prop · H60316 · 2018-11-27 00:00:00 — Motsvarande gäller för förvaltningsrättsliga ärenden hos Polismyndig- heten och polislagen innehåller inte någon hänvisning till förvaltnings- lagens jävsregel. Av systematiska skäl bör därför, trots och önskemål, den nya lagens jävsreglering inte se annorlunda ut jämfört med den i polislagen. Det finns sammanfattningsvis skäl att införa en ny, och mer heltäck- ande, jävsbestämmelse som samlar regleringen om jäv i Kustbevakning- ens brottsbekämpande och ordningshållande verksamhet. Bestämmelsen bör lämpligen placeras i det andra kapitlet som innehåller de gemen- samma bestämmelser som finns för den brottsbekämpande och ordnings- hållande verksamheten. Frågan om det föreligger jäv bör prövas av . 8.3Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd Preja, borda och föra fartyg till hamn Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska få preja, borda och hålla kvar ett fartyg som behövs för att hålla förhör eller använda tvångsmedel, eller för att avvisa, avlägsna eller omhänderta någon vid ordningsstörningar. Ett fartyg ska också få föras till hamn, om det uppenbart behövs för att dessa tjänsteåtgärder ska kunna vidtas. Tjänsteåtgärder av detta slag ska upphöra om det inte längre finns grund för den. Ett fartyg ska inte få hållas kvar mer än sex timmar utan att den tjänsteman som har beslutat om åtgärden anmäler beslutet till sin förman för prövning av om beslutet ska bestå. Om det i lag finns avvikande bestämmelser beträffande rätten att preja, borda och föra fartyg till hamn ska dessa gälla i stället. Utredningens förslag överensstämmer huvudsakligen med regering- Utredningen föreslår dock inte att avvikande bestämmelser om rätten att preja, borda och föra fartyg till hamn ska gälla i stället. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. utkastet föreslås att även avvikande bestämmelser i annan författning än lag ska ges företräde framför den nya regleringen. 2018/19:16 Remissinstanserna ifrågasätter om det är lämpligt att en kustbevakningstjänsteman ges mer ingripande befogenheter inom ordningshållningen än en polisman, exempelvis i form av att hålla kvar ett fartyg . Svensk sjöfart anser att i dessa situationer bör samråda med Transportstyrelsen och dess jour- personal för att säkerställa att sjösäkerheten uppfylls. Övriga remiss- instanser har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har enligt olika författningar rätt att preja och visitera ett fartyg eller föra det till svensk hamn, bl.a. i den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten. Något lagreglerad skyldighet att samråda med Transport- styrelsen finns inte . Det saknas skäl att nu ändra denna ordning. För att ska kunna bedriva ett effektivt arbete till sjöss behövs en reglering som framöver ger en kustbevakningstjänsteman en generell rätt att preja, borda och föra ett fartyg till svensk hamn. Det finns skäl att även låta en kustbevakningstjänsteman kunna hålla kvar fartyg som behövs för att hålla förhör, använda tvångs- medel eller ingripa mot en ordningsstörning. Detta bör gälla oavsett om ingriper självständigt eller som biträde. Med tanke på hur ingripande dessa åtgärder är och vilka kostnader som kan vara förenade med dem, är det motiverat att en omprövning av beslu- tet görs . Det är inte rimligt att ett fartyg hålls kvar , utan att beslutets riktighet prövas av en högre tjänsteman. Det bör därför införas en bestämmelse om förmansprövning. Om åt- gärden inte redan har upphört ska förmannen pröva om beslutet ska bestå. Som framhåller innebär detta relativt långtgående befogenheter för en kustbevakningstjänsteman. Det finns emellertid liknande reglering, dock utan tidsgräns, för tulltjänstemän (4 kap. 9 § tullagen). Dessutom måste åtgärder av detta slag alltid stå i rimlig proportion till det önskade resultatet. Det finns därför anledning att iaktta viss försiktighet innan ett sådant ingripande görs och att fortlöpande göra noggranna överväganden av om beslutet ska bestå. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att regleringen främst kommer att tillämpas i den brottsbekämpande verksamheten. När det gäller rätten att preja, borda och föra fartyg till hamn kan det finnas avvikande bestämmelser som bör ha företräde framför bestämmel- serna i den nya lagen. Avvikande bestämmelser kan finnas i såväl lag som annan författning. Lagrådet ifrågasätter om det i detta fall är fören- ligt med regeringsformen att låta även en bestämmelse i annan författ- ning än lag få företräde. Mot bakgrund av Lagrådets synpunkt bör endast avvikande bestämmelser i annan lag ges företräde. Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska, i den utsträckning andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, under vissa förutsättningar som anges i lagen ha rätt att använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd i den brottsbekämpande eller ordningshållande verksamheten. I lagen ska det upplysas om att det i finns föreskrifter om rätten att i vissa fall använda våld, och i ska det upp- lysas om bestämmelserna i den nya lagen. När en kustbevakningstjänsteman har rätt att använda våld ska den som hjälper honom eller henne ha samma rätt att begå en annars straffbelagd handling. En kustbevakningstjänsteman ska vidare vara fri från ansvar om omständigheterna varit sådana att tjänstemannen svårligen kunnat besinna sig. Lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångs- åtgärder ska omfatta våldsanvändning enligt den nya lagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte att den som hjälper en kustbevaknings- tjänsteman, som har rätt att använda våld, ska ha samma rätt att begå en annars straffbelagd handling eller att en kustbevakningstjänsteman ska vara fri från ansvar om omständigheterna varit sådana att tjänstemannen svårligen kunnat besinna sig. Utredningen föreslår inte heller att det i ska upplysas om bestämmelserna om användning av våld i den nya lagen. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En tjänsteåtgärd kan ibland behöva genomföras med våld. Såväl för den enskilda tjänstemannens trygghet som för allmänheten är det väsentligt att rätten att använda våld regleras uttömmande i författning. Enligt 10 § polislagen får en polisman tillgripa våld i den mån det ingår som ett nödvändigt led i en tjänsteuppgift som det åligger denne att fullgöra. Även en kustbevakningstjänsteman har rätt att använda våld i sin tjäns- teutövning. Detta följer av 29 § första stycket polislagen, som reglerar rätten för andra än polismän att använda våld i vissa situationer. En kust- bevakningstjänsteman har med stöd av denna reglering samma rätt som en polisman att använda våld enligt 10 § första stycket 1–4 polislagen. Det innebär att en kustbevakningstjänsteman får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd om 1.tjänstemannen möts med våld eller hot om våld, 2.någon som med stöd i lag ska berövas friheten försöker undkomma eller kustbevakningstjänstemannen annars möts av motstånd när ett sådant frihetsberövande ska verkställas, 3.det är fråga om att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön, eller 4.kustbevakningstjänstemannen med stöd i lag ska avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme eller verkställa eller biträda vid kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan liknande åtgärd, vid beslag eller annat omhändertagande av egendom eller vid hus- har alltså en kustbevakningstjänsteman till stora delar samma rätt som en polisman att använda våld i sin tjänsteutövning. Denna reglering bör därför ha sin motsvarighet i den nya lagen. Eftersom en kustbevakningstjänsteman nu också ska ges motsvarande rätt som en polisman att under vissa förutsättningar stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel, kommer tjänstemännen också att ha samma behov att i sådana situationer använda våld. Det är därför befogat att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld i dessa situationer utvidgas till att gälla generellt, på samma sätt som för polismän. Lagrådet har tidigare pekat på att det borde övervägas om inte en kust- bevakningstjänstemans rätt att använda våld även ska omfatta 10 § första stycket 6 polislagen, som reglerar våldsanvändning när en polisman bereder sig tillträde till, spärrar av, stänger eller utrymmer en byggnad, ett rum eller ett område (prop. 2000/01:139 s. 253). Mot bakgrund av att nu föreslås få en utvidgad och tydligare brottsbe- kämpande roll, finns ett tydligt behov av att även utvidga rätten att använda våld i dessa situationer till samma nivå som gäller för polismän. En polisman har rätt att använda våld också för att upprätthålla allmän ordning eller säkerhet (10 § första stycket 7 polislagen). bevakningen föreslås få vissa självständiga ordningshållande uppgifter, är upprätthållandet av ordning och säkerhet en uppgift som främst vilar En kustbevakningstjänsteman bör därför inte ges en motsvarande rätt att använda våld som en polisman har i dessa situat- I 24 kap. finns vissa generella bestämmelser som ger rätt att använda våld. Eftersom reglerna kompletterar rätten att använda våld bör det upplysas om dem i den nya lagen, på motsvarande sätt som i Dessutom bör det i upplysas om bestämmelserna i den nya lagen. har den som hjälper en kustbevakningstjänsteman, som har rätt att använda våld, samma rätt att begå en annars straffbelagd handling. Det kan t.ex. vara någon som befinner sig i närheten när en kustbevak- En kustbevakningstjänsteman är vidare fri från ansvar om omständigheterna varit sådana att han eller hon svårligen kunnat besinna sig. Eftersom en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld inte längre ska regleras i polislagen krävs ett tillägg i för att reglerna även fortsättningsvis ska gälla. Med anledning av att en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld genom förslaget regleras särskilt, i stället för i 10 och 29 §§ polis- lagen, krävs ett tillägg till bestämmelsen i 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. reglerar frågan om rätt till ersättning i vissa fall när en person lidit person- eller sakskada till följd av att våld med stöd av bl.a. 10 § polis- lagen har utövats. Regeringens förslag innebär att en kustbevaknings- tjänsteman får en självständig rätt att använda våld på i princip samma sätt som en polisman. Vidare kommer en kustbevakningstjänstemans rätt att använda våld i sin tjänsteutövning att omfatta fler situationer än Dels får fler och självständiga brottsbe- Prop. 2018/19:16 kämpningsuppgifter, dels ökar möjligheten att biträda Detta innebär också att det materiella tillämpnings- området för lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångs- åtgärder kommer att utvidgas. Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska vid ett gripande, omhändertagande eller avlägsnande ha rätt att kroppsvisitera en person i skydds- och identifieringssyfte. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag innehåller dock en bestämmelse om att det för kroppsvisitation i identifieringssyfte ska krävas att personen vägrar att lämna uppgift om sin identitet eller det finns anledning att anta att upp- gifterna som lämnas är oriktiga. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En polismans möjligheter att besluta om kroppsvisitation som inte syftar till att utreda brott regleras i 19 § polislagen. En polisman som med stöd i lag griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon får i anslutning till ingripandet av säkerhetsskäl, eller för att fastställa personens identitet, göra kropps- visitation. Härmed avses detsamma som kroppsvisitation enligt rätte- gångsbalken. En polisman får enligt samma paragraf också kropps- visitera i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål, om omständigheterna är sådana att föremålet kan för- förverkat enligt 36 kap. 3 § . Vidare får en polisman kroppsvisitera i förebyggande syfte för att söka efter föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom. En kustbevakningstjänstemans rätt att visitera den som med stöd i lag berövas friheten regleras i 29 § andra stycket polislagen. I anslut- ning till ett ingripande får kustbevakningstjänstemannen kroppsvisitera den som berövas friheten enbart i den utsträckning som är nödvändig av främst säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand, s.k. skyddsvisitation. En motsvarande bestämmelse finns i 27 § smugglingslagen. Rätten att företa skyddsvisitation är viktig ur säkerhetssynpunkt för enskilda tjänstemän och för allmänheten. Utomstående, exempelvis vitt- nen, kan vistas i samma lokaler eller på samma plats som den som be- höver visiteras och risken att den som gripits skadar sig själv eller andra måste begränsas. Den nya lagen bör därför innehålla en bestämmelse som även i fortsättningen ger en kustbevakningstjänsteman motsvarande rätt som en polisman att genomföra skyddsvisitation. Vid inresekontroll får en kustbevakningstjänsteman enligt nuvarande bestämmelser besluta om kroppsvisitation i identifieringssyfte (9 kap. 2 § Som nämnts har emellertid inte en kustbevaknings- 2018/19:16 tjänsteman samma rätt som en polisman att genomföra kropps- visitation i samband med ett gripande, omhändertagande eller avlägs- nande i syfte att fastställa personens identitet (19 § första stycket 2 polislagen). Frågan om identifiering har dock stor praktisk betydelse för den brotts- bekämpande och ordningshållande verksamheten. Det återspeglas bl.a. i att bristfällig identifiering utgör en särskild grund för frihetsberövande enligt 24 kap. 2 § . Utökade möjligheter att identifiera personer kan också bidra till att färre blir frihetsberövade. Åtgärden kan även på andra sätt vara till enskildas fördel, t.ex. genom att ge förutsätt- ningar att fastställa åldern på en person som inte är straffmyndig. En kustbevakningstjänsteman bör därför i den brottsbekämpande och ord- ningshållande verksamheten ha samma rätt som en polisman att genom- föra kroppsvisitation, i den utsträckning som är nödvändig, för att fastställa en persons identitet. Sådan nödvändighet kan föranledas av att personen vägrar att avslöja sin identitet eller att den uppgift som han eller hon lämnar om sin iden- titet kan antas vara felaktig. Detta bör dock inte anges som en egen grund i bestämmelsen. Bestämmelsen bör i stället överensstämma med motsva- rande bestämmelse i polislagen. Regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman ska ha rätt att använda fängsel under vissa förutsättningar som anges i lagen. Lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåt- gärder ska även omfatta en kustbevakningstjänstemans användning av fängsel enligt den nya lagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag innehåller dock inte de förtydliganden som skett i polislagen och häkteslagen efter betänkandet, och inte heller en rätt till ersättning för skada till följd av bruk av fängsel. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har, liksom en polisman, under vissa förutsättningar rätt att enligt häkteslagen (2010:611) belägga en person som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott med fängsel. För att åstadkomma en tydlig reglering i fråga om polismäns vålds- befogenheter har den hänvisning till häkteslagen som tidigare fanns i 10 a § polislagen ersatts med en motsvarande materiell bestämmelse, an- passad till verksamheten vid . Förutsättningarna för att använda fängsel anges nu uttryckligen i polislagen. Någon ändring i sak var inte avsedd (prop. 2013/14:110 s. 398 och 579). En polisman som omhändertar eller på annat sätt inskränker någons rörelsefrihet får med stöd av bestämmelserna i 10 a § polislagen belägga honom eller henne med fängsel 1. om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt Prop. 2018/19:16 med hänsyn till hans eller hennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa, eller 2.vid förflyttning inom en förvaringslokal och vid transport eller annan vistelse utanför en sådan lokal, om det är nödvändigt av säkerhets- skäl. En kustbevakningstjänsteman har samma behov som en polisman av att kunna använda fängsel i nu aktuella situationer. För en kustbevaknings- tjänsteman, som alltså redan har viss rätt att använda fängsel när det gäller intagna, bör därför gälla en motsvarande reglering som för en polisman. Lagrådet anser att förstärkningsordet absolut i bestämmelsens första punkt utgör en innehållslös gradering av ordet nödvändigt och att det därför kan avvaras. Regeringen är dock av uppfattningen att det finns en viss betydelseskillnad mellan begreppen ”nödvändigt” och ”absolut nöd- vändigt”, och att skrivningarna därför bör behållas. Bestämmelsen över- ensstämmer då även med 10 a § polislagen. Lagrådet påpekar vidare att det framstår som inkonsekvent att inte reglera användningen av skjutvapen på motsvarande sätt som använd- ningen av fängsel. I 2 kap. 4 § den nya lagen ges en kustbevaknings- tjänsteman en allmän befogenhet att i vissa angivna situationer utöva våld för att genomföra en tjänsteåtgärd. Med stöd av denna bestämmelse har en kustbevakningstjänsteman även rätt att använda t.ex. skjutvapen, om andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. Således finns viss lagregle- ring för användningen av skjutvapen. När det gäller användningen av fängsel är det ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten för den som är frihetsberövad. De närmare förutsättningarna för användningen av fängsel bör därför regleras i den nya lagen. Det saknas berednings- underlag för en liknande reglering avseende användningen av andra hjälpmedel, såsom skjutvapen och OC-spray (pepparspray). De närmare förutsättningarna för användningen av skjutvapen och OC-spray bör därför även fortsättningsvis regleras på lägre författningsnivå. Genom en lagändring, som trädde i kraft , har det införts en ersättningsmöjlighet för den som skadas till följd av en polis- mans bruk av fängsel, om den skadelidande inte har betett sig på ett sådant sätt att det med stöd av 10 a § polislagen varit påkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom (8 § lagen om ersätt- ning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder). I enlighet med detta bör även en kustbevakningstjänstemans användning av fängsel omfattas av lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångs- åtgärder. Regeringens förslag: Det ska införas krav på dokumentation av ingri- panden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Det ska i lagen framgå vem som ansvarar för att protokollet upprättas. Det ska också hänvisas till krav på proto- koll över vissa åtgärder. Även användningen av fängsel ska dokumenteras i protokoll. Den som har fattat beslutet ska ansvara för att protokollet upprättas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag innebär dock ett delvis mer detaljerat krav på dokumentation av användning av fängsel, men inte en bestämmelse om att den som har fattat beslutet ska ansvara för att protokollet upprättas. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några särskilda synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En kustbevakningstjänsteman har enligt nuvarande regler inte någon skyldighet att dokumentera sådana ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas eller omhändertas. Däremot finns i 27 § polislagen en regel om dokumentationsskyldighet. Kraven i denna bestämmelse innebär att protokoll ska föras över en åtgärd att avvisa, avlägsna eller omhänderta någon. Av protokollet ska det framgå 1.vem som har beslutat om ingripandet, 2.grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, 3.vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, 4.vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, 5.tiden för ingripandet, och 6.vad som i övrigt framkommit vid ingripandet. Uppgifterna i punkt 1 och 2 ska dokumenteras av den som har beslutat om ingripandet, och de övriga av den som har varit förman vid ingripan- det. Dokumentationsskyldigheten har stor betydelse ur rättssäkerhets- synpunkt och fyller framför allt två syften. För det första tydliggör en sådan reglering att en polisman före ett ingripande måste ta ställning till bl.a. om förutsättningarna för ett ingripande är uppfyllda. För det andra möjliggörs en kontroll av verksamheten i efterhand (prop. 1996/97:175 s. 64). Eftersom dokumentationen tar sikte på frågor som är viktiga för enskildas rättssäkerhet och för möjligheten att i efterhand kontrollera om ett ingripande varit rättsenligt, bör samma krav på dokumentation gälla oavsett om åtgärden vidtas av en kustbevakningstjänsteman eller en polisman. Kraven på dokumentation i den nya lagen bör därför i tillämp- liga delar överensstämma med vad som gäller enligt 27 § polislagen. I enlighet med vad som föreskrivs i polislagen bör det införas en bestämmelse som hänvisar till de bestämmelser om protokoll över vissa åtgärder som finns i . Att använda fängsel är för den frihetsberövade ett allvarligt ingrepp i Prop. 2018/19:16 den personliga integriteten. Det bör därför dokumenteras i protokoll. Lagrådet efterlyser ett särskilt dokumentationskrav även för användning- en av skjutvapen. Med hänvisning till resonemanget kring användningen av denna typ av hjälpmedel, saknas förutsättningar för att föreslå en sådan reglering (se avsnitt 8.3.4). I likhet med det som gäller enligt 28 § polislagen bör det framgå att den som har fattat beslutet är ansvarig för att protokollet upprättas. I förhållande till polislagens bestämmelse bör det dock förtydligas att protokollet ska innehålla uppgift om 2.tiden när fängslet sattes på och när det togs bort, och 3.skälen till åtgärden. För att nå bättre överensstämmelse med polislagens reglering bör det emellertid inte föreskrivas ytterligare krav på vad protokollet ska inne- hålla. 9En effektivare och utvidgad brottsbekämpning Regeringens förslag: ska få ett utökat och mer självständigt ansvar för bekämpningen av brott. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har i huvudsak inga invändningar välkomnar en tydligare roll och ett större eget ansvar för de ingripanden och utredningsåtgärder som myndigheten vidtar. framhåller att det är rimligt att Kustbevak- ningen får rätt att inleda och bedriva förundersökning vid enklare sjö- anknutna brottsmisstankar och f.d. anser att förslaget kan leda till en ökad effektivitet och kapacitet för bekämpningen av sjörelaterade brott. Statskontoret ser dock risker med överlappande ansvarsområden mellan och andra myndigheter, eftersom det kan leda till oklara ansvarsförhållanden och ställer krav på rutiner för samarbete. och delar inte utredningens uppfattning. ser risker med att två orga- nisationer har ansvar för brottsbekämpning till sjöss och menar att ansva- ret helt bör föras över till . vänder sig mot dubbla roller dels som brottsbekämpande myndighet, dels som kontroll- och tillsynsmyndighet och anför att kombinationen inte är godtagbar ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens.