prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — Detsamma gäller om en myndighet på annan grund lämnar ut en handling som innehåller företagshemligheter. Om något för- behåll om sekretess inte har beslutats och företagshemligheten inte tidig- are har obehörigen angripits, står det som regel mottagaren fritt att utnyttja eller röja informationen. Inte heller är det ett obehörigt angrepp på en företagshemlighet då en arbetstagare enligt 22 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbets- livet lämnar över information som han eller hon har mottagit med tyst- nadsplikt till en ledamot i styrelsen för sin arbetstagarorganisation (prop. 1987/88:155 s. 45). I fråga om information som en arbetstagare lämnar till sin fackliga företrädare bör överlag utgångspunkten vara att arbetstag- aren får röja företagshemligheter för en facklig företrädare inom ramen för en arbetstagarorganisations rådgivning, om det behövs för att arbets- tagaren ska kunna ta till vara sina rättigheter i arbetslivet. Endast om sär- skilda omständigheter talar för motsatsen bör arbetstagarens röjande ses som ett obehörigt angrepp enligt lagen. Detta innebär självfallet inte att det är tillåtet för en arbetstagare att i rent illojalt syfte eller annars utan godtagbara skäl röja arbetsgivarens företagshemligheter till en facklig företrädare. Om arbetsgivaren ifråga- sätter att röjandet varit nödvändigt bör arbetstagaren kunna lämna en godtagbar förklaring till sitt handlande. Bedömningen av om röjandet varit tillåtet får då göras med utgångspunkt i vad för information som arbetstagaren har lämnat och vad som motiverat uppgiftslämnandet. Den fackliga företrädaren torde inte sällan vara mer insatt än arbetstag- aren i hur viss typiskt sett känslig information ska hanteras. bedömda fall kan arbetstagaren behöva samråda med den fackliga före- trädaren i fråga om vad han eller hon lämpligen bör röja eller inte röja. Det ligger ett särskilt ansvar på företrädaren att ta ställning till om röjan- det är nödvändigt. Den fackliga företrädaren svarar givetvis själv för vad han eller hon därefter gör med den företagshemliga informationen. Det finns, liksom , ett omfattande utrymme att anskaffa eller röja företagshemligheter i samband med s.k. visselblåsning, dvs. slår larm om ett missförhållande. Gränsen för vad som är tillåtet enligt lagen får bedömas från fall till fall. Utgångspunkten är att det ska göras en avvägning mellan samhällsintresset av att viss information offentlig- görs eller avslöjas för en behörig myndighet och innehavarens intresse av skydd för sina företagshemligheter. En lagstadgad rapporteringsskyldighet finns i fråga om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism i lagen (2017:630) om åtgärd- er mot penningtvätt och finansiering av terrorism. het förekommer även i andra författningar med anknytning till närings- I vissa fall kan ett uppgiftslämnande vara behörigt utan att det finns någon uttrycklig rapporteringsskyldighet. Den som lämnar uppgift om en företagshemlighet till en tillsynsmyndighet med stöd av de bestämmelser om visselblåsning som genomför de s.k. kapitaltäcknings- och MiFID II- direktiven angriper inte obehörigen företagshemligheten, oavsett om det förhållande som uppgiften avser är ett allvarligt missförhållande eller inte 2013/14:228 s. 247 och prop. 2016/17:162 s. 515). som gör en anmälan till om en misstänkt överträdelse av den s.k. marknadsmissbruksförordningen enligt lagen (2016:1306) med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförord- ning utför ett obehörigt angrepp på företagshemligheter om sådana röjs, under förutsättning att anmälaren hade anledning att anta att en överträd- else skett (prop. 2016/17:22 s. 370). I andra stycket ges exempel på angrepp på företagshemligheter som aldrig är att anse som obehöriga. Exemplen avser situationer då angrepp- et vidtas i syfte att offentliggöra eller annars avslöja misstankar om brott med fängelse i straffskalan eller andra kvalificerade missförhållanden i Som framgår ovan är bestämmelsen, liksom dess mot- svarighet i den hittillsvarande lagen, inte på något sätt uttömmande i fråga om vilka angrepp som är tillåtna (jämför ordet ”aldrig” i lagtexten). Att avslöja företagshemligheter vid visselblåsning kan som framgår ovan vara godtagbart redan enligt paragrafens första stycke, exempelvis då det sker till med stöd av regelverket inom finansmark- I dessa fall krävs inte att de speciella förutsättningarna i andra stycket för när ett angrepp på företagshemligheter alltid är godtagbart måste vara uppfyllda. Till skillnad från den hittillsvarande lagen krävs enligt andra punkten inte att det missförhållande som angriparen vill offentliggöra eller annars avslöja är allvarligt, utan det är tillräckligt att offentliggörandet eller avslöjandet av missförhållandet sker till skydd för allmänintresset. nya utformningen av lagtexten, som är föranledd av direktivet, är inte avsedd att leda till någon påtaglig förändring av rättsläget. Det kan sällan anses finnas ett allmänt intresse av att offentliggöra eller annars avslöja missförhållanden som inte är allvarliga i den hittillsvarande lagens men- ing. Att det finns ett starkt enskilt intresse av att sprida viss information är inte tillräckligt. För att innehavarens intresse av skydd för företagshemligheten ska få stå tillbaka krävs att den information som den enskilde vill offentliggöra eller annars avslöja skäligen kan misstänkas utgöra brott med fängelse i straffskalan, eller kan anses utgöra något annat missförhållande och offentliggörandet eller avslöjandet sker till skydd för allmänintresset. Sådana brott med fängelse i straffskalan som anges i första punkten är brott på vilka fängelse kan följa. Det finns alltså inte något krav på att brottet i sig är allvarligt. Till andra missförhållanden bör räknas varje slags försummelse eller oegentlighet som förekommer i en verksamhet, oavsett om det rör som ett uppsåtligt eller oaktsamt agerande från verksamhetsutövarens sida eller om missförhållandet har sin grund i en omständighet som ingen sär- skild person kan lastas för, dvs. en ren olyckshändelse. Det krävs i fråga om andra missförhållanden än misstankar om brott att offentliggörandet eller avslöjandet av missförhållandet sker till skydd för allmänintresset. Avsikten är att kravet ska ha en påtagligt begränsande effekt i fråga om när en företagshemlighet får röjas fritt enligt lagen. Innebörden är att röjandet är tillåtet endast om det sker i syfte att avslöja ett missförhållande som allmänheten kan sägas ha ett särskilt intresse av att bli upplyst om. Om det inte finns något sådant allmänt intresse av att missförhållandet blir känt, är det inte tillåtet att röja företagshemligheter. Syftet med den nya utformningen av lagtexten är att på ett tydligare sätt än i den hittillsvarande lagen fånga upp sådana fall då det visserligen inte kan sägas föreligga ett åsidosättande av regler som kan medföra ingripanden från det allmännas sida i form av föreskrifter, förbud m.m. men då förfarandet eller företeelsen av annan anledning framstår som så klart otillbörligt eller klandervärt att det finns ett starkt allmänt intresse av att förhållandena kan rättas till (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 27 f.). För att ett allmänintresse ska anses föreligga bör det krävas att missför- hållandet rör en fråga som angår var och en inom en krets som kan defi- nieras som allmänheten. Frågor med anknytning till den allmänna säker- heten, konsumentskyddet, folkhälsan och miljöskyddet är som regel av betydelse för samhället i stort och bör oftast räknas dit. Rör det sig där- emot om frågor om rent privata eller personliga spörsmål kan man sällan tala om något allmänintresse i lagens mening. Vad som förekommer mellan två eller flera parter i ett avtalsförhållan- de har normalt inte något allmänintresse. Bedömningen bör dock bli en annan om avtalet är ett uttryck för korruption. Korrupta handlingar bör kunna avslöjas till skydd för allmänintresset, även