prop · H503177 · 2018-03-20 00:00:00 — Att målsäganden är i villfarelse beträffande någon omständighet som haft betydelse för målsägandens val att delta i den sexuella handlingen innebär alltså inte att deltagandet är ofrivilligt i den mening som avses här. Att någon lurats att delta i sexuell samvaro genom osanna påståenden om t.ex. kändisskap, ålder, sysselsättning eller huruvida preventivmedel ska användas gör inte att deltagandet ska anses ofrivilligt. Det ska inte heller anses som ett ofrivilligt deltagande om en person med könsöverskridande identitet underlåter att informera en sexualpartner om detta innan en sexuell handling genomförs. Under vissa förhållanden kan emellertid ett vilseledande tillmätas betydelse vid tillämpning av paragrafen. Så är fallet när en person inte haft möjlighet att förstå vem, dvs. vilken kropp, en sexuell handling genomförs med. Ett exempel är att en synskadad person, eller en person som befinner sig i ett mörkt rum, förmås att delta i en sexuell handling genom att någon låtsas vara dennes partner. Sådana straffvärda vilseledanden omfattas av utnyttjandefallen i tredje meningen andra punkten då den vilseledde, som inte haft möjlighet att förstå vem en sexuell handling genomförs med, därmed kan anses ha befunnit sig i en särskilt utsatt situation. Rekvisitet ”genomför” ska ha samma betydelse som i de hittillsvarande bestämmelserna om våldtäkt (6 kap. 1 § andra stycket), våldtäkt mot barn (6 kap. 4 §) och sexuellt övergrepp mot barn (6 kap. 6 §). Det innebär att straffansvar inträder inte bara om gärningsmannen själv initierat den sexuella handlingen utan också då målsäganden varit initiativtagare till handlingen (se prop. 2004/05:45 s. 136, 143 och 145), vilket främst får betydelse för utnyttjande- och beroendefallen i tredje meningen andra och tredje punkterna. Straffansvaret omfattar även situationer då genomförandet av samlaget eller den sexuella handlingen består i att personen, som inte deltar frivilligt, utför handlingen på sig själv eller med någon annan än gärningsmannen. Det som avses är sådana övergrepp som sker utan kroppslig beröring från gärningsmannens sida. Sexualbrott kan alltså utföras på distans (jfr NJA 2015 s. 501). I nämnda rättsfall tog gärningsmannen del av övergreppet i realtid via webkamera. Något krav på att den sexuella handlingen ska ha skett inför gärningsmannen uppställs dock inte i lagtexten. Det förhållande att ett övergrepp på distans dokumenteras är en omständighet som kan ha betydelse för vilken kränkning en sexuell handling innebär. Bestämmelsens nya lydelse är inte avsedd att innebära någon förändring i fråga om vilka sexuella handlingar som kan medföra straffansvar. praxis kan därmed fortsätta att tillämpas. Frivillighetsrekvistet tar sikte på det faktiska deltagandet och inte personens inre inställning. Det innebär att bedömningen av om deltagandet 2017/18:177 har varit frivilligt görs utifrån personens agerande eller uttryck. Lagen uppställer inte något krav på att det frivilliga deltagandet ska manifesteras på något sätt men av andra meningen framgår att det vid bedömningen om ett deltagande är frivilligt eller inte särskilt ska beaktas om frivillighet har kommit till uttryck genom ord eller handling eller på annat sätt. sätt avses t.ex. kroppsspråk eller minspel. Utgångspunkten är att den som deltar frivilligt i en sexuell handling ger uttryck för sin vilja att delta på något sätt och att avsaknaden av sådana uttryck normalt får förstås som att deltagandet inte är frivilligt. I undantagsfall kan emellertid ett tyst samtycke till sexuell samvaro vara tillräckligt. Ett tyst samtycke kan alltså innebära att deltagandet är frivilligt men om saken kommer under rättslig prövning och frivilligheten förnekas av målsäganden, får dock krävas att det finns något som tyder på att samtycke förelegat. Det kan finnas flera anledningar till att en person, som inte vill delta, inte säger nej eller på något annat sätt visar sin motvilja till den sexuella Personen kan t.ex. vara rädd, sjuk, trött eller påverkad av alkohol eller droger. Att bemöta ett sexuellt övergrepp med passivitet kan vara en försvarsstrategi för att undvika att en situation utvecklas till att bli Är omständigheterna sådana att den utsatta personen befinner sig i en särskilt utsatt situation och därför inte är kapabel att ge uttryck för sin egen vilja föreligger en sådan situation som även omfattas av tredje meningen andra punkten i bestämmelsen. kan en person aldrig anses delta frivilligt. I bestämmelsens tredje mening anges omständigheter vars förekomst innebär att ett deltagande i en sexuell handling aldrig kan anses vara frivilligt, inte ens om målsäganden har uttryckt att han eller hon deltar Föreligger någon av dessa situationer är alltså deltagandet att anse som ofrivilligt. Av första punkten följer att ett deltagande i en sexuell handling aldrig kan anses vara frivilligt om ”deltagandet är en följd av misshandel, annat våld eller hot om brottslig gärning, hot om att åtala eller ange någon annan för brott eller hot om att lämna ett menligt meddelande om någon annan”. Med misshandel eller annat våld avses samma medel som har gällt för straffansvar för våldtäkt. Den praxis som finns på området kan därmed användas även i fortsättningen till ledning för rättstillämpningen. De hot som avses är sådana som omfattades av de hittillsvarande 1 och Således medför hot om brottslig gärning att ett deltagande inte kan anses vara frivilligt. Ledning för vad som närmare avses kan sökas i tidigare motivuttalanden och rättspraxis. Vidare omfattas, till skillnad från i den hittillsvarande våldtäktsbestämmelsen, s.k. utpressningshot som regleras i 4 kap. 4 § första stycket andra meningen. Till skillnad från hur den bestämmelsen är formulerad anges här dock inte uttryckligen att tvånget ska vara otillbörligt. Det beror på att det alltid måste anses otillbörligt att använda hot som påtryckningsmedel för att få andra att delta i sexuella handlingar. Till utpressningshot hör hot om att åtala eller ange någon annan för brott. Detsamma gäller hot om att lämna ett ofördelaktigt meddelande om någon annan. Ett exempel på ett sådant hot kan vara att gärningsmannen hotar en person med att sprida poseringsbilder som den hotade har skickat till gärningsmannen. exempel kan vara att någon hotar en ung kvinna med att berätta för kvinnans släkt att hon har en pojkvän som familjen inte känner till, om hon inte går med på att delta i en sexuell handling. Om kvinnan tillhör en familj som inte godtar relationer före äktenskap, kan ett sådant hot vara mycket allvarligt och högst reellt för henne. Vidare kan ett hot som sker genom att hota med åtgärder mot en annan person än den mot vilken tvånget riktar sig, t.ex. målsägandens anhöriga, vara att anse som utpressningshot. Erbjudanden om något mot deltagande i en sexuell handling har inte ansetts vara sådana medel som enligt den hittillsvarande lagstiftningen grundat ansvar för våldtäkt. Detsamma gäller enligt den nya bestämmelsen om våldtäkt. Erbjudanden ska som utgångspunkt alltså inte innebära att ett frivilligt deltagande inte kan anses föreligga. I vissa situationer kan det dock vara omöjligt för en person att avstå från ett erbjudande. Så kan t.ex. vara fallet för en person som befinner sig i livsfara eller annan liknande allvarlig fara och erbjuds hjälp mot deltagande i en sexuell handling. Ett samtycke till sexuellt umgänge som har lämnats av någon som i praktiken inte har något annat val än att acceptera erbjudandet kan inte ses som ett utövande av personens självbestämmanderätt. Avgörande är om personen som befinner sig i en sådan situation att han eller hon inte har möjlighet att avstå från ett erbjudande kan anses befinna sig i en särskilt utsatt situation (se punkt 2). En särskild fråga är hur sexuella handlingar som genomförs i relationer som präglas av våld och hot ska bedömas. Utgångspunkten är att det kan förekomma frivilligt sexuellt umgänge även i relationer av det slaget. Det är ytterst en fråga för rättstillämpningen att med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet avgöra om deltagandet i en sexuell handling har varit frivilligt eller om det är en följd av våld eller hot. Vid bedömningen av om deltagandet har varit frivilligt bör det inte vara avgörande om våldet eller hotet har framställts i omedelbar anslutning till den sexuella handlingen. Våld eller hot som inträffat tidigare kan alltså i vissa fall vara tillräckligt för att ett deltagande ska underkännas såsom frivilligt. Ytterst är det emellertid en fråga för åklagaren att bevisa att deltagandet i den sexuella handlingen var en följd av våld eller hot i den situation som domstolen har att bedöma. Även om den sexuella handlingen inte kan kopplas till våld eller hot på sätt som krävs för att förevarande punkt ska kunna tillämpas kan deltagandet, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, ändå bedömas vara ofrivilligt enligt första meningen. På samma sätt är det en fråga för rättstillämpningen att bedöma sådana situationer där våld ingår som en del av frivilligt sexuellt umgänge, t.ex. inom ramen för utövning av s.k. BDSM-sex. Om de som deltar i sexuell samvaro är överens om att våld ska ingå som en del av umgänget kan deltagandet inte anses vara en följd av våldet. Detta innebär dock inte att personer kan samtycka till att utsättas för hur omfattande våld som helst i samband med sexuellt umgänge. Bestämmelsen om misshandel är tillämplig också när våld utövas i samband med sex. Frågan om hur mycket våld som kan godtas i ett sådant sammanhang får då bedömas enligt bestämmelserna om samtycke i 24 kap. 7 § , dvs. på samma sätt som enligt gällande rätt. En skillnad mot den hittillsvarande regleringen är att det för straffansvar inte längre krävs att den person som genomför den sexuella handlingen är densamma som, eller agerar i samförstånd med, den som har utövat våldet eller hotet mot målsäganden. Även den som inte själv har utövat våld eller hot mot målsäganden kan alltså, i den mån han eller hon hade uppsåt till 2017/18:177 eller var grovt oaktsam i fråga om (jfr 1 a och 3 §§) att målsägandens deltagande till följd av våldet eller hotet inte var frivilligt, straffas som gärningsman om han eller hon genomför en sexuell handling med den Ett exempel på när det utvidgade straffansvaret kan komma att aktualiseras är vid människohandel som syftar till prostitution, dvs. målsäganden genom våld eller hot tvingas att delta i sexuella handlingar med personer som köper sexuella tjänster. Det kan vara så att målsäganden i dessa fall befinner sig i en sådan situation som kan bedömas som en särskilt utsatt situation (se punkt 2) och att sexköparen av den anledningen skulle kunna dömas för våldtäkt eller sexuellt övergrepp. handlingen är framtvingad av någon annan genom våld bör sexköparen, om han eller hon hade uppsåt till detta, dock redan på den grunden kunna dömas till ansvar för våldtäkt eller sexuellt övergrepp oavsett om målsäganden befinner sig i en särskilt utsatt situation eller inte. Av andra punkten framgår att ett deltagande i en sexuell handling inte kan anses vara frivilligt om ”gärningsmannen otillbörligt utnyttjar att personen på grund av medvetslöshet, sömn, allvarlig rädsla, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada, psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i en särskilt utsatt Omständigheterna som räknas upp i andra punkten överensstämmer med de s.k. utnyttjandefallen i hittillsvarande 1 § andra stycket. kan därmed användas som vägledning för bedömningen. tidigare ska bedömningen av om offret har befunnit sig i en särskilt utsatt situation grundas på situationen i dess helhet. Genom att det anges att personen annars befinner sig i en särskilt utsatt situation markeras att även omständigheter som inte uttryckligen räknas upp kan läggas till grund för bedömningen. uppräknade situationerna kan alltså var för sig eller i kombination med andra leda till att offret har befunnit sig i en särskilt utsatt situation. utsatta situationen har då hindrat personen från att göra ett fritt val. persons berusningsgrad kan t.ex. i kombination med att personen är ung och befinner sig på en främmande plats tillsammans med en person som inte är känd för personen innebära att personen befinner sig i en sådan utsatt situation att ett deltagande i en sexuell handling inte ska Om en person, sedan ett frivilligt deltagande i en sexuell handling påbörjats, hamnar i en särskilt utsatt situation innebär det att det frivilliga Den sexuella samvaron ska då avbrytas även om deltagandet varit frivilligt för att undvika risk för Det otillbörlighetsrekvisit som funnits i den hittillsvarande lagstiftningen har överförts oförändrat till den nya bestämmelsen. på otillbörlighet innebär att ett val att delta endast ska underkännas i sådana fall där en sexuell handling kan sägas innebära ett angrepp på den andra personens sexuella integritet. En objektiv bedömning av om utnyttjandet av ett visst tillstånd har varit otillbörligt eller inte ska göras. För att ett deltagande inte ska anses frivilligt krävs, liksom enligt den hittillsvarande regleringen, att gärningsmannen har uppnått sitt syfte genom att utnyttja den andres tillstånd. Detta innebär att det ska finnas ett orsakssamband mellan tillståndet hos den mot vilken gärningen riktar sig och dennes deltagande i den sexuella handlingen. motivuttalanden och rättspraxis kan användas till vägledning för rättstillämpningen. En klar utgångspunkt är att det ska anses otillbörligt att i sexuellt syfte närma sig en person som sover. För personer som känner varandra väl kan det dock vara så att det inte är främmande att väcka partnern genom sexuella närmanden. Det ska därför finnas ett visst utrymme för att bedöma sexuella handlingar som riktar sig mot en sovande person som tillåtna. Den tredje punkten innebär att ett deltagande aldrig kan anses som frivilligt om ”gärningsmannen förmår personen att delta genom att allvarligt missbruka att personen står i beroendeställning till gärningsmannen”. Regleringen överensstämmer med den gällande 3 §. Någon ändring i fråga om bedömningen av de rekvisit som anges är inte avsedd varför tidigare motivuttalanden och avgöranden kan tjäna som vägledning även i fortsättningen. Även om något slag av påverkan krävs, betyder förmå inte att den som begår gärningen behöver övervinna ett motstånd från den andres sida. Något krav på att det är gärningsmannen som tar initiativet uppställs inte. I subjektivt hänseende krävs för straffansvar att samtliga gärningsmoment täcks av gärningsmannens uppsåt. För att en person ska kunna dömas för våldtäkt krävs således bl.a. att han eller hon haft uppsåt till att deltagandet inte var frivilligt. Olika typer av uttryck för frivilligheten kommer att få central betydelse för bedömningen av gärningsmannens uppsåt. Frågor som rör hur samtycket kom till uttryck, dvs. vad hos målsägandens agerande som gjorde att gärningsmannen uppfattade att det fanns ett samtycke, blir då av avgörande betydelse. Om gärningsmannen inser risken för att en person inte längre deltar frivilligt samt är likgiltig inför det förhållandet kan likgiltighetsuppsåt föreligga, t.ex. om en person ändrar sitt beteende från att aktivt ha deltagit till att bli helt passiv. Beträffande prövningen av gärningsmannens uppsåt i förhållande till rekvisiten enligt tredje meningen gäller att gärningsmannen inte själv behöver klassificera t.ex. ett tillstånd hos en målsägande som att han eller hon befinner sig i en särskilt utsatt situation. Det är tillräckligt att gärningsmannen har uppsåt i förhållande till förekomsten av de omständigheter och sakförhållanden som domstolen ska göra en bedömning av, t.ex. berusning. Detsamma gäller i förhållande till rekvisiten ”otillbörligt utnyttjar” och ”beroendeställning”. Om uppsåt inte föreligger kan det under vissa förutsättningar dömas för oaktsam våldtäkt enligt 1 a §. Stycket ändras endast redaktionellt. En bedömning av om brottet är mindre grovt kan komma att aktualiseras i fler fall än tidigare eftersom vissa gärningar som tidigare utgjorde sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning och grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning nu ska bedömas enligt bestämmelsen om våldtäkt. Mot bakgrund av att dessa gärningar numera omfattas av bestämmelsen om våldtäkt är det rimligt att en något större differentiering kommer att uppstå vid bedömningen av gärningarnas straffvärde. fortfarande vara beroende av bl.a. vilken kränkning den aktuella sexuella handlingen har inneburit för målsäganden och vilken typ av beroendeställning som har utnyttjats. Även det förhållande att vissa gärningar som har bedömts som sexuellt ofredande nu ska omfattas av våldtäktsbestämmelsen kan komma att innebära att fler fall bedöms enligt bestämmelsen. Även framöver ska emellertid tillämpningen av straffskalan för den mindre allvarliga formen av våldtäkt vara restriktiv. Straffminimum för grov våldtäkt höjs till fängelse . Höjningen syftar till att höja straffnivån för brottet. Ändringen är inte avsedd att påverka gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott. I uppräkningen av omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt görs ett tillägg som innebär att det särskilt ska beaktas om gärningsmannen med hänsyn till ”offrets låga ålder” visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Syftet är att säkerställa att offrets låga ålder får ett tydligt genomslag som kvalificerande omständighet i rubriceringsfrågan. Ledning för tillämpningen kan i relevanta delar hämtas i förarbetena till en bestämmelse av samma lydelse som togs bort (se prop. 1991/92:35 s. 11–13). Allmänt sett ska offrets ålder tillmätas större betydelse ju lägre den är. Omständigheten är framför allt av betydelse för brottsoffer som har fyllt 15 men inte . Den kan dock även ha betydelse för brottsoffer som är om det inte går att styrka att gärningsmannen haft uppsåt till eller varit oaktsam beträffande omständigheten att barnet varit under och straffbestämmelsen om våldtäkt mot barn därför inte kan tillämpas. Slutligen anpassas en av kvalifikationsgrunderna till att våldtäktsbrottet inte förutsätter att gärningsmannen har använt våld eller hot. 1 a § Den som begår en gärning som avses i 1 § och är grovt oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte deltar frivilligt, döms för oaktsam våldtäkt till fängelse i högst . Om gärningen med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarlig, ska det inte dömas till ansvar. Paragrafen är ny och föreskriver straffansvar för oaktsam våldtäkt. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 8.2. Enligt första stycket döms den som begår en sådan gärning som avses i straffbestämmelsen om våldtäkt och är grovt oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte deltar frivilligt. För straffansvar förutsätts objektivt att det är fråga om en gärning som avses i 1 §. Det innebär att gärningsmannen ska ha genomfört ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, med en person som inte deltagit frivilligt. I subjektivt hänseende krävs det beträffande omständigheten att den andra personen inte deltar frivilligt endast grov oaktsamhet. I övrigt fordras uppsåt. Kravet på grov oaktsamhet innebär att ansvaret är avsett att träffa sådana gärningar som, trots frånvaron av uppsåt, är påtagligt straffvärda. Det ska alltså vara fråga om en kvalificerad oaktsamhet. Bedömningen ska ta sin utgångspunkt i vad som är styrkt om gärningen och omständigheterna runt Prop. 2017/18:177 densamma. Grov oaktsamhet bör regelmässigt anses föreligga i de fall gärningsmannen är medvetet oaktsam, dvs. när gärningsmannen faktiskt misstänker att den andra personen inte deltar frivilligt men ändå genomför den sexuella handlingen. Bedömningen av medveten oaktsamhet motsvarar första ledet i prövningen av det s.k. likgiltighetsuppsåtet. Det innebär att kravet på grov oaktsamhet är uppfyllt i de fall en prövning av likgiltighetsuppsåtet utfaller negativt endast på grund av att det brister i likgiltighetsuppsåtets andra led, dvs. när gärningsmannen är likgiltig till risken för att deltagandet inte är frivilligt men inte till att så verkligen är fallet. Det är inte uteslutet att beteckna även en omedveten oaktsamhet som grov. Även mer påtagliga fall när gärningsmannen inte misstänker, alltså inte inser risken för, att deltagandet är ofrivilligt, men borde ha gjort det omfattas därför av straffansvar. I dessa fall krävs för ansvar att det finns något som personen kunde ha gjort för att komma till insikt och att det också är något som denne verkligen borde ha gjort. Ofta är det som personen kan göra för att komma till insikt något ganska enkelt, som att fråga eller tänka efter. Vad som bör göras beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Skyldigheten att vidta någon åtgärd ökar ju tydligare tecken det finns hos den andra personen på att deltagandet inte är frivilligt. Om en person t.ex. beter sig på ett sätt som indikerar att denne är mycket berusad är det en omständighet som talar för att gärningsmannen borde inse att personen befinner sig i en särskilt utsatt situation och därmed inte kan anses delta frivilligt. Omedveten oaktsamhet skulle alltså kunna bedömas som grov om gärningsmannen inte har bemödat sig om att t.ex. kontrollera de närmare förhållandena, trots att det funnits starka skäl att göra det. Regleringen avser inte att träffa varje fall där det i efterhand går att säga att det kan ha funnits anledning att vidta ytterligare åtgärder för att komma till insikt. Det fordras att oaktsamheten i det enskilda fallet framstår som klart klandervärd. Straffet är fängelse i högst . Vid straffvärdebedömningen ska hänsyn tas både till graden av oaktsamhet hos gärningsmannen och till vilken sexuell handling det är fråga om. En gärning som innefattar medveten oaktsamhet är mer straffvärd än om den utförs med en lägre nivå av oaktsamhet. På samma sätt påverkas straffvärdet av den grad av kränkning som den sexuella handlingen innebär för brottsoffret. Genom andra stycket bestäms den nedre gränsen för straffansvar. Enligt bestämmelsen ska det inte dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarlig. Vid bedömningen ska hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Skulle förfarandet, om det förelegat uppsåt i förhållande till att den andra personen inte deltar frivilligt, varit att bedöma enligt den lindrigaste graden av brottet bör ansvar normalt inte komma i fråga vid grov oaktsamhet. 2 § Den som, med en person som inte deltar frivilligt, genomför en annan sexuell handling än som avses i 1 §, döms för sexuellt övergrepp till fängelse i högst . Vid bedömningen av om ett deltagande är frivilligt eller inte tillämpas 1 § första stycket andra och tredje meningarna. 2017/18:177 Är brottet att anse som grovt, döms för grovt sexuellt övergrepp till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen har använt våld eller hot som varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller offrets låga ålder eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. I paragrafen regleras straffansvar för sexuellt övergrepp och grovt sexuellt övergrepp. Paragrafen motsvarar i grunden den hittillsvarande paragrafen om sexuellt tvång. Den nya lydelsen innebär emellertid flera förändringar i förhållande till de hittillsvarande bestämmelserna. Övervägandena finns i avsnitt 5.3–5.5 och 8.3. I paragrafens första stycke har det angivna medlet olaga tvång tagits bort. Av bestämmelsen följer i stället att den döms för brott som, med en person som inte deltar frivilligt, genomför en annan sexuell handling än som avses i 1 §.