prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — I dessa fall ska man inte behöva avvakta några mer påtagliga tecken på att djuret lider innan ett ingripande sker. Enligt andra punkten ska djuret omhändertas om ägaren är okänd eller inte kan nås. Om djuret kan antas ha rymt eller på annat sätt oavsiktligt kommit ur sin ägares besittning bör i första hand göra rim- liga ansträngningar att ta reda på vem ägaren är så att djuret kan återläm- nas till honom eller henne, innan ett beslut om omhändertagande fattas. Om det inte är praktiskt möjligt att göra en sådan undersökning innan beslutet om omhändertagande bör den i stället göras efter omhänder- tagandet och innan beslutar om att överlåta eller avliva djuret (se 9 kap. 8 §). För det fall ägaren då hittas och det visar sig att djuret har det bra hos ägaren bör ompröva sitt tidigare be- slut utifrån de nya omständigheter som framkommit och upphäva om- händertagandet. Bestämmelsen är enligt 1 kap. 2 § tredje stycket tillämplig på över- givna djur av tamdjursart och förvildade djur av tamdjursart som inte ingår i en etablerad population. Om ett sådant djur är utsatt för lidande ska ett omhändertagande ske. Beträffande vissa arter, t.ex. katter, bör man utgå från att djuret lider när det inte hålls av människor. I fall där ägaren är känd ska djuret omhändertas om ägaren inte kan nås. Situationen kan t.ex. vara sådan att det kan antas att ägaren håller sig undan kontakt med myndigheterna. Men även fall där ägaren är okon- taktbar på grund av sjukdom, missbruk eller andra omständigheter om- fattas. I sådana fall kan också ett omhändertagande enligt första punkten bli aktuellt om det anses utsiktslöst att lidandet blir avhjälpt. Tredje punkten överensstämmer med bestämmelsen i 32 § första styck- et tredje punkten i nuvarande djurskyddslag. 2017/18:147 Bestämmelsen i andra stycket har ingen motsvarighet i den nuvarande lagen. I bestämmelsen anges att , även om förutsätt- ningarna enligt första stycket inte är uppfyllda, får besluta att omhänderta djur som hålls av någon som har djurförbud. I de fall Polis- myndigheten påträffar djur hos någon som har djurförbud ska Polismyn- digheten således inte behöva anmäla detta till innan ett ingripande kan ske. Det anges dock att djuret, för att omhändertagande ska ske, måste hållas i strid med förbudet. Härmed tydliggörs att den som har partiellt djurförbud, t.ex. förbud mot att ha djur av visst slag, inte kan få djur som inte omfattas av förbudet omhändertagna. Tredje stycket motsvarar i allt väsentligt 32 § andra stycket i nuvarande lag. Bestämmelsen innebär att skyndsamt ska infor- mera om ett beslut om omhändertagande som Polismyndig- heten fattat. ska i sin tur skyndsamt pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. Fjärde stycket motsvarar delvis 32 § tredje stycket i nuvarande lag. Be- stämmelsen innebär att den beslutande myndigheten ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Det läggs också till att om beslutar att beslut om omhändertagande ska fortsätta att gälla så ska skyndsamt ta över ansvaret för att beslutet verkställs. En lydelse motsvarande den i tredje och fjärde styckena föreslogs i prop. 2016/17:224. Förslaget har antagits av och lagändringen träder i kraft . Förfogande över omhändertagna djur 7 § Beslut om omhändertagande eller omhändertagande av ett djur omfattar också avkomma som det omhändertagna djuret föder under omhänder- tagandet. Sedan ett djur har omhändertagits enligt 5 eller 6 § får ägaren inte förfoga över djuret eller dess avkomma utan tillstånd av . Bestämmelsen reglerar förfogande över omhändertagna djur. Över- vägandena finns i avsnitt 14.9. Bestämmelsen motsvarar 33 § i nuva- rande djurskyddslag. Hantering av omhändertagna djur 8 § Vid omhändertagande av djur ska besluta om att djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om det inte går att verkställa ett beslut om att ett omhändertaget djur ska säljas eller överlåtas, får i stället besluta att djuret ska avlivas. ska ansvara för att beslut enligt första stycket verkställs. Bestämmelsen reglerar hantering av omhändertagna djur. Övervägandena finns i avsnitt 14.9. Bestämmelsen motsvarar 34 § i nuvarande djur- skyddslag. Den skiljer sig från den bestämmelsen i sak endast på så sätt att det i andra stycket anges att , och inte , ska ansvara för att beslut enligt första stycket verkställs. En motsvarande ändring föreslogs i prop. 2016/17:224. Förslaget har antagits av riks- dagen och lagändringen träder i kraft . Som Lagrådet påtalar så följer det av allmänna principer för myndig- Prop. 2017/18:147 hetsutövning av detta slag att den minst ingripande åtgärden ska vidtas. Det kan dock inte alltid kan anses att försäljning eller överlåtelse av djuret är den minst ingripande åtgärden. I den mån det är möjligt och lämpligt bör också önskemål från den person från vilken djuren om- händertagits beaktas. Denne kan, särskilt i fråga om produktionsdjur, föredra att djuren slaktas eller avlivas i stället för att upp- stallas med skyldighet för den tidigare djurhållaren att slutligen stå för kostnaderna för uppstallningen (se 9 kap. 9 §). Det kan också vara så att djuret är i ett sådant skick eller att omständigheterna i övrigt är sådana att bedömer att det är utsiktslöst att få till en försäljning eller överlåtelse. Även då bör en omedelbar avlivning vara möjlig för att undvika att myndigheterna och slutligen djurhållaren drar på sig onödiga kostnader för att hålla djuret. Kostnadsansvar för omhändertagna djur 9 § och får betala ut förskott av allmänna medel för kostnader som uppkommer på grund av åtgärder enligt 5 eller 6 §. Kostnaden för sådana åtgärder ska slutligt betalas av den som åtgärden har riktats mot, om det inte finns särskilda skäl för annat. Om ett omhändertaget djur har sålts, och om kostnaden enligt första stycket slutligt ska betalas av ägaren, får och ta ut kost- naden ur köpesumman. Köpesumman ska i första hand täcka kost- nader. Bestämmelsen behandlar kostnadsansvaret för omhändertagna djur. Övervägandena finns i avsnitt 14.10. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 35 § första och andra styckena i nuvarande djurskyddslag och skiljer sig i sak från den endast på så sätt att det anges att både och får betala ut förskott av allmänna medel för kostnader som uppkommer på grund av omhändertaganden. Kostnaderna ska även fortsättningsvis slutligt betalas av den som åtgärden riktats mot, om det inte finns särskilda skäl för annat. Särskilda skäl kan t.ex. vara att beslutet om omhändertagande har upphävts av högre instans eller att kostnaderna för omhändertagandet till följd av en olämplig hantering av myndigheterna har blivit orimligt höga. När det gäller tolkningen av ”särskilda skäl” kan också hänvisas till rätts- fallen NJA 2015 s. 393 och HFD 2016 ref. 65. Andra stycket motsvarar 35 § tredje stycket i nuvarande lag men skiljer sig från den på så sätt att det anges att både och Polismyn- digheten får ta ut kostnaden för omhändertagande ur köpesumman om ett djur har sålts, men att det i första hand är kostnader som ska täckas. Det har också förtydligats att kostnaderna får tas ut ur köpe- summan endast om åtgärden riktats mot ägaren och det är han eller hon som slutligt ska stå kostnaden för omhändertagandet. Motsvarande materiella ändringar i bestämmelsen föreslogs i propo- sitionen prop. 2016/17:224. Förslaget har antagits av och lagändringen träder i kraft . Straff och andra sanktioner Brott mot denna lag och föreskrifter om bedövning 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. bryter mot –2 kap. 4 § första eller andra stycket, 2 kap. 5 § första eller andra stycket, 2 kap. 6 § första, andra eller tredje stycket, 2 kap. 7 § första stycket, 2 kap. 8 §, 2 kap. 9 § första eller andra stycket, 2 kap. 11 § första stycket eller 2 kap. 13 § första eller andra stycket, –3 kap. 1 § första stycket eller 3 kap. 2 § första stycket, –4 kap. 1 §, 4 kap. 2 § första eller tredje stycket eller 4 kap. 3 § första stycket, –5 kap. 1 § första eller andra stycket eller föreskrifter om bedövning som rege- ringen har meddelat med stöd av 5 kap. 2 § 1, –6 kap. 4 § första stycket, –7 kap. 1 § första stycket, 7 kap. 2 § första stycket eller 7 kap. 9 § första stycket, eller 2. inte följer ett beslut om djurförbud enligt 9 kap. 1 § eller ett föreläggande om skyldighet att avveckla djurinnehav enligt 9 kap. 3 §. Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig bety- delse från djurskyddssynpunkt, är straffet fängelse i högst . Bestämmelsen behandlar brott mot lagen och föreskrifter om bedövning vid slakt. Övervägandena finns i avsnitt 15.1. Bestämmelsen motsvarar 36 § första stycket första punkten i nuvarande djurskyddslag. Genom bestämmelsen straffbeläggs brott mot lagens bestämmelser om krav på tillsyn, foder och vatten och regler kring bind- ning och fixering av djur, stall och andra förvaringsutrymmen, inredning och utrustning i stall, andra förvaringsutrymmen för djur och inhägnader utomhus, förbudet mot att överge djur, förbudet mot att aga, skada eller överanstränga djur eller använda utrustning på ett sätt som kan orsaka lidande eller skada, förbudet mot viss avel samt regler kring transport av djur, tävling med och offentlig förevisning av djur och förbudet mot dopning. Vidare straffbeläggs brott mot bestämmelserna om vård av skadade och sjuka djur, reglerna kring operativa ingrepp och att veterinär eller annan djurhälsopersonal ska anlitas om vissa åtgärder behöver vid- tas. Bestämmelsen straffbelägger även brott mot djurskyddskrav vid slakt eller annan avlivning av djur och föreskrifter om bedövning vid sådan verksamhet som regeringen har meddelat. Slutligen straffbeläggs brott mot tillståndsplikten för viss djurhållning, brott mot grundläggande prin- ciper för djurförsök, kravet på tillstånd för försöksdjursverksamhet samt brott mot kravet på etiskt godkännande innan användning av djur i ett djurförsök påbörjas. Nytt i förhållande till straffbestämmelsen i den nuvarande lagen är bl.a. att de nya bestämmelserna om fixering av djur och annan liknande be- gränsning av djurs rörelsefrihet i 2 kap. 5 § andra stycket, om klimat-, ljus- och ljudförhållanden i stall och andra förvaringsutrymmen i 2 kap. 6 § tredje stycket, förbudet mot att överge djur av tamdjursart i 2 kap. 8 § och förbud mot att tillfoga skada och använda utrustning på ett sätt som kan orsaka lidande eller skada i 2 kap. 9 § första och andra stycket krimi- naliseras. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § första stycket, 7 § första stycket, 11 § första stycket och 13 § andra stycket har, med några mindre juste- ringar, flyttats till lagen från den nuvarande djurskyddsförordningen och är straffbelagda med samma straffskala som brott mot lagen. 2017/18:147 straffbara området har dock även utökats något genom att bestämmelsen om bl.a. tävling med djur i 3 kap. 1 § har ändrats på så sätt att även prov omfattas av bestämmelsen. Motsvarande ändring har gjorts i be- stämmelsen om förbud mot dopning i 3 kap. 2 § och där har dessutom förtydligats att åtgärder som kan påverka djuret vid tävling eller prov omfattas. I övrigt har justeringar gjorts i 2 kap. 4 §, 4 kap. 1 och 2 §§ och 5 kap. 1 § (se författningskommentaren till dessa bestämmelser) som innebär vissa skillnader i sak även när det gäller vad som är straffbelagt genom denna bestämmelse. Hänvisningen till föreskrifter om bedövning som regeringen har meddelat med stöd av 5 kap. 2 § första punkten är ny. Sådana föreskrifter finns i 30 § i nuvarande djurskyddsförordning och är i den nuvarande djurskyddslagen straffbelagda genom 36 § första styck- et andra punkten. Enligt första stycket andra punkten döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att följa ett beslut om djurförbud enligt 9 kap. 1 § eller ett föreläggande om skyldighet att avveckla djurinnehav enligt 9 kap. 3 §. Bestämmelsen motsvarar 36 § första stycket tredje punkten i nuvarande djurskyddslag. Eftersom djurförbudsbestämmelsen har ändrats i sak på det sätt som framgår