prop · H503186 · 2018-03-20 00:00:00 — 2010/11:SoU3, rskr. 2010/11:35), som alltjämt är gällande, framgår att all lagstiftning som rör barn ska utformas i pågått sedan ratificerade har inneburit att bl.a. barnets bästa kommit till uttryck i flera lagar. dock utifrån sina kartläggningar att förarbeten till bestämmelser som utgår från och olika riktlinjer som ska vara till stöd i rätts- tillämpningen kan vara otydliga och även sakna förankring i barnkonven- Kartläggningarna visar också att de olika bestämmelserna om barnets bästa har tagits fram med olika utgångspunkter och getts olika innebörd i lagstiftningen. Vidare konstaterar utredningen att barnets bästa inte alltid används som ett tillvägagångssätt i beslutsprocesser som rör Bristen får till följd att övriga grundprinciper och bestämmelser inte får tillräckligt genomslag i rättstillämpningen. ska få genomslag och betydelse för rättstillämpningen anser regeringen att konventionen i ökad grad bör synliggöras i förarbeten till lagstiftning där konventionen kan vara relevant. Regeringen anser att det är grundläggande att det i det fortsatta trans- formeringsarbetet finns en gemensam utgångspunkt för hur barnkonven- tionens bestämmelser bör tolkas. Eftersom en lag om inkorporering inte genom förarbeten kommer att ange hur konventionens artiklar bör tolkas är det betydelsefullt att t.ex. principen om barnets bästa är tydlig i andra Det är av särskild vikt att innebörden av principen om barnets bästa, och de övriga bestämmelserna i , är tydligt förankrade i de tolkningar av mänskliga rättigheter som gäller enligt För att barnets bästa ska få en reell innebörd i beslut som rör barn och få betydelse för ett enskilt barn eller en grupp barn anser regeringen att det i det fortsatta transformeringsarbetet bör vara ett särskilt fokus på barnets bästa som ett tillvägagångssätt i beslutsprocesser liksom barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade, vilket utgör en väsentlig del vid bedömningen av barnets bästa. Precis som Inspektionen för socialförsäkringen påpekar har tillsyns- myndigheter en viktig roll i ett systematiskt transformeringsarbete genom att granska områden som berör barnets rättigheter, men även övriga myndigheter har här en viktig roll. I myndigheternas uppdrag ingår ett ansvar för att diskutera och hantera nya författningar, men även för att uppmärksamma regeringen på behov av förändrad lagstiftning. ombudsmannen har enligt lagen (1993:335) om dess- utom i uppgift att särskilt uppmärksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med . både och tillsynsmyndigheterna således ska upp- märksamma brister i tillämpningen av både och annan lagstiftning innebär det dock för tillsynsmyndigheternas del inte att dessa myndigheter ska utöva tillsyn över i dess helhet. endast i de situationer där barn berörs som tillsynsmyndigheterna även ska lägga bestämmelser till grund för sin tillsyn och då endast i fråga om den verksamhet som tillsynen omfattar. Det finns ett särskilt politikområde för att genomföra åtagandena enligt . Barnrättspolitiken syftar till att främja och skydda barnets rättigheter och intressen i samhället. Eftersom barnrättspolitiken är sektorsövergripande och rör alla nivåer i samhället kommer samordning och dialog inom barnrättspolitiken att vara fortsatt viktig för regeringen. I strategin för att stärka barnets rättigheter i betonas att lag- stiftningen är statens främsta instrument för att garantera att barnets rättigheter tillgodoses i verksamheter, beslut och åtgärder som rör barn (prop. 2009/10:232 s. 11). Vidare betonas att det är viktigt att hela lag- stiftningskedjan, från utredningsdirektiv till beslut i , präglas av ett barnrättsperspektiv. Det är viktigt att barnets rättigheter uppmärksam- mas och fångas upp på ett tidigt stadium i lagstiftningsprocessen i de fall där det kan vara av relevans. Kommittéväsendet har en central funktion när det gäller att föra in kunskap och olika perspektiv i det politiska systemet och att ta fram underlag för regeringens beslut inom olika områden. Om barnets rättigheter beaktas redan på utredningsstadiet och synliggörs i betänkanden, kan det bidra till att fördjupa diskussionen om de framlagda förslagen och ge ett bättre underlag inför det efterföljande lagstiftningsarbetet. Barnets bästa som ett tillvägagångssätt Regeringen anser i likhet med kommun att det är grundläggande att det i det fortsatta transformeringsarbetet skapas en enhetlighet kring hur konventionsartiklarna uttrycks och utformas i lagtexterna, t.ex. kring barn- ets bästa, vilket skulle bidra till en ökad samsyn i tolkningen. I strategin för att stärka barnets rättigheter (prop. 2009/10:232 s.15) understryks även att en central princip i är att barnets bästa särskilt ska uppmärksammas vid alla åtgärder som rör barn (artikel 3). Det innebär att hänsyn ska tas till alla samlade rättigheter som barnet har enligt konventionen och till de behov och intressen som det enskilda barnet har. Inför ett beslut eller en åtgärd ska därför ansvarig beslutsfattare överväga om beslutet eller åtgärden berör barnet eller barnen och i så fall på vilket sätt, dvs. ha ett barnperspektiv. Om åtgärden eller beslutet bedöms få konsekvenser för barnet eller barnen ska hänsyn tas till de mänskliga rättigheter som barn har enligt bl.a. . Att på så sätt säkerställa barnets rättigheter i åtgärder eller vid beslut som rör barn innebär att ha ett barnrättsperspektiv. Kunskapen om barnets rättig- heter och vad dessa rättigheter innebär i praktiken är därför en grund- förutsättning för att i det dagliga arbetet leva upp till åtagandena enligt konventionen. Således behöver de beslutsfattare och de yrkesgrupper vars arbete rör barn ha en gedigen kunskap om vilka rättigheter barn har, om hur rättigheterna kommer till uttryck i svensk lagstiftning och om hur dessa på bästa sätt kan omsättas i deras respektive verksamheter. Regeringen anser att principen om barnets bästa bör ges en reell innebörd i beslut som rör barn. Att resonemang kring barnets bästa inte i tillräcklig utsträckning redovisas i enskilda beslut som rör ett barn är enligt regeringens mening allvarligt och innebär enligt regeringen en brist i rättstillämpningen i förhållande till principen om barnets bästa enligt barnrättskommitténs uttolkning av artikel 3. 2017/18:186 det här sammanhanget understrykas att rekommendationer och allmänna kommentarer från FN:s konventionskommittéer inte är juridiskt bindande, men det är regeringens uppfattning att dessa kan utgöra en viktig väg- ledning i arbetet med mänskliga rättigheter. har tagit fram en vägledning om denna princip i form av en allmän kommentar (CRC/C/GC/14). Enligt barnrättskom- mitténs allmänna kommentar består begreppet barnets bästa av tre delar: det är en materiell rättighet, en rättslig tolkningsprincip och ett tillväga- gångssätt i beslutsprocesser. Rätten att få barnets bästa bedömt i beslut som gäller barnet är en materiell rättighet. Barnets bästa ska i denna bedömning, när olika intressen vägs mot varandra, väga tungt men inte ensamt vara utslagsgivande. I det enskilda fallet kan således andra sam- hällsintressen väga tyngre. Principen om barnets bästa ska alltid tillämpas när man fattar ett beslut som rör ett enskilt barn eller grupper av barn. Som materiell rättighet är principen om barnets bästa enligt kommittén direkt tillämplig och kan åberopas i domstol. understryker att begreppet barnets bästa även är en grundläggande rättslig tolknings- princip. Om en rättsregel är öppen för fler än en tolkning, ska den tolkning som mest verkningsfullt tillgodoser barnets bästa ha företräde. Tolknings- ramarna är enligt kommittén de rättigheter som barn har enligt barnkon- ventionen och de fakultativa protokollen till . Principen är också ett tillvägagångssätt i beslutsprocesser. Den aktuella principen innebär att när ett enskilt barn eller en grupp barn kommer att påverkas av ett beslut, måste beslutsprocessen innehålla en utvärdering av eventuella positiva eller negativa konsekvenser för barnet eller barnen. I beslutet ska beslutsfattaren dessutom motivera på vilket sätt hänsyn har tagits till barnets bästa, dvs. vad som beslutsfattaren ansett vara barnets bästa, vilka kriterier detta grundas på och hur barnets intressen vägts mot andra intressen, vare sig dessa handlar om övergripande policyfrågor eller enskilda fall. Myndigheter på olika nivåer som fattar beslut som rör barn måste bedöma och fastställa barnets bästa genom barnanpassade för- faranden. Det är en process som innefattar flera steg och där barnets åsikter utgör en väsentlig del. Barnets bästa kan inte frikopplas från övriga rättigheter i konventionen – rättigheterna ska ses om en helhet. De är odelbara och ömsesidigt förstärkande. Det går t.ex. inte att tillämpa artikel 3.1 om barnets bästa korrekt om kraven i artikel 12 om barnets rätt att uttrycka sina åsikter inte uppfylls i frågor som är relevanta för beslutet. Barnets bästa kan inte definieras en gång för alla utan måste kopplas till det individuella barnet och barnets situation. Principen om barnets bästa måste ses som ett tillvägagångssätt i varje beslutsprocess där barn är berörda. Vidare bör varje beslut som rör ett eller flera barn innehålla en motivering där det bl.a. bör framgå vilka aspekter som beslutsfattaren ansett vara relevanta i bedömningen av barnets bästa. Om beslutet inte stämmer överens med barnets åsikter bör orsaken till detta tydligt anges. I de undantagsfall där den valda lösningen inte överensstämmer med barnets bästa bör skälen till att något annat vägt tyngre klargöras för att visa att barnets bästa noga har analyserats och övervägts. Kartläggning av bestämmelser Prop. Regeringens bedömning: Utifrån ny kunskap och i takt med att sam- hället förändras och utvecklas är det av vikt att med jämna mellanrum följa upp hur lagstiftningen och dess tillämpning stämmer överens med barnets rättigheter enligt . denna dag beslutat att ge en särskild utredare i uppdrag att genomföra en kartläggning för att belysa hur svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med FN:s konvention om barnets rättigheter (barn- Remissinstanserna: Några remissinstanser, däribland Kammarrätten i , , , Förvaltningsrätten i , och , anser att den kartläggning som utredningen har gjort av fyra områden är alltför Förvaltningsrätten i konstaterar att någon fullständig översyn av svensk rätt och hur den förhåller sig till artiklar inte har gjorts. Bland annat efterfrågar i en mer djupgående analys av förhållande till EU- Kammarrätten i och menar även att en vägledning bör omfatta hur konventionens artiklar ska tolkas i ett svenskt sammanhang, vilken betydelse konventionens artiklar har för olika rättsområden och hur olika intressen ska vägas mot varandra. kanslern () anser att en vägledning bör innehålla internationell och nationell rättspraxis samt konkreta exempel på situationer som tar sin utgångspunkt i svenska förhållanden och som de rättstillämpande myndig- heterna kan ställas inför. JK menar vidare att det fortsatta transformerings- arbetet måste syfta till att undersöka om gällande lagstiftning som rör barn riskerar att hamna i konflikt med . ombudsmän () menar att konsekvenserna av en inkorporering är otill- JO pekar också på behovet av någon form av fördjupad granskning av annan lagstiftning där barnfrågor kan aktualiseras för att undvika risken för intressekonflikter. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har denna dag beslutat att ge en särskild utredare i uppdrag att genomföra en kartläggning för att belysa hur svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med (dir. 2018:20). Lagrådet anser att kartläggningen borde göras först för att sedan läggas till grund för bedömningen av om konventionen alls bör inkorporeras. Regeringen anser dock inte att frågan om huruvida ska inkorporeras behöver analyseras Kartläggningen syftar till att ge ett stöd i det fortsatta arbetet med transformering av bestämmelser inom olika Vidare skapas bättre förutsättningar för utvecklandet av olika typer av processtöd för myndigheterna i deras verksamheter för att bl.a. barnets bästa ska ses som ett tillvägagångssätt i enlighet med barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 14. För att ska få genomslag och betydelse för rätts- tillämpningen anser regeringen att konventionen även bör synliggöras i förarbeten till lagstiftning där konventionen kan vara relevant. därför av betydelse att få en så aktuell bild som möjligt av relevant svensk lagstiftning och praxis vad avser barnets rättigheter. 2017/18:186 Utifrån ny kunskap och i takt med att samhället förändras och utvecklas är det av vikt att med jämna mellanrum följa upp hur lagstiftningen och dess tillämpning överensstämmer med barnets rättigheter. Genomgångar av svensk lagstiftnings överenstämmelse med konventionen har gjorts tidigare. Första gången det gjordes var i samband med ratificeringen 1990 (prop. 1989/90:107) och sedan med jämna mellanrum: genom den parlamentariska kommittén () 1996 (SOU 1996:115 och 1996:116), genom den kartläggning som gjordes 2011 (Ds 2011:37) och senast genom uppdrag att inom särskilt angelägna områden kartlägga hur tillämpningen av lagar och andra föreskrifter stämmer överens med barnets rättigheter enligt barn- konventionen (dir. 2013:35, SOU 2016:19). Utredaren ska behandla artiklarna 1–42 och analysera konventions- bestämmelsernas innebörd utifrån svenska förhållanden, med återgivande av bl.a. relevanta avgöranden från svenska domstolar, och . Utredaren ska även redogöra för relevanta delar av barnrättskommitténs allmänna kommentarer, trots att dessa inte är en rättskälla. Vidare ska utredaren särskilt redovisa hur bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att utrycka sina åsikter och få dem beaktade tolkas i den praktiska tillämpningen samt vilken innebörd de ges i inom olika rättsområden. Redovisningen av barnets bästa och barnets rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade ska innehålla en analys av hur barnets bästa förhåller sig till andra intressen som ska beaktas. Utredningen hindrar dock inte en fortsatt transformering . 7.2Kunskapslyft för barnets rättigheter 7.2.1Öka barns kunskaper om sina rättigheter Regeringens bedömning: För att barnets rättigheter ska kunna till- godoses alla barn är det nödvändigt att barn känner till sina rättigheter. Barn behöver därför få ökad kunskap om vad rättigheterna innebär i praktiken. Utredningens bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredningen bedömer att alla barn bör få information i skolan om vart de kan vända sig för att få stöd och hjälp om de befinner sig i en utsatt situation. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna delar utred- ningens bedömning, bl.a. , , , Inspektionen för vård och omsorg, Skolinspektionen, i , i , Kommuner och Landsting, , kommun, kommun, kommun, , och Stiftelsen . tillstyrker och anser att barn med synnedsättning måste kunna ta del av informationen och lyfter fram det webbaserade material som och Barnombuds- mannen tagit fram. Skälen för regeringens bedömning: Enligt har Prop. 2017/18:186 staterna en skyldighet att genom lämpliga och aktiva åtgärder göra konventionens bestämmelser och principer allmänt kända bland såväl vuxna som barn. Vidare understryks i strategin för att stärka barnets rättigheter i (prop. 2009/10:232) att barn och unga ska få kunskap om barnets rättigheter och vad de innebär i praktiken. För att barnets rättigheter ska kunna tillerkännas alla flickor, pojkar och barn som definierar sig på andra sätt är det också nödvändigt att de känner till sina rättigheter. redovisade i sin årsrapport en undersökning av barns kunskaper om sina rättigheter. Undersökningen visade att barn och unga i åldrarna 11 respektive har relativt god allmän kännedom om sina rättigheter. Det var däremot endast en femtedel som var riktigt säkra på att de hört talas om och endast en av tio som säkert visste vad den handlade om. pekade i års- rapporten bl.a. på vikten av skolans roll i att informera och utbilda om barnets rättigheter. Regeringen anser att det är av vikt att barn får kunskap om sina rättig- heter och vad rättigheterna innebär i praktiken. gav därför regeringen i uppdrag att –2018 vidta kunskapshöjande insatser för barn och unga om sina rättigheter enligt och vad de innebär i praktiken både inom skolan och andra områden (S2015/06288/FST). I uppdraget ingår att för detta ända- mål skapa en portal med information, färdiga lektionsupplägg och lärar- handledning för att underlätta skolans undervisning om barnets rättigheter. Barn kan känna sig extra utsatta i vissa livssituationer och kan då behöva stöd från exempelvis . Det ska vara tydligt för barn och unga vad kan erbjuda barn och unga i behov av stöd eller skydd. Men alla barn vet inte att det är till de kan vända sig eller ens vad är. Barns kunskap om sina rättigheter och social- tjänsten behöver därför öka. Kommuner behöver synliggöra sin social- tjänst för barn och unga och vända sig till dem. och har därför, utöver det uppdrag till Barnombuds- mannen som nämnts ovan, haft regeringens uppdrag att utforma och sprida information till barn och unga om och uppdrag. I uppdraget har även ingått att på lokal nivå underlätta för och stