prop · H503245 · 2018-05-03 00:00:00 — I andra stycket anges bl.a. vilka handelsbolag som ska undantas från bestämmelsernas tillämpningsområde. Lagtexten bör förtydligas så att det klart framgår att handelsbolag som, antingen direkt eller indirekt, ägts i sin helhet av fysiska personer under hela beskattningsåret är undantagna. Detsamma gäller för i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Andra stycket kan lämpligen ges följande lydelse. Som företag räknas dock inte –svenska handelsbolag som under hela beskattningsåret, direkt eller indirekt genom ett eller flera svenska handelsbolag eller i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, bara har ägts av fysiska personer, eller –i utlandet delägarbeskattade juridiska personer som under hela beskattningsåret, direkt eller indirekt genom ett eller flera svenska handelsbolag eller i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, bara har ägts av obegränsat skattskyldiga fysiska personer. 24 kap. 24 § Fördelningen av det fasta beloppet om ska redovisas öppet i inkomstdeklarationen. Svenska handelsbolag lämnar inte utan särskild uppgift. Lagtexten bör därför Prop. 24 kap. 25 § För investmentföretag gäller särskilda skatteregler på grund av företagens karaktär av mellanhandsinstitut. 39 kap. 14 § utdelning från ett investmentföretag avdragsgill. Även kooperativa föreningar har, fast på andra grunder, rätt till avdrag för utdelning. Avdragsrätten gäller för såväl s.k. kooperativ utdelning enligt 39 kap. 22 § som s.k. insatsutdelning enligt 39 kap. 23 §. Kooperativ utdelning har karaktär av prisjustering i förhållande till gjorda köp och försäljningar. Insatsutdelning är utdelning på vanliga medlemsinsatser och på förlagsinsatser. I lagrådsremissen föreslås att avdragsunderlaget för investmentföretag och kooperativa föreningar ska ökas med avdrag för utdelning enligt 39 kap. Av investmentföretaget eller föreningen mottagen utdelning på kapitalplaceringsandelar avräknas från utdelningsbeloppet. Förslaget synes vara avpassat för investmentföretagens situation. Enligt Lagrådets mening saknas det anledning att öka avdragsunderlaget för en kooperativ förening med lämnade rabatter (återbäring) och pristillägg (efterlikvider). Vidare motiverar inte enbart omständigheten att utdelning från kooperativa föreningar är avdragsgill att sådan utdelning, vid tillämpning av bestämmelserna om Lagrådet kan inte tillstyrka det föreliggande förslaget i den del det avser Det kan tilläggas att även ekonomiska föreningar som inte är kooperativa enligt 39 kap. 21 § kan ha rätt till avdrag för insatsutdelning (jfr regleringen för centralorganisationer för kooperativa föreningar i 39 kap. 23 § andra stycket). Allmänna synpunkter på kapitlet om leasing (24 a kap.) Under lagstiftningsärendets gång har olika förslag presenterats om hur leasingavgifter ska behandlas vid tillämpningen av reglerna om avdragsbegränsning för räntor. huvudregel att ett räntebelopp skulle skiljas ut från hyreskostnaden vid all hyra av tillgångar som ska skrivas av enligt inventariereglerna i I den promemoria som därefter togs fram inom var förslaget inriktat på finansiell leasing. För sådan leasing ansågs det inkonsekvent och ofullständigt att enbart bryta ut en räntedel utan transaktionen borde i sin helhet behandlas som ett lånefinansierat köp, vilket innebar att leasetagaren skulle göra värdeminskningsavdrag på tillgången. Förslaget utformades därför med reglerna för koncernredovisning av finansiell leasing i allmänna råd, BFNAR 2012:1 (K3), som förebild. Detta regelverk bygger i sin tur på den internationella redovisningsstandarden för leasing (IAS 17 Leases). Att förslaget i promemorian omfattade endast finansiell leasing bör ses mot bakgrund av regleringen i direktivet. Där anges att uttrycket ”lånekostnader” bl.a. avser finansieringskostnadsdelen av betalningar vid finansiell leasing. Direktivet överensstämmer i detta avseende med BEPS-rekommendationerna (åtgärd 4). Där nämns finansierings- kostnaden vid operationella leasingavtal som en av posterna som inte ska omfattas av ränteavdragsbegränsningen. Även förslaget i lagrådsremissen är begränsat till finansiell leasing. Den kritik som remissinstanserna riktade mot förslaget i promemorian om att föra över avskrivningsrätten till leasetagarna har lett till att remissen inte innehåller någon heltäckande skatterättslig reglering av finansiella leasingavtal. Avsikten är endast att identifiera den räntekomponent i leasingavgifterna som ska omfattas av avdragsbegränsningen för räntor. Lagrådet konstaterar att regleringen av finansiell och operationell leasing inte är neutral. Vid operationell leasing anses det skattemässigt inte uppkomma någon ränteutgift för leasetagaren som leasegivaren, om denne lånefinansierat förvärvet av tillgången, inte får dra av ränteutgiften mot räntedelen i leasingavgiften. Från principiella utgångspunkter kan denna skillnad mellan de olika leasingformerna ifrågasättas. Med hänsyn till direktivet och BEPS-rekommendationerna har Lagrådet dock förståelse för att endast finansiell leasing omfattas av förslaget. För att bestämma räntedelen av leasingavgifterna krävs komplicerade beräkningar. För leasetagarna innebär dock huvudregeln i 24 a kap. 11 § en förenkling. Enligt den regeln får ränta som uttryckligen framgår av leasingavtalet användas. Först om räntan inte framgår eller om den avviker från vad som skulle ha avtalets mellan sinsemellan oberoende parter ska alternativregeln i 12 och 13 §§ tillämpas. Alternativregeln är utformad med nära anknytning till redovisnings- reglerna i K3. När den ekonomiska innebörden av olika transaktioner har betydelse för utformningen av bestämmelser i skattelagstiftning är det naturligt att utgå från den redovisningsrättsliga regleringen. För koncernredovisningen innehåller K3 en sammanhållen reglering av finansiella leasingavtal som bygger på att de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med att äga en tillgång i allt väsentligt förs över från leasegivare till leasetagare. I och med att förslaget i promemorian omfattade en heltäckande reglering av finansiell leasing i enlighet med avtalens ekonomiska innebörd utgick förslaget från koncernredovisningens regler. alternativregeln med utgångspunkt i den ekonomiska innebörden av hela transaktionen, när avsikten endast är att beräkna räntedelen av leasingavgifterna, medför däremot att regleringen blir komplicerad och svår att överblicka. Som exempel kan nämnas att konstruktionen leder till att man vid beräkningen av räntedelen av leasingavgifterna enligt alternativregeln i 12 och 13 §§ får fingera att leasetagaren har en skuld till leasegivaren som motsvarar den skuld som hade uppkommit om äganderätten hade förts över. Det medför att den del av leasingavgifterna som inte betraktas som ränta ska behandlas som amortering av skulden vid den ränteberäkning som görs under kommande beskattningsår. För tillämpningen av alternativregeln introduceras också flera definitioner av ekonomiska termer som är hämtade från K3. För ett företag som i redovisningen tillämpar reglerna om operationell leasing i de fall då avtalen omfattas av definitionen av finansiell leasing i detta kapitel innebär det ett komplicerande moment om företaget i fortsättningen behöver tillämpa alternativregeln. Det har vid föredragningen upplysts att det i samband med beredningen inom inför beslutet om lagrådsremiss inhämtats synpunkter på ett förslag till reglering från och . Med hänsyn till de nya lösningar som introduceras i lagrådsremissen kan ifrågasättas om inte fler myndigheter liksom andra berörda sammanslutningar och enskilda borde getts möjlighet att yttra sig, exempelvis i form av remittering av ett utkast till lagrådsremiss såvitt avser förslaget rörande leasing. Frågan om hur leasingtransaktioner ska hanteras i systemet för avdragsbegränsningen av räntor har dock även belysts i tidigare skeden av lagstiftningsprocessen och flera remissinstanser har i yttranden över förslagen i promemorian förordat att reformen bara ska gälla räntedelen av leasingavgifterna. Mot denna bakgrund finner Lagrådet att beredningen får anses godtagbar. Frågan om beräkningen av räntedelen kan förenklas behöver dock uppmärksammas ytterligare. Alternativregeln innehåller detaljerade regler om bestämmandet av den tänkta skuldens värde och beräkningen av räntan på denna skuld. Med det begränsade syfte som bestämmelserna om finansiell leasing har enligt remissen kan det ifrågasättas om det behövs en sådan detaljnivå i lagtexten. Det framstår dessutom som osäkert vad som gäller om förutsättningarna för beräkningarna ändras, exempelvis om leasingavtalet omförhandlas. En ny redovisningsstandard för leasing (IFRS 16) ska ersätta IAS 17 – som är förebild för K3 – och tillämpas i noterade företags koncernredovisning för räkenskapsår som börjar eller . Också den internationella utvecklingen på redovisningsområdet talar för att de nu aktuella skattemässiga bestämmelserna bör vara mer fristående från redovisningen. Mot bakgrund av det anförda bör det övervägas om det inte räcker med att i lagtexten ange grunderna för beräkningen av räntan för de fall då den inte framgår av leasingavtalet eller avviker från vad som skulle ha avtalats mellan sinsemellan oberoende parter. Exempelvis skulle det i lagtexten kunna anges att räntan ska bestämmas till den räntesats som leasetagaren skulle ha betalat antingen enligt ett likvärdigt finansiellt leasingavtal eller för en kredit på liknande villkor och med motsvarande säkerhet. För den närmare beräkningen krävs knappast föreskrifter i lag utan vägledning kan ges på annat sätt. En förenkling av reglerna för leasetagaren bör avspeglas i utformningen av skattereglerna för leasegivaren. Uppgift om hur räntedelen av leasingavgifterna har beräknats får tillhandahållas enligt de bestämmelser som gäller för beskattningsförfarandet. Om alternativregeln förenklas behövs inte definitionerna i 5–10 §§. Det är då inte givet att kvarvarande bestämmelser ska samlas i ett eget kapitel. På ett antal punkter har Lagrådet anledning att lämna några lagtekniska synpunkter. 24 a kap. 3 § Se kommentaren vid 24 kap. 21 §. 24 a kap. 4 § I första strecksatsen anges vilka tillgångar som omfattas av reglerna. Avsikten är inte att undanta några andra tillgångar än immateriella tillgångar som avses i 18 kap. 1 § andra stycket. Det kommer bättre till uttryck i lagtexten om strecksatsen formuleras på följande sätt. Med finansiellt leasingavtal avses ett avtal enligt vilket – en leasegivare ger en leasetagare rätt att använda andra tillgångar än inventarier enligt 18 kap. 1 § andra stycket i utbyte mot betalning, och 24 a kap. 7 § I paragrafen hänvisas till 17 kap. 2 § för en definition av verkligt värde. Den bestämmelsen hänvisar i sin tur till 4 kap. 14 a § andra stycket årsredovisningslagen. Om Lagrådets synpunkter på alternativregeln följs, behövs inte definitionen av verkligt värde. I annat fall bör det i paragrafen hänvisas direkt till årsredovisningslagen. 24 a kap. 11 § Vid föredragningen har upplysts att avsikten är att en tillämpning av huvudregeln förutsätter att räntebeloppet antingen anges i avtalet eller kan beräknas med hjälp av uppgifter i avtalet. Det torde inte vara tillräckligt att fakturan innehåller en uppgift om räntan (jfr dock avsnitt 10.3.3). Vad nu sagts kan markeras genom att uttrycket ”följer av” ersätts av ”framgår av”. Vidare bör ”om räntan avviker från vad som skulle ha avtalats mellan sinsemellan oberoende företag” ersättas med ”om räntan inte är marknadsmässig”. 24 a kap. 14 § Om den avtalade räntan uttryckligen framgår av avtalet bör rimligen samma belopp ses som ränteinkomst hos leasegivaren. Med den utgångspunkten bör en bestämmelse som korresponderar med 11 § införas. 24 a kap. 15 § I de bestämmelser som avser beräkningen av räntedelen för leasetagaren finns hänvisningar till reglerna om avdagsbegränsning för ränteutgifter i 24 kap. I 15 § bör en hänvisning göras beträffande ränteintäkter som beräknas för leasegivaren. Det kan ske i form av ett nytt andra stycke. Räntedelen omfattas av bestämmelserna i 24 kap. 21–29 §§ om avdragsbegränsning för negativa räntenetton. Punkterna 2 och 5 Punkt 5 innehåller ett undantag från den generella övergångsregleringen i punkt 2. Är det fråga om ett beskattningsår som omfattar än och löper över ikraftträdandet får ett negativt räntenetto som hänför sig till tiden efter ikraftträdandet inte dras av. Bestämmelsen bör lämpligen placeras som ett andra stycke i punkt 2. Punkt 2 kan då med vissa tillkommande justeringar ges följande lydelse. Bestämmelserna i … tillämpas första gången för beskattningsår, eller i fråga om svenska handelsbolag räkenskapsår, som börjar närmast efter . För beskattningsår som omfattar än och som börjar före och avslutas efter får dock ett negativt räntenetto enligt 24 kap. 21–29 §§ som belöper sig på perioden till utgången av det beskattningsåret, eller i fråga om svenska handelsbolag räkenskapsåret, inte dras av. Bestämmelsen kan förenklas enligt följande. Den nya bestämmelsen i 19 kap. 5 a § tillämpas för utgifter för ny-, till- eller ombyggnad av hyreshus som har färdigställts efter . Har färdigställandet skett senare men före får primäravdrag bara göras för den delen av sexårsperioden från färdigställandet som återstår . Även om det förekommer att det i övergångsbestämmelser till en lag tas in regler som inte har mer än en indirekt koppling till lagens materiella innehåll förordar Lagrådet att den aktuella regleringen tas in i 39 kap. i anslutning till bestämmelserna där om säkerhetsreserver. också att tidpunkten för uttaget av schablonintäkten i de speciella fall som anges i nuvarande 39 kap. 8 a § (8 b § enligt förslaget) kan vara densamma som den tidpunkt då säkerhetsreserven tas upp till Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen I punkterna 2 och 3 av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna bör orden ”första gången” utgå. Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:000) om ändring i Lagrådet lämnar förslaget utan erinran Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , Y , M , , , , , , Hellmark , , , Bah Kuhnke, Strandhäll, Shekarabi, , , , , Regeringen beslutar proposition Nya skatteregler för företagssektorn