prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Regeringen anser vidare att ett föreläggande om att göra sig av med djur bör meddelas även den som håller ett djur utan att vara ägare till djuret. Slutligen bör det enligt regeringens mening förtydligas att föreläggandet endast ska avse det eller de djur som omfattas av djurförbudet. För att en sådan avveckling ska vara möjlig måste dock skyldighet att omhänderta djur begränsas i viss mån i jämförelse med nuvarande lagstiftning, se vidare avsnitt 14.5. Om djurhållaren inte följer ett föreläggande att göra sig av med djuret eller djuren bör det eller de i stället omhändertas (se vidare avsnitt 14.5). För att någon ska anses ha gjort sig av med ett djur krävs enligt tidigare förarbeten att han eller hon inte längre har djuret i sin omedelbara närhet, t.ex. i sin bostad eller på en fastighet som han eller hon äger eller brukar. Det har inte ansetts tillräckligt att överlåta djuren till någon annan om inte djuren också avlägsnas så att den faktiska kontakten med dem upp- hör (se prop. 1987/88:93 s. 79). Detsamma bör enligt regeringen fort- farande gälla. Den som har förelagts att göra sig av med ett djur måste alltså både rättsligt och faktiskt överlåta djuret till någon annan och se till att djuret flyttas till en plats där han eller hon inte regelmässigt vistas. Regeringen gör, i likhet med utredningen, bedömningen att det, i vart fall 2017/18:147 , inte finns skäl att föreslå några ytterligare regler i syfte att förhindra bulvanskap och skenöverträdelser. bör liksom tidigare följa upp meddelade djurförbud och kontrollera att den tidigare djurhållaren faktiskt gjort sig av med det eller de djur som omfattas. 14.4Nödavlivning i vissa fall Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse om rätt för en veteri- när, en polisman eller i brådskande fall någon annan att avliva ett djur som påträffas så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas ska i huvudsak överföras till den nya lagen, dock med den ändringen att den som har avlivat ett djur ska underrätta , om det inte är möjligt att informera ägaren eller någon annan som är ansvarig för djuret. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att underrättelse om avlivning i vissa fall fortfarande ska ske till i stället för till länsstyrel- sen. Remissinstanserna: och Djurskyddet till- styrker förslaget. anser att det måste förtydligas att paragrafen inte gäller för viltlevande djur eftersom detta regleras i jaktförordningen. Hästföretagarna anser att man bör göra sitt yttersta för att kontakta djurägaren innan beslut om avlivning fattas. menar att samma avlivningsmetoder måste vara godtagbara även för djurägaren om nöden kräver det. Föreningen menar att om en utomstå- ende påträffar ett svårt skadat lidande djur får djuret avlivas och då även med metoder som normalt inte är tillåtna. Om däremot äga- ren är med så ska djuret avlivas med vanliga metoder även om det med- för lång väntan och onödigt lidande. Skälen för regeringens förslag: I 30 § djurskyddslagen föreskrivs att veterinär, polisman eller i brådskande fall någon annan får avliva djur som påträffas så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas . Den som har avlivat djuret ska underrätta ägaren eller innehavaren av djuret om detta. Om detta inte kan ske ska underrättas. Enligt förarbetena avser bestämmelsen sådana fall då det inte råder nå- gon tvekan om att avlivning är det enda handlingsalternativet. Med beak- tande av bestämmelsens syfte, att förkorta lidandet hos ett svårt sjukt eller skadat djur, och eftersom faran för obefogade ingrepp eller miss- bruk bedömdes som obetydlig, ansågs inte att något krav på samtycke från ägaren eller innehavaren av djuret skulle ställas (prop. 1987/88:93, Djurskyddslag, m.m., s. 69). Regeringen föreslog i propositionen Renodling av arbetsuppgifter när länsstyrelserna tar över uppgifter på djurområdet (prop. 2016/17:224) ändringar i bl.a. 30 § djurskyddslagen som innebär att , i stället för , ska underrättas om att ett djur avlivats när det inte är möjligt att informera ägaren eller innehavaren av djuret. Skälen för detta framgår av motiven (se prop. 2016/17:224, 29–30). Förslaget har antagits av och lagändringen träder i Prop. 2017/18:147 kraft . Regeringen anser att det är befogat att, av de skäl och i de situationer som har angetts i förarbetena till nuvarande lag, ge rätt för andra än ägaren att avliva ett djur. Det bör som utredningen föreslår förtydligas att djurägarens samtycke inte behöver inhämtas. Däremot innebär inte bestämmelsen, vilket också utredningen påpekar, att det är tillåtet att mot ägarens vilja avliva ett djur om ägaren är närvarande eller har kunnat kontaktas. I sådana fall måste djuret först omhändertas. Varken den nuvarande eller den av regeringen föreslagna bestämmel- sen reglerar hur avlivningen ska gå till. Att undantag från kravet på be- dövning får göras när djuret till följd av sjukdom eller olycksfall måste avlivas genast framgår i stället av nuvarande 14 § andra stycket djur- skyddslagen och av regeringens förslag beträffande slakt och annan av- livning (se avsnitt 10.1). Det finns alltså, som nas efterfrågar, viss möjlighet även för djurhållaren att i nödfall avliva ett djur utan bedövning. Eftersom bestämmelsen om möjlighet för andra än djurägaren att avliva djur inte reglerar metoden för avlivning utan i stället innebär ett ingrepp i djurägarens rätt att förfoga över sitt djur anser rege- ringen att bestämmelsen, liksom , bör placeras tillsammans med bestämmelserna om omhändertagande och inte i avsnittet om slakt och annan avlivning. Den föreslagna bestämmelsen bör, vilket klargörs ge- nom förslaget beträffande lagens tillämpningsområde (se avsnitt 6.2), som påpekar, inte tillämpas på vilda djur. Beträffande vilda djur finns i stället bestämmelser om avlivning i vissa fall i annan lagstiftning, se bl.a. 40 b § jaktförordningen (1987:905). Regeringen föreslår därför sammantaget att bestämmelsen om nödav- livning, med den ändring som föreslogs i prop. 2016/17:224, förs över till den nya lagen med de förtydliganden i övrigt som angetts ovan. Regeringens förslag: ska besluta att ett djur ska om- händertas om 1.djuret otillbörligt utsätts för lidande och detta inte rättas till efter tillsägelse av kontrollmyndigheten, 2.ett beslut om föreläggande eller förbud inte följs och beslutet är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, eller 3.ett beslut om djurförbud eller ett beslut om avveckling av djur- innehav inte följs. ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningen föreslår inte att djur ska kunna omhändertas på den grunden att de otillbörligt utsätts för lidande och detta inte rättas till efter tillsägelse. Utredningen föreslår vidare att omhändertagande ska ske om ett beslut om föreläggande eller förbud inte följs och det är befogat från djurskyddssynpunkt. Utredningen föreslår vidare att ska verkställa omhändertagandet. 2017/18:147 Remissinstanserna: Länsstyrelserna i , och är positiva till förslagen om omhändertaganden av djur, vilka bedöms utgöra en förenkling eller kunna leda till mer flexibla och nyanserade beslut. Djurens Rätt ser positivt på att skrivningen har ändrats från ”väsentlig betydelse” till ”befogat från djurskyddssynpunkt”. Kammarrätten i och i är nega- tiva till att djur inte längre ska omhändertas om den som har djuret i sin vård dömts för djurplågeri eller vid upprepade tillfällen dömts för brott mot djurskyddslagen eller varit föremål för förelägganden och förbud och bedömer att detta medför ett försvagat djurskydd. i är även negativ till att första punkten i nu gällande 31 § djurskyddslagen tas bort. Punkten är tillämplig när djur utsätts för li- dande, ofta på gruppnivå, t.ex. genom otillräcklig tillgång till foder och vatten eller bristande tillsyn som inte är akut men där det inte finns förut- sättningar för rättelse genom tillsägningar eller förelägganden. () och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen anser att beslut om omhändertagande av djur ska begränsas till de fall där djur har varit utsatta för lidande eller där det åtminstone har förelegat en uppenbar risk för djurlidande. I andra fall än de nämnda anses åtgärden inte stå i proportion till överträdelsen eller dess konsekvenser för djurvälfärden. Remissinstanserna efterlyser vidare en konsekvensutredning om vilka kostnader som förslagen kan innebära för djurhållare. anser att omhändertaganden enligt första punkten bör begränsas till situationer där det är ”väsentligt från djur- skyddssynpunkt”. Katthjälp anser att förelägganden ska ha vunnit laga kraft innan det ska vara möjligt att meddela ett beslut om omhändertagande av djur, såvida inte ett omhändertagande är av väsentlig bety- delse från djurskyddssynpunkt. Flera remissinstanser kommenterar frågan om vem som bör ansvara för verkställigheten av omhändertaganden av djur. i påpekar att vissa formuleringar i betänkandets motiv och författ- ningskommentar är otydliga på denna punkt. i samt även i , nio hästorganisationer och Djurens Rätt, understryker vikten av att ansvaret för verkställigheten av sådana beslut även fortsättningsvis vilar på polisen. (numera ) avstyrker att Polismyn- digheten ska ansvara för verkställigheten av omhändertaganden av djur och föreslår att länsstyrelserna ska ha denna uppgift i stället. Rikspolis- styrelsen föreslår att endast ska ansvara för sådana uppgifter som avser omedelbara och interimistiska beslut om omhänder- taganden, då besluten inte kan verkställas utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas eller om det annars finns särskilda skäl. Nio hästorganisationer ser ett behov av att det hos kontrollmyndigheten finns instruktioner om hur ett omhändertagande ska gå till. Hästföreta- garna efterlyser tydliga krav på kunskaperna, anläggningen och arbets- resurserna hos den som tar emot omhändertagna djur. Skälen för regeringens förslag Omhändertagande när djur otillbörligt utsätts för lidande I 31 § första punkten djurskyddslagen föreskrivs att ska besluta att omhänderta ett djur om djuret otillbörligt utsätts för lidande och om detta inte rättas till efter tillsägelse av kontrollmyndigheten. En- ligt motiven till nuvarande lag knyter bestämmelsen an till kravet i 2 § djurskyddslagen om att djur ska skyddas mot onödigt lidande. Omhän- dertagande förutsätter att djuret otillbörligt utsätts för lidande, dvs. att det inte har varit påkallat av ett legitimt intresse. Genom att koppla kravet på otillbörlighet till handlandet och inte till lidandet framhålls att det endast undantagsvis är tillåtet att utsätta djur för lidande (se prop. 1987/88:93, s. 69). Utredningen gör bedömningen att den nuvarande grunden för omhän- dertagande enligt 31 § första punkten inte ska föras över till den nya lagen. Utredningen menar att i denna situation ska ett om- händertagande enligt 32 § första stycket första punkten göras, eftersom det måste anses utsiktslöst att lidandet blir avhjälpt. Enligt utredningen bör bestämmelsen i 31 § första punkten tas bort för att undvika en olämp- lig överlappning. Regeringen anser till skillnad från utredningen att bestämmelserna inte helt överlappar varandra. Det kan finnas situationer där rättelse inte har skett efter tillsägelse, men då det heller inte kan bedömas som utsiktslöst att rättelse kan ske. I dessa situationer bör ändå ha en skyl- dighet att omhänderta djuret för att inte ytterligare förlänga djurlidandet. Regeringen föreslår därför att den nu gällande bestämmelsen i denna del förs över till den nya lagen. Omhändertagande när beslut om föreläggande eller förbud inte följs I 31 § andra punkten djurskyddslagen föreskrivs att omhändertagande ska ske om ett beslut som meddelats enligt 26 § (om föreläggande eller förbud) inte följs och beslutet är av väsentlig betydelse från djurskydds- synpunkt. Utredningen föreslår att omhändertagande i stället ska ske om ett be- slut om föreläggande inte följs och det, dvs. omhändertagandet, är befo- gat från djurskyddssynpunkt. Utredningen anser att samma prövning bör göras som vid påförande av djurförbud. Enligt såväl nuvarande be- stämmelse i 29 § första stycket första punkten djurskyddslagen som ut- redningens förslag gäller dock att den som inte följer ett beslut om före- läggande eller förbud som en kontrollmyndighet har meddelat ska med- delas djurförbud om beslutet är av väsentlig betydelse från djurskydds- synpunkt. Kravet på att ett djurförbud ska vara befogat från djurskydds- synpunkt ställs i stället i vissa andra fall. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att förutsättningarna för djurförbud och omhändertagande i detta fall bör vara desamma. Enligt regeringens mening bör därför nuvarande bestämmelse i 31 § andra punkten djurskyddslagen, att beslutet ska vara av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, överföras till den nya lagen. Regeringen anser inte, till skillnad från lantbruksnäringens organisationer, att beslut om omhän- dertagande av djur ska begränsas till fall där djur har varit utsatta för lidande eller där det har förelegat en uppenbar risk för djurlidande. ringen har i avsnitt 14.1 utvecklat vad som avses med ”väsentlig bety- delse från djurskyddssynpunkt”. Regeringen anser inte heller, till skillnad från Katthjälp, att omhändertagande endast ska kunna ske i fall där förelägganden har fått laga kraft. Skälen för denna bedömning har utvecklats i avsnitt 14.1. Omhändertagande när beslut om djurförbud eller föreläggande om av- veckling av djurinnehav inte följs Enligt nuvarande bestämmelse i 31 § tredje punkten djurskyddslagen ska djur omhändertas om ett djurförbud inte följs. Utredningen har föreslagit att denna bestämmelse förs över till den nya lagen. Regeringen delar utredningens bedömning. Regeringen har dock i avsnitt 14.3 föreslagit att en djurägare eller djurhållare i vissa fall ska kunna avveckla sin djurhåll- ning själv. Mot den bakgrunden bör det också förtydligas att ett om- händertagande också ska ske om ett föreläggande att avveckla ett djur- innehav inte följs. Avveckling i stället för omhändertagande vid brott mot djur och vid upp- repade förelägganden och förbud I 31 § fjärde och femte punkterna djurskyddslagen föreskrivs att djur ska omhändertas om den som har djuret i sin vård har dömts för djurplågeri, vid upprepade tillfällen dömts för brott enligt 36, 36 a eller 36 c § djur- skyddslagen eller vid upprepade tillfällen varit föremål för beslut enligt 26 § djurskyddslagen (om föreläggande eller förbud). Förutsättningarna för skyldigheten att besluta om omhändertagande är i dessa fall desamma som för att besluta om djurförbud. Med andra ord ska, om ett djurförbud beslutas på dessa grunder, även ett beslut om omhändertagande tas. I vissa fall utsätts dock inte djuren nödvändigtvis för missförhållanden för själva beslutet om djurförbud. Som det har beskrivits i avsnitt 14.1 är skälet för att djurförbud i dessa situationer ska meddelas att djurhållaren genom tidigare överträdelser demonstrerat en sådan brist på förståelse för djurens behov att det finns en risk att allvarliga brister i djurhållningen åter igen uppstår. Han eller hon har alltså tidigare visat sig vara klart olämplig att handha djur. I de situationer då det vid tillfället för beslutet om djurförbudet saknas djurskyddsbrister i den aktuella djur- hållningen kan det dock, i vissa fall, vara lämpligt att djurhållaren får möjlighet att inom en viss angiven tid själv avveckla sin djurhållning, i stället för att djuren omhändertas av myndigheterna (se avsnitt 14.3). Den nuvarande ordalydelsen av lagtexten, där är skyldig att omhänderta djuren, medger dock inte ett sådant förfarande. Kammarrätten i och i är nega- tiva till att fjärde och femte punkterna i 31 § djurskyddslagen tas bort, då detta bedöms medföra ett försvagat djurskydd. Regeringen delar inte denna bedömning. Regeringen anser, i likhet med utredningen och mot bakgrund av vad som anförts ovan, att bestämmelserna i 31 § fjärde och femte punkterna inte bör föras över till den nya lagen. Om det finns på- gående missförhållanden i djurhållningen ska djuren i stället omhänder- tas i enlighet med de föreslagna bestämmelserna i första och andra punk- terna eller enligt bestämmelsen om omhändertagande, se vidare avsnitt 14.6. I annat fall ska djurhållaren föreläggas att inom en göra sig av med djuren. Om djurhållaren inte avvecklar djurhåll- Prop. 2017/18:147 ningen i enlighet med föreläggande ska djuren i stället omhändertas på den grunden. Regeringen föreslog i prop. 2016/17:224 bl.a. att 31 § djurskyddslagen ändras på så sätt att , i stället för , ska ansvara för att omhändertaganden verkställs. Förslaget har antagits av och lagändringen träder i kraft . Regeringen finner därför inte skäl att nu göra någon annan bedömning än att be- stämmelsen i denna del bör föras över till den nya djurskyddslagen i sin lydelse enligt prop. 2016/17:224. Det hänvisas till de skäl som har an- förts i det lagstiftningsärendet (se a. prop. 23–25). 14.6Omedelbart omhändertagande vid lidande Regeringens förslag: eller ska be- sluta att omhänderta ett djur om det är utsatt för lidande och om 1.det bedöms vara utsiktslöst att lidandet för djuret blir avhjälpt, 2.ägaren till djuret är okänd eller inte kan nås, eller 3.det i övrigt bedöms vara absolut nödvändigt från djurskyddssyn- Om beslut om omhändertagande har meddelats av Po- lismyndigheten, ska myndigheten skyndsamt informera om beslutet. ska skyndsamt pröva om beslutet ska fort- sätta att gälla. Den beslutande myndigheten ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Om beslutar att beslut om omhändertagande ska fortsätta att gälla, ska skyndsamt ta över ansvaret för att beslutet verkställs. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningens förslag inkluderar inte djur till vilka ägaren är okänd eller inte kan nås utan utredningen föreslår i stället att en särskild be- stämmelse om omhändertagande av herrelösa djur ska införas (se vidare i avsnitt 14.7). Utredningen föreslår också att ett omhänder- tagande ska ske om djuret är utsatt för lidande och det är nödvändigt från djurskyddssynpunkt. Utredningen föreslår att ska ansvara för att verkställa omhändertaganden. Remissinstanserna: Länsstyrelserna i , och är positiva till förslagen om omhändertagande av djur, vilka bedöms utgöra en förenkling eller kunna leda till mer flexibla och nyanserade beslut. i understryker dock behovet av tydlig vägledning från för en effektiv och enhetlig handläggning. i vill att möjligheten att om- händerta djur på grund av att djurägaren är okänd eller inte kan anträffas, som enligt utredningens förslag utgår ur lagstiftningen, ska finnas kvar 2017/18:147 eftersom flera omhändertaganden av sällskapsdjur där djurägaren är sjuk, påverkad eller okontaktbar sker med stöd av denna grund. (numera ) är positiv till att Polis- myndigheten kan fatta beslut om omhändertaganden av djur i akuta situ- Den vidare hanteringen av och ansvaret för det omhändertagna djuret ska dock ankomma på länsstyrelserna. anser att ”nödvändigt” i andra punkten i förslaget ska bytas ut mot ett ord som minskar utrymmet för tolkningar. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelse i 32 § första stycket djurskyddslagen ska, trots det som föreskrivs i 31 § första punkten om tillsägelse och rättelse, eller besluta att ett djur som är utsatt för lidande ska omhändertas om det bedöms utsiktslöst att felet blir avhjälpt, ägaren till djuret är okänd eller inte kan anträffas eller det i övrigt bedöms absolut nödvän- digt från djurskyddssynpunkt. I motiven påpekades att redan det förhållandet att ett djur har övergetts eller av annan anledning kommer att lämnas utan tillsyn under en längre tid innebär att djuret är utsatt för lidande. Det kunde vara fallet t.ex. när ägaren eller vårdaren på grund av sjukdom, frihetsberövande eller andra orsaker, för en obestämd tid förlorar de fysiska möjligheterna att sköta I dessa fall ska man inte behöva avvakta några mer påtagliga tecken på att djuret lider innan ett ingripande kan ske (se prop. 1987/88:93, s. 46). Regeringen anser, till skillnad från utredningen och i likhet med Läns- styrelsen i , att en möjlighet att omhänderta djur på grund av att djurägaren är okänd eller inte kan anträffas bör fin- nas kvar och att det som uttalats i tidigare förarbeten om när djur ska anses vara utsatta för lidande alltjämt ska gälla. Regeringen har också i avsnitt 6.2 föreslagit att det ska klargöras att bestämmelsen om omedel- bart omhändertagande ska tillämpas även på övergivna djur av tam- djursart och förvildade djur av tamdjursart, som inte ingår i en etablerad Om ett sådant djur är utsatt för lidande ska ett omhändertagande ske med stöd av den här föreslagna bestämmelsen. Beträffande vissa arter, t.ex. katter, bör man utgå från att djuret lider när det inte hålls av människor. För djur som inte kan anses vara utsatta för lidande eller som ingår i etablerade populationer ska däremot inte något omhändertagande enligt djurskyddslagen ske. Däremot kan det finnas andra skäl att ingripa mot dessa djur, t.ex. för att de utgör en sanitär olä- genhet eller är till skada för vilda djur. Åtgärder får då vidtas enligt an- nan lagstiftning, t.ex. miljö- och hälsoskyddslagstiftningen eller jaktlag- Beträffande utredningens förslag om omhändertagande av herrelösa djur, se vidare avsnitt 14.7. I förarbetena till den nuvarande bestämmelsen i 32 § första stycket andra punkten anges att omhändertagande bör kunna ske när ägaren eller vårdaren är okänd och således inte kan nås för tillsägelse eller när djuret är övergivet och ägaren eller vårdaren medvetet håller sig undan (se prop. 1987/88:93 s. 46 och 70). Den situation som i första hand verkar ha avsetts med skrivningen ”eller inte kan anträffas” tycks alltså vara fall där djurhållaren har övergivit sitt djur eller i vart fall lämnat det utan tillräcklig tillsyn och medvetet undviker kontakt med kontrollmyn- Om den som håller djur ska uppfylla kravet på tillräcklig tillsyn bör normalt djurhållaren själv, eller någon som passar djuret om djur- hållaren är bortrest, finnas i anslutning till den plats där djuret hålls och det borde då i regel vara möjligt att, i vart fall inom någon eller , komma i kontakt med en ansvarig person. Lagrådet anser att den formulering som regeringen föreslog i lagråds- remissen (och som i allt väsentligt överensstämmer med nuvarande lag) är missvisande och kommer i konflikt med det skydd som djurets ägare har enligt andra regler och av vad som följer av lagen (1938:121) om hittegods (hittegodslagen). Avsikten är emellertid att förslaget i denna del ska syfta till samma ordning som gäller enligt nuvarande reglering. Regeringen delar inte Lagrådets uppfattning att bestämmelsen kommer i konflikt med det skydd som ägaren har enligt bl.a. hittegodslagen. Om det finns anledning att tro att djuret kan ha rymt eller på annat sätt oav- siktligt kommit ur sin ägares besittning bör i första hand göra rimliga ansträngningar att ta reda på vem ägaren är så att djuret kan återlämnas till honom eller henne, innan ett beslut om omhändertagande fattas. Om det inte är praktiskt möjligt att göra en sådan undersökning innan beslutet om omhändertagande bör den i stället göras efter omhän- dertagandet och innan beslutar om att överlåta eller avliva djuret. För det fall ägaren då hittas och det visar sig att djuret har det bra hos ägaren, kan ompröva sitt tidigare beslut utifrån de nya omständigheter som framkommit och upphäva omhändertagandet (jfr 27 § förvaltningslagen [1986:223]). Om ägaren är känd men inte kan nås bör djuret, i enlighet med tidigare förarbetsuttalanden, omhändertas om det kan antas att ägaren medvetet håller sig undan kontakt med myndigheterna. Om ägaren är okontaktbar på grund av sjukdom, missbruk eller andra omständigheter bör ett om- händertagande också kunna göras.