prop · H50396 · 2018-03-05 00:00:00 — som avses i 6 § andra stycket. Med inre fart avses detsamma som i 64 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229). 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för en sjuklöneperiod som har påbörjats före ikraftträdandet. 3.Vid beräkning av antal tillfällen med avdrag på sjuklönen enligt 6 § ska ett avdrag för karensdag som har gjorts enligt föreskriftens äldre lydelse likställas med ett tillfälle med karensavdrag. dag likställas med karensavdrag dels vid återinsjuknande enligt 7 §, dels för den som före ikraftträdandet har fått ett beslut om särskilt högriskskydd enligt 13 §. Ärendet och dess beredning Förslaget om ett karensavdrag grundar sig på en överenskommelse mellan regeringen och . En arbetsgrupp bestående av tjänstemän vid har sett över karensdagens konstruktion och har i departementspromemorian Karensavdrag – en mer rättvis självrisk (Ds 2017:18) lämnat förslag för att åstadkomma en mer rättvis karens. En sammanfattning av departementspromemorians innehåll finns i bilaga 1. Arbetsgruppens författningsförslag finns i bilaga 2. Departementspromemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr S2017/02900/SF). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkter kommenteras i avsnitt 5.3 och 5.5. Regeringen har delvis följt Lagrådets synpunkter. I förhållande till lagrådsremissen har lydelsen av några bestämmelser i socialförsäkringsbalken justerats för att överensstämma med lagändringar som träder i kraft . Vidare har vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 4.1Karensdagens mindre önskvärda effekter För majoriteten arbetstagare innebär de befintliga reglerna om en karensdag att arbetstagarna vid sjukfrånvaro från arbetet får sjuklön som motsvarar av de förlorade anställningsförmånerna från arbetsgivaren med undantag för frånvaron i sjuklöneperioden. Avdraget blir storleksmässigt detsamma oavsett vilken arbetsdag som utgör första sjukfrånvarodagen. I olika sammanhang har det framkommit att reglerna om en karensdag i vissa avseenden kan få mindre önskvärda effekter. Karensdagens utformning slår olika för olika grupper på arbetsmarknaden. För arbetstagare med koncentrerad arbetstid kan reglerna medföra att arbetstagaren förlorar en relativt stor del av inkomsten om karensdagen infaller med ett långt arbetspass. I förhållande till arbetstagarens inkomst kan avdraget procentuellt sett bli än högre för dem med koncentrerat deltidsarbete. Vidare innebär konstruktionen av reglerna att arbetstagaren får ett relativt litet avdrag för karens om han eller hon sjukanmäler sig sent . När reglerna om en karensdag infördes var en utgångspunkt för förslaget att utfallet av förändringarna skulle bli enhetligt bland olika grupper på arbetsmarknaden. I propositionen angavs att effekterna för arbetstagarna i möjligaste mån borde vara lika för alla i förhållande till 2017/18:96 inkomsten (prop. 1992/93:31 s. 42). Det fanns en kännedom om att karensdagen i vissa fall kunde innebära en relativt sett större självrisk för personer med koncentrerad arbetstid jämfört med dem som har en arbetstid som är mera jämnt fördelat. Någon särregel föreslogs emellertid inte. 4.2Tidigare förslag om karensavdrag Karensdagens konstruktion har uppmärksammats i olika sammanhang och varit föremål för diskussion . remitterades en promemoria, Karensavdrag i stället för karensdag (S2004/4290/SF), med förslag om att ersätta karensdagen med ett karensavdrag. En klar majoritet av remissinstanserna var positiva till de förslag som presenterades. Bland de negativt inställda framfördes kritik mot att förslaget skulle innebära högre sjuklönekostnader liksom en besvärande administrativ pålaga för arbetsgivare. Något lagförslag kom aldrig att presenteras för . 4.2.1Förslag från den parlamentariska socialförsäkringsutredningen Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen har i sitt slutbetänkande Mer trygghet och bättre försäkring, SOU 2015:21, lämnat förslag om att karensdagen i lagen (1991:1047) om sjuklön ersätts av ett karensavdrag som beloppsmässigt i princip ska motsvara karensdagen. Karensavdraget föreslås uppgå till av en genomsnittlig veckoersättning i form av sjuklön. Kommittén har föreslagit att en reglering utformas så att de avtalsslutande parterna ges utrymme att tekniskt närmare beräkna karensavdragets storlek för att inte låsa tillämpningen för hårt. Ett karensavdrag innebär enligt kommittén en mer rättvis reglering av den enskildes självrisk i samband med sjukdom. Arbetstagare med koncentrerad arbetstid får då enligt kommittén exempelvis ett relativt lika stort avdrag som de som arbetar lika mycket . Kommittén ansåg vidare att ett karensavdrag skulle införas i socialförsäkringsbalken för försäkrade som får en karensdag genom balkens bestämmelser (t.ex. arbetslösa). Kommitténs betänkande har remissbehandlats. Remissinstanserna var överlag positiva till tanken att ersätta karensdagen med ett karensavdrag (se remissammanställning av SOU 2015:21 Mer trygghet och bättre försäkring [S2015/01554/SF]). Bestämmelser om karensdag finns i lagen (1991:1047) om sjuklön, förkortad SjLL, och i socialförsäkringsbalken, förkortad SFB. Regleringen innebär att sjuklön och sjukpenning inte betalas ut till den försäkrade för i en sjuklöneperiod respektive sjukperiod. kan den försäkrade få ersättning i form av antingen sjuklön, kalenderdagsberäknad sjukpenning eller arbetstidsberäknad Prop. 2017/18:96 sjukpenning beroende på individens arbetsförhållanden. Sjuklön är i de allra flesta fall den ersättning som den enskilde får vid korta sjukdomsfall. Enligt lagen om sjuklön ges arbetstagare rätt att av en sjuklöneperiod få sjuklön som motsvarar av den lön och andra anställningsförmåner som de skulle ha fått om de kunnat utföra sina arbetsuppgifter. i en sjuklöneperiod är dock en karensdag då ingen ersättning betalas ut. För att en sjuklöneperiod ska inledas krävs att arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom och att arbetstagaren avhåller sig från förvärvsarbete. Vidare krävs att arbetstagaren skulle ha arbetat om hon eller han inte hade blivit sjuk. Rätten till sjuklön är begränsad för personer som har tidsbegränsade anställningar. Om den avtalade anställningstiden är kortare än en månad inträder inte rätten till sjuklön förrän arbetstagaren har påbörjat anställningen och arbetat . Vid beräkningen av kvalifikationstid ska tidigare anställningar hos samma arbetsgivare räknas med, om det inte har gått mellan anställningarna. Lagen om sjuklön är tvingande till arbetstagarens förmån. Från vissa av lagens bestämmelser får avvikelser göras genom kollektivavtal som på arbetstagarsidan slutits eller godkänts av en sådan central arbetstagarorganisation som avses i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Någon detaljerad reglering av hur sjuklönen beräknas finns inte i SjLL. Den närmare beräkningen av sjuklönens storlek får bestämmas genom kollektivavtal enligt SjLL. Av det följer att bransch- och arbetsanpassade avtalsbestämmelser kan göras (prop. 1990/91:181 s. 43). Arbetsmarknadens parter kan således avtala om en närmare beräkning av sjuklönens storlek genom kollektivavtal på förbundsnivå. Detta innebär att sjuklön kan beräknas på olika vis utifrån arbetstagarens branschtillhörighet, anställningsförhållande och om sjuklönedagarna är sammanhängande eller inte. Sjuklön kan t.ex. arbetstidsberäknas eller kalenderdagsberäknas. Om arbetstagaren har timlön eller ackordslön ska sjuklönen i princip beräknas endast efter vad som skulle ha utgjort arbetad tid. Oavsett beräkningssätt är någon principiell avvikelse från lagens krav på sjuklönen inte avsedd att ske avtalsvägen (prop. 1990/91:181 s. 43). Enligt SjLL är rätten till sjuklön inte förenad med något krav på att sjukfrånvaron ska ha varat en viss minsta tid . Någon form av tidsgräns för att en karensdag ska föreligga finns således inte i nämnda lag. Vid tvist om arbetstagarens