av författningskommentaren till den be- stämmelsen så har även straffbestämmelsen fått ett delvis annat innehåll. Bestämmelsens andra stycke motsvarar 36 § andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Brott mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur 2 § Till böter eller fängelse i högst döms den som bryter mot förbudet i 2 kap. 10 § första stycket att genomföra sexuella handlingar med djur. Bestämmelsen behandlar brott mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur. Övervägandena finns i avsnitt 15.3. Bestämmelsen motsvarar 36 c § första stycket i nuvarande djurskyddslag och har be- handlats i prop. 2013/14:41, Ändringar i djurskyddslagen. Brott mot vissa EU-bestämmelser om transport och avlivning av djur 3 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. transporterar djur i strid med artikel 6.3 och de tekniska föreskrifter som anges i bilaga I till rådets förordning (EG) nr 1/2005 av om skydd av djur under transport och därmed sammanhängande förfaranden och om ändring av direktiven /432/EEG och 93/119/EG och förordning (EG) nr 1255/97, 2.i egenskap av djurhållare på avsändningsorten, omlastningsplatsen eller be- stämmelseorten i strid med artikel 8.1 inte ser till att de tekniska föreskrifter som anges i kapitel I och i kapitel III avsnitt 1 i bilaga I till rådets förordning (EG) nr 1/2005 uppfylls i fråga om de djur som transporteras, 3.svarar för driften av en uppsamlingscentral och inte i enlighet med artikel 9.1ser till att djuren behandlas i enlighet med de tekniska föreskrifter som anges i kapitel I och i kapitel III avsnitt 1 i bilaga I till rådets förordning (EG) nr 1/2005, 4.avlivar djur på annat sätt än efter bedövning i enlighet med de metoder och de särskilda krav för tillämpningen av dessa metoder som anges i artikel 4.1 och i 2017/18:147 bilaga I till rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning, 5.i strid med artikel 4.1 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009, avlivar djur så att djuret efter bedövning återfår medvetande eller känsel innan det dör, 6.i strid med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 medverkar till att ett djur placeras i fixeringsanordningen, eller i en anordning där huvudet fixeras, innan den person som ansvarar för bedövning eller avblodning är beredd att bedöva eller avbloda det så fort som möjligt, 7.inte i enlighet med artikel 15.1 ser till att driftsbestämmelserna för slakterier ibilaga III till rådets förordning (EG) nr 1099/2009 följs, 8.inte följer vad som enligt artikel 15.2 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009, gäller för fixering av djur vid avlivning, eller 9. använder någon av de fixeringsmetoder som är förbjudna enligt artikel 15.3 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009. Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig be- tydelse från djurskyddssynpunkt, är straffet fängelse i högst . Bestämmelsen behandlar brott mot vissa EU-bestämmelser om transport och avlivning av djur. Övervägandena finns i avsnitt 15.4. Genom paragrafens första stycke döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot ett antal i lagtexten angivna EU-bestämmelser till böter eller fängelse i högst . De EU-bestämmelser som straff- sanktioneras genom första stycket punkterna 1–3 är artiklarna 6.3, 8.1 och 9.1 i rådets förordning (EG) nr 1/2005 och vissa bestämmelser i bilagor som det hänvisas till i artiklarna. De EU-bestämmelser som straffsanktioneras i punkterna 4–9 är artiklarna 4.1, 9.3 och 15.1–3 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 och vissa bestämmelser i bilagor som det hänvisas till i några av artiklarna. Hänvisningarna till EU- förordningarna är dynamiska. Bestämmelsen motsvarar delvis 36 a § i nuvarande djurskyddslag genom vilken bl.a. dessa EU-bestämmelser är straffbelagda. Enligt bestämmelsens andra stycke döms till fängelse i högst om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Bestämmelsen motsvarar 36 a § andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Brott mot övriga EU-bestämmelser som lagen kompletterar 4 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet i annat fall än enligt 3 § bryter mot skyldigheter, krav eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som lagen kompletterar. Detta gäller inte om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. Bestämmelsen behandlar brott mot EU-bestämmelser i andra fall än enligt 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.5. Enligt bestämmelsen döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet i annat fall än enligt 3 § bryter mot skyldigheter, krav eller förbud som finns i de EU- bestämmelser som lagen kompletterar till böter. Detta gäller inte om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. Bestämmel- sen motsvarar delvis 36 a § i nuvarande djurskyddslag. Brott mot föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen 5 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot före- skrifter som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en myndighet har meddelat med stöd av –2 kap. 2 § andra stycket, 2 kap. 4 § tredje stycket, 2 kap. 5 § tredje stycket, 2 kap. 6 § fjärde stycket, 2 kap. 7 § andra stycket, 2 kap. 9 § fjärde stycket, 2 kap. 11 § andra stycket, 2 kap. 12 § eller 2 kap. 13 § fjärde stycket, –3 kap. 1 § andra stycket 1 eller 3 kap. 2 § andra stycket, –4 kap. 2 § fjärde stycket 1 eller 4 kap. 4 §, –5 kap. 2 § 1 i annat fall än som sägs i 1 §, –6 kap. 3 §, –7 kap. 8 § andra stycket eller 7 kap. 16 § första stycket 1 eller andra stycket. Bestämmelsen behandlar brott mot föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Övervägandena finns i avsnitt 15.6. Enligt bestämmelsen döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en myndighet har meddelat om villkor för eller förbud mot viss djurhållning för att tillgo- dose kraven i bestämmelsen om god djurmiljö och naturligt beteende, krav på tillsyn, utfodring och vattning av djur, under vilka förutsättningar djur får bindas, fixeras eller på annat liknande sätt få sin rörelsefrihet begränsad, krav på stall och andra förvaringsutrymmen för djur samt hägn, krav på inredning och utrustning i stall, andra förvaringsutrymmen för djur och inhägnader utomhus för djur, krav på hur utrustning ska vara utformad och användas för att förebygga lidande eller skada hos djur, förbudet mot avel som kan medföra lidande, villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurets naturliga beteende, normala kropps- funktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma, villkor för eller förbud mot försäljning eller annan överlåtelse av djur, villkor för eller förbud mot transport av djur, träning för eller användning av djur vid tävling, prov, ljud- och bildinspelning eller offentlig förevisning, förbudet mot dopning, operativa ingrepp på och injektioner till djur, villkor för eller förbud mot att ge djur hormoner eller andra ämnen för att påverka djurets egenskaper i vissa fall, slakt och avlivning av djur (i fall som inte avses i 1 § i detta kapitel), krav på att låta förpröva ny teknik inom djurhållningen, utbildning, kompetens och metoder vid infångande av viltlevande försöksdjur, villkor för eller förbud mot uppfödning, för- , tillhandahållande eller användning av försöksdjur och om att den som föder upp, förvarar, tillhandahåller eller använder försöksdjur ska märka djuren, upprätta instruktioner för verksamheten, och föra journal och lämna upplysningar om verksamheten och djuren. Bestämmelsen motsvarar 36 § första stycket andra punkten i nuvarande djurskyddslag. Till skillnad från den bestämmelsen finns nu endast böter i straffskalan. Vidare har de föreskrifter som straffsanktioneras genom bestämmelsen begränsats något jämfört med den nuvarande lagen i vilken brott mot samtliga föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen straffbeläggs. 6 § Om en gärning som avses i 1, 3, 4 eller 5 § är att anse som ringa ska det inte dömas till ansvar. En gärning är att anse som ringa om den framstår som obetyd- lig med hänsyn till det intresse som straffbestämmelsen är avsedd att skydda. I bestämmelsen anges att om en gärning som avses i 1, 3, 4 eller 5 § är att anse som ringa ska inte dömas till ansvar. Övervägandena finns i avsnitt 15.7. Bestämmelsen motsvarar 36 § tredje stycket, 36 a § tredje stycket och 36 b § andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Den har ändrats på så sätt att det nu i paragrafen anges att en gärning är att anse som ringa om den framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som straffbe- stämmelsen är avsedd att skydda. Bestämmelsen gäller inte brott mot förbudet att genomföra sexuella handlingar med djur. Detta överens- stämmer med 36 c § i nuvarande djurskyddslag. Bestämmelsen har ut- formats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Bestämmelsernas förhållande till vite 7 § Det får inte dömas till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av ett föreläggande om vite, om gärningen ligger till grund för en ansökan om ut- dömande av vitet. Bestämmelsen innebär ett förbud mot att döma till ansvar för en gärning som omfattas av ett föreläggande om vite, om gärningen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Övervägandena finns i avsnitt 15.8. Bestämmelsen motsvarar 37 § första stycket i nuvarande djur- skyddslag. Det är dock enligt den nya bestämmelsen endast för det fall gärningen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet som det inte döms till ansvar för samma gärning. Enligt nuvarande djur- skyddslag döms det inte till ansvar om ett vitesföreläggande eller vites- förbud har överträtts, för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Med den nya utformningen kan det alltså dömas till ansvar om ett föreläggande har överträtts men det inte gjorts någon ansökan om utdömande av vite. Det kan däremot i en sådan situation inte komma i fråga att i ett senare skede döma ut vitet. Bestämmelsen har fått sin ut- formning efter synpunkter från Lagrådet. 8 § Till ansvar enligt 1–5 §§ döms det inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i . Bestämmelsen behandlar straffbestämmelsernas förhållande till brotts- balken. Övervägandena finns i avsnitt 15.9. Bestämmelsen motsvarar 36 § fjärde stycket, 36 a § fjärde stycket, 36 b § tredje stycket och 36 c § andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Avgift om en förprövning inte har skett 9 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en avgift ska betalas av den som inte låter förpröva stall, andra förvaringsutrymmen för djur eller hägn enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 6 kap. 1 §. Avgiftens storlek ska framgå av regeringens föreskrifter. Avgiften ska uppgå till och högst . När regeringen meddelar före- skrifter om avgiftens storlek ska hänsyn tas till förprövningens komplexitet och omfattning. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande att meddela föreskrifter om Prop. 2017/18:147 avgift om förprövning inte har skett. Övervägandena finns i avsnitt Bestämmelsen motsvarar i sak 3 a § andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Bestämmelserna i 3 a § tredje och fjärde styckena i nuva- rande djurskyddslag om att avgiften ska tas ut av den som ägde stallet, förvaringsutrymmet eller hägnet när åtgärden påbörjades och att ägaren av stallet, förvaringsutrymmet eller hägnet helt eller delvis får befrias från avgiften om det finns särskilda skäl har inte förts över till den nya lagen. Sådana bestämmelser kan i stället meddelas av regeringen med stöd av bemyndigandet. Regeringen kan också i sådana föreskrifter reglera vilken myndighet som ska besluta om avgift. Överklagande av beslut i ärenden om etiskt godkännande 1 § En regional djurförsöksetisk nämnds beslut i ett ärende om godkännande av användning av djur i djurförsök och om återkallelse av ett sådant godkännande får överklagas till den centrala djurförsöksetiska nämnd som anges i 7 kap. 13 §. Den centrala djurförsöksetiska nämndens beslut får inte överklagas.