prop · H503199 · 2018-03-27 00:00:00 — Visserligen finns det en allmän skyldighet för kommuner att informera de nationella minoriteterna om sina rättigheter (3 § minoritetslagen), vilket Kommuner och Landsting (SKL) pekar på. Den bestämmelsen innebär dock ingen skyldighet att lämna information i samband med ansökan om äldreomsorg. Utredningens enkät till kommunala samordnare i de tre förvaltningsområdena visar också att ungefär en tredjedel av kommunerna inte ställde den typen av frågor vid biståndsansökan. Uppföljningsmyndigheternas rapport visar att informerar kommuner som ingår i förvaltningsområdena på olika sätt de nationella minoriteterna om deras rättigheter till äldreomsorg på minoritetsspråk, vanligen via kommunernas webbplatser och i samband med biståndsbedömningar. visar rapporten på att de nationella minoriteterna upplever – om de alls får information i samband med biståndsbedömningen – att kunskaperna om deras rättigheter är låga bland kommunala tjänstemän, vilket resulterar i att informationen är bristfällig och beroende av vilken tjänsteman som är involverad i det enskilda ärendet. Information som lämnas i rätt tid, i detta fall i samband med ansökan, tydliggör vilka konkreta rättigheter den äldre har ifråga om äldreomsorgen. Informationen riskerar inte att helt utebli eller hamna i skymundan av annan information som den lämnas tillsammans med i ett annat sammanhang. Även om vissa kommuner har anpassat den information som ges, både i form och , kan den allmänna informationsskyldigheten ändock inte anses tillräcklig för att tillgodose behovet av att tillgängliggöra information om rättigheterna för samtliga äldre som är rättighetsbärare. Inte heller kan den anses tillräcklig för att utifrån kommunernas synvinkel och planeringsförutsättningar synliggöra efterfrågan av äldreomsorg på minoritetsspråk på ett fullgott sätt. I stället kan en specifik informationsskyldighet, i tillägg till den alltjämt gällande allmänna informationsskyldigheten, tänkas bidra till en ökad efterfrågan genom att äldre därigenom vågar ställa högre krav och komma bort från känslan av att vara till besvär. Därtill kan de förbättrade långsiktiga planeringsförutsättningar som förslaget medför leda till en effektiviserad verksamhet inom ordinarie strukturer och således även bidra till den övergripande fortsatta inriktningen för politikområdet. 2017/18:199 Det är viktigt att notera att de kommuner som inte ingår i ett eller flera förvaltningsområden först behöver avgöra om de kan erbjuda omsorg på de nationella minoritetsspråken. Detta eftersom dessa kommuners skyldigheter inträder först när de har tillgång till språkkunnig personal. Om kommunen har tillgång till sådan personal så ska de informera om omsorg på minoritetsspråk, men om de inte har tillgång till sådan personal omfattas den inte av informationsskyldigheten. Hur ska informationen lämnas? Det bör vara fritt för kommunerna att själva bedöma på vilket sätt informationen ska lämnas. Kommunerna får också anses vara bäst lämpade att bedöma hur informationen ska utformas. Därmed bedömer regeringen att kommunerna får det handlingsutrymme som de behöver för att kunna genomföra de informationsinsatser som är mest lämpade inom respektive kommun, och förslaget är på så sätt i linje med den frihet att agera efter lokala förutsättningar som lyfter fram i sitt remissvar. Informationen bör dock utformas på ett sätt som gör den tillgänglig för äldre personer och lämnas i ett så pass tidigt skede att den äldres önskemål om omsorg på minoritetsspråket kan beaktas inför beslut om erbjudande av insatser. bör inte informationen lämnas allt för tidigt eller slentrianmässigt, eftersom den ska ha tydlig koppling till ansökan. 11.4Äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet ska beaktas Regeringens förslag: Kommuner ska inom ramen för den äldreomsorg som erbjuds på minoritetsspråk även beakta de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag ska kommunen ”särskilt” beakta de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några synpunkter på det. i är positiv till förslaget men anser att det bör gälla för alla kommuner och alla fem minoriteter i enlighet med grundskyddet i 4 § minoritetslagen. kommun anför att språket och kulturen är starkt sammankopplade, och att det därför kan vara bra med en bestämmelse om äldres behöv av att tillgodogöra sig sin kulturella identitet. Skälen för regeringens förslag Äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet är det minst lika viktigt för äldre som tillhör de nationella minoriteterna att hänsyn tas till deras kulturella identitet som att verksamheten bedrivs på minoritetsspråket. I den nuvarande bestämmelsen i 18 § minoritetslagen nämns inte de nationella minoriteternas kultur Däremot uttalade regeringen i förarbetena till nuvarande bestämmelse att omsorgen enligt bestämmelsen också kan innehålla en dimension av kulturell bekräftelse genom att minoritetens seder och bruk observeras och ses som ett värdefullt inslag i verksamheten (prop. 2009/09:158 s. 101). I förarbetena till 5 kap. 4 § socialtjänstlagen, som innehåller äldreomsorgens värdegrund, anges att det i begreppet ”värdigt liv” kan ingå att socialnämnden ska erbjuda individanpassad omsorg och att den äldre ska få ett gott bemötande. Detta kan bl.a. innebära att de nationella minoriteternas språkliga och kulturella behov och rättigheter beaktas (se prop. 2009/10:116 s. 27–29). En del av minoritetspolitikens mål är att ge skydd för de nationella minoriteterna, vilket också innebär att värna en persons språk och identitet i utsatta livsskeden. Ett av minoritetspolitikens delområden är språk och kulturell identitet, något som även visar på den täta sammankopplingen mellan dem. Det är ofta av stor betydelse för livskvaliteten och tryggheten för en äldre person att få vistas i en språklig och kulturell miljö som liknar den de är vana vid . Att på ett värdigt sätt bemöta äldre inom omsorgen kräver mycket av såväl personal som förvaltning. Detta innebär att det utöver språkkompetens också finns ett behov av kulturkompetens hos personalen och berörd förvaltning, och därigenom en respekt och lyhördhet för kulturella behov, seder och koder. Liksom kommun menar regeringen att språk och kultur är starkt sammankopplade, vilket även uttrycks i förarbetena till nuvarande bestämmelse i minoritetslagen. För majoriteten av äldreomsorgen, t.ex. den som ges genom särskilda boenden eller genom hemtjänst, är platsen där verksamheten bedrivs även den äldres bostad. I denna omsorg är det därför särskilt viktigt att beakta den äldres behov av att kunna bibehålla sin kulturella identitet. Uppföljningsmyndigheternas rapporter visar på brister i detta avseende, något som bekräftas av om äldreomsorg på minoritetsspråk. Ett exempel på problem som kan uppstå på grund av bristande kulturkompetens är att särskilda boenden inte tar kulturell hänsyn när de serverar mat, något som kan göra att äldre inte ser fram emot måltiderna. Redogörelsen ovan visar att det finns flera skäl att kommuner ska ta uttrycklig hänsyn till äldres behov av att bibehålla sin kulturella identitet. Den visar även att dagens bestämmelser inte med önskvärd tydlighet tillgodoser det behov som finns. En bestämmelse bör därför införas som anger att kommunen, när den erbjuder äldreomsorg på minoritetsspråket, också ska beakta den äldres behov av att bibehålla sin kulturella identitet. Bestämmelsen bör gälla för kommuner såväl inom ett förvaltningsområde som utanför i den mån äldreomsorg på minoritetsspråk erbjuds. Eftersom det kulturella behovet inte kan anses ha försteg framför det språkliga anser regeringen inte skäl att ange att kommunen ”särskilt” ska beakta detta behov, vilket utredningen föreslagit. Vad gäller det som i anfört om att förslaget bör gälla för alla kommuner och alla fem minoriteter i enlighet med grundskyddet i 4 § minoritetslagen vill regeringen påminna om äldreomsorgens värdegrund enligt 5 kap. 4 § socialtjänstlagen. Vid utformningen av all äldreomsorg ska minoritetslagen läsas tillsammans med socialtjänstlagen och därmed kan vissa anpassningar sägas ingå i 2017/18:199 dagsläget genom det grundläggande skyddet och det allmännas skyldigheter enligt minoritetslagen. Regeringen anser dock att det är särskilt angeläget att i den äldreomsorg som omfattas av förslaget beakta de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet. Vad innebär det att beakta de äldres behov av att upprätthålla sin kulturella identitet? Skyldigheten att beakta de äldres kulturella identitet måste förstås i samklang dels med det allmännas ansvar för att främja de nationella minoriteternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur i enligt 4 § minoritetslagen, dels med äldreomsorgens värdegrund om ett ”värdigt liv”. ska skyldigheten ses i ljuset av vilka insatser och anpassningar som är rimliga att vidta med beaktande av lokala förutsättningar och behov. Äldreomsorgen kan understödja den äldres möjlighet att bibehålla den kulturella identiteten på många olika sätt, och det är inte ändamålsenligt att i en nationell definition fastställa vad skyldigheten att beakta de äldres kulturella identitet innebär, eftersom detta riskerar att försvåra anpassningen efter den äldres förutsättningar och behov samt de lokala förhållandena. Men detta kan exempelvis innebära att kommunen i omsorgen tillhandahåller traditionell musik och mat, kulturella inslag, särskilda inredningsdetaljer eller samarbeten med aktörer från de nationella minoriteternas civila samhälle. Det är även lämpligt att den personal som tjänstgör i verksamheten har särskild kulturkompetens, alternativt att sådan kompetens stärks genom utbildningsinsatser. Oaktat vilka konkreta anpassningar och insatser som vidtas med anledning av bestämmelsen är det av avgörande betydelse att beslutsfattare och personal visar tillbörlig hänsyn och lyhördhet när det gäller att anpassa verksamheten efter kulturella behov, seder och koder. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har berört frågan om Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår att detta sker . I denna analys görs bedömningar av vilka konsekvenser som är troliga med anledning av förslagen och vissa bedömningar. Vissa konsekvenser går att bedöma mer konkret medan andra är svårare att uppskatta . Eftersom inte för statistiska data baserat på etnicitet utgörs vissa konstateranden av regeringens bedömningar baserat på de uppföljningsresultat som finns tillgängliga. I avsnittet behandlas de förslag och bedömningar som innebär ändringar i sak av lagstiftning och vars konsekvenser för enskilda, statliga förvaltningsmyndigheter eller kommuner och landsting går att bedöma. Förslag som inte innebär en ändring i sak, t.ex. där lagtext ändras som en följd av andra förslag, berörs inte i denna konsekvensanalys. Vilka berörs av förslagen? Utöver de som är rättighetsbärare, dvs. individer som tillhör de nationella minoriteterna, berör förslagen i första hand kommuner, landsting och statliga myndigheter som ska tillämpa bestämmelserna. av regeringens förslag ska bedriva ett arbete med nationella Förslagen innebär dock att skyldigheten för olika aktörer att bedriva ett aktivt arbete med frågorna tydliggörs och stärks. Finns det alternativa lösningar? Förslagens syfte är att säkerställa efterlevnaden av internationella åtaganden beträffande nationella minoriteters åtnjutande av de mänskliga Det kan konstateras att det inte är möjligt att identifiera några mindre långtgående alternativa lösningar som har förutsättningar att uppnå Det jämförelsealternativ som förslagen kan mätas mot är den nu Dock har både internationell och nationell granskning visat att situationen är otillfredsställande såväl för rättighetsbärarna som för skyldighetsbärarna. rättigheter är en integrerad del av det internationella ramverket för skyddet av de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna. statsskickets grunder är bestämmelsen i 1 kap. 2 § regeringsformen som innehåller en programförklaring för samhällsverksamhetens inriktning när det gäller nationella minoriteter. Av den följer att samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. till att främja sådana möjligheter är därmed en del av grunden i vårt statsskick och i vår demokrati. För att vidmakthålla dessa grundläggande värden måste samhället bygga på en gemensam förståelse och respekt för de mänskliga rättigheterna, bl.a. för de nationella minoriteterna. sammanhang har minoritetslagen och de förslag som presenteras i denna proposition stor betydelse. Mot denna bakgrund kan konstateras att behållande av nu gällande lagstiftning inte är en hållbar alternativ lösning 2017/18:199 eftersom de brister som finns då skulle kvarstå. De förbättringar som förslagen bedöms medföra skulle också utebli. 13.1Konsekvenser för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter Förslagen syftar till att säkerställa efterlevnaden av internationella åtaganden beträffande nationella minoriteters åtnjutande av de mänskliga rättigheterna, främst ramkonventionen och språkstadgan. har i sin senaste resolution avseende ramkonventionen bl.a. uppmanat att vidta åtgärder för att stärka implementeringen av minoritetslagen och språklagen på lokal nivå. Flera av regeringens förslag ligger i linje med rekommendationerna från , bl.a. förslagen i avsnitt 7–9 som syftar till att stärka såväl grundskyddet och rättigheterna i förvaltningsområdena som uppföljningen av minoritetslagen och samordningen av genomförandet av den minoritetspolitiska strategin. Det stärkta grundskyddet medför även förbättrade möjligheter till demokratiskt deltagande och inflytande för de nationella minoriteterna på flera nivåer i samhället. har i sin senaste resolution även rekommenderat att vidta åtgärder för att äldreomsorg ska kunna erbjudas på minoritetsspråk. Regeringens förslag i avsnitt 11 kan förväntas stärka efterlevnaden av internationella åtaganden beträffande nationella minoriteters åtnjutande av de mänskliga rättigheterna i detta avseende. har upprepade gånger rekommenderat att vidta åtgärder vad avser utbildning och regeringens förslag i avsnitt 10 om förskola och utbildning bidrar till att stärka den grundläggande utbildningen i och på nationella minoritetsspråk. Regeringens förslag i avsnitt 9 om att barn och unga ska ges större inflytande och förslaget om förskola i avsnitt 10 bidrar även till att stärka efterlevnaden av åtaganden enligt . Därtill kan flera av regeringens bedömningar bidra till en positiv utveckling vad gäller de nationella minoriteternas åtnjutande av de mänskliga rättigheterna, bl.a. de i avsnitt 6 om den fortsatta inriktningen för minoritetspolitiken. Sammantaget medför regeringens förslag att situationen förbättras såväl för individer som tillhör de nationella minoriteterna som för de nationella minoriteterna på gruppnivå. Förslagen medför positiva konsekvenser för efterlevnad av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och efterkommer ett antal rekommendationer från internationell granskning avseende flera konventioner samt rekommendationer erhållna och accepterade inom ramen för FN:s MR-råds allmänna ländergranskning, (UPR). 13.2Samhällsekonomiska och andra konsekvenser Förslagen medför såväl samhällsekonomiska nyttor som kostnader genom att de nationella minoriteternas åtnjutande av de mänskliga rättigheterna säkerställs. Förslagen medför ett flertal nyttor. Genom att stärka det allmännas arbete på området får individer som tillhör de nationella minoriteterna förbättrade möjligheter att tillgodogöra sig de rättigheter som de har, bl.a. gällande förskola, äldreomsorg och kulturverksamhet. Detta medför förbättrade förutsättningar för enskilda att delta på jämlika villkor i samhället och en ökad livskvalitet för dessa individer. Ett exempel på detta är att förbättrad äldreomsorg på minoritetsspråk leder till ökad trygghet för äldre som i samband med ökande ålder återgår till sitt modersmål, ett nationellt minoritetsspråk, och därför får svårare att kommunicera sina förutsättningar och behov. Förslagen medför även förbättrade möjligheter till demokratiskt deltagande och inflytande för de nationella minoriteterna på flera nivåer i samhället. På så sätt kommer enskildas möjligheter att bidra till utvecklingen inom det geografiska område vari de är bosatta förbättras, något som gagnar hela samhället och den sociala hållbarheten. Vidare medför förslagen att förutsättningarna för både det allmänna som skyldighetsbärare och för enskilda som rättighetsbärare förtydligas. Detta innebär en effektivare offentlig verksamhet med bättre förutsättningar att hushålla med allmänna medel. Det innebär även att enskildas förtroende för den offentliga verksamheten ökar genom att utbytet mellan allmänhet och offentlig verksamhet i större utsträckning kan inriktas på operativ verksamhet. De övergripande utgångspunkter som förslagen utgår från (jmf. avsnitt 6) medför ett tydligare fokus på systematik, långsiktighet och de nationella minoriteternas egenmakt i genomförandet av åtgärder. Detta lägger grunden för tydligare styrning samt ökad effektivitet och följdriktighet inom politikområdet, vilket i sin tur medför förbättrad måluppfyllelse och en ökad efterlevnad av de nationella minoriteternas rättigheter. Något som är i linje med den allmänna inriktningen för det demokratiska samhället. medför dessa omständigheter även fler talare av de nationella minoritetsspråken vilket kan leda till en minskning av bristen på vissa yrkeskategorier, t.ex. lärare och förskollärare samt tolkar och översättare för de nationella minoritetsspråken. Det stärkta fokuset på barns och ungdomars situation, särskilt avseende deras möjligheter till deltagande i beslutsprocesser och överföringen av språk och kultur från de äldre generationerna, bidrar till den sociala inkluderingen av de berörda ungdomarna. Ett ökat deltagande i samhällsprocesser medför även ett ökat ägandeskap av samhällets gemensamma utveckling och för den egna utbildningen. Detta kan bl.a. leda till förbättrad utbildningsnivå och minska sociala undanträngningseffekter. Förslagen medför även vissa samhällsekonomiska kostnader. Ett antal förslag, däribland att samtliga kommuner och landsting ska anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete, syftar till att utgöra en statlig styrsignal för ökad likvärdighet över hela landet. Det går inte att utesluta att detta medför ett behov av viss omprioritering av offentlig verksamhet. I övrigt består de samhällsekonomiska kostnaderna av att de aktörer som träffas av de förändrade bestämmelserna behöver säkerställa att de uppfyller bestämmelserna. Detta innebär främst att de måste inhämta information och se över verksamheterna och invanda handlingssätt. Det får dock förväntas att de offentliga aktörer som berörs har en generell förkunskap om den befintliga lagstiftningen då de berörs av denna. Antagligen kommer det att röra sig om en viss osäkerhet 2017/18:199 kring vilka ytterligare åtgärder som behöver vidtas med anledning av den förändrade lagstiftningen samt dess påverkan på verksamheten. En stärkt efterlevnad av de nationella minoriteternas rättigheter kommer att förbättra fler individers levnadsvillkor, stärka deras egenmakt och förmåga att bidra till samhället samt öka deltagandet i olika samhällsprocesser. Likvärdigheten i landet kommer också att öka. Vidare medför förslagen en ökad tydlighet i styrning och utförande av de berörda verksamheterna. Mot detta väger vissa omställningsbehov för den offentliga verksamheten. Regeringens samlade bedömning är att den samhällsekonomiska nyttan av förslagen överväger de