rätt till sjuklön kan efter en skriftlig ansökan av en arbetstagare som är försäkrad för sjukpenning enligt SFB besluta om ersättning till arbetstagaren. Uppdragstagare, egenföretagare, s.k. timanställda, föräldralediga, studerande och arbetslösa omfattas inte av sjuklönesystemet. De omfattas i stället av reglerna i SFB. 2017/18:96 4.3.2 Om en försäkrad inte är kvalificerad för sjuklön kan sjukpenning lämnas i sjukperioden. i en sjukperiod är en karensdag då ingen ersättning utges. För att en försäkrad ska ha rätt till sjukpenning fordras att dennes arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom. En följd av denna begränsning är att karensen endast kan anses vara fullgjord om nedsättningen har uppgått till minst en fjärdedel. Bedömningen av arbetsförmågan görs i förhållande till den försäkrades arbete. Sjukpenning kan lämnas som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån. Sjukpenning kan kalenderdagsberäknas eller arbetstidsberäknas beroende på vad som bäst speglar den försäkrades arbetsförhållanden. Kalenderdagsberäknad sjukpenning lämnas för oavsett om den försäkrade skulle ha arbetat eller inte. Arbetstidsberäknad sjukpenning lämnas endast för de timmar eller dagar när den försäkrade skulle ha förvärvsarbetat. Det är mera vanligt att sjukpenning kalenderdagsberäknas än arbetstidsberäknas. För en försäkrad som är helt eller delvis arbetslös eller föräldraledig kalenderdagsberäknas sjukpenningen alltid. 4.3.3Sjukpenninggrundande inkomst och årsarbetstid Vid beräkningen av en försäkrads sjukpenning används den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst, förkortad SGI. SGI är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad tills vidare kan antas få. SGI kan delas in i SGI-A och SGI-B. SGI-A är inkomst av anställning och tar sikte på inkomster från ett förhållande mellan arbetstagare och arbetsgivare. SGI- B är inkomst av annat förvärvsarbete och fastställs i huvudsak för personer som inte är arbetstagare utan egenföretagare. Inkomst av näringsverksamhet ska räknas som inkomst av annat förvärvsarbete. När SGI används för att beräkna sjukpenning ska den minskas genom att multipliceras med talet 0,97. Till SGI finns en fastställd årsarbetstid kopplad. Årsarbetstiden anger det antal timmar eller dagar som en försäkrad kan antas komma att tills vidare ha i sitt förvärvsarbete som ordinarie arbetstid, eller motsvarande normal arbetstid. 4.3.4Sjukpenning till den som är arbetslös Den som är arbetslös kan efter en dags karens få kalenderdagsberäknad sjukpenning från . Myndigheten prövar rätten till ersättning genom att bedöma arbetsförmågan i förhållande till normalt förekommande arbeten på arbetsmarknaden. Sjukpenning till en arbetslös lämnas med högst per dag. Karenstiden för försäkrade med inkomst av annat förvärvsarbete (SGI-B) är i en sjukperiod (karensdagar). har dock möjlighet att till anmäla karenstid om 1, 14, Prop. 2017/18:96 30, 60 eller . Den valda karenstiden påverkar sjukförsäkrings- Väljer den försäkrade en lång karenstid blir avgiften lägre och omvänt. När en egenföretagare får nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom och den valda karenstiden, eller grundkarensen i det fall egenföretagaren inte har valt en karenstid, har passerat, kan den försäkrade få kalenderdagsberäknad sjukpenning från . 4.3.6Högriskskydd och regler om återinsjuknande I samband med att ett nytt sjuklönesystem infördes infördes även högriskskydd (allmänt och särskilt) för arbetstagare med omfattande sjukfrånvaro. Bestämmelserna finns i 27 kap. 39–44 §§ SFB samt i 6 och 13–16 §§ SjLL. Det allmänna högriskskyddet innebär att en försäkrad som har varit sjuk mer än tio gånger under en 12- månadersperiod inte ska få fler karensdagar av 12- månadersperioden utan kan få sjukpenning eller sjuklön i en ny sjukperiod. Antalet karensdagar räknas dock hos varje arbetsgivare respektive var för sig vilket innebär att en försäkrad med exempelvis två arbetsgivare sammanlagt kan få fler än . Det särskilda högriskskyddet innebär att den försäkrade får ersättning redan från och med den första sjukdagen och/eller att den försäkrades arbetsgivare får ersättning för de sjuklönekostnader som uppstår för den försäkrade. Syftet med detta skydd är att förbättra arbetsmarknadssituationen för personer som ofta är sjuka eller har ett arbetshandikapp genom att arbetsgivaren inte behöver betala sjuklön (prop. 1990/91:181 s. 51). Det särskilda högriskskyddet kan beviljas den person som riskerar ett större antal sjukperioder eller en eller flera längre sjukperioder . Den grundläggande förutsättningen för rätten till det särskilda högriskskyddet är att arbetstagaren har, eller vid särskilt högriskskydd för givare av biologiskt material får, en medicinskt betingad nedsättning av arbetsförmågan. Arbetsförmågan behöver dock inte vara nedsatt . Endast den försäkrade kan ansöka om särskilt högriskskydd. Arbetsgivaren kan inte ansöka för en arbetstagares räkning. I både 27 kap. 32 § SFB och i 7 § SjLL finns vidare bestämmelser som gäller återinsjuknande. Bestämmelsen i 27 kap. 32 § SFB anger att om en sjukperiod börjar från det att en tidigare sjukperiod har avslutats ska den senare perioden ses som en fortsättning på den tidigare perioden. I 7 § SjLL anges att sjuklöneperioden i sådana fall ska omfatta endast så många dagar att den tillsammans med en sjuklöneperiod hos samma arbetsgivare under den tidigare sjukperioden utgör . Därigenom uppkommer ingen ytterligare karensdag om en försäkrad återinsjuknar . 4.4Anställningsförhållanden, omfattning av arbete och arbetstider Arbetsmarknaden förändras ständigt till följd av strukturomvandling, globalisering och konjunkturfluktuationer. Det påverkar efterfrågan på arbetskraft och kan även få konsekvenser för arbetsvillkoren. Därtill sker förändringar i arbetskraftens utbud och sammansättning. Utvecklingen bestäms av en rad faktorer. Nedan lämnas en kort beskrivning av rådande förhållanden på arbetsmarknaden för anställda vad avser anställningsformer, omfattning av arbete och arbetstider. Arbetstagare kan antingen vara tillsvidareanställda eller ha en tidsbegränsad anställning av något slag. Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar uppgick andelen anställda (15–) som har en tidsbegränsad anställning till av samtliga anställda 2016. har andelen tidsbegränsade anställningar i stort sett varit oförändrad. Kvinnor har i större omfattning än män tidsbegränsade anställningar även om skillnaden har minskat något . av alla anställda kvinnor (15–) hade 2016 en tidsbegränsad anställning. Motsvarande andel bland anställda män uppgick till . Tidsbegränsade anställningar är vanligast bland ungdomar. I åldersgruppen 20–var andelen med tidsbegränsade anställningar 2016. Förhållandena på arbetsmarknaden ser olika ut för kvinnor och män när det gäller helrespektive deltidsarbete. Andelen kvinnor som arbetar deltid är mycket större än andelen deltidsarbetande män. Av samtliga anställda kvinnor (15–) arbetade deltid , jämfört med av samtliga anställda män. Jämfört med 2007 har dock andelen deltidsarbetande kvinnor minskat medan andelen deltidsarbetande män har ökat . Andelen deltidssysselsatta varierar mellan olika näringsgrenar. Andelen var 2016 högst inom hotell- och restaurangsektorn och lägst inom byggbranschen. uppgick den faktiskt arbetade tiden till i genomsnitt för kvinnor och för män. Majoriteten av arbetstagarna har således en tillsvidareanställning och arbetar heltid. avviker många från detta på olika sätt. Kopplingen till arbetsmarknaden kan också variera under arbetslivet. Många kombinerar på olika sätt anställning, företagande och studier. Kvinnor och män arbetar i hög utsträckning i olika yrken och i olika sektorer. De 20 vanligaste yrkena i var antingen kvinno- eller mansdominerade i bemärkelsen att av dem som arbetade i dessa respektive yrken var kvinnor respektive män. I kommun- och landstingssektorn utgjorde kvinnor och män av de anställda 2016, medan fördelningen mellan könen var nästan jämn i den statliga sektorn. I den privata sektorn var andelen kvinnor medan andelen män var . Någon fullständig kunskap om hur många som arbetar skift i finns inte. Undersökningar indikerar dock att har arbetstider som innefattar skiftarbete. Det finns vad regeringen erfar inte någon sammanställning över vare sig hur många som arbetar utifrån koncentre- Prop. 2017/18:96 rad/komprimerad arbetstid eller hur den närmare fördelningen ser ut mellan olika branscher. Långa arbetspass är emellertid vanliga såväl inom vården som inom ett flertal andra sektorer. Långa arbetspass har varit vanliga . Trenden mot komprimerade arbetsveckor med 10- eller 12-timmarsskift utlagda över fyra eller kvarstår även (Stressforskningsrapport nr 322, , 2010). Det finns ingen enhetlig definition av vad som utgör ett långt arbetspass, men i många studier betraktas pass som är längre än som långa. Långa arbetstider kan också omfatta långa arbetsveckor. definieras en lång arbetsvecka som motsvarande mer än 40 eller och ibland som . När det gäller långa arbetspass är det en högre andel män än kvinnor som arbetar långa (>10 timmar) arbetspass, många (≥6) arbetsdagar i följd samt på ett schema som blandar dag- och nattarbete. Kvinnor har oftare delade turer, kort (<11 timmar) dygnsvila och scheman som innebär att arbetstiderna planeras för kortare perioder (på till exempel 5–). Kvinnor har också mer av helgarbete och mindre dagtidsarbete än män (Kunskapssammanställning 2016:2, ). Studeras arbetstidens förläggning för anställda finns det ett antal näringsgrenar inom vilka arbete i relativt hög utsträckning förekommer andra tider än enbart , där arbete sker i skift eller enligt schema och där arbete sker och nätter. De näringsgrenar som återkommer i dessa avseenden är framförallt transport, hotell och restaurang liksom vård och omsorg. Tillverkning och handel är andra näringsgrenar där skiftarbete (eller schema) eller arbete på kvällstid exempelvis också förekommer i högre utsträckning än på andra områden (Undersökningar av levnadsförhållanden. Arbetstidens förläggning för anställda 16–efter näringsgren SNI 2007, för åren 2012/13, enligt EU/SILC). Långa arbetspass inom t.ex. handeln och taxibranschen bekräftas av och . På ett antal områden har de avtalsslutande parterna i kollektivavtal kommit överens om olika varianter av ett karensavdrag. I transportsektorn och inom industrin har det exempelvis träffats sådana avtal liksom för vissa grupper inom den statliga sektorn. Gemensamt för de avtal som regeringen har tagit del av och som innehåller ett karensavdrag är att regleringens konstruktion medför att avdraget för den första sjukfrånvarodagen antingen är mindre hårt knutet till hur arbetstagaren skulle ha arbetat eller att avdraget proportioneras i förhållande till gällande ordinarie arbetstid eller gällande arbetstidsmått. Inom avtalsområden finns exempelvis en särreglering för personliga assistenter som innebär att avdraget för karensdagen görs med max även om arbetstagarens arbetspass insjuknandedagen är långt. 2017/18:96 I rapporten är bäst, varken för mycket eller för lite sjukskrivning – om självrisker och karens konstateras att parterna på flera områden har träffat avtal för att minska problemen med de effekter som kan uppkomma med nuvarande regler om karensdag. Ett antal områden nämns. I rapporten anges att det förefaller vara lättare att nå avtal i mansdominerade branscher. 