller beslut meddelade av hovrätten får laga kraft från den dag då domen eller beslutet meddelades (55 kap. 1 § och 56 kap. 1 § ). Lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid gäller vid beräkning av överklagandetiden (se 28 § lagen [1946:804] om införandet av nya ). eller beslut meddelade av får laga kraft som de meddelas. En dom eller ett beslut behöver inte ha fått laga kraft mot alla parter eller i alla delar för att få verkställas. Det följer av att kravet på laga kraft endast gäller i förhållande till den dömde och i den del som avser fängelsestraff. Ett fängelsestraff får därför verkställas även om åklagaren eller målsäganden har överklagat domen eller beslutet. Detsamma gäller om den dömde har överklagat domen eller beslutet endast avseende annat än sådant som avser fängelsestraff, t.ex. utvisning, förverkande av egendom eller skadestånd. Har den dömde överklagat domen beträffande skuldfrågan (frågan om den tilltalade ska dömas för gärningen och hur den ska bedömas) innebär det dock som regel att även påföljdsfrågan omfattas av prövningen. Med fängelsestraff ska, i likhet med vad som anges under kommentaren till 1 §, förstås förutom fängelse som enligt lag dömts ut eller bestämts som påföljd för brott även sådant fängelsestraff som den dömde på grund av förordnande om förverkande av villkorligt medgiven frihet ska avtjäna. För att verkställighet ska få inledas krävs därför att domen eller beslutet fått laga kraft mot den dömde i båda dessa avseenden. Detsamma gäller i det fallet högre rätt med tillämpning av 30 kap. 3 § 2017/18:250 tredje stycket beslutat t.ex. två eller flera separata fängelsestraff i en gemensam dom. Även i ett sådant fall krävs för att verkställighet ska få ske att domen fått laga kraft mot den dömde i förhållande till alla fängelsestraff som omfattas av domen, om inte annat följer av särskilda bestämmelser. Det innebär att om den dömde t.ex. inte accepterar ett av fängelsestraffen utan överklagar domen i den delen, domen som regel inte får verkställas i någon del som avser fängelsestraff. Om högre rätt i denna situation i stället väljer att ge separata domar kan ett fängelsestraff i en dom verkställas även om någon av de andra domarna överklagas. Punkt 2 avser utländska domar eller beslut som ska verkställas här som fängelsestraff efter överförande hit enligt t.ex. lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m., lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, lagen (2002:329) om samarbete med och lagen (2006:615) om samarbete med Specialdomstolen för . I ett sådant fall gäller att ett fängelsestraff får verkställas när beslutet om verkställighet i av det motsvarande utländska straffet fått laga kraft. Med laga kraft ska förstås detsamma som beträffande punkt 1, dvs. att domen eller beslutet kan överklagas. Laga kraft enligt punkt 2 kan dock endast inträda genom att överklagandetiden löpt ut utan att någon av parterna har överklagat eller för att domen eller beslutet inte går att överklaga. Av andra stycket följer att om ett beslut om verkställighet enligt första stycket 2 innebär att en ny påföljd ska bestämmas genom svensk dom, får verkställighet ske först när den domen fått laga kraft. Med laga kraft ska förstås detsamma som beträffande första stycket punkt 2. Även enligt andra stycket kan laga kraft dock endast inträda genom att överklagandetiden löpt ut utan att någon av parterna har överklagat eller för att domen inte går att överklaga. Vad som närmare gäller i fråga om överklagande av ett beslut om verkställighet eller en dom om ny påföljd följer av den lag i enligt vilken beslutet eller domen fattas. Det innebär att t.ex. ett beslut som fattas av regeringen enligt lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom gäller eftersom det inte går att överklaga. I vilka fall ett fängelsestraff får verkställas utan att en dom eller ett beslut fått laga kraft behandlas i 3 §. 3 § Ett fängelsestraff får, om det följer av särskilda bestämmelser, verkställas utan att en dom eller ett beslut som avses i 2 § fått laga kraft. Paragrafen, som har utformats efter synpunkter från Lagrådet, innehåller bestämmelser om att ett fängelsestraff i vissa fall får verkställas trots att det inte fått laga kraft mot någon av parterna. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.1. I vissa fall har lagstiftaren av olika skäl ansett det motiverat att ett fängelsestraff får verkställas trots att det inte fått laga kraft (omedelbar verkställighet). Bestämmelser med den innebörden finns i t.ex. 28 kap. 3 § tredje stycket (domstols förordnande om att ett fängelsestraff som dömts ut enligt 28 kap. 3 § första stycket ska gå i verkställighet ), 37 kap. 10 § (övervakningsnämndens beslut om förverkande av villkorligt medgiven frihet enligt 26 kap. 19 § ), 38 kap. 9 § (domstols beslut om ändrad påföljd enligt 34 kap. 6 § andra stycket eller 8 § ) och 26 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m. (Kriminalvårdens beslut enligt 6 § samma lag om att bifalla en framställning om överförande av en nordisk dom för verkställighet här i landet). I detta lagstiftningsärende föreslås också en sådan bestämmelse i 26 kap. 5 § (hovrättens dom eller beslut om skärpt fängelsestraff när fängelsestraff börjat verkställas). Angående frågan om nöjdförklaring avseende en dom eller ett beslut som får verkställas hänvisas till kommentaren till 11 §. 4 § Kriminalvården ska kontrollera om ett fängelsestraff är verkställbart. Av paragrafen följer att Kriminalvården ska kontrollera om ett fängelsestraff är verkställbart, dvs. genomföra en s.k. verkställbarhetskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.1. Paragrafen innebär att Kriminalvården har en skyldighet att kontrollera att förutsättningarna för verkställighet är uppfyllda innan myndigheten vidtar åtgärder för att verkställigheten av ett utdömt fängelsestraff ska påbörjas. Det innebär att myndigheten ska kontrollera om domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde eller på annan grund får verkställas. Vidare ska det kontrolleras om det finns hinder mot verkställighet eller om påföljdspreskription har inträtt samt att det återstår tid för den dömde att avtjäna. När det gäller grundprinciperna för när ett fängelsestraff får verkställas hänvisas till kommentaren till 2 §. När det gäller i vilka fall ett fängelsestraff får verkställas utan att en dom eller ett beslut fått laga kraft (omedelbar verkställighet) hänvisas till kommentaren till 3 §. Hinder mot verkställighet innebär att ett fängelsestraff inte är verkställbart trots att det fått laga kraft eller annars får verkställas . Den dömde får i ett sådant fall inte tas in i avtjäna det utdömda fängelsestraffet innan hindret undanröjts. Särskilda bestämmelser om hinder mot verkställighet finns i t.ex. 16 § (hinder mot verkställighet innan en första ansökan om uppskov prövats av Kriminalvården), 11 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (hinder mot verkställighet innan en första ansökan om verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll prövats av Kriminalvården), 29 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (hinder mot verkställighet i vissa fall sedan framställning gjorts om att straffet ska verkställas i en annan stat) och 2 kap. 10 § lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (hinder mot verkställighet i vissa fall sedan 2017/18:250 beslut fattats om att sända över en dom till en annan medlemsstat för att där erkännas och verkställas). Vidare kan det finnas hinder mot verkställighet med anledning av villkor som ställts upp i samband med utlämning eller överlämnande (2 kap. 8 § ), eller villkor som ställts upp vid överförande av straffverkställighet till (se t.ex. 28 § lagen [1963:193] om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m.), eller med anledning av specialitetsprincipen (se t.ex. 3 kap. 24 § lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen). Hinder mot verkställighet kan också förekomma med anledning av att rätten med stöd av särskilda bestämmelser beslutat om inhibition, dvs. att en dom eller ett beslut tills vidare inte får verkställas. Sådana bestämmelser finns i t.ex. 38 kap. 2 a § första stycket samt i 55 kap. 8 §, 58 kap. 6 § och 59 kap. 3 § . Bestämmelser om påföljdspreskription vid dom på fängelse finns i 35 kap. 8 och 9 §§ . De innebär att ett fängelsestraff bortfaller om det inte börjar verkställas sedan domen fått laga kraft. En verkställbarhetskontroll kan beroende på omständigheterna i ett enskilt fall behöva utföras . Rätten att påbörja verkställighet 5 § En dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff om han eller hon begär det och straffet är verkställbart. I paragrafen regleras under vilka förutsättningar en dömd har rätt att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.1. En dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff om han eller hon begär det och straffet är verkställbart. Bestämmelsen är tillämplig på såväl dömda som är frihetsberövade som dömda som inte är frihetsberövade. Om den dömde inte är frihetsberövad kan han eller hon inställa sig i en kriminalvårdsanstalt eller ett häkte och begära att få påbörja verkställigheten. Men också en dömd som t.ex. hålls i förvar enligt utlänningslagen (2005:716) och som har ett verkställbart straff som han eller hon vill börja verkställa, kan begära att få påbörja verkställigheten av fängelsestraffet. Är det fråga om ett frihetsberövande i sådan form som avses i 8 §, dvs. är den dömde häktad, omhändertagen (26 kap. 22 § första stycket eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket ) eller intagen i i annat mål, ska i stället som regel 8 § tillämpas. Se dock nedan under kommentaren till den bestämmelsen angående det fallet att en dömd som förklaras häktad redan har ett verkställbart fängelsestraff för vilket uppskov beviljats. En begäran från den dömde att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff förutsätter som regel att den dömde inställer sig personligen vid ett häkte eller en kriminalvårdsanstalt. Det innebär att en dömd som är frihetsberövad och som inte redan förvaras i häkte eller kriminalvårdsanstalt kan behöva hjälp från ansvariga myndigheter med att inställa sig. Det är normalt den myndighet där den dömde förvaras som själv ska utföra transporten. Under vissa förutsättningar får myndigheten begära handräckning för att utföra transporten. I särskilda undantagsfall ska det dock vara möjligt att tillmötesgå en begäran om att få påbörja verkställighet även utan att den dömde inställer sig personligen. Ett exempel på en sådan situation är om en person som dömts till rättspsykiatrisk vård vården pågår döms på nytt för brott till fängelse som han eller hon vill börja avtjäna (jfr JO-beslut dnr 6940– 2012). En förutsättning är att det bedöms lämpligt och praktiskt möjligt, dvs. att den dömde kan verkställa straffet där han eller hon befinner sig. Den dömde ska då kunna påbörja verkställigheten utan personlig inställelse. Det finns inget krav på att begäran för att vara giltig ska ske i någon särskild form. I princip ska det vara tillräckligt att den dömde förklarar för behörig personal att han eller hon begär att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff. Med kravet på att straffet är verkställbart avses bl.a. att fängelsestraffet ska ha fått laga kraft mot den dömde eller på annan grund får verkställas (jfr 2–4 §§). Det innebär att Kriminalvården för att kunna tillmötesgå en dömds begäran om att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff först måste kunna kontrollera att fängelsestraffet får verkställas, att det inte finns något hinder mot verkställighet, att påföljden inte preskriberats samt att det finns tid kvar för den dömde att avtjäna. I de fall den dömde inställer sig i en kriminalvårdsanstalt eller ett häkte med begäran om att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff trots att han eller hon ingivit en första ansökan om uppskov (jfr 16 §) eller en ansökan om verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll (jfr 11 § lagen [1994:451] om intensivövervakning med elektronisk kontroll), får den dömde därmed anses ha återkallat sin ansökan. Om den dömde inte har med sig några verkställighetshandlingar när han eller hon inställer sig får Kriminalvården försöka kontrollera uppgifterna på annat sätt t.ex. genom kontroll i kriminalvårdsregistret eller genom att inhämta domen eller beslutet från den aktuella domstolen. Går inte det kan den dömdes begäran inte tillmötesgås. Detsamma gäller om den dömde är förhindrad att avtjäna straffet i anstalt. En sådan situation skulle kunna uppstå om den dömde till följd av att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom är underkastad isolering enligt 5 kap. 1 § smittskyddslagen (2004:168). Om samtliga förutsättningar för verkställigheten är uppfyllda innebär bestämmelsen att Kriminalvården är skyldig att ta emot den dömde. Det ankommer på Kriminalvården att sedan den dömde påbörjat verkställigheten, om det finns behov av det, flytta eller omplacera honom eller henne till annan kriminalvårdsanstalt. Den dömde anses ha påbörjat verkställigheten i och med att han eller hon tas in i häktet eller kriminalvårdsanstalten. Fram till den tidpunkten står det den dömde fritt att ångra sig. Dömda som inte är frihetsberövade 6 § Om en dömd inte är frihetsberövad när fängelsestraffet är verkställbart ska han eller hon utan dröjsmål föreläggas att senast en viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt där fängelsestraffet ska verkställas. Om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande enligt första stycket eller om det finns risk för det, ska på begäran av Kriminalvården förpassa honom eller henne till ett häkte eller en kriminalvårdsanstalt. Om det bedöms kunna ske utan risk för att den dömde undandrar sig verkställighet, får förelägga honom eller henne att inställa sig vid en kriminalvårdsanstalt i stället för att förpassa honom eller henne dit. Paragrafen behandlar frågan om hur verkställigheten ska påbörjas om den dömde inte är frihetsberövad när fängelsestraffet är verkställbart. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2. Enligt paragrafens första stycke ska en dömd som inte är frihetsberövad när fängelsestraffet är verkställbart utan dröjsmål föreläggas att senast en viss dag inställa sig i den kriminalvårdsanstalt där fängelsestraffet ska verkställas. Det innebär att Kriminalvården sedan fängelsestraffet är verkställbart ska utfärda ett föreläggande om inställelse enligt vilket det ska framgå vilken dag och i vilken kriminalvårdsanstalt som den dömde senast ska inställa sig för verkställighet av fängelsestraffet. Med att den dömde utan dröjsmål ska föreläggas att inställa sig i kriminalvårdsanstalt avses ett krav på skyndsamhet med avseende på handläggningsförfarandet. Beroende på omständigheterna i enskilda fall kan dock tiden för ett ärende komma att variera. Således kan det vara rimligt att låta handläggningen ta i vissa fall där omständigheter som hänför sig till den dömdes person gör att det tar än normalt att hitta en ändamålsenlig placering. Det kan avse en dömd som t.ex. har särskilda omsorgsbehov. I vissa fall gäller enligt lag eller på grund av domstols särskilda förordnande s.k. omedelbar verkställighet, vilket ställer särskilda krav på ett skyndsamt förfarande. Det kan avse t.ex. ett fall där en dömd inte är frihetsberövad och domstolen i samband med en dom på fängelse enligt 28 kap. 3 § tredje stycket beslutar om omedelbar verkställighet. Ett annat exempel är då en dömd som frigivits efter att ha avtjänat tingsrättens dom ska verkställa hovrättens skärpta avgörande (jfr 26 kap. 5 § första stycket ). Som en allmän utgångspunkt gäller att tiden mellan dom och verkställighet ska vara så kort som möjligt. Andra stycket anger vad som krävs för att kunna begära hjälp med förpassning av en dömd till ett häkte eller en kriminalvårdsanstalt. Bestämmelsen är tillämplig oberoende av om ett föreläggande om inställelse redan har utfärdats eller en dömd hämtat ut ett sådant föreläggande. En begäran om att ska förpassa den dömde till ett häkte eller en kriminalvårdsanstalt kan ske om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande eller om det finns risk för det. Med det senare avses både en risk för att den dömde inte kommer att följa ett föreläggande och en risk för att han eller hon inte kommer att kunna nås av ett föreläggande. Kraven för att kunna begära hjälp är relativt lågt ställda. Det bör t.ex. för en sådan begäran vara tillräckligt att en dömd inte har hämtat ut ett föreläggande om inställelse och ytterligare kontaktuppgifter saknas. Ett annat exempel när det kan komma i fråga att begära en dömd förpassad är när det framkommit uppgifter om flyktfara i ärendet. En bedömning av samtliga omständigheter i ärendet bör dock alltid göras för att överväga behovet av ytterligare utredningsåtgärder innan en begäran om förpassning görs. En begäran om förpassning kan även grunda sig på Kriminalvårdens beslut om efterlysning. Det finns inget krav på att en begäran om förpassning måste avse ett specifikt häkte eller en specifik kriminalvårdsanstalt. Enligt tredje stycket får om det bedöms kunna ske utan risk för att den dömde undandrar sig verkställighet förelägga honom eller henne att själv inställa sig i en kriminalvårdsanstalt i stället för att förpassa honom eller henne dit. Med begreppet ”undandra sig verkställighet” avses både att avvika och att av annat skäl utebli från verkställighet. Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. För det fall att en dömd har nåtts av ett föreläggande från Kriminalvården men inte följt det torde risken för att den dömde ska undandra sig verkställighet ofta vara sådan att ett nytt föreläggande inte kan bli aktuellt. Bestämmelserna gäller även för en dömd som inte är frihetsberövad och som ska avtjäna en utländsk dom eller ett utländskt beslut här i landet efter att domen eller beslutet överförts hit för verkställighet (jfr 2 §).