samhällsekonomiska kostnaderna. Regeringen bedömer att förslagen på ett övergripande plan medverkar till att förbättra jämställdheten mellan könen. Förslaget i avsnitt 7 om att kommuner och landsting är skyldiga att anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete ökar förutsättningarna för att jämställdhetsperspektivet synliggörs och beaktas i större utsträckning än . Den stärkta kopplingen mellan minoritetspolitiska frågor och arbetet med mänskliga rättigheter enligt avsnitt 6 väntas medföra bättre samordning med bl.a. arbetet för jämställdhet på olika nivåer i samhället. I anslutning till hur regeringen har bedömt konsekvenser för jämställdheten med anledning av åtgärder på det minoritetspolitiska området bedöms förslagen om förbättrade möjligheter till offentlig service på minoritetsspråk och om ett tydligare beaktande av individers kulturella identitet inom äldreomsorgen i avsnitt 7 och 10–11 kunna medföra positiva konsekvenser för jämställdheten mellan könen. Äldreomsorg som inte tillgodoser den äldres behov fullt ut innebär att de anhöriga i större utsträckning tar ansvar för omsorgen. Det är på generell nivå fortsatt i stor utsträckning kvinnor som tar huvuddelen av detta ansvar. Förbättrad äldreomsorg på minoritetsspråken och som beaktar de äldres kulturella identitet kan minska de anhörigas börda och därför även leda till att kvinnor får bättre möjligheter att forma sina liv efter sina egna behov samt ge mer utrymme till förvärvsarbete eller studier, något som får positiva konsekvenser för jämställdheten. Även förslaget om förskoleverksamhet bedöms kunna medföra liknande konsekvenser. Förslagen om inflytande och delaktighet i avsnitt 8 kan även medföra stärkt jämställdhet mellan könen då t.ex. kvinnor och icke binära får förbättrade möjligheter att komma till tals och påverka beslutsfattandet. Detta till följd av att innebörden av samråd förtydligas och att kretsen av deltagande i samrådsförfaranden breddas. Konsekvenser för barn och unga Stora delar av regeringens förslag berör barns och ungas förutsättningar och villkor och förbättrar därför efterlevnaden av åtaganden enligt . Enligt regeringens bedömning i avsnitt 6 är en fungerande överföring av språk och kultur mellan generationer en central uppgift i genomförandet av minoritetspolitiken. Barn och unga är således identifierade som kärnan och framtiden för de nationella minoriteterna och för politikområdet, vilket medför ett tydligare fokus på barns och ungas Prop. 2017/18:199 förutsättningar och behov. Förslaget om förbättrade möjligheter till inflytande och delaktighet för barn och unga i avsnitt 8 förväntas leda till att det allmänna både blir bättre på att anpassa formerna för inflytande efter barns och ungas förutsättningar och på att beakta barns och ungas behov och synpunkter i beslutsfattandet. En av grundprinciper är barnets rätt till utveckling som också har nära samband med barnets rätt till utbildning. Syftet med förslagen i denna proposition är att skapa bättre förutsättningar för barn och unga som tillhör de nationella minoriteterna. Det gäller t.ex. förslagen i avsnitt 10 om förändringar som positivt påverkar barns möjligheter att få tillgång till förskola och annan pedagogisk verksamhet på minoritetsspråk. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen medför flera positiva konsekvenser för barn och unga, såväl vad gäller deras situation som deras möjlighet att påverka densamma. Förslaget i avsnitt 7 om att kommuner och landsting ska vara skyldiga att anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete samt förslagen och bedömningarna i avsnitt 8 om inflytande och delaktighet medför positiva konsekvenser för organisationer som företräder och organiserar de nationella minoriteterna. Organisationerna får med förslagen tydligare förutsättningar för sin verksamhet och bättre möjligheter att utöva inflytande och delaktighet i demokratiska processer.