prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — I propositionen föreslås även vissa omdisponeringar av befintliga bestämmelser, huvudsakligen i 5 kap. betaltjänstlagen. De nya bestämmelserna om operativa risker och stark kundautentisering ska enligt förslaget införas i ett nytt kapitel, 5 b kap., i samma lag (se avsnitt 11). Regeringens förslag: Hänvisningarna till EU-förordningar i de bestämmelser som föreslås ska vara dynamiska, dvs. avse förord- ningarna i den gällande lydelsen. Hänvisningar till EU-direktiv ska vara statiska, dvs. avse direktivet i den gällande lydelsen. Utredningen behandlar inte frågan. Remissinstanserna tar inte upp frågan. Skälen för regeringens förslag: Flera av förslagen i denna proposition innebär att det i lag införs hänvisningar till regler i andra betal- tjänstdirektivet och till andra EU-rättsakter. Hänvisningar till EU-rätts- akter kan göras antingen statiska eller dynamiska. innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i Prop. 2017/18:77 den gällande lydelsen. I lagförslagen i denna proposition är hänvisningarna till EU-förord- ningar dynamiska medan hänvisningarna till EU-direktiv är statiska, vilket överensstämmer med den hänvisningsteknik som har använts i senare propositioner (jfr t.ex. prop. 2016/17:22 s. 96 f. och prop. 2016/17:162 s. 244 f.). Eftersom ändringar i EU-direktiv bör föranleda överväganden av lag- stiftaren om huruvida lagen behöver ändras görs hänvisningar till sådana EU-rättsakter statiska. För att säkerställa att ändringar i EU-förordningar får genomslag är det ändamålsenligt att hänvisningar dit görs dynamiska. Det gäller t.ex. hänvisningar till och rådets förord- ning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kredit- institut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (i det följande benämnd tillsynsförordningen), och Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2015/751 av om förmedlingsavgifter för kortbaserade betalningstransaktioner (i det följande benämnd EU-förordningen om förmedlingsavgifter). I författningskommentarerna till de bestämmelser där det görs hänvis- ningar till EU-rättsakter anges det uttryckligen om den aktuella hänvis- ningen är statisk eller dynamisk (se avsnitt 17). Andra betaltjänstdirektivet innehåller definitioner av ett antal termer och uttryck av central betydelse (artikel 4). Flera av dessa definitioner finns även i första betaltjänstdirektivet (artikel 4), och har i svensk rätt genom- förts i betaltjänstlagen (1 kap. 4 §). Andra betaltjänstdirektivet innebär bl.a. att definitionen av betaltjänst (jfr 1 kap. 2 § betaltjänstlagen) utvidgas till att omfatta nya tjänster (betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster). Det direk- tivet innehåller också åtskilliga nya uttryck och termer som saknar mot- svarighet i första betaltjänstdirektivet och i betaltjänstlagen. I den utsträckning de nya definitionerna saknar motsvarighet i svensk rätt och är av vikt för genomförandet av direktivet, bör definitionerna tas in i betaltjänstlagen. I avsnitt 5 behandlas de nya definitioner som bör tas in i betaltjänstlagen med anledning av direktivet. Betaltjänst, betalningsinitieringstjänst och Regeringens förslag: I definitionen av betaltjänster i betaltjänstlagen utmönstras den nuvarande betaltjänsten genomförande av betalnings- transaktioner där betalaren godkänner transaktionen med någon form av utrustning för telekommunikation, digital teknik eller informations- teknik och betalningen sker till systemoperatören som endast fungerar Definitionen struktureras på samma sätt som i bilaga I till andra betaltjänstdirektivet. med termen åtgärder och termen utfärdande med termen utgivning. Definitionen av betaltjänster utvidgas till att omfatta även betal- ningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Med betalningsinitieringstjänst avses en tjänst för att på begäran av betaltjänstanvändaren initiera en betalningsorder från ett betalkonto hos en annan betaltjänstleverantör. Med kontoinformationstjänst avses en onlinetjänst för att tillhanda- hålla sammanställd information om ett eller flera betalkonton som betaltjänstanvändaren har hos en eller flera andra betaltjänstleveran- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår inte någon ändring i strukturen i defini- tionen av betaltjänster. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. att ändringen av termen transaktioner till åtgärder främst tycks syfta till en ökad överensstämmelse med den engelska språkversionen av andra betaltjänstdirektivet men anser att det vore önskvärt att det ges exempel på vilka andra åtgärder än transaktioner det kan vara fråga om. inspektionen anser att definitionen av betaltjänster bör utformas på ett sätt som överensstämmer med den numrering och struktur som följer av bilagan till direktivet, för att det inte ska bli omständligt och otydligt för företag under tillsyn och för konsumenter i och inom övriga EU. Inspektionen påpekar att det följer av de förslag till tekniska standarder som tagit fram för hantering av gränsöverskridande ärenden mellan medlemsstaternas tillsynsmyndigheter att numreringen och strukturen som följer av bilagan till direktivet ska användas. definitionen av betalkonto är vag och att den lämnar ett stort utrymme för framhåller att definitionen av betal- konto är oförändrad i förhållande till första betaltjänstdirektivet och anser att den svenska lagstiftaren är förhindrad att utvidga definitionen. anser att uttrycket transaktioner inte bör ersättas med (1 kap. 2 § 1 betaltjänstlagen), eftersom den engelska språk- versionen är oförändrad i förhållande till första betaltjänstdirektivet. Skälen för regeringens förslag Definitionen av betaltjänst i första betaltjänstdirektivet har i svensk rätt genomförts i betaltjänstlagen (1 kap. 2 §). stämmer i sak med definitionen i direktivet (jfr prop. 2009/10:220 s. 86–89). Definitionen är av central betydelse eftersom den påverkar tillämpningsområdet för bestämmelserna om tillståndsplikt i betaltjänst- lagen (2 kap. 1 §, jfr artikel 11 i andra betaltjänstdirektivet). I andra betaltjänstdirektivet definieras betaltjänst som en eller flera av de affärsverksamheter som anges i bilaga I (artikel 4.3). I bilaga I till direktivet anges att följande tjänster är att betrakta som betaltjänster i direktivets mening: 1.Tjänster som möjliggör kontantinsättningar på ett betalkonto samt alla åtgärder som krävs för förvaltningen av ett betalkonto. 2.Tjänster som möjliggör kontantuttag från ett betalkonto samt alla åtgärder som krävs för förvaltningen av ett betalkonto. 3.Genomförande av betalningstransaktioner, däribland överföring av medel på ett betalkonto hos användarens betaltjänstleverantör eller någon annan betaltjänstleverantör: a)Genomförande av autogireringar, inklusive engångsauto- gireringar. b)Genomförande av betalningstransaktioner med kontokort eller lik- nande utrustning. c)Genomförande av betalningar, inklusive stående betalningsorder. 4.Genomförande av betalningstransaktioner, när medlen täcks av en betaltjänstanvändares kreditutrymme: a)Genomförande av autogireringar, inklusive engångsautogirering- ar. b)Genomförande av betalningstransaktioner med kontokort eller liknande utrustning. c)Genomförande av betalningar, inklusive stående betalningsorder. 5.Utgivande av betalningsinstrument och/eller förvärv av betalnings- transaktioner. De sex första punkterna är desamma som i första betaltjänstdirektivet. Punkt 7 i första betaltjänstdirektivet om s.k. systemoperatörstjänster har tagits bort. De tjänster som omfattades av den punkten avser sådana betal- tjänster som tillhandahålls av tele-, informationstekniks- eller nätoperatörer, t.ex. sms-betaltjänster. har två nya punkter tillkommit i andra betaltjänstdirektivet: betalningsinitieringstjänster och kontoinformations- tjänster (punkterna 7 och 8). Av dessa punkter följer att betaltjänst fått en delvis ny och utvidgad innebörd. De tjänster som omfattas av punkt 7 i första betaltjänstdirektivet, (jfr 1 kap. 2 § 6 betaltjänstlagen) och som tagits bort, avser främst betalningstransaktioner som görs med mobiltelefon, dator eller annan teknisk utrustning och där operatören av systemet endast är en mellan- hand mellan betalaren och den leverantör som tillhandahåller en tjänst. Operatören tillför inte något mervärde till tjänsten. Den tekniska utrust- ningen fungerar bara som ett instrument som verifierar att en betalning ska göras från betalarens konto. Sådana betalningstransaktioner kan t.ex. avse betalning för parkering, köp av buss-, tåg- eller tunnelbaneresa eller betalning av varor eller tjänster via sms där systemoperatören bara agerar som en mellanhand i betalningen. Dessa tjänster är inte betalnings- initieringstjänster enligt andra betaltjänstdirektivet. senare typen av tjänster initierar en betalning från någon annan betaltjänst- leverantörs konto, t.ex. ett bankkonto. När det gäller systemoperatörs- tjänster, som t.ex. sms-tjänster, är det konto som debiteras antingen det kontantkort som operatören själv tillhandahåller kunden, dvs. förbetalt betalkonto, eller kundens konto hos mobiloperatören, där löpande avgifter för kundens användning av operatörens tjänster debiteras, för att faktureras med löpande mellanrum. tillhandahåller alltså betaltjänstanvändaren en form av betalkonto. innebär att operatören, i motsats till vad som gäller för en leverantör av betalningsinitieringstjänster, kommer i besittning av kundens medel. Systemoperatörstjänsterna kan således inte jämställas med betalnings- Frågan är vad det innebär att systemoperatörstjänster inte omfattas av punkt 7 i bilagan till andra betaltjänstdirektivet. I det direktivet anges flera betalningstransaktioner och tjänster som är undantagna från direk- tivets regler (artikel 3). Vissa betalningstransaktioner som genomförs med hjälp av teleutrustning eller informationsteknisk utrustning för inköp av t.ex. digitalt innehåll såsom spel, filmklipp och dylikt är undantagna från direktivets regler (artikel 3 l). En förutsättning är dock att den enskilda transaktionen avser mindre belopp, högst , och att betalningstransaktionernas sammanlagda värde för en abonnent inte Utformningen av det undantaget talar för att transaktioner som överstiger de angivna beloppen omfattas av direk- tivets regler, trots att det i uppräkningen av betaltjänster i bilaga I till andra betaltjänstdirektivet inte finns någon motsvarighet till punkt 7 i bilagan till första betaltjänstdirektivet. Av skälen till andra betaltjänst- direktivet framgår det inte heller att avsikten skulle vara att lämna dessa tjänster utanför direktivets tillämpningsområde. I stället får system- operatörstjänster enligt regeringens bedömning anses omfattas av någon av punkterna 1–6 i bilaga I till andra betaltjänstdirektivet (jfr 1 kap. 2 § 1–5 betaltjänstlagen). Beroende på den underliggande betalningens karaktär kan olika punkter vara tillämpliga för olika tjänster och aktörer. Det ovan nämnda undantaget för vissa systemoperatörstjänster behandlas i avsnitt 6.3.4. Vidare skiljer sig definitionen av betaltjänster i andra betaltjänst- direktivet (bilaga I, punkterna 1–6) något i fråga om ordval från defini- tionen i första betaltjänstdirektivet. Som exempel kan nämnas att uttrycket åtgärder används i stället för transaktioner (punkt 1). påpekar har inga ändringar gjorts i den engelska språkversionen av direktivet, mer än att meningsbyggnaden i punkt 3 har I betaltjänstlagen anges att en form av betaltjänster är tjän- ster som gör det möjligt att sätta in och ta ut kontanter från ett betalkonto samt de ”transaktioner” som krävs för förvaltning av kontot (1 kap. 2 § 1). En sådan transaktion kan även vara ett uttag av en avgift från kontoinnehavaren (se prop. 2009/10:220 s. 87). termen transaktioner i detta sammanhang framstår som något snäv. kan jämföras med den engelska språkversionen där det anges ”operations”, vilket torde ha en vidare innebörd och innefatta även andra åtgärder som krävs för förvaltning av kontot än transaktioner. enligt regeringens uppfattning som ändamålsenligt att ersätta termen Prop. 2017/18:77 transaktioner med termen åtgärder i den nu aktuella punkten i betaltjänst- Det är även i linje med regeringens utgångspunkt att de nya termer och uttryck som införs med anledning av andra betaltjänstdirektivet så nära som möjligt bör ansluta sig till de termer och uttryck som används i direktivet (se avsnitt 4.5.1). Förvaltningsrätten i efterfrågar exempel på vilka andra åtgärder än transaktioner som skulle omfattas av den ändrade definitionen. Eftersom uttag av en avgift från kontoinnehavaren omfattas skulle ändringen kunna innebära att t.ex. åtgärder som öppnande och avslutande av ett betalkonto omfattas av definitionen. Vidare anges i andra betaltjänstdirektivet ”utgivande” av betalnings- instrument och/eller förvärv av betalningstransaktioner (bilaga I, punkt 5), där det anges ”utfärdande” i första betaltjänstdirektivet och i betaltjänstlagen (1 kap. 2 § 3). Det kan noteras att i den engelska språk- versionen av andra betaltjänstdirektivet anges ”issuing”. Enligt reger- ingens uppfattning är termen utgivning mer i överensstämmelse med termen issuing och i betaltjänstlagen bör den termen därför ersätta termen utfärdande i den nu aktuella punkten. Beträffande definitionen av utgivning av betalningsinstrument, se närmare i avsnitt 5.3.11. Regeringen anser i likhet med att definitionen av betaltjänster i betaltjänstlagen även bör justeras redaktionellt så att den följer strukturen och numreringen i bilaga I till direktivet, för att under- lätta hanteringen av gränsöverskridande ärenden och tillämpning av bestämmelser i form av tekniska standarder som antas av kommissionen. Betalningsinitieringstjänst definieras i andra betaltjänstdirektivet som en tjänst för att initiera en betalningsorder på begäran av betaltjänst- användaren med avseende på ett betalkonto hos en annan betaltjänst- leverantör (artikel 4.15). I skälen till direktivet anges att det särskilt inom e-handelsområdet har utvecklats betalningsinitieringstjänster, som med hjälp av programvara skapar en bro mellan säljföretagets webbplats och internetbankplattformen hos betalarens kontoförvaltande betaltjänst- leverantör för att initiera betalningar genom överföringar av medel via internet (skäl 27). Regeringen konstaterar att definitionen, mot bakgrund av syftet med regleringen, inte bör omfatta verksamhet vars huvudsakliga ändamål är något annat, t.ex. bokföringsverksamhet, men där det inom ramen för den verksamheten även finns en fullmakt att genomföra betalningar från en kunds betalkonto. En definition av betalningsinitieringstjänst som motsvarar den i direk- tivet bör tas in i betaltjänstlagen. Betalningsinitieringstjänster antas främst vara efterfrågade inom e-handelsområdet. Definitionen bör dock, på samma sätt som i direktivet, vara teknikneutral. Reglerna om betalningsinitieringstjänster i andra betaltjänstdirektivet behandlas i avsnitt 7.2. Kontoinformationstjänst definieras i andra betaltjänstdirektivet som en onlinetjänst för att tillhandahålla sammanställd information om ett eller flera betalkonton som betaltjänstanvändaren innehar hos antingen en annan betaltjänstleverantör eller hos fler än en betaltjänstleverantör (artikel 4.16). I skälen till direktivet anges att kontoinformationstjänster erbjuder betaltjänstanvändaren samlad nätbaserad information om ett eller flera betalkonton som innehas hos en eller flera andra betaltjänst- leverantörer och som nås via den kontoförvaltande betaltjänstleveran- törens webbaserade gränssnitt samt att syftet med reglerna i direktivet är att ge ett välfungerade skydd åt konsumenternas betalningar och konto- uppgifter och uppnå en rättslig förutsägbarhet i fråga om ställningen för leverantörer av kontoinformationstjänster (skäl 28). En definition motsvarande den i direktivet bör tas in i betaltjänstlagen. I detta sammanhang kan det noteras att betalkonto i betaltjänstlagen definieras som ett konto som innehas i en eller flera betaltjänstanvän- dares namn och som är avsett för genomförandet av betalningstransak- tioner (1 kap. 4 §). En betalningstransaktion definieras som en insättning, uttag eller överföring av medel som initieras av betalaren eller betal- ningsmottagaren oberoende av eventuella underliggande förpliktelser mellan betalaren och betalningsmottagaren (1 kap. 4 §). Definitionerna av dessa två termer överensstämmer med definitionerna i såväl första som andra betaltjänstdirektivet. Regeringen finner mot denna bakgrund, trots de invändningar som framför, inte skäl att ändra definitionen av betalkonto i betaltjänstlagen. Den närmare avgränsningen av vad som utgör ett betalkonto bör därför även i fortsättningen göras med utgångspunkt i att kontot ska vara avsett för utförande av betalningstransaktioner, dvs. avgörande för bedömning- en är kontots syfte och funktion (se närmare prop. 2009/10:220 s. 93). Det främsta syftet med kontoinformationstjänster är att betaltjänst- användaren snabbt och enkelt ska få en överblick över sin ekonomiska situation, t.ex. genom saldouppgifter för ett eller flera betalkonton. Som framgår av skälen till direktivet tycks dessa tjänster främst erbjudas via internet, t.ex. genom app-funktioner. I andra betaltjänstdirektivet, som innehåller regler om bl.a. tillgång till betalkontoinformation i samband med kontoinformationstjänster, anges att rätten för betaltjänstanvändare att utnyttja kontoinformationstjänster endast gäller när betalkontot är tillgängligt online (artikel 67). Mot bakgrund av denna begränsning bör definitionen av kontoinformationstjänst endast omfatta sådana tjänster som tillhandahålls online. Termen online är inte definierad i direktivet. Termen har av Svenska datatermgruppen översatts till direktansluten och definierats som en förbindelse som möjliggör direkt interaktiv kommunikation (med en databas, ett program eller ett programsystem). I ljuset av denna definition samt utifrån direktivets kontext bör termen online enligt regeringens uppfattning rimligen tolkas så att det betalkonto som betalaren avser att använda sig av i samband med tjänsten ska stå i direkt kontakt med en centraldator och möjliggöra betalningar genom detta system. I vissa fall kan även indirekt kontakt med ett datasystem föreligga genom ett s.k. subsystem som är nödvändigt för driften av systemet. Normalt torde med konton som är tillgängliga online avses betalkonton Prop. 2017/18:77 som är tillgängliga via internet, men även betalkonton som är tillgängliga via andra datasystem kan förekomma. Termen online får enligt reger- ingens uppfattning anses vara etablerad och avse samtliga datasystem som kan vara aktuella, varför den bör kunna användas i lagtext. Reglerna om kontoinformationstjänster i andra betaltjänstdirektivet behandlas i avsnitt 7.3. 5.3Övriga definitioner i betaltjänstlagen Regeringens förslag: Med kontoförvaltande betaltjänstleverantör avses en betaltjänstleverantör som tillhandahåller och förvaltar ett betalkonto. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet definieras en kontoförvaltande betaltjänstleverantör som en betaltjänstleverantör som tillhandahåller och förvaltar ett betalkonto för en betalare (artikel 4.17). En motsvarande definition bör tas in i betaltjänstlagen. Regeringens förslag: Med kontobaserad betalning avses en betal- tjänst för kreditering av en betalningsmottagares betalkonto med en betalningstransaktion från en betalares betalkonto, som utförs av en betaltjänstleverantör som har tillgång till betalarens betalkonto, på grundval av en instruktion som lämnats av betalaren. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utred- ningen föreslår att termen betalning i andra betaltjänstdirektivet ska mot- svaras av uttrycket överföring av medel, i stället för uttrycket konto- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. uttrycket kontobaserade betalningar ska användas i stället för uttrycket överföring av medel, eftersom överföring av medel används som ett uttryck som även omfattar autogiro och kortbetalningar. Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet finns en definition av termen betalning. Termen definieras som en betaltjänst för kreditering av en betalningsmottagares betalkonto med en betalnings- transaktion eller en rad betalningstransaktioner från en betalares betal- konto, som utförs av en betaltjänstleverantör som har tillgång till betal- arens betalkonto på grundval av en instruktion som lämnats av betalaren (artikel 4.24). Den har betydelse för definitionen av betaltjänst – och I direktivet, liksom i första betaltjänst- 2017/18:77 direktivet, är en av de betaltjänster som räknas upp i bilagan ”genom- förande av betalningar” (punkterna 3 c och 4 c i bilaga I till andra betal- tjänstdirektivet). Utredningen föreslår att termen betalning i direktivet ska motsvaras av uttrycket ”överföring av medel” i betaltjänstlagen. Regeringen konsta- terar dock att betaltjänsten ”genomförande av betalningar” i första betal- tjänstdirektivet motsvaras av ”kontobaserade betalningar” i betaltjänst- lagen (1 kap. 2 § 2 c betaltjänstlagen och punkterna 3 c och 4 c i bilaga I till andra betaltjänstdirektivet). Uttrycket överföring av medel används i betaltjänstlagen och motsvarar då en annan punkt i bilagan till direktivet (inledningen i punkt 2 i 1 kap. 2 § betaltjänstlagen och punkt 3 första meningen i bilaga I till andra betaltjänstdirektivet). Eftersom det är den betaltjänst som i betaltjänstlagen motsvaras av kontobaserade betalningar som här avses, anser regeringen, liksom , att det är det uttrycket som bör användas. En definition av kontobaserad betalning som motsvarar definitionen av betalning i andra betal- tjänstdirektivet bör därför tas in i betaltjänstlagen. Regeringens förslag: Med autentisering avses ett förfarande där en betaltjänstanvändares personliga behörighetsfunktioner används och genom vilket en betaltjänstleverantör kan kontrollera betaltjänst- användarens identitet eller ett betalningsinstruments giltighet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att i utredningens förslag ingår personliga behörighetsfunktioner i förfaran- det för kontroll av identitet och giltighet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Förvaltningsrätten i anser att definitionen i förslaget har fått en annan innebörd än i andra betaltjänst- direktivet och att det av ordalydelsen i författningsförslaget framstår som att användarens personaliserade behörighetsfunktioner utgör ett förfar- ande, vilket inte synes vara syftet i direktivet, särskilt inte vid beaktande av den engelska språkversionen. Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet definieras autentisering som ett förfarande genom vilket en betaltjänstleverantör kan kontrollera en betaltjänstanvändares identitet eller giltighet när det gäller användningen av ett specifikt betalningsinstrument, inklusive användarens personliga säkerhetsbehörighetsuppgifter (artikel 4.29). I den engelska språkversionen av direktivet har definitionen emellertid följande lydelse: ”‘authentication’ means a procedure which allows the payment service provider to verify the identity of a payment service user or the validity of the use of a specific payment instrument, including the use of the user’s personalised security credentials”.