prop · H503178 · 2018-03-26 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: För att uppfylla kraven i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska utse den eller de myndigheter som ska utföra marknadskontrollen. Ansvaret för marknadskontrollen av gasapparater är fördelat mellan olika myndigheter utifrån gasanordningarnas olika egenskaper. Organisationen av marknadskontrollen i bygger i huvudsak på att ansvaret för marknadskontroll är fördelat mellan de sektorsansvariga myndigheterna. Detta beror till stor del på behovet av framför allt teknisk kompetens hos sektorsansvariga myndigheterna i den praktiska tillämpningen av regelverket. Myndigheternas tillsynsverksamhet innebär ofta komplicerade bedömningar vid t.ex. ingripanden eller formella invändningar mot standarder etc. Som huvudregel gäller att den myndighet som ansvarar för regelgivningen inom ett visst område, även ska ansvara för marknadskontrollen inom detta område (prop. 2004/05:98 s. 27). I den nya lagen bör det anges att marknadskontrollen ska utövas av de myndigheter som regeringen bestämmer. Regeringen anser, även med beaktande av vad och anför, att ansvaret för marknadskontrollen av gasanordningar också i fortsättningen bör vara uppdelat mellan olika myndigheter utifrån produktens olika egenskaper. Detta utesluter inte att en gasanordning kan bli föremål för marknadskontroll eller tillsyn även enligt annan lagstiftning. Med dessa utgångspunkter anser regeringen, att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap även i fortsättningen bör ha huvudansvaret för marknadskontrollen av gasanordningar och att och härutöver bör utöva marknadskontroll på sätt som närmare anges i förordning. anser att den nya EU-förordningen kan medföra att ändringar även behöver göras i plan- och bygglagstiftningen. Regeringen ser i detta läge inte skäl för att föreslå några ändringar i nämnda lagstiftning. 6.3.2 De marknadskontrollerande myndigheternas uppgifter Regeringens förslag: Lagen ska upplysa om att bestämmelser om marknadskontroll även finns i artiklarna 15.3 och 16–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Swedac anser att hänvisningen till bestämmelserna i förordning om ackreditering och marknadskontroll Prop. 2017/18:178 bör ändras. Artiklarna 27–29 gäller gränskontroll och inte Skälen för regeringens förslag: I artikel 36 i EU:s förordning om gasanordningar anges att artiklarna 15.3 och 16–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska tillämpas på anordningar och tillbehör som omfattas av EU:s förordning om gasanordningar. De nämnda bestämmelserna i förordning om ackreditering och marknadskontroll innehåller en gemenskapsram för marknadskontroll och kontroll av produkter som förs in på gemenskapsmarknaden (kapitel 3 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll). Lagen bör upplysa om att bestämmelser om marknadskontroll även finns i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Swedac anser att hänvisningen ska ändras och anför att artiklarna 27–29 i den nämnda förordningen gäller gränskontroll och inte marknadskontroll. Regeringen, som anser att Swedac har visst fog för sin invändning, konstaterar emellertid att artiklarna 28 och 29 rör uppgifter för marknadskontrollmyndigheter (i samarbete med ), och att artikel 27 är kopplad till dessa. Regeringen anser därför att bestämmelsen ska hänvisa även till dessa artiklar. Motsvarande hänvisning finns även i ett antal andra produktlagstiftningar, bl.a. i 11 § radioutrustningslagen (2016:392). Regeringens förslag: ska under vissa omständigheter som anges i lagen på begäran av marknadskontrollmyndigheten lämna den hjälp som behövs när myndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19.1 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Artikel 19.1 i marknadskontrollförordningen ger marknadskontrollmyndigheterna vissa befogenheter i samband med marknadskontroll, bl.a. rätt till tillträde till lokaler, rätt att göra lämpliga kontroller och rätt att förstöra produkter. I samband med detta kan marknadskontrollmyndigheterna behöva hjälp med att t.ex. få tillträde till utrymmen och få skydd för sin personal. Som ett komplement till bestämmelserna i förordningen bör en reglering införas som ger möjlighet att hjälpa marknadskontrollmyndigheterna när de vidtar åtgärder enligt artikel 19.1. På produktsäkerhetsområdet finns redan en möjlighet för tillsynsmyndigheten att få hjälp av (26 § tredje stycket produktsäkerhetslagen). Hjälp från bör endast kunna ges i sådana situationer då det finns ett verkligt behov av myndighetens särskilda befogenheter att använda våld. Detta får anses vara fallet om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en 2017/18:178 polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas eller om det finns synnerliga skäl. Föreläggande och förbud i samband med Regeringens förslag: får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att EU:s förordning om gasanordningar ska följas. Ett föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. får bestämma att ett sådant föreläggande eller förbud eller ett sådant beslut om åtgärd ska gälla Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. anför att det finns situationer när vite inte behöver användas och att promemorians förslag riskerar att orsaka de marknadskontrollerande myndigheterna mer Verket anser att förslaget bör ändras så att de marknadskontrollerande myndigheterna får, i stället för ska, förena ett föreläggande eller förbud med vite, alternativt att det inte ska krävas särskilda skäl för att ett vite ska anses obehövligt. att vitet ska sättas i proportion till den brist som gett upphov till föreläggandet eller förbudet. Skälen för regeringens förslag Syftet med marknadskontrollen är att säkerställa att produkter som inte uppfyller EU-lagstiftningen dras tillbaka, förbjuds eller förhindras att tillhandahållas på marknaden (artikel 16.2 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll). I artiklarna 16 och 20 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll anges att effektiva åtgärder ska kunna vidtas för att säkerställa att produkter som utgör en allvarlig risk återkallas, dras tillbaka eller tillhandahållandet på marknaden förbjuds. medlemsstaterna på lämpligt sätt se till att det inrättas förfaranden för att kontrollera att korrigerande åtgärder har vidtagits (artikel 18.2 EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll). Av artikel 37 i EU:s förordning om gasanordningar framgår att om en marknadskontrollmyndighet har tillräckliga skäl att anta att en anordning eller ett tillbehör utgör en risk för människors hälsa eller säkerhet eller för husdjur eller egendom, ska den göra en utvärdering som omfattar alla Konstaterar myndigheten att anordningen eller tillbehöret inte uppfyller kraven ska den utan dröjsmål ålägga den berörda ekonomiska aktören att vidta alla lämpliga korrigerande åtgärder för att anordningen eller tillbehöret ska uppfylla dessa krav, anordningen eller tillbehöret från marknaden eller återkalla den . Av artikel 18.3 i samma förordning följer att medlemsstaterna ska anförtro marknadskontrollmyndigheterna de befogenheter och resurser som krävs för att dessa ska kunna utföra sina uppgifter på rätt sätt. För att de marknadskontrollerande myndigheterna ska kunna utföra sina arbetsuppgifter på rätt sätt bör de kunna meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att EU:s förordning om gasanordningar ska följas. Enligt de regler som gäller har t.ex. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap befogenhet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen ska efterlevas (25 § lagen om brandfarliga och explosiva varor). Marknadskontrollen enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska omfatta att göra lämpliga kontroller i tillräcklig omfattning av produkters egenskaper. Detta ska ske t.ex. genom dokumentkontroll och, där så är lämpligt, genom fysisk kontroll eller kontroll i laboratorium av ett ändamålsenligt urval. får kräva att de ekonomiska aktörerna tillhandahåller sådan dokumentation och information som dessa myndigheter anser sig behöva för att utföra sin verksamhet, inbegripet att vid behov få tillträde till ekonomiska aktörers lokaler och ha rätt att ta nödvändiga provexemplar av produkterna. Om det bedöms nödvändigt får produkter som utgör en allvarlig risk förstöras eller på annat sätt göras obrukbara. För att bestämmelserna i förordning om ackreditering och marknadskontroll ska kunna tillämpas i praktiken och få genomslag bör marknadskontrollmyndighetens beslut om åtgärder enligt förordningen förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Som exempel kan nämnas att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har möjlighet att vid sin marknadskontroll av gasanordningar förena föreläggande och förbud med vite (25 § lagen om brandfarliga och explosiva varor). Mot denna bakgrund föreslås att en vitesbestämmelse införs i den nu föreslagna lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om gasanordningar. anser att bestämmelsen ska ändras så att marknadskontrollmyndigheten får, i stället för ska, förena ett förbud med vite alternativt att kravet på särskilda skäl tas bort. För att förelägganden och förbud ska få genomslag och erforderlig effekt anser dock regeringen att besluten som huvudregel ska förenas med vite. Om det av särskilda skäl är obehövligt får myndigheterna avstå från detta vilket innebär att det finns en möjlighet att i det enskilda fallet göra undantag. Bestämmelsen utformas då i likhet med övrig nationell produktlagstiftning som anpassats till på området. Lagen (1985:206) om viten är tillämplig på de viten som bestäms enligt den föreslagna lagen. I lagen om viten finns bl.a. bestämmelser om hur 2017/18:178 vitesbeloppet ska fastställas. Den nu föreslagna lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om gasanordningar bör därför inte kompletteras med ett sådant förtydligande angående vite som Det som skiljer ett vite från en sanktionsavgift är att sanktionsavgift åläggs för redan begångna överträdelser medan vite har en framåtsyftande verkan. Vitet fungerar som en påtryckning mot den som gjort sig skyldig till en överträdelse att inte upprepa förfarandet. I de fall en sanktionsavgift har ålagts för en överträdelse kommer därför ett efterföljande vitesföreläggande att avse en annan sak än den överträdelse som sanktionsavgiften avsett. Omedelbar verkställighet av beslut Om marknadskontrollmyndigheten har konstaterat att det finns förutsättningar för ett föreläggande eller förbud finns det ofta ett behov av att beslutet genast blir gällande. Detta är särskilt fallet om anordningen eller tillbehöret för med sig risk för skada. Detsamma gäller beslut enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll genom vilka marknadskontrollmyndigheten t.ex. förelägger en ekonomisk aktör att lämna tillträde till lokaler eller att lämna upplysningar, handlingar, provningsexemplar eller liknande. Här kan det vara angeläget att beslutet inte förhalas genom att behandlingen av ett överklagande inväntas. I 45 § produktsäkerhetslagen, 29 § lagen (2011:579) om leksakers säkerhet och 13 § radioutrustningslagen anges att tillsynsmyndigheten eller marknadskontrollmyndigheten får bestämma att vissa beslut ska gälla . Enligt 35 § lagen om brandfarliga och explosiva varor kan en marknadskontrollmyndighet bestämma att dess beslut enligt nämnda lag ska gälla även om beslutet överklagas. Mot denna bakgrund bör marknadskontrollmyndigheten ges möjlighet att bestämma att dess beslut enligt såväl den föreslagna lagen som enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska gälla . Det föreslås att bestämmelsen i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om gasanordningar formuleras i enlighet med motsvarande bestämmelser i produktsäkerhetslagen och övrig nämnd lagstiftning. Möjligheten att besluta om inhibition enligt 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) minimerar risken att en ekonomisk aktör drabbas av skada på grund av ett felaktigt beslut av en marknadskontrollmyndighet. Regeringens förslag: En ekonomisk aktör ska ersätta marknadskontrollmyndigheten för kostnader för provtagning och undersökning av prov, om det visar sig att anordningen eller tillbehöret inte uppfyller kraven i EU:s förordning om gasanordningar. ekonomiska aktören ska i vissa fall kunna få ersättning för varuprover Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: På produktsäkerhetsområdet gäller som utgångspunkt att en näringsidkare ska ersätta tillsynsmyndighetens kostnader för provtagning och undersökning av prover, om varan vid undersökningen visar sig vara farlig (11 § produktsäkerhetsförordningen). Importören och distributören har långtgående skyldigheter, ibland lika långtgående som tillverkaren (se artikel 9–11 i EU:s förordning om Tillverkarens representant kan dessutom ges fullmakt att i hög utsträckning utföra tillverkarens uppgifter (se artikel 8). kan ske hos samtliga ekonomiska aktörer (se artikel 19 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll). Med hänsyn till det långtgående ansvar som de ekonomiska aktörerna har bör samtliga ekonomiska aktörer kunna bli skyldiga att betala avgifter för provtagning och undersökning av prover enligt den nya lagen. Skyldigheten bör enbart kunna uppstå om det har varit befogat att genomföra provtagningen, dvs. om det visar sig att anordningen eller tillbehöret inte uppfyller kraven i EU:s förordning om gasanordningar. motsvarande möjlighet finns också t.ex. i lagen om brandfarliga och explosiva varor (27 §). Enligt bestämmelserna i produktsäkerhetslagen har en näringsidkare rätt till ersättning för varuprover och liknande som lämnas enligt den lagen, om det finns särskilda skäl för det (34 § första stycket). rimligt att en sådan rätt införs för de ekonomiska aktörerna i den nya lagen. 6.3.6 Tystnadsplikt och sekretess Regeringens förslag: Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s förordning om gasanordningar eller lagen med kompletterande bestämmelser till förordningen får inte obehörigen röja eller utnyttja det som han eller hon vid kontrollen har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians förslag är formulerat så att tystnadsplikten gäller för den som befattar sig med ett ärende. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap föreslår dock att lydelsen av bestämmelsen ändras så att det klart framgår att tystnadsplikten gäller såväl under som efter någons deltagande i ett marknadskontrollärende. Skälen för regeringens förslag Konfidentialitet och tystnadsplikt i EU-förordningarna Av artikel 23.10 i EU:s förordning om gasanordningar framgår att personalen vid ett organ för bedömning av överensstämmelse ska iaktta tystnadsplikt beträffande all information som erhålls när organet utför sina uppgifter, utom gentemot behöriga myndigheter. Vidare framgår att äganderättigheter ska skyddas. Av artikel 19.5 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll framgår att marknadskontrollmyndigheterna ska iaktta konfidentialitet när det är nödvändigt för att skydda affärshemligheter eller personuppgifter enligt nationell lagstiftning. Detta gäller emellertid utan inskränkning av kravet på att information ska offentliggöras i så stor omfattning som möjligt för att användarnas intressen ska skyddas. Sekretess i det allmännas verksamhet De uppgifter som de svenska myndigheterna kan komma att ta emot med anledning av EU:s förordning om gasanordningar omfattas av offentlighetsprincipen. Principen innebär att allmänheten ska ha rätt till insyn i myndigheternas verksamhet. Denna princip kommer till uttryck bl.a. genom reglerna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen om rätten att ta del av allmänna handlingar. Begränsningar av offentlighetsprincipen finns framförallt i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, oavsett om det sker genom utlämnande av handling eller genom att röja uppgiften muntligen eller på något annat sätt (3 kap. 1 § OSL). Sekretess innebär alltså såväl handlingssekretess som tystnadsplikt. Förbudet att röja eller utnyttja uppgifter gäller för myndigheter. Det gäller även för en person som fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund (2 kap. 1 § OSL). Sekretessbestämmelser till skydd för rikets förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation har placerats i 15 kap. OSL. Sekretessbestämmelser till skydd främst för en myndighets verksamhet för inspektion, kontroll och annan tillsyn har placerats i 17 kap. OSL. Sekretessbestämmelser till skydd för enskilds ekonomiska och personliga förhållanden finns i 21–40 kap. OSL. Sekretess på grund av avtal med en mellanfolklig organisation Sekretess gäller hos en statlig myndighet i verksamhet som avses i 30 kap. 23 § OSL för sådan uppgift om en enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten förfogar över på grund av avtal med en annan stat eller med en mellanfolklig organisation som godkänt. Det är fråga om s.k. absolut sekretess eftersom bestämmelsen saknar skaderekvisit. De sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. 15–27 §§ och 28 § första stycket OSL får inte tillämpas i strid med vad som avtalats. Bestämmelsen omfattar både uppgifter som myndigheten har fått från utlandet och uppgifter som myndigheten har inhämtat i med stöd av avtalet (30 kap. 24 § OSL). I begreppet avtal anses ingå bl.a. rättsakter som gäller till följd av medlemskap i , dvs. förordningar och direktiv m.m. som utfärdas av EU:s institutioner. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs att det aktuella avtalet eller rättsakten innehåller en klausul eller artikel om att uppgiften inte får lämnas vidare i det aktuella fallet. Artikel 23.10 i EU:s förordning om gasanordningar och 19.5 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll är sådana artiklar. 2017/18:178 innebär att bestämmelserna i dessa artiklar är tillämpliga för svenska myndigheter, med de begränsningar som följer av artiklarna och 30 kap. 24 § OSL. Behövs regler om tystnadsplikt? Myndigheter kan ibland behöva anlita extern hjälp för att utföra sina uppgifter. En myndighet kan t.ex. behöva konsultera teknisk expertis för att kunna avgöra om anordningar eller tillbehör uppfyller vad som krävs. Ofta torde dessa personer få en sådan anknytning till myndigheten att de i enlighet med 2 kap. 1 § OSL omfattas av sekretessregleringen. Uppgifter som kommer fram vid marknadskontrollen av en anordning eller ett tillbehör kan dock behöva hanteras av en vidare krets av personer än de som omfattas av denna reglering. Det bör därför införas en tystnadsplikt för den som i annan verksamhet än det allmännas har befattat sig med uppgifter i ett ärende om anordningar eller tillbehör (jfr 35 § produktsäkerhetslagen). Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anser att bestämmelsen bör ändras så att det klart framgår att tystnadsplikten gäller såväl under som efter någons deltagande i ett marknadskontrollärende. Regeringen anser dock att båda de situationer som myndigheten nämner täcks av den lydelse som bestämmelsen har och ser därför inte skäl för att ändra dess lydelse. I OSL finns inte någon generell sekretessbestämmelse som särskilt tar sikte på den typ av tillsynsverksamhet som bedrivs av marknadskontrollmyndigheter när det gäller gasanordningar. Sekretess gäller dock, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i en statlig myndighets verksamhet som består i tillsyn över näringslivet. Sekretessen gäller för uppgift om enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs (30 kap. 23 § första stycket OSL). Enligt 9 § första stycket offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641), förkortad OSF, gäller sekretess i statliga myndigheters verksamhet som består i bl.a. tillsyn över näringslivet i den utsträckning som anges i bilagan till förordningen. Omfattningen av sekretessen ser olika ut hos olika myndigheter. Behovet av kompletterande regler om sekretess EU-förordningarna ställer, som framgår ovan, vissa krav när det gäller sekretess. Samtliga myndigheter som bedriver marknadskontroll enligt de nu aktuella EU-förordningarna ska ha ett tillfredsställande skydd när det gäller sekretess. Det kompletterande skydd som behövs kan åstadkommas genom ändringar i OSF. Regeringens förslag: En ekonomisk aktör ska åläggas att betala en sanktionsavgift, om aktören eller någon som handlar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot kraven i EU:s förordning om En sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats I övrigt ska i fråga om sanktionsavgift vissa bestämmelser i Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslagen. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anser att det av den i promemorian valda formuleringen inte framstår som helt klart vilka typer av överträdelser som kan leda till I artikel 35 i EU:s förordning om gasanordningar anges att artiklarna 16–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska tillämpas på gasanordningarna. Artikel 19.1 i nyss nämnda förordning ger marknadskontrollmyndigheterna befogenhet att i samband med marknadskontroll bl.a. begära provexemplar av produkter. Bestämmelsen kan även sägas ålägga de ekonomiska aktörerna motsvarande skyldighet, dvs. att tillhandahålla ett provexemplar. därför klargöras huruvida ekonomiska aktörers överträdelser av denna typ av skyldigheter ska kunna leda till åläggande av sanktionsavgift. Swedac stöder förslaget om en sanktionsväxling, dvs. att straff ersätts av sanktionssystemet bör baseras på ett strikt ansvar i enlighet med de förslag (Marknadskontrollmyndigheter – befogenheter och sanktionsmöjligheter SOU 2017:69). anser att skrivningen bör ändras så att det i stället framgår att en sanktionsavgift inte får åläggas någon i de fall ett utdömande av vite skett, alternativt att en ansökan om utdömande av vite Det bör vara först då som en risk för dubbelbestraffning framför liknande synpunkter och anför även att förslaget när det gäller sanktionsavgifter till vissa delar avviker från det förslag om sanktionsavgifter som finns i lagrådsremissen Effektivare sanktioner inom livsmedelskedjan m.m. anför att det vore önskvärt att sanktionsavgifter inom olika områden i möjligaste mån präglas av ett gemensamt synsätt. Skälen för regeringens förslag Förordningens krav och nuvarande reglering Enligt artikel 43 i EU:s förordning om gasanordningar ska medlemsstaterna fastställa regler om sanktioner för ekonomiska aktörers överträdelser av bestämmelser i förordningen. Sådana regler får omfatta