5 Förslag om karensavdrag Regeringens förslag: Bestämmelserna om en karensdag i lagen om sjuklön och i socialförsäkringsbalken ska ersättas av ett karensavdrag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En klar majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget är positiva till det och tillstyrker eller har inget att invända mot det. Detta gäller exempelvis Arbetsdomstolen, och Akademikers . Några av remissinstanserna, t.ex. LO-TCO Rättsskydd, anser att en komplicerad modell har föreslagits. har inget att invända mot förslaget men efterlyser vissa förtydliganden. anser att syftet och intentionerna med förslaget är bra, men ser att utformningen av karensavdraget ger upphov till andra oönskade konsekvenser än den nuvarande karensdagen varför myndigheten avstyrker förslaget. Myndigheten anser bl.a. att förslagets konstruktion gör att det blir svårt för den enskilde att förutse sin självrisk. Även Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) är positiv till intentionerna och tillstyrker förslaget att ersätta nuvarande karensdag med ett karensavdrag. ISF anser dock att den remitterade promemorian inte utgör ett tillräckligt underlag för att bedöma om förslagen får avsedd effekt och att närmare utformning av ett karensavdrag, liksom konsekvenserna av sådana förslag, bör utredas vidare. kommuner och landsting (SKL) tillstyrker förslaget under förutsättning att arbetsgivarna kompenseras för de ekonomiska konsekvenser som i särskilt hög grad drabbar kommun- och landstingssektorn. Flera landsting och kommuner instämmer i SKL:s yttrande i denna del. Några remissinstanser, däribland , efterlyser en djupare konsekvensbeskrivning av förslaget, inte minst gällande konsekvenser för arbetsgivare. finner dock att konsekvensutredningen uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. framför att det medför flera problem att lämna ett inarbetat system som funnits och som är väl känt för både arbetsgivare och arbetstagare. I stället för att ta ett stort kliv till ett helt nytt system hade KFO föredragit att lämna förslag som bygger på befintligt system. Region anser att det system som används är rättvist och att tillräckliga skäl saknas för en förändring. kommun är tveksam till förslaget på grund av det sätt som kommunen tillämpar karensdagen och som ger ett relativt rättvist avdrag. Skälen för regeringens förslag: I olika sammanhang har det framkommit att reglerna om en karensdag i vissa avseenden kan få mindre önskvärda effekter. Enligt vad regeringen har erfarit kan konstruktionen av reglerna om en karensdag innebära att arbetstagare med koncentrerad arbetstid får ett relativt högt avdrag om karensdagen inträffar med ett långt arbetspass. Vidare innebär bestämmelserna att arbetstagaren kan undvika avdrag motsvarande en hel dagsinkomst (karensdag) om han eller hon sjukanmäler sig sent . Det är enligt regeringen inte rimligt att den grupp försäkrade som arbetar långa arbetspass, ibland på obekväm arbetstid, ska leva med en relativt högre självrisk vid korttidssjukfrånvaro jämfört med arbetstagare som arbetar mera jämnt . Det är angeläget att den karens som finns i sjukförsäkringen och i lagen (1991:1047) om sjuklön, förkortad SjLL, så långt möjligt träffar de försäkrade i lika hög utsträckning. Så är inte fallet med den befintliga utformningen. För systemets legitimitet är det också viktigt att inte försäkrade kan kringgå den självrisk som finns genom att sjukanmäla sig sent på arbetsdagen, utan att risken, så långt möjligt, ska vara densamma för alla. För att uppnå en mer rättvis karens föreslår regeringen att karensdagen ersätts av ett karensavdrag. Med ett karensavdrag avses ett avdrag från sjuklönen, alternativt sjukpenningen, som görs inledningsvis i en sjukperiod och som svarar för den enskildes självrisk i sjukförsäkringen och i lagen om sjuklön. Karensavdraget ska motsvara en andel av den sjuklön eller sjukpenning som den försäkrade får vid sjukfrånvaro en genomsnittlig kalendervecka. Avdraget kopplas till arbetstagarens genomsnittliga arbetstid snarare än arbetstagarens arbetsförhållanden och lön under den första sjukfrånvarodagen såsom gäller . För det stora flertalet försäkrade bör avdraget storleksmässigt i pengar motsvara det nuvarande avdraget som sker i form av en karensdag. Av- sikten med ett karensavdrag är att effekterna av försäkringens villkor ska bli mera lika försäkrade emellan, att den andelsmässiga självrisken ska bli mer densamma.