om de inte skulle vara straffbara (jfr prop. 2015/16:128 s. 98). Detsamma gäller om allmänna medel hanteras på ett felaktigt eller obehörigt sätt. I många fall träffas sådana förfaranden av strafflag eller andra bestämmelser till skydd för det allmänna. kan det dock inträffa att ett förfarande inte kan sägas strida mot någon föreskrift som det tydligt är fråga om ett missförhållande som angår varje skattebetalare. Det kan exempelvis röra sig om affärsbeslut som fattas på andra grunder än affärsmässiga och 2017/18:200 som innebär ett uppenbart slöseri med allmänna medel. Förfarandet kan då anses som ett missförhållande som allmänheten har ett intresse av att bli upplyst om. Även vid andra klara fall av oetisk eller vidlyftig verksamhetsutövning som inte sker i strid med några författningar kan det finnas ett allmän- Utöver de exempel som redan har tagits upp kan nämnas att sannolikt miljö- eller hälsofarliga ämnen används i produktionen i ett läge då förbudslagstiftning ännu inte finns på plats, eller att ett företag använder sig av aggressiv skatteplanering i syfte att undandra sig skatt- skyldighet på ett sätt som framstår som stötande. Det förutsätts att angreppet på företagshemligheten sker i direkt syfte att offentliggöra eller inför en myndighet eller annat behörigt organ avslöja brottsmisstankar eller det missförhållande som ska avslöjas till skydd för allmänintresset. I denna del överensstämmer regleringen med vad som gäller enligt den hittillsvarande lagen. Direkt syfte bör ges samma innebörd som kravet på avsiktsuppsåt i straffrättsliga samman- hang (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 30). Ett avslöjande av missförhållandet bör kunna göras inför t.ex. myndigheten, länsstyrelserna, eller en miljö- och Med annat behörigt organ avses bl.a. skyddskom- mittéer och skyddsombud samt andra fackliga förtroendemän liksom olika branschorganisationer inom näringslivet. I fråga om offentliggöran- den räcker det med att information lämnas till någon som i sin tur kan tänkas antingen direkt eller indirekt föra den vidare och som på ett eller annat sätt kan förmodas utgöra en länk i en kedja som leder fram till att uppgiften får spridning. Det är därmed möjligt att exempelvis lämna informationen till personer med anknytning till miljörörelsen, fackliga eller politiska organisationer och andra ideella sammanslutningar och till I praktiken torde den personkrets som kan ta emot informationen begränsas av endast det förhållandet att syftet med röjandet ska vara att informationen ska komma till allmän kännedom. Som regel bör ett påstående om att avsikten har varit att ett missför- hållande ska offentliggöras i allmänhet tas för gott om inte påståendet framstår som osannolikt. Om någon röjer en företagshemlighet för en konkurrent till innehavaren bör det som regel med fog kunna antas att syftet endast varit att bereda konkurrenten fördelar (bet. s. 32). Till skillnad från den hittillsvarande lagen krävs det enligt bestämmel- sen inte att avslöjandet ska avse missförhållanden i näringsidkarens – med den nya lagens terminologi innehavarens – rörelse. företags företagshemligheter kan alltså ske för att avslöja missförhållan- den som finns någon annanstans. En sådan situation torde dock vara säll- När det gäller vilka krav som i subjektivt hänseende ställs på den enskilde som överväger att röja företagshemligheter för att avslöja ett missförhållande är någon ändring av vad som gäller enligt den hittillsvar- ande lagen inte avsedd. I fråga om brottsmisstankar krävs som framgått att han eller hon har skälig misstanke om brottet. När det gäller andra missförhållanden bör det krävas att de omständigheter som han eller hon känner till objektivt sett kan anses utgöra ett missförhållande och att ett offentliggörande eller avslöjande är motiverat till skydd för allmän- Det krävs därmed inte av den enskilde att han eller hon har full Prop. 2017/18:200 visshet om omständigheterna (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 28 f.). Av 2 § andra stycket andra meningen framgår att information om brott och andra allvarliga missförhållanden inte utgör företagshemligheter. Sådan information kan därmed alltid avslöjas utan risk för att ett angrepp sker enligt lagen. Det innebär att förevarande bestämmelser får betydelse i huvudsakligen två situationer. Den ena situationen är då något som skäligen kan misstänkas utgöra brott med fängelse i straffskalan, eller som kan anses utgöra annat miss- förhållande som det är motiverat att avslöja till skydd för allmänintresset, uppfyller kraven i 2 § på att vara en företagshemlighet. Av förevarande paragraf framgår att sådan information alltid fritt får avslöjas trots att den är företagshemlig. Den andra situationen är de s.k. kombinationsfallen. Därmed avses att något som utgör en företagshemlighet röjs i syfte att avslöja antingen ett brott eller en skälig misstanke om brott med fängelse i straffskalan eller ett missförhållande – allvarligt eller inte allvarligt – som i sig inte utgör någon företagshemlighet. Det förutsätts då att missförhållandet etc. i praktiken inte kan avslöjas utan att en företagshemlighet röjs (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 27 och 114). Ett exempel på en sådan situation kan vara att en arbetstagare vill offentliggöra eller annars avslöja att arbetsgivaren begår bedrägeribrott inom affärsverksamheten. Information om att arbetsgivaren begår bedrägerier utgör i sig ingen företagshemlig- het, eftersom det rör sig om information om brott. Brottsligheten kan dock ta sig uttryck i överenskommelser, kontrakt och andra handlingar som innehåller företagshemligheter som arbetstagaren i praktiken måste röja för att kunna offentliggöra eller annars avslöja brottsligheten. Även om det inte skulle stå klart för arbetstagaren att ett bedrägeribrott har begåtts men han eller hon har skälig misstanke om brottet, är det till- låtet för honom eller henne att röja företagshemligheterna. Den arbetstag- are som i stället vill avslöja att arbetsgivaren är på väg att ingå ett avtal som, utan att vara brottsligt, är mycket oförmånligt för motparten, har däremot som regel inte utrymme för detta enligt lagen. Detta följer av att avtalsförhållandet oftast inte kan sägas angå något allmänt intresse. 5 § Den som gör sig skyldig till brott enligt 26 eller 27 § ska ersätta den skada som uppkommer genom brottet eller genom att företagshemlighet- en utnyttjas eller röjs. I paragrafen, som på Lagrådets inrådan är placerad först av lagens skade- ståndsbestämmelser, regleras skadeståndsansvar för den som har begått ett brott enligt lagen. Paragrafen motsvarar 5 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 24 f., s. 41 f. och s. 57 f.). Med paragrafen genom- förs delvis artikel 14.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. Jämfört med den hittillsvarande lagen tas det uttryckliga kravet på att utnyttjandet eller röjandet ska ske ”obehörigen” bort, eftersom det är obehövligt. Någon saklig ändring är inte avsedd. Det kan förekomma att den som har gjort sig skyldig till brott enligt lagen tillhandahåller en annan person den olovligt åtkomna företagshem- 2017/18:200 ligheten utan att mottagaren begår en brottslig gärning. Om mottagaren i sin tur utnyttjar eller röjer företagshemligheten kan han eller hon vara skadeståndsskyldig för skada som därigenom uppkommer enligt 9 §, medan gärningsmannen svarar för samma skada enligt förevarande para- graf. I detta fall bör skadeståndsansvaret vara solidariskt (6 kap. 4 § skadeståndslagen [1972:207], jfr prop. 1987/88:155 s. 58). 6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet angriper en företagshem- lighet hos en näringsidkare eller en forskningsinstitution som han eller hon i förtroende har fått del av i samband med en affärsförbindelse med näringsidkaren eller forskningsinstitutionen, ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Paragrafen, som i allt väsentligt är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar skadeståndsansvar för den som obehörigen anskaffar, utnyttjar eller röjer företagshemligheter i samband med affärskontakter. Den motsvarar delvis 6 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 21 f., 42 f., 59 och 63). Med paragrafen genomförs delvis artikel 14.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.2 och 9.4. Den som är part i en affärsförbindelse och som angriper en företags- hemlighet som han eller hon i förtroende har fått del av i samband med förbindelsen, är skadeståndsskyldig enligt paragrafen. Till skillnad från den hittillsvarande lagen omfattar ansvaret även då någon anskaffar en företagshemlighet under de förhållanden som anges i paragrafen. En definition av angrepp finns i 3 §. Ett angrepp i form av ett anskaff- ande av en företagshemlighet kan ske genom att någon bereder sig till- gång till, tillägnar sig eller på något annat sätt anskaffar en företagshem- lighet. Med utgångspunkt i kravet i förevarande paragraf på att angripar- en har fått del av företagshemligheten i förtroende, omfattar paragrafen i praktiken endast sådana anskaffanden av företagshemligheter som består i att angriparen tillägnar sig företagshemligheten. Paragrafen bör därför ha begränsad praktisk betydelse i fråga om angrepp genom anskaffande av företagshemligheter. Ett fall som kan omfattas är att en konsult som har mottagit dokument som innehåller företagshemligheter, med skyldig- het att redovisa dokumenten, vid uppdragets slut låter bli att återlämna dem till innehavaren av företagshemligheten. Liksom enligt den hittillsvarande lagen förutsätts det inte att det finns ett bindande avtal mellan innehavaren av företagshemligheten och mot- tagaren, dvs. Redan under ett förhandlingsskede kan mottag- aren ha fått del av företagshemligheten på ett sådant sätt att det får anses finnas ett förtroendeförhållande (prop. 1987/88:155 s. 42). Ett förtroendeförhållande kan i och för sig uppkomma formlöst. Kravet i 2 § första stycket tredje punkten på att innehavaren ska ha vidtagit rimliga åtgärder för att hemlighålla den företagshemliga informationen innebär emellertid att innehavaren, beroende på omständigheterna, kan behöva göra klart för mottagaren vad han eller hon får och inte får göra med informationen. Med parter i affärsförbindelser avses i första hand näringsidkare. Lag- en omfattar dock inte bara företagshemligheter i en näringsidkares rörel- se utan också i en forskningsinstitutions verksamhet (2 §). paragraf anges därför, till skillnad från den hittillsvarande lagen, att det skadeståndsgrundande angreppet kan avse företagshemligheter även hos en forskningsinstitution. Med affärsförbindelse bör vid tillämpningen av förevarande paragraf likställas då en icke-kommersiell forskningsinstitution i förtroende låter företagshemligheter komma en utomstående part till del, även om forsk- ningsinstitutionen i det fallet inte skulle anses bedriva näringsverksam- het. Företagshemligheter som styrelseledamöter och revisorer i t.ex. aktie- bolag har fått del av inom ramen för sina respektive uppdrag kan inte anses ha kommit dem till del i samband med en sådan affärsförbindelse som omtalas i paragrafen. Ansvaret enligt paragrafen gäller därför inte för styrelseledamöter eller revisorer när de fullgör sitt uppdrag. I kontraktsförhållanden föreligger enligt allmänna principer ett vid- sträckt skadeståndsansvar för principalen. Skadeståndsskyldighet enligt förevarande paragraf kan därför drabba den som är part i en affärs- förbindelse även om det är en anställd hos denne som har missbrukat förtroendet (prop. 1987/88:155 s. 59 och 63). Så kan vara fallet då en bemanningsanställd angriper företagshemligheter som han eller hon anförtrotts av kundföretaget. Bemanningsföretaget svarar då som regel som kontraktspart i förhållande till kundföretaget. 7 § En arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet angriper en företagshemlighet hos arbetsgivaren som han eller hon fått del av i sin anställning under sådana förhållanden att han eller hon insåg eller borde ha insett att den inte fick avslöjas ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Om ett utnyttjande eller röjande har ägt rum sedan anställningen upp- hört gäller ansvaret enligt första stycket endast om det finns synnerliga skäl. Paragrafen, som i allt väsentligt är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar arbetstagares skadeståndsskyldighet gentemot arbetsgiv- aren eller den tidigare arbetsgivaren. Den motsvarar delvis 7 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 17 f., 43 f. och 59 f.). Med paragrafen genomförs delvis artikel 14.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.2 och 9.4. Enligt första stycket föreskrivs om skadeståndsskyldighet för arbetstag- are som under bestående anställning angriper arbetsgivarens företags- hemlighet. En definition av angrepp finns i 3 §. Till skillnad från den hittillsvarande lagen omfattar ansvaret även då arbetstagaren anskaffar en företagshemlighet under de förhållanden som anges i paragrafen. I för- fattningskommentaren till 3 § beskrivs på vilka sätt en arbetstagare kan anses anskaffa arbetsgivarens företagshemligheter. För det fallet att angreppet består i ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet och förfarandet äger rum sedan anställningen upphört, anges i andra stycket att arbetstagaren är skadeståndsskyldig endast om det finns synnerliga skäl. Bestämmelsen överensstämmer i sak med gäll- ande rätt. I undantagsfall kan en arbetstagare anskaffa en tidigare arbetsgivares företagshemligheter. Ett exempel på detta är att en arbetstagare sedan anställningen upphört uppmanas av arbetsgivaren att återlämna de doku- ment med företagshemligheter som han eller hon innehar, men trots upp- 2017/18:200 maningen behåller dokumenten i syfte att göra dem till sina. Det krävs då inte synnerliga skäl för att arbetstagaren ska bli skadeståndsskyldig. I praktiken torde emellertid arbetstagares angrepp på en tidigare arbetsgiv- ares företagshemligheter i stort sett uteslutande bestå i ett utnyttjande eller röjande av hemligheterna. Det förhållandet att anskaffanden av före- tagshemligheter inte omfattas av det begränsade skadeståndsansvaret bör därför inte ha någon nämnvärd praktisk betydelse. 8 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en före- tagshemlighet, som han eller hon i egenskap av part eller partsrepresent- ant har fått del av på grund av en domstols beslut, ska ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Om parten eller partsrepresentanten i sin tur låter någon annan få del av företagshemligheten i anledning av målet eller ärendet, och den personen uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer företags- hemligheten, ska den andra personen ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en före- tagshemlighet som han eller hon har fått del av vid en domstolsförhand- ling som har hållits inom stängda dörrar ska ersätta den skada som upp- kommer genom förfarandet. Paragrafen reglerar skadeståndsansvar för parter, partsrepresentanter och andra som får del av företagshemligheter i domstol. Den saknar motsvar- ighet i den hittillsvarande lagen. Med paragrafen genomförs delvis artik- larna 9, 14.1 och 16 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Enligt första stycket ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller hon i egenskap av part eller partsrepresentant har fått del av på grund av en domstols beslut ersätta den skada som uppkommer genom förfarandet. Skadestånds- ansvaret kan bli aktuellt oavsett om utnyttjandet eller röjandet skett i strid med ett förbehåll om sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) eller ett förordnande om tystnadsplikt, eller om parten eller dennes representant tagit del av informationen utan någon sådan begräns- ning. Med part avses den fysiska eller juridiska person som intar partsställ- ning i ett mål eller ett ärende. Med partsrepresentant avses partens ställ- företrädare, ombud, försvarare eller biträde (jfr 6 kap. 1 § tredje stycket ).