prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Vid obligatorisk gruppförsäkring ingår en gruppföreträdare och ett försäkringsföretag ett gruppavtal, vilket även utgör försäkringsavtalet mellan parterna. De enskilda gruppmedlemmarna ansluts automatiskt till försäkringen såsom försäkrade och har ingen betalningsskyldighet mot försäkringsföretaget. I enlighet med vad som anges ovan i förhållande till tjänstepensioner, får gruppföreträdaren vid obligatorisk gruppförsäkring anses ingå ett försäkringsavtal för gruppmedlemmarnas räkning och ska 2017/18:216 således betraktas som kund. Vid obligatorisk gruppförsäkring bör pröv- ningen av gruppföreträdarens (kundens) krav och behov kunna ske i samband med den förhandling som föregår gruppavtalet/försäkrings- Vidare bör den information som ska lämnas av försäkrings- distributören till gruppföreträdaren kunna överlämnas i samband med I de fall den obligatoriska gruppförsäkringen distribueras via en försäkringsförmedlare är det förmedlaren som ska I annat fall är det försäkringsföretaget som ska göra krav- och behovsprövningen och uppfylla informationskraven. Vid frivillig gruppförsäkring ingås, liksom vid obligatorisk grupp- försäkring, ett gruppavtal mellan en gruppföreträdare och ett försäkrings- Vid frivillig gruppförsäkring ingås dock därefter försäkringsavtal med varje enskild gruppmedlem som därmed även blir försäkringstagare (efter ansökan eller reservationsanslutning). emellertid i huvudsak bestämts redan i gruppavtalet. kan i förevarande fall inte anses ingått något försäkringsavtal för medlemmarnas räkning, vilket i sin tur innebär att det är respektive gruppmedlem som ska anses som kund när det kommer till krav- och behovsprövning samt informationslämnande. I de fall den individuella gruppförsäkringen distribueras via en försäkringsförmedlare är det förmedlaren som ska uppfylla kraven. I annat fall är det försäkrings- företaget som ska göra krav- och behovsprövningen och uppfylla Vid frivillig gruppförsäkring får (liksom vid kollektivavtalad tjänstepension) anses ha gjorts en översiktlig krav- och behovsprövning på gruppnivå redan när gruppavtalet ingås mellan gruppföreträdaren och försäkringsföretaget, där vissa antaganden görs på grundval av gruppmedlemmarnas intressegemenskap (t.ex. att de är medlemmar i samma förening eller ägare till likartad egendom). försäkringsdistributör bör i samband därmed, dvs. försäkringsavtal ingås med gruppmedlemmarna, kunna uppdra åt gruppföreträdaren att vidarebefordra uppgifter om de antaganden som gjorts i gruppavtalet samt den information i övrigt som krävs till grupp- medlemmarna (kunderna). Detta kan t.ex. ske när gruppmedlemmarna erbjuds att teckna frivillig gruppförsäkring. Genom att den enskilde gruppmedlemmen (kunden) därefter lämnar en anmälan eller förhåller sig passiv (reservationsanslutning) får denne anses ha bekräftat att prövningen överensstämmer med dennes krav- och behov av försäkring. Mot bakgrund av det ovan anförda bedömer regeringen sammantaget att de anpassade informationsmodeller som används på den svenska marknaden vid tjänstepensioner, liksom vid obligatorisk respektive fri- villig gruppförsäkring, bör kunna tillämpas även fortsättningsvis för att uppfylla de krav som ställs upp i försäkringsdistributionsdirektivet. anledning av de synpunkter som LO, Fora och framför bör det förtydligas att bedömningen ovan gäller kollektiv- avtalade tjänstepensionsplaner oavsett om arbetsgivaren har anslutits till en sådan till följd av medlemskap i en arbetsgivarorganisation, om arbetsgivaren har anslutits direkt till en sådan tjänstepensionsplan (genom ett s.k. hängavtal) eller om det är fråga om pensionsplaner som frivilligt tillämpas av arbetsgivaren. Regeringen bedömer således att kraven i direktivet inte hindrar att försäkringsdistributörer uppdrar åt t.ex. en gruppföreträdare att fullgöra kravet på att lämna information till en kund (se avsnitt 6.2.2). I ett sådant Prop. 2017/18:216 fall föreligger det ett uppdragsförhållande mellan försäkringsdistribu- tören och den som har anlitats i det avseendet. Det är dock alltid försäkringsdistributören som har ansvaret för att informationen lämnas till kunden (eller, i förekommande fall, den försäkrade) och det kan distributören inte överlämna till någon annan. En annan sak är dock att om en försäkringsdistributör har uppdragit åt t.ex. en gruppföreträdare att fullgöra vissa av distributörens skyldigheter och uppdragstagaren i något avseende brister i utförandet av dessa uppgifter, bör det vid bedömningen av allvarligheten av en sådan överträdelse kunna beaktas i vad mån försäkringsdistributören har agerat med den aktsamhet som krävs med hänsyn till uppgifterna när denne lämnade uppdraget. Vidare kan den som är att betrakta som kund i ett visst avseende låta information som ska lämnas till denne i stället tas emot av någon annan. Det bör i sammanhanget framhållas att de nya bestämmelserna om krav- och behovsprövning samt lämnande av information som föreslås i denna proposition ska tillämpas vid försäkringsdistribution som sker efter det att den nya lagen om försäkringsdistribution har trätt i kraft. Det innebär att krav- och behovsprövning eller lämnande av information inte aktualiseras i förhållande till förmedlingsavtal och försäkringsavtal som har ingåtts före den tidpunkten (se avsnitt 14.6). När det sedan gäller försäkringsavtal som ingås efter den tidpunkten, men på grundval av tjänstepensionsplaner eller gruppavtal avseende frivillig gruppförsäkring som förhandlats fram innan den nya lagen har trätt i kraft, uppkommer emellertid fråga om hur försäkringsföretaget bör agera för att uppfylla de nya kraven. Den frågan kan antas vara av stor betydelse eftersom det i denna del rör sig om överenskommelser med långa löptider. När det först kommer till informationskraven så innebär de att upp- daterad information kan behöva lämnas till den som är att betrakta som kund, innan några nya försäkringsavtal ingås under redan befintliga tjänstepensionsplaner eller gruppavtal avseende frivillig gruppförsäkring. När det sedan kommer till krav- och behovsprövningen beror behovet av ytterligare åtgärder på i vad mån kundens krav och behov beaktats i sam- band med den process som i varje enskilt fall föregått tjänstepensions- planen eller gruppavtalet avseende frivillig gruppförsäkring. Det får emellertid anses att förfarandet på det kollektivavtalade området uppfyller kraven på krav- och behovsprövning i försäkringsdistri- butionsdirektivets mening. Någon förnyad krav- och behovsprövning bör som en utgångspunkt inte heller aktualiseras i förhållande till redan före- liggande individuella tjänstepensionsplaner. Det motsvarande bör anses gälla i förhållande till gruppavtal avseende frivillig gruppförsäkring, i vart fall om gruppföreträdaren äger intressegemenskap med grupp- medlemmarna. Denna bedömning gör sig särskilt gällande med stöd av den ovan nämnda anpassning av kraven som direktivet tillåter (artikel 20.2), i kombination med karaktären hos den i huvudsak väl fungerande del av försäkringsmarknaden som berörs. 10.4.3Krav på personlig rekommendation vid rådgivning Regeringens förslag: En försäkringsdistributör som ger kunden rådgivning innan ett försäkringsavtal ingås ska tillhandahålla kunden en personlig rekommendation, med en förklaring av varför en viss försäkring bäst motsvarar kundens krav och behov. Rådgivningen ska anpassas efter typen av kund och produktens komplexitet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att i promemorians förslag anges det inte uttryckligen att rådgivningen ska anpassas efter typen av kund och produktens komplexitet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Svensk Försäkring och Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) anser att det behöver förtydligas att den rådgivning som lämnas ska anpassas till den föreslagna försäkringsproduktens komplexitet och typen av kund. Svensk Försäkring efterlyser även ett förtydligande om att ett försäkringsföretag endast behöver tillhandahålla kunden en personlig rekommendation när företaget på egen hand distribuerar försäkringar till kunden och inte när företaget har en förmedlare mellan sig och kunden. Skälen för regeringens förslag: Om en försäkringsdistributör ger kunden rådgivning om val av försäkring, innan ett försäkringsavtal ingås, ska distributören tillhandahålla kunden en personlig rekommendation, med en förklaring av varför en viss försäkringsprodukt bäst motsvarar kundens krav och behov (artikel 20.1 tredje stycket i försäkrings- distributionsdirektivet). I enlighet med det som framgår i avsnitt 10.4.2 ska försäkringsdistributören innan rådgivningen lämnas ha klargjort kundens krav och behov i fråga om försäkringsskydd (jfr skäl 45 till direktivet). Som nämns i avsnitt 10.4.1 innehåller försäkringsförmedlingsdirektivet en liknande skyldighet för försäkringsförmedlare (artikel 12.3). De reglerna har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i lagen om försäkringsförmedling (delvis i 5 kap. 4 § andra stycket första meningen). De innebär en skyldighet för försäkringsförmedlare att an- passa sin rådgivning efter kundens krav och behov samt rekommendera lösningar som är lämpliga för kunden. Något uttryckligt krav på att förmedlaren ska ge kunden en personlig rekommendation med koppling till en specifik försäkringsprodukt finns inte i den lagen. Av Finans- inspektionens föreskrifter och allmänna råd om försäkringsförmedling följer att försäkringsförmedlarens dokumentation ska innehålla uppgift om varje råd som har lämnats till kunden och skälen för varje råd (7 kap. 3 §, jfr avsnitt 10.10 nedan om dokumentationsskyldigheten). Kravet i försäkringsdistributionsdirektivet på en personlig rekommen- dation vid rådgivning är således mer precist och i förhållande till gällande rätt får det anses innebära en skärpning av kravet på att anpassa rådgivningen efter den enskilde kunden. För att genomföra direktivet bör det därför i den nya lagen om försäkringsdistribution införas ett krav på att försäkringsdistributörer, vid rådgivning, ska tillhandahålla kunden en personlig rekommendation, med en förklaring av varför en viss produkt bäst motsvarar kundens krav och behov. Regeringen instämmer med Prop. 2017/18:216 Svensk Försäkring och SFM att det i lagen uttryckligen bör anges att råd- givningen, liksom krav- och behovsprövningen (se avsnitt 10.4.2), ska anpassas efter typen av kund och försäkringsproduktens komplexitet. Svensk Försäkring efterlyser även ett förtydligande om att ett försäkringsföretag inte behöver tillhandahålla kunden en personlig rekommendation i de fall företaget använder sig av en förmedlare mellan sig och kunden. Regeringen konstaterar att enligt förslaget ska en försäkringsdistributör som ger kunden rådgivning tillhandahålla kunden en personlig rekommendation. Ett försäkringsföretag som använder sig av ett annat försäkringsföretag eller en försäkringsförmedlare mellan sig och kunden ger inte kunden någon rådgivning och är därmed inte heller skyldigt att tillhandahålla kunden en personlig rekommendation. Även om de ovan nämnda reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet och försäkringsförmedlingsdirektivet delvis skiljer sig åt i sak, torde intentionen bakom dem i huvudsak vara desamma. Syftet är att rådgiv- ningssituationen ska anpassas till den enskilde kundens kunskapsnivå och möjlighet att tillgodogöra sig rådgivarens resonemang. De aktuella reglerna om rådgivning är vidare kopplade till dokumentationskravet (se avsnitt 10.10) på så sätt att dokumentationen i efterhand ska kunna utgöra underlag för såväl tillsynsmyndigheter som parter i civilrättslig process avseende vilka råd som lämnats och med vilken motivering. Den rådgivning som ges ska vara anpassad till den enskilde kundens behov, önskemål och förutsättningar. För att kunna åstadkomma en sådan an- passning måste försäkringsdistributören kartlägga bl.a. kundens för- kunskaper och grund för försäkringsbehov. Försäkringsdistributören ska därefter, mot bakgrund av en helhetsbedömning baserad på vad som framkommit vid denna kartläggning, motivera varför den försäkrings- lösning som föreslås bäst motsvarar kundens krav och behov. Allmänna krav på utformning av informationen Regeringens förslag: All information, inklusive marknadsförings- material, som en försäkringsdistributör lämnar till kunder ska vara kostnadsfri, rättvisande och inte vilseledande. material ska alltid klart och tydligt kunna identifieras som sådant. I lagen om försäkringsdistribution ska det införas en upplysning om bestämmelserna i marknadsföringslagen och lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att i promemorians förslag används termen ”opartisk” i stället för ”rätt- Promemorians förslag innehåller inte någon hänvisning till marknadsföringslagen och lagen om distansavtal och avtal utanför Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att termen ”opartisk” är olämplig i detta sammanhang, bl.a. eftersom den termen är svårförenlig med det faktum att marknadsföring har ett avsättningsfrämjande syfte. även presumtiva kunder bör omfattas samt att kravet på reklam- identifiering innebär en dubbelreglering i förhållande till marknads- Svensk Försäkring anser att det i den nya lagen, på motsvarande sätt som i lagen om värdepappersmarknaden, bör tas in en hänvisning till marknadsföringslagen och distansavtalslagen. Skälen för regeringens förslag: Som en allmän princip anges i försäkringsdistributionsdirektivet att medlemsstaterna ska säkerställa att all information med anknytning till direktivet, däribland marknads- föringsmaterial, som försäkringsdistributörer skickar till kunder eller presumtiva kunder ska vara opartisk, tydlig och inte vilseledande (artikel Marknadsföringsmaterial ska alltid klart och tydligt kunna iden- tifieras som sådant. Någon direkt motsvarighet till dessa krav finns inte i försäkrings- förmedlingsdirektivet eller i lagen om försäkringsförmedling. försäkringsdistributionsdirektivet har i stället utformats efter förebild av regler på värdepappersmarknadsområdet. I MiFID finns motsvarande regler för värdepappersföretag (artikel 19.2 i MiFID I och artikel 24.3 i MiFID II). De reglerna i MiFID har i svensk rätt genomförts i bestäm- melser i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 14 §) där det även ingår hänvisningar till marknadsföringslagen och distansavtalslagen. De grundläggande krav som kommer till uttryck i de nu aktuella reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet är viktiga ur ett kundskydds- Vidare finns även i nu aktuellt hänseende skäl att ställa upp likvärdiga krav på försäkringsområdet respektive värdepappersmarknads- Dessa regler i försäkringsdistributionsdirektivet bör därför genomföras i en motsvarande bestämmelse i den nya lagen om försäk- Regeringen instämmer med och Svensk Försäkring att termen ”rättvisande” bör användas i stället för ”opartisk”. Regeringen anser däremot, till skillnad från , att det inte är nödvändigt att uttryckligen ange att de aktuella kraven omfattar även presumtiva kunder. Enligt regeringens uppfattning inne- fattar begreppet kund även presumtiva kunder. konstaterar innebär kravet på reklamidentifiering en dubbelreglering i förhållande till marknadsföringslagen. Även om motsvarande krav när det gäller marknadsföringsmaterial i huvudsak följer av marknads- föringslagens bestämmelser anser regeringen att kravet bör tas in i den nya lagen om försäkringsdistribution. Skälen för det är dels att det bör vara tydligt vilka krav en försäkringsdistributör ska uppfylla, dels att bör kunna ingripa enligt den nya lagen om en försäkringsdistributör inte uppfyller kravet. All information, inklusive marknadsföringsmaterial, som en försäkringsdistributör lämnar till kunder bör således vara rättvisande och tydlig och får inte vara vilse- Marknadsföringsmaterial bör lätt kunna identifieras som sådant. I lagrådsremissen föreslås att det i den nya lagen ska införas en sådan upplysningsbestämmelse som Svensk Försäkring efterfrågar när det gäller bestämmelserna i marknadsföringslagen och distansavtalslagen. Lagrådet anser emellertid att det är lagtekniskt svårt att på ett enkelt men rättvisande och heltäckande sätt i den nya lagen uttrycka förhållandet till informationskrav i andra lagar. Enligt Lagrådets mening är det tillräckligt Prop. 2017/18:216 att syftet med den nya lagens krav på information – att de ska gälla tillsammans med krav i annan lagstiftning – görs klart i övervägandena till lagen och den upplysningsbestämmelse som finns i lagrådsremissens förslag bör därför kunna utgå. Regeringen instämmer med Lagrådet att det är svårt att på ett heltäckande sätt i den nya lagen uttrycka för- hållandet till informationskrav i andra lagar. Regeringen anser emellertid, till skillnad från Lagrådet och i enlighet med vad som anförs ovan, att bestämmelsen i den nya lagen om försäkringsdistribution så långt som möjligt bör utformas efter förebild av motsvarande bestämmelse i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 14 §). Bestämmelsen i den nya lagen bör därför, som Svensk Försäkring efterfrågar, även innehålla en upplys- ning om bestämmelserna i marknadsföringslagen och distansavtalslagen. Regeringen konstaterar emellertid att det i denna proposition föreslås en materiell bestämmelse enligt vilken även marknadsföringslagens sanktionssystem är tillämpligt om en försäkringsdistributör inte lämnar information till kunden i enlighet med lagen om försäkringsdistribution (jfr avsnitt 10.12). Den nu aktuella bestämmelsen bör därför inte innehålla en sådan hänvisning. Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska lämna informa- tionen till kunden avgiftsfritt och i en pappershandling, på ett annat varaktigt medium eller på en webbplats som är tillgänglig för kunden. Informationen ska var klar och begriplig och lämnas på svenska eller på ett officiellt språk i det land inom EES där risken är belägen, i det land inom EES där åtagandet görs eller på annat språk som distributören och kunden kommer överens om. Informationen ska få lämnas till kunden på ett annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats endast om vissa villkor är uppfyllda. Informationen ska dock alltid lämnas till kunden i en pappershandling om kunden begär det. Vid telefonförsäljning ska försäkringsdistributören i stället upplysa kunden om vilken typ av information som finns tillgänglig och, i den utsträckning kunden begär det, lämna informationen muntligen innan avtal ingås. Vid telefon- försäljning till konsumenter gäller även bestämmelserna i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Efter det att ett avtal har ingåtts per telefon ska distributören lämna fullständig information till kunden i en handling eller i någon annan läsbar form. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om villkor för lämnande av information på annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att i promemorians förslag anges inte att kunden alltid har rätt att på begäran få informationen i pappersform eller under vilka förutsättningar distribu- tören får lämna informationen till kunden på ett annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats. I promemorians förslag anges inte heller 2017/18:216 någon avgränsning av vilken information som en försäkringsdistributör vid telefonförsäljning ska lämna till kunden innan ett försäkringsavtal ingås. I promemorian föreslås ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka formkrav som ska gälla för informationen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att kundernas möjlighet att behålla information intakt försämras genom förslaget att distributörer ska få lämna information på en webbplats och att det därför bör införas en skyldighet för distributörer att i dessa fall erbjuda kunden en möjlighet att behålla informationen intakt. påpekar vidare att verket i sin tillsyn har uppmärksammat att försäkrings- förmedlare som förmedlar försäkring per telefon får konsumenten att tacka nej till muntlig information i samband med att avtal ingås med stöd av nuvarande reglering i lagen om försäkringsförmedling. Verket anser därför att det i den nya lagen behöver klargöras att distributören vid telefonförsäljning ska lämna informationen muntligen eller skriftligen, och inte att distributören i dessa fall får avstå från att lämna informa- tionen. Svensk Försäkring välkomnar förslaget att en försäkrings- distributör ska kunna välja mellan de olika formerna för lämnande av information. Svensk Försäkring konstaterar dock att förslaget inte är förenligt med direktivet eftersom direktivet innebär en valmöjlighet för kunden. Svensk Försäkring anser vidare att förslaget om lämnande av information vid telefonförsäljning är alltför långtgående och efterlyser en avgränsning av vilken information som måste läsas upp i telefonen, motsvarande den som framgår av distansavtalslagen. Skälen för regeringens förslag Enligt försäkringsdistributionsdirektivet ska all information som lämnas i enlighet med direktivet meddelas kunderna kostnadsfritt på papper, klart och korrekt på ett sätt som är förståeligt för kunden och på ett officiellt språk i den medlemsstat där risken är belägen eller i den medlemsstat där åtagandet görs eller på annat språk som parterna kommit överens om (artikel 23.1). Av direktivet (artikel 23.2) följer att informationen får lämnas på ett annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats under vissa förutsättningar (artikel 23.4 på annat varaktigt medium respektive artikel 23.5 på webbplats). Även om informationen lämnats till kunden i enlig- het med dessa undantag ska informationen lämnas kostnadsfritt till kunden i pappersform om kunden begär det (artikel 23.3). En förut- sättning för att information ska få lämnas på ett annat varaktigt medium än papper är enligt direktivet att det kan anses vara lämpligt med hänsyn till de affärsförbindelser som råder mellan försäkringsdistributören och kunden och att kunden uttryckligen har valt att få informationen på ett annat varaktigt medium (artikel 23.4). Enligt direktivet (artikel 23.5) får information lämnas på en webbplats om informationen tillställs kunden personligen eller om följande villkor är uppfyllda: a) Lämnandet av den informationen på en webbplats är lämpligt med hänsyn till de affärsförbindelser som råder mellan försäkringsdistri- butören och kunden. b)Kunden har godtagit att informationen lämnas på en webbplats. c)Kunden på elektronisk väg har underrättats om adressen till webb- platsen och den plats på webbplatsen där kunden kan få tillträde till informationen. d)Det är säkerställt att informationen är tillgänglig på webbplatsen under en så som kunden rimligen kan förväntas behöva den. För att det ska anses lämpligt med hänsyn till de affärsförbindelser som råder mellan distributören och kunden att lämna information enligt något av de båda undantagen ska det finnas bevisning för att kunden har regel- bunden tillgång till internet (artikel 23.6). Vid telefonförsäljning ska den information som lämnas till kunden av försäkringsdistributören före avtalets ingående, inklusive produktfakta- bladet för produkten, överensstämma med unionsregler som är tillämp- liga på distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter.