prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Regeringen bedömer att sådan provverksamhet som omfattas av be- stämmelsen om förbud mot att utsätta djur för lidande vid träning inför tävling och tävling, även ska omfattas av bestämmelsen som reglerar dopning och andra otillbörliga åtgärder. Det är som har anförts inte möjligt att dra en skarp gräns mellan verksamheter som kan definie- ras som tävling respektive prov. Från djurskyddssynpunkt är det givetvis oväsentligt vad en verksamhet kallas. Innebär en verksamhet att djur bedöms, poängsätts eller rangordnas utifrån sin förmåga och prestationer bör den, enligt regeringens bedömning, också omfattas av den nya lagens bestämmelser om förbud mot dopning eller andra otillbörliga åtgärder. Förslaget innebär att förbudet mot att utsätta djur för dopning och andra otillbörliga åtgärder utvidgas till att gälla även träning inför och delta- gande i prov. Utredningens förslag innebär även att det inte längre ska framgå av be- stämmelsen att det som omfattas av förbudet mot dopning eller andra otillbörliga åtgärder är verksamhet som bedrivs på en tävlingsbana. Den nuvarande begränsningen till tävlingsbana får enligt förarbetena till följd att tävlingar som inte är prestationsinriktade, t.ex. utställningstävlingar undantas från förbudet mot dopning (prop. 1987/88:93, s. 62). Regering- en anser dock inte att den nuvarande begränsningen till tävlingsbanor är ändamålsenlig. Tävlings- och provverksamhet som innebär att djurs prestation bedöms eller att djur rangordnas efter prestation försiggår i många olika miljöer och inte med nödvändighet på iordninggjord täv- lingsbana. Regeringen anser av den anledningen – i likhet med utred- ningen – att den nya bestämmelsen inte bör begränsas enbart till sådan verksamhet som äger rum på en tävlingsbana. SLU undrar om förbudet enbart gäller vid träning inför tävling och vid tävling och inte vid annan träning. Det framgår av förarbetsuttalandena, som har återgetts ovan, att nuvarande förbud inte gäller vid träning som inte syftar till att förbereda djuret för tävling. Vare sig utredningens eller regeringens förslag innebär någon ändring i den delen. Det finns inte samma risk att djuret pressas för att nå resultat vid denna typ träning som vid träning som sker i syfte att förbereda djuret för tävling eller prov. Det har inte heller framkommit att det skulle finnas något behov av att inklu- dera all träning av djur i förbudet mot dopning. Vidare påtalar SLU att det är oklart om uppvisningar och shower med häst omfattas. Regeringen konstaterar att varken det nuvarande eller det föreslagna förbudet mot dopning och andra otillbörliga åtgärder gäller offentlig förevisning av djur i sig (till skillnad från förbudet mot lidande som har behandlats i avsnitt 8.1). Uppvisningar av djur som inte inne- fattar bedömning, poängsättning eller rangordning av djur utifrån deras 2017/18:147 förmåga och prestationer faller därför utanför dopningsförbudets tillämp- ningsområde. Det har inte framkommit att det skulle finnas ett behov av att utöka förbudet till sådan verksamhet. Om djuret tillförs läkemedel eller andra åtgärder vidtas för att ett djur som är sjukt eller skadat ska kunna delta i en föreställning kan detta däremot strida mot förbudet mot att utsätta djur för lidande vid träning inför eller vid offentlig förevisning (jfr avsnitt 8.1) eller mot förbudet mot att överanstränga djur som har föreslagits i avsnitt 7.11. Regeringen bedömer att det även fortsättningsvis är lämpligt att rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i mer detaljerade föreskrifter klargör vad som omfattas av förbudet mot dopning. Detta kan exempelvis ske genom att karenstider föreskrivs för tillförsel av vissa ämnen eller användning av vissa åtgärder, men föreskrifterna kan också utformas på annat sätt om det bedöms mer lämpligt. Det bör därför infö- ras ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förbudet mot dopning. Regering- en ser därutöver inget behov av ett mer allmänt formulerat bemyndi- gande att meddela föreskrifter om dopning och andra otillbörliga åtgärder i enlighet med utredningens förslag. 8.3Ytterligare bestämmelser om offentlig förevisning av djur Regeringens bedömning: Mer detaljerade bestämmelser om hållande och förevisning av djur i menagerier eller vid cirkus, varieté eller lik- nande företag bör även i fortsättningen meddelas i förordning eller i föreskrifter. Regeringen avser att i djurskyddsförordningen införa ett förbud mot att flytta runt och förevisa elefanter och sjölejon offentligt på cirkus eller på annat sätt. Utredningens förslag: Utredningen föreslår till skillnad från regering- en att regleringen ska ske på lagnivå. I sak innebär förslaget att delar av de nuvarande bestämmelserna i djurskyddsförordningen om villkor för eller förbud mot offentlig förevisning av djur i menagerier och vid cir- kus, varieté eller liknande företag förs över till den nya lagen. Utredning- en föreslår därutöver att elefanter och sjölejon läggs till uppräkningen av de djur som inte får föras omkring och i samband med det visas offent- ligt. Utredningen föreslår också ett särskilt bemyndigande om att rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om förbud mot och villkor för hållande av djur vid cirkus, varieté eller liknande företag. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Länsstyrelserna i Jön- län, län och , , Sve- riges (), Djurens Rätt, Djurskyddet , , och , stödjer förslaget om vilka arter som inte får visas på cirkus. , SLU och Djurens Rätt anser att det borde finnas en så kallad positivlista över vilka djur som får förevisas på cirkus och några remissinstanser, bl.a. , Djurskyddet och Djurens Rätt, anser att djur överhuvudtaget inte bör få före- visas på cirkus. i anser att preciseringar av vilka djurslag som får respektive inte får visas bör ligga på föreskriftsnivå och inte i lagen, medan Cirkusakademien anser att regeringen inte kan delegera beslut om ett så ingripande förbud. och Cirkusakademien m.fl. påpekar att förbud ut- gör krav i tjänstedirektivets mening och därmed kan ifrågasättas. Cirkusakademien påpekar vidare att elefanter snart ändå inte kommer att finnas på cirkus i eftersom det inte sker någon nyrekrytering. Skälen för regeringens bedömning: I 35 § första stycket djurskydds- förordningen föreskrivs att djur inte får föras omkring och förevisas offentligt i menagerier. I andra stycket nämnda bestämmelse anges att apor, rovdjur med undantag för tamhundar och tamkatter, säldjur med undantag för sjölejon, noshörningar, flodhästar, hjortdjur med undantag för renar, giraffer, kängurur, rovfåglar, strutsfåglar och krokodildjur inte heller på annat sätt får föras omkring och i samband därmed förevisas offentligt. I tredje stycket i bestämmelsen anges att vid cirkus, varieté eller liknande företag får djur som avses i andra stycket inte visas offent- ligt vare sig vid föreställning eller i något annat sammanhang. Bestämmelsen har meddelats med stöd av bemyndigandet i 17 § andra stycket djurskyddslagen (se avsnitt 8.1). Utredningens förslag innebär att den nuvarande bestämmelsen i 35 § djurskyddsförordningen överförs till den nya lagen och att det därutöver blir förbjudet att förevisa elefanter och sjölejon på cirkus eller på annat sätt föra omkring eller förevisa sådana djur. I utredningen konstateras att en cirkus har mycket begränsade möjligheter att hålla djuren på de ytor och under de förutsättningar som många djurarter behöver för att må fysiskt och psykiskt bra. Utredningen bedömer att cirkusar och andra liknande offentliga förevisningar där djur flyttas från ort till ort saknar praktiska förutsättningar för att hålla elefanter och sjölejon på ett sätt som tillåter att de kan bete sig naturligt. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att sjölejon och ele- fanter inte bör få förevisas på cirkus eller på andra liknande offentliga förevisningar där djur flyttas från ort till ort och avser därför att införa ett sådant förbud i djurskyddsförordningen. Regeringen gör dock, med hän- syn till bestämmelsernas detaljeringsgrad och vad som anförts i avsnitt 5.2, bedömningen att den närmare regleringen av offentlig förevisning av djur även i fortsättningen bör ske i förordning och i föreskrifter (med stöd av det bemyndigande som har föreslagits i avsnitt 8.1). Ett förbud mot sjölejon och elefanter på cirkus kan anses utgöra ett nytt krav på tjänsteverksamhet som ska anmälas till kommissionen enligt och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 2017/18:147 9 Vård av djur och operativa ingrepp Vård av skadade och sjuka djur Regeringens förslag: Ett djur som är skadat eller sjukt ska ges nödvändig vård eller avlivas. Om ett djur på annat sätt genom sitt be- teende visar tecken på ohälsa, ska vård ges eller andra lämp- liga åtgärder vidtas. Om skadan eller sjukdomen är så svår att djuret utsätts för allvarligt lidande som inte kan lindras, ska djuret av- Vid behov ska vården ges av en veterinär eller någon annan som tillhör djurhälsopersonalen enligt lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Den av utredningen föreslagna lagtexten anger inte att det i vissa fall ska finnas en skyldighet att avliva djur. Utredningen föreslår att en- bart veterinär vid behov ska ge sjuka eller skadade djur vård. Remissinstanserna: i , och (numera Fysioterapeuter- na) påpekar att det finns fler behörighetsreglerade yrken än veterinärer och att det bör anges att även dessa kan ge vård. Länsstyrelserna i län och stöder utredning- ens uttalande om att reglerna för djurhälsopersonal bör ses över, bl.a. för att se över vilka diagnoser olika yrkesgrupper ska kunna ställa. linska Institutet ser ett behov av att se över bestämmelserna om djurhäl- sopersonal och vad dessa innebär inom försöksdjursområdet. påminner om att behörighetsreglering av ett yrke in- nebär att man enbart får fullgöra arbetsuppgifter som man har kompetens för och att alla som tillhör djurhälsopersonalen därför kan ställa diagno- ser inom sina respektive yrkesroller. Detta förs även fram av Legitime- () anser att djurägarens ansvar för att söka vård hos professionell och legitimerad personal ska tydliggöras och att det bör tydliggöras i bestämmelsen att beteendestörningar inte enbart ska förebyggas utan även hanteras då de uppkommer. närförbund anser att det bör tydliggöras att personer med viss utbildning kan få behandla vissa sjukdomar inom ramen för villkorad läkemedels- användning och vid viltrehabilitering. ifrågasätter hur kravet på avlivning är tänkt att tillämpas när det gäller mindre åkommor som är obotliga. Skälen för regeringens förslag: En grundläggande bestämmelse i djurskyddslagen är kravet i 2 § på att djur ska skyddas mot onödigt li- dande och sjukdom. I nuvarande djurskyddslag föreskrivs vidare i 9 § att om ett djur är sjukt, skadat eller på annat sätt genom sitt beteende visar tecken på ohälsa, ska djuret ges nödvändig vård, vid behov av veterinär, eller andra åtgärder vidtas, om inte sjukdomen eller skadan är så svår att djuret måste avlivas . I förarbetena till sistnämnda bestämmelse angavs bl.a. att det fanns ett behov av att djurhållarens ansvar för djurens välfärd klarare skulle framgå och att detta kunde tyd- liggöras genom ett krav på att nödvändig vård vid behov ska ges av en tillkallad veterinär. Det konstaterades också att begreppet ”sjukt” kan vara otydligt och det föreslogs mot den bakgrunden att det ska ställas krav på att en djurhållare vidtar åtgärder redan när djuret genom ett avvi- kande beteende visar tecken på ohälsa. Ändringen bedömdes bidra till att djur fortare kommer under adekvat behandling. Det konstaterades också att det vid tecken på ohälsa i vissa fall kan vara motiverat att vidta åtgär- der som inte faller under det som traditionellt betraktas som vård, exem- pelvis ändra foder eller flytta djur till en mer lämplig miljö. Det tydlig- gjordes därför att bestämmelsen omfattade även sådana andra åtgärder (prop. 2002/03:149, Ändringar i djurskyddslagen [1988:534], s. 12). Regeringen anser i likhet med utredningen att bestämmelsen om skyl- dighet att ge djur vård i huvudsak bör föras över till den nya lagen. SLU har föreslagit att det bör tydliggöras i bestämmelsen att beteende- störningar i form av s.k. stereotypier inte endast ska förebyggas utan även hanteras om de uppkommer. Regeringen bedömer dock att det före- slagna kravet på att ge vård eller vidta andra åtgärder när ett djur uppvi- sar tecken på ohälsa omfattar även situationer där djur uppvisar beteen- destörningar, varför något förtydligande om detta inte är nödvändigt. Se även avsnitt 7.2 där regeringen har föreslagit att djur ska hållas och skö- tas på ett sådant sätt att beteendestörningar förebyggs. När det gäller frågan om ett djur vid svår sjukdom eller skada i stället för att ges vård måste avlivas underströks i förarbetena till nuvarande lag att bestämmelsen inte innebär något krav på att i vissa situationer avliva djur (prop. 1987/88:93, Djurskyddslag, m.m., s. 55). Utredningen före- slår att det i en ny bestämmelse ska framgå att djur som är skadade eller sjuka ska ges nödvändig vård eller avlivas. Utredningen gör bedömning- en att i de fall där skadan eller sjukdomen inte går att bota eller lidandet kan lindras så ska djuret avlivas. Regeringen delar utredningens bedöm- ning att det är oförenligt med ett gott djurskydd att hålla ett djur vid liv om det är utsatt för allvarligt lidande som inte går att lindra. Sjukdomen eller skadan kan vara så svår att det utan tvekan är så att djuret måste avlivas . Det kan även vara så att det först när behandling har inletts står klart att djuret fortsatt är utsatt för ett stort lidande och att det inte finns några utsikter att behandla sjukdomen eller skadan eller lindra djurets lidande. I en sådan situation ska djuret avlivas. Detta bör tydlig- göras i bestämmelsen om skyldighet att ge djur vård eller vidta andra åtgärder vid sjukdom och skada. ifrågasätter hur kravet på avlivning är tänkt att tillämpas när det gäller mindre åkommor som är obotliga. Rege- ringen vill framhålla att denna del av bestämmelsen tar sikte på att skydda djur från allvarligt lidande på grund av sjukdom eller skada. Djurhållare ska självfallet inte vara skyldiga att avliva djur på grund av mindre åkommor som endast medför ett begränsat lidande för djuret. Den slutliga bedömningen av vilket lidande som en sjukdom eller en skada eller själva behandlingen innebär för djuret och när det handlar om ett allvarligt lidande som inte kan lindras måste bli en fråga för djurhållaren att i dialog med veterinär eller annan djurhälsopersonal ta ställning till. I sammanhanget kan också klargöras att den föreslagna bestämmelsen inte innebär någon förändring av möjligheten för djurhållare att besluta om 2017/18:147 att avliva djur av andra skäl än allvarligt lidande i samband med sjukdom eller skada. Genom lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, som trädde i kraft , infördes uttrycket djur- hälsopersonal. Med djurhälsopersonal avses enligt 1 kap. 4 § nämnda lag personer som är verksamma inom djurens hälso- och sjukvård och som har legitimation eller annan behörighet enligt lagen. är, vid sidan av veterinär, även djursjukskötare ett legitimationsyrke. För hovslagare och för personer med viss legitimation enligt patientsäkerhet- slagen (2010:659) infördes behörighetsreglering genom ett godkännande- förfarande. finns därmed fler yrken än veterinär som är behö- righetsreglerade för verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Jord- bruksverket har i sitt remissvar anfört att behörighetsreglering av ett yrke innebär att yrkesutövaren enbart får fullgöra arbetsuppgifter som denne har kompetens för. Detta innebär att veterinärer ska ställa veterinärmedi- cinska diagnoser men att övrig djurhälsopersonal kan ställa diagnos inom sina respektive yrkesroller. Detta kan, enligt , exempel- vis innebära att en hovslagare kan ställa diagnosen hovböld och en god- känd legitimerad tandläkare diagnosen tandfraktur. Regeringen delar bedömning och föreslår att det av bestämmelsen ska framgå att vård, vid behov, ska ges av veterinär eller annan djurhälsoper- sonal. Utredningen föreslår att regelverket för djurhälsopersonal ska ses över så att det klargörs att en första diagnos ska ställas av veterinär innan övrig djurhälsopersonal inleder terapi inom sina respektive kompetens- områden. Regeringen aviserade redan när lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård föreslogs att det kommer att finnas skäl att se över lagstiftningen utifrån olika aspekter (prop. 2008/09:94, Verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, s. 70, 73, 74, 89 och 125). Till och med utgången av 2014 fick dock meddela föreskrifter om vilka yrkeskvalifikationer som ska anses vara likvärdiga med sådan examen som enligt 3 kap. 1 § lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård krävs för att erhålla legitimation som djursjukskötare. Regeringen bedömer att en översyn av lagstiftningen är meningsfull först när lagstiftningen har varit i kraft för att även mer långsiktiga effekter av lagstiftningen ska kunna ut- värderas och bedömas. 9.2Operativa ingrepp på och injektioner till djur Regeringens förslag: Bestämmelsen om att operativa ingrepp på eller injektioner till djur är förbjudna i andra fall än när det är befogat av veterinärmedicinska skäl, med undantag för ingrepp som görs eller injektioner som ges i en verksamhet som har godkänts av en djurför- söksetisk nämnd, förs över till den nya lagen. Detsamma gäller bestämmelsen om att en veterinär eller någon an- nan som tillhör djurhälsopersonalen enligt lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård ska anlitas om sådana åtgärder eller viss annan behandling av djur behöver vidtas, med vissa angivna undantag när det gäller brådskande åtgärder och i verksamhet som godkänts av en djurförsöksetisk nämnd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får även fortsättningsvis meddela ytterligare föreskrifter om operativa ingrepp på och injektioner till djur, samt om undantag från kravet på veteri- närmedicinska skäl för sådana åtgärder och från kravet på att anlita veterinär eller djurhälsopersonal vid vissa åtgärder. Det läggs till att operativa ingrepp ska göras under bedövning. Re- geringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från kravet på bedövning. Regeringens bedömning: Förslaget om att ”injektioner” ska er- sättas med ”penetration av hud och slemhinna” bör inte genomföras. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningen föreslår att det utöver förbudet att göra operativa in- grepp även ska vara förbjudet att penetrera hud och slemhinna i andra fall än när det är befogat av veterinärmedicinska skäl och att en sådan åtgärd endast ska få utföras av veterinär eller annan djurhälsopersonal. Utredningen föreslår till skillnad från regeringen inte att ingrepp som görs eller injektioner som ges i sådan verksamhet som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd ska vara undantagna från kravet på veterinärme- dicinska skäl. Utredningen föreslår också en något annorlunda formule- ring av bemyndigandena. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Statens veterinärme- dicinska anstalt, nio hästorganisationer, Föreningen , (), ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen, samt , påpekar att det även måste vara tillåtet att göra ingrepp som inte är motiverade av veterinärmedicinska skäl, t.ex. avhorning och märkning. Många remissinstanser påpekar även att operativa ingrepp och injektioner även kommer att behöva göras och ges av andra än veterinär och annan djurhälsopersonal. ArcanumSkolan ifrågasätter att akupunktur ska likställas med operativa ingrepp. påpekar att akupunktur inte görs under bedövning och att det inte finns lagstiftning för akupunktur inom humanmedicinen. Svensk Djursjukvård poängterar att det är viktigt för djursjukvården att personer, med föreskriven utbildning, som inte tillhör djurhälsopersona- len, får utföra behandling som innebär penetration av huden. Länsstyrel- sen i efterfrågar ett förtydligande i föreskrift av vad som ska gälla för olika yrkeskategorier inom djurens hälso- och sjukvård. () anser att även användning av andra tekniker som inte innebär penetration av slemhinna behöver regle- ras. anser att konsekvenserna av att ge en yrkeskategori monopol på en viss tjänst ska belysas tydligare. , och , Vetenskapsrå- det och Södra djurförsöksetiska nämnd anser att försöks- djurspersonal med föreskriven utbildning även ska få administrera läke- medel och utföra behandlingar som inte har beslutats av en djurför- söksetisk nämnd. 2017/18:147 anser att uttrycket ”veterinär eller djurhälsopersonal” bör användas för att det ska vara möjligt att vända sig till en veterinär som inte bedriver djursjukvård yrkesmässigt. Verket menar att även behandling med receptbelagda läkemedel bör förbehållas veterinär eller annan djurhälsopersonal. ArcanumSkolan, och ifrågasätter förslaget eftersom det innebär att den som inte tillhör djurhälsopersonalen fortsättningsvis inte kan utföra akupunktur på djur. Organisationerna anser att utredningen inte har presenterat ett un- derlag som visar på behovet av den föreslagna begränsningen. Legitime- rade (numera Fysioterapeuterna) anser att behandling med akupunktur ska vara förbjuden för andra än djurhälso- personal. Katthjälp anser att det bör finnas en generell möjlighet att söka dispens för ingrepp som inte specifikt nämns i föreskrifter. Skälen för regeringens förslag och bedömning Ett förbud mot att göra operativa ingrepp på djur som inte är befogade av veterinärmedicinska skäl infördes i 10 § första stycket djurskydds- lagen. I förarbetena anfördes bl.a. att det är av stor vikt att det av lag- texten klart framgår att det är förbjudet att företa operativa ingrepp på djur, om inte ingreppet är befogat av veterinärmedicinska skäl (prop. 1987/88:93, s. 26). Det angavs också att även mindre ingrepp som kan göras tämligen enkelt är att anse som operativa ingrepp. Exempel på sådana ingrepp är kupering och näbbtrimning (prop. 1987/88:93, s. 56). Bestämmelsen har ändrats , t.ex. kompletterades be- stämmelsen 2003 med ett förbud mot att ge injektioner till djur i andra fall än när det är befogat av veterinärmedicinska skäl. I förarbetena angavs att det förekommer att djur ges injektioner under vissa s.k. alter- nativmedicinska behandlingar som är tveksamma från djurskyddssyn- punkt. För att förhindra att djur utsätts för onödigt lidande bedömde regeringen att injektioner borde regleras på samma sätt som operativa ingrepp (prop. 2001/02:93, Ändringar i djurskyddslagen m.m., s. 17). I 10 § andra stycket anges att första stycket inte gäller ingrepp som görs eller injektioner som ges i sådan verksamhet som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, har enligt 10 § tredje stycket rätt att meddela ytterligare föreskrifter om operativa ingrepp på eller injektioner till djur och att föreskriva om undantag från kravet på veterinärmedicinska skäl vid ope- rativa ingrepp och injektioner om det finns särskilda skäl. I 11 § första stycket djurskyddslagen anges vidare att en veterinär eller någon annan som tillhör djurhälsopersonalen enligt lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård ska anlitas om någon av följande åtgär- der behöver vidtas: 1.operativa ingrepp på eller injektioner till djur, 2.annan behandling i syfte att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjuk- dom eller skada hos djur, om behandling kan orsaka lidande som inte är obetydligt, eller 3.behandling under allmän bedövning eller under lokal bedövning ge- nom injektion. Enligt 11 § andra stycket gäller första stycket inte brådskande åtgärder som vidtas i syfte att rädda djurets liv eller att lindra dess lidande.