prop · H503196 · 2018-03-27 00:00:00 — Speciella bestämmelser i dessa avseende finns även gällande underåriga, beslutsoförmögna, gravida och ammande kvinnor samt kliniska pröv- ningar i nödsituationer. Vidare innehåller EU-förordningen bestämmelser om genomförandet av en klinisk prövning samt hur rapportering ska ske av incidenter och misstänkta oförutsedda allvarliga biverkningar som inträffat under pröv- ningen. Bestämmelser finns även gällande tillverkning, import och märkning av prövningsläkemedel och tilläggsläkemedel. Prövningsläkemedel är det läkemedel som testas och dess referensläkemedel, inbegripet placebo. Tilläggsläkemedel är det läkemedel som används vid en klinisk prövning men som inte är prövningsläkemedel. Sponsorns och prövarens skyldig- heter regleras i förordningen och vidare anges det att medlemsstaterna ska se till att det finns ett ersättningssystem för skador som drabbat en försöksperson till följd av deltagandet i en klinisk prövning som utförts på deras territorium. EU-förordningen innehåller också bestämmelser om medlemsstaternas tillsyn och avgifter samt unionens inspektioner och kontroller av efter- levnaden av EU-förordningen. Förordningen trädde i kraft , men ska börja tillämpas efter det att kommissionen meddelat i Europeiska unionens officiella tidning att EU-portalen och EU-databasen är funktionsdugliga. I samband med att EU-förordningen börjar tillämpas upphävs direktiv /20/EG. För att underlätta övergången till bestämmelserna i ordningen finns vissa övergångsbestämmelser som tillåter sponsorn att efter det att EU-förordningen började tillämpas starta och genomföra kliniska prövningar i enlighet med direktiv /20/EG. 4.2EU-förordningen om god tillverkningssed för prövningsläkemedel antogs kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569 om komplettering av och rådets förord- ning (EU) nr 536/2014 vad gäller principer och riktlinjer för god tillverk- ningssed för prövningsläkemedel för humant bruk och rutiner för inspek- tioner. finns bestämmelser om principer och riktlinjer för god tillverkningssed i fråga om humanläkemedel och prövningsläkemedel för humant bruk i kommissionens direktiv /94/EG. I anledning av EU- förordningen om kliniska läkemedelsprövningar överförs bestämmel- serna om prövningsläkemedel från det direktivet till kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/1569. Förordningen anger principerna och riktlinjerna för god tillverkningssed för de prövningsläkemedel för människor som får tillverkas eller importeras enligt det tillstånd som avses i artikel 61.1 i EU-förordningen om kliniska läkemedelspröv- ningar. Tillverkaren ska bl.a. säkerställa att alla moment i tillverkningen av prövningsläkemedel sker i enlighet med den dokumentation och den information som sponsorn lämnat enligt bestämmelserna i ningen om kliniska läkemedelsprövningar. På varje tillverkningsställe ska tillverkaren ha tillräckligt med kompetent personal med lämplig utbildning. Därutöver ska lokaler och tillverkningsutrustning vara belägna, utformade, konstruerade, anpassade och underhållna på ett sätt som lämpar sig för den avsedda verksamheten. Vidare fastställs principer och riktlinjer för god tillverkningssed avseende dokumentation, produk- tion, kvalitetskontroll, verksamhet som lagts ut på entreprenad, reklama- tioner, återkallanden och egeninspektioner. För att säkerställa att principerna och riktlinjerna för god tillverknings- sed följs så innehåller förordningen bestämmelser för de inspektioner som ska göras av medlemsstaternas behöriga myndigheter. Gällande inspektioner hos tredjelandstillverkare av prövningsläkemedel är med- lemsstaterna emellertid inte skyldiga att rutinmässigt göra sådana. Behovet av sådana inspektioner fastställs i stället i enlighet med en risk- baserad metod. Tredjelandstillverkarna bör därmed bli föremål för inspektioner åtminstone om det finns misstankar om att prövningsläke- medlen inte tillverkas enligt kvalitetsnormer som minst är likvärdiga med dem som gäller i unionen. Förordningen innehåller bestämmelser om samarbete och samordning av inspektioner, erkännande av inspektionsresultat samt bestämmelser om inspektörernas befogenheter, kompetens, skyldigheter och opartisk- het. Enligt förordningen ska tillverkaren när som helst ge inspektörerna till- träde till lokalerna och tillgång till dokumentation. Om god tillverknings- sed inte följs får den behöriga myndigheten tillfälligt stoppa tillverk- ningen eller importen från tredjeländer, eller tillfälligt eller slutgiltigt återkalla tillståndet för en produktkategori eller för alla produkter. Förordningen ska börja tillämpas som EU-förordningen om kliniska läkemedelsprövningar dock tidigast . 2017/18:196 ningen innehåller även samma övergångsbestämmelser som de som anges i EU-förordningen om kliniska läkemedelsprövningar. Av 2 kap. 1 § läkemedelslagen (2015:315) framgår att med uttrycket klinisk läkemedelsprövning avses en klinisk undersökning på människor eller djur av ett läkemedels egenskaper. Bestämmelser om kliniska pröv- ningar av läkemedel på människor och djur finns därutöver i 7 kap. läke- Av 7 kap. 1 § läkemedelslagen framgår att en klinisk läkemedelspröv- ning får utföras för att utreda i vad mån ett läkemedel är ändamålsenligt. Vidare anges det att den kliniska läkemedelsprövningen får utföras i samband med sjukdomsbehandling eller utan sådant samband. bestämmelse framgår det att en klinisk läkemedelsprövning får utföras på människor endast av en legitimerad läkare eller en legitimerad tandläkare och på djur endast av en legitimerad veterinär samt att den som utför prövningen ska ha tillräcklig kompetens på det område som prövningen I bestämmelsen finns en upplysning om att för klinisk läkemedels- prövning på människor finns även bestämmelser i lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor och för klinisk läke- medelsprövning på djur finns bestämmelser i djurskyddslagen (1988:534). Enligt 7 kap. 2 § läkemedelslagen ska de patienter eller försöksper- soner som avses delta i en klinisk läkemedelsprövning få sådan informa- tion om prövningen att de kan ta ställning till om de vill delta i den. ska vidare informeras om sin rätt att när som helst avbryta sin med- Av 7 kap. 3 § läkemedelslagen framgår det att samtycke till del- tagande i klinisk läkemedelsprövning alltid ska inhämtas. inhämtas från de patienter eller försökspersoner som avses delta i pröv- ningen eller, vid prövning som ska utföras på djur, från djurägaren. Om patienten eller försökspersonen är underårig framgår det av 7 kap. 2 och 3 §§ läkemedelslagen att informationen om den kliniska läke- medelsprövningen ska lämnas till vårdnadshavarna och att det är vård- nadshavarna som ska lämna samtycke till deltagandet i den kliniska läke- I dessa fall ska patienten eller försökspersonen så långt möjligt informeras personligen om prövningen och informationen ska lämnas av personal med pedagogisk erfarenhet. inställning ska så långt möjligt klarläggas. Vidare framgår det av 7 kap. 3 § läkemedelslagen att även om vårdnadshavarna har samtyckt till pröv- ningen får den inte utföras om den underårige inser vad prövningen innebär för hans eller hennes del och motsätter sig att den utförs. Av 7 kap. 2 och 3 §§ läkemedelslagen framgår det att om patienten eller försökspersonen är en person vars mening inte kan inhämtas på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller något annat liknande förhållande, ska informationen om den kliniska läke- medelsprövningen lämnas till god man eller förvaltare enligt 11 kap. 4 eller 7 § som har behörighet att sörja för den enskildes person. Det är även dessa företrädare som ska lämna samtycke till del- tagandet i den kliniska läkemedelsprövningen. Samtycke ska också in- hämtas från patientens närmaste anhöriga och samtycket ska uttrycka patientens förmodade vilja. Patienten eller försökspersonen ska så långt möjligt informeras personligen om prövningen och även om samtycke till prövningen har inhämtats får den inte utföras om patienten i någon form ger uttryck för att inte vilja delta. Ett samtycke till att delta i klinisk läkemedelsprövning får när som helst tas tillbaka med omedelbar verkan. Detta framgår av 7 kap. 4 § läkemedelslagen. Av samma bestämmelse framgår det att de uppgifter som har hämtats in dock får användas i prövningen. Vidare stadgas det att ett återtaget samtycke inte får påverka det fortsatta omhändertagandet av patienten eller försökspersonen. I 7 kap. 5 § stadgas ett förbud mot att utföra vissa kliniska läkemedels- prövningar. Enligt paragrafen får kliniska läkemedelsprövningar, som inte har samband med sjukdomsbehandling, inte utföras på den som får vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Vidare finns vissa ytterligare begränsningar i 7 kap. 6 § läkemedels- lagen om när kliniska läkemedelsprövningar får utföras på underåriga. Enligt bestämmelsen måste forskningen förväntas leda till direkt nytta för denna patientgrupp och vara avgörande för att bekräfta uppgifter som erhållits i kliniska läkemedelsprövningar med personer som har förmåga att samtycka till deltagande i prövningar eller genom andra forsk- ningsmetoder. Vidare ska forskningen hänföra sig direkt till ett kliniskt tillstånd som den underårige lider av eller är av sådan art att den endast kan utföras på underåriga. Därutöver får inga incitament eller eko- nomiska förmåner ges, förutom kostnadsersättningar. Liknande begränsningar finns i 7 kap. 7 § läkemedelslagen gällande dem vars mening inte kan inhämtas på grund av sjukdom, psykisk stör- ning, försvagat hälsotillstånd eller något annat liknande förhållande. I dessa fall får klinisk läkemedelsprövning endast utföras om forskningen är avgörande för att bekräfta uppgifter som erhållits i kliniska läke- medelsprövningar med personer som har förmåga att samtycka till del- tagande i prövningar eller genom andra forskningsmetoder. Forskningen ska direkt avse ett livshotande eller försvagande kliniskt tillstånd som den berörda personen lider av och det ska finnas anledning att anta att medicineringen med det läkemedel som ska prövas medför nytta som uppväger riskerna för patienten eller inte innebär några risker alls. Därtill får inga incitament eller ekonomiska förmåner ges, undantaget kostnads- ersättningar. Av 7 kap. 8 § läkemedelslagen framgår att patienten eller försöksper- sonen kostnadsfritt ska få prövningsläkemedlet och den utrustning som krävs för att använda läkemedlet. Undantag från denna regel medges dock vid kliniska läkemedelsprövningar som genomförs utan medverkan av läkemedelsindustrin, vid kliniska läkemedelsprövningar som avser särläkemedel för vilka godkännandet förenats med villkor om uppfölj- ande undersökningar, eller vid kliniska läkemedelsprövningar som är av särskild betydelse för folkhälsan. Enligt 7 kap. 9 § läkemedelslagen får en klinisk läkemedelsprövning endast genomföras sedan tillstånd till prövning har meddelats eller anses Frågor om tillstånd enligt läkemedelslagen prövas av Läke- I paragrafen finns även reglerat när en ansökan kan anses beviljad och när en ansökan kan avslås till följd av brister i ansökan. Av 2 kap. 1 § läkemedelslagen framgår att med tillverkning avses i läkemedelslagen framställning, förpackning eller ompackning av läke- medel, mellanprodukter och aktiva substanser. I 8 kap. 1 § första stycket läkemedelslagen föreskrivs det att tillverkning ska äga rum i ändamåls- enliga lokaler och utföras med hjälp av ändamålsenlig utrustning. verkningen ska även ske i enlighet med god tillverkningssed. kunnig med tillräcklig kompetens och tillräckligt inflytande ska se till att kraven på läkemedlens kvalitet och säkerhet uppfylls. Enligt 8 kap. 2 § läkemedelslagen får yrkesmässig tillverkning av läke- medel bedrivas endast av den som har tillstånd. tillverkning av läkemedel för ett visst tillfälle på öppenvårdsapotek eller sjukhusapotek krävs tillstånd endast när tillverkningen avser läkemedel som omfattas av sjukhusundantag. Bestämmelser om import av läkemedel finns i 9 kap. läkemedelslagen. I 9 kap. 1 § anges att läkemedel får importeras från ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) av den som har till- stånd till tillverkning av läkemedlet eller särskilt tillstånd till import av får besluta om särskilt tillstånd till import av läkemedel för bl.a. prövningsläkemedel. I 9 kap. 2 § ställs krav på att den som importerar läkemedel från ett land utanför EES med stöd av tillstånd till tillverkning ska anlita en sakkunnig med tillräcklig kom- petens och tillräckligt inflytande som ska ansvara för kontroll av varje tillverkningssats av läkemedel som kommer från ett tredjeland. 5 § finns bestämmelser om import av aktiva substanser avsedda för läke- 10 kap. läkemedelslagen innehåller bestämmelser om försiktighetskrav vid hantering av läkemedel och aktiva substanser. I 10 kap. 1 § läke- medelslagen anges att den som yrkesmässigt tillverkar, importerar, säljer, transporterar, förvarar eller på annat sätt yrkesmässigt hanterar läkemedel ska vidta de åtgärder och i övrigt iaktta sådan försiktighet som behövs för att hindra att läkemedlen skadar människor, egendom eller miljö samt se till att läkemedlens kvalitet inte försämras. I bestämmelsen anges även att radioaktiva läkemedel får beredas endast på sjukhus och apotek samt får användas endast på sjukhus, om inte för ett visst fall medger något annat. Av 11 kap. 1 § läkemedelslagen följer att beslut om bl.a. tillstånd till klinisk läkemedelsprövning, tillverkning och import ska fattas inom den tid som regeringen föreskriver. Föreskrifter om handläggningstider finns i 7 kap. 1 § läkemedelsförordningen (2015:458). Enligt 11 kap. 2 § läkemedelslagen får ett tillstånd till bl.a. klinisk läkemedelsprövning, tillverkning och import återkallas om någon av de väsentliga förutsättningar som var uppfyllda när tillståndet meddelades är uppfyllda eller om något krav som är av särskild betydelse för kvalitet och säkerhet inte följts. I 14 kap. läkemedelslagen regleras tillsynsansvar. har bl.a. tillsyn över efterlevnaden av läkemedelslagen samt av de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen. 2017/18:196 har rätt att på begäran få de upplysningar och hand- lingar som behövs för tillsynen och får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska efterlevas. För tillsyn har rätt till tillträde till bl.a. utrymmen där prövning av läkemedels egenskaper utförs. får i sådana utrymmen göra undersökningar och ta prover. Den som förfogar över bl.a. läkemedel ska på begäran lämna nödvändigt biträde vid undersökningen. Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Vägras tillträde eller biträde får Läke- medelsverket också förelägga vite. Den som ansöker om tillstånd att få utföra en klinisk läkemedelspröv- ning eller tillstånd till tillverkning ska enligt 15 kap. 1 och 3 §§ läke- medelslagen betala ansökningsavgift och årsavgift. Enligt 16 kap. 1 § läkemedelslagen kan den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot bl.a. bestämmelserna om tillstånd till klinisk läke- medelsprövning, tillverkning eller import, dömas till böter eller fängelse i högst , om gärningen inte är belagd med straff enligt eller enligt lagen (2000:1246) om straff för smuggling. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Av 17 kap. 1 § läkemedelslagen framgår att beslut som Läkemedels- verket i ett enskilt fall meddelat enligt läkemedelslagen eller enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av läkemedelslagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. Vidare anges det i 17 kap. 2 § att ett beslut som , förvaltningsrätten eller kammarrätten har meddelat i ett enskilt fall ska gälla , om inte annat beslutats. I 18 kap. läkemedelslagen finns bestämmelser om bemyndigande. Bland annat bemyndigas regeringen i 12 § läkemedelslagen att besluta om ytterligare föreskrifter som rör läkemedelslagen och som behövs för att skydda människors eller djurs hälsa eller miljön. Regeringen får överlåta till en myndighet att besluta om sådana föreskrifter. 5.2Lagen om etikprövning av forskning som avser människor Lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen) innehåller bestämmelser om etikprövning av forsk- ning som avser människor och biologiskt material från människor och om samtycke till sådan forskning. Syftet med lagen är att skydda den enskilda människan och respekten för människovärdet vid forskning. Lagen tillämpas bl.a. på forskning som innebär ett fysiskt ingrepp på en forskningsperson, utförs enligt en metod som syftar till att påverka forskningspersonen fysiskt eller psykiskt, eller som innebär en uppenbar risk att skada forskningspersonen fysiskt eller psykiskt. Lagen tillämpas på forskning som ska utföras i och den forskning som lagen omfattar ska ha godkänts vid en etikprövning innan den får utföras. Ett godkännande får förenas med villkor. Även om forskningen godkänts vid en etikprövning får forskningen inte utföras, om den strider mot någon Lagen anger allmänna utgångspunkter för etikpröv- ningen (7–11 §§). Där framgår att forskning endast får godkännas om den kan utföras med respekt för människovärdet. och grundläggande friheter ska alltid beaktas vid etikprövningen sam- tidigt som hänsyn ska tas till intresset av att ny kunskap kan utvecklas Vidare ska människors välfärd ges företräde framför samhällets och vetenskapens behov. Forskning får godkännas bara om de risker som den kan medföra för forskningspersoners hälsa, säkerhet och personliga integritet uppvägs av dess vetenskapliga värde. Forskning får däremot inte godkännas, om det förväntade resultatet kan uppnås på ett annat sätt som innebär mindre risker för forskningspersoners hälsa, säkerhet och personliga integritet. Vidare får forskning bara godkännas om den ska utföras av eller under överinseende av en forskare som har den vetenskapliga kompetens som I 11 a § anges att de bestämmelser som finns i 7 kap. 6 och 7 §§ läkemedelslagen (2015:315) även ska tillämpas vid etikprövningen. prövningslagen innehåller också bestämmelser om information och sam- tycke bl.a. vid forskning som avser fysiskt ingrepp på en forsknings- person och forskning som bedrivs enligt en metod som syftar till fysisk eller psykisk påverkan av en forskningsperson. Om det i någon annan författning finns särskilda föreskrifter om information och samtycke vid sådan forskning, ska emellertid de föreskrifterna gälla i stället för bestämmelserna i etikprövningslagen. Detta innebär att läkemedelslagens bestämmelser om information och samtycke ska tillämpas vid kliniska Forskning får godkännas bara om det kan förut- sättas att tillämpliga bestämmelser om information och samtycke kommer att följas. Ansökan om etikprövning av forskning ska göras av forskningshuvud- Med forskningshuvudman avses i lagen en statlig myndighet eller en fysisk eller juridisk person i vars verksamhet forskningen utförs. I etikprövningslagen anges också hur etikprövningen ska organiseras. dag ska ansökningarna prövas av regionala nämnder. vara självständiga i sitt beslutsfattande. Varje nämnd ska vara indelad i En avdelning ska bestå av en ordförande, som är eller har varit ordinarie domare, tio ledamöter med vetenskaplig kompetens och fem ledamöter som företräder allmänna intressen. kommer i stället all etikprövning att samlas inom en myndighet, Etik- De regionala nämnderna kommer då att läggas ner (prop. 2017/18:45, bet. 2017/18:UbU12, rskr. 2017/18:173). myndigheten kommer att vara indelad i avdelningar med samma sam- mansättning som avdelningarna i dagens nämnder. Det som nedan sägs om de nämnderna och deras avdelningar kommer att gälla den nya myndigheten och dess avdelningar. Om en regional nämnd är oenig om utgången av etikprövningen, kan nämnden i vissa situationer överlämna ärendet till nästa instans för Den regionala nämndens beslut i ett ärende om etikprövning får över- klagas av forskningshuvudmannen, om nämnden har avgjort ärendet och beslutet har gått huvudmannen emot. ska ske till en central av forskning. nämnden ska bestå av en ordförande, som är eller har varit ordinarie domare, fyra ledamöter med vetenskaplig kompetens och två ledamöter . 2017/18:196 som företräder allmänna intressen. Alla ledamöterna ska utses av Den centrala nämndens beslut i ett ärende om etikprövning får inte överklagas. kommer den centrala nämnden att byta namn till prövning (prop. 2017/18:45, bet. 2017/18:UbU12, rskr. 2017/18:173). roll eller organisation förändras dock inte. I de fall en ansökan till etikprövningsnämnd avser klinisk läkemedels- prövning ska den regionala etikprövningsnämnden enligt förordningen (2003:615) om etikprövning av forskning som avser människor fatta sitt beslut inom särskilt angivna tidsgränser. Samma tidsgränser gäller även om en regional etikprövningsnämnd har överlämnat ett ärende till den centrala nämnden. Tillsyn över efterlevnaden av etikprövningslagen ska utövas av den centrala nämnden i den mån tillsynen inte faller inom någon annan myndighets ansvarsområde. 6Författningsändringar med anledning av EU-förordningen om kliniska prövningar Regeringens bedömning: På grund av att EU-förordningen om kliniska prövningar är direkt tillämplig i behöver de bestäm- melser i svensk författning som upprepar innehållet i förordningen eller som strider mot innehållet i den upphävas eller ändras. Det gäller bl.a. bestämmelser om tillstånd till kliniska läkemedelsprövningar på människor och bestämmelser om informerat samtycke när en svensk bestämmelse reglerar en fråga som också regleras i EU-förordningen. I viss utsträckning behöver också nya lag- och förordningsregler införas för att komplettera EU-förordningen så att den får avsedd effekt i . Detta gäller t.ex. i fråga om sanktioner. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanserna som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot bedömningen. i anser att den i huvudsak tillämpade lagstiftningstekniken med hänvisningar till gällande EU-för- ordning gör det svårt att överblicka konsekvenserna av förslagen med utgångspunkt i lagtexterna. Liknade synpunkter anför Regionala etik- prövningsnämnden i . i anser att en diskussion om valet av lagstiftningsteknik borde under alla förhållanden ha tagits upp. i menar att promemorian visar bristande förståelse för samspelet mellan en EU-förordning och nationell lagstiftning. , unga och vuxna med utvecklingsstörning anför att det inte finns några nödvändiga anpassningsbehov eftersom ingenting via en fördragskonform tolkning i nuvarande av lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen) eller läkemedelslagen (2015:315) strider mot förordningen och förslagen är inte nödvändiga anpassningar till EU-förordningen. Skälen för regeringens bedömning: EU-förordningar är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i alla medlemsstaterna. artikel 288 andra stycket i EUF-fördraget (som före Lissabonfördragets ikraftträdande motsvarades av artikel 249 andra stycket i EG-fördraget). EU-förordningar ska därför tillämpas direkt av domstolar och myndig- heter i medlemsstaterna som gällande rätt och kan åberopas av enskilda. I promemorian föreslogs att vissa bestämmelser i den svenska lagstift- ningen skulle upphävas och att andra bestämmelser som kompletterade EU-förordningen skulle införas. i anser att en lagstiftnings- teknik med hänvisningar till gällande EU-förordning gör det svårt att överblicka konsekvenserna av förslagen med utgångspunkt i lagtexterna. anför att även om huvudregeln förespråkar en sådan lagstiftningsteknik när det gäller EU-förordningar utesluter den ändå inte, för att underlätta för dem som ska tillämpa lagstiftningen, att de materiella reglerna införlivas i svensk lag. nämnden i anser även att en diskussion om valet av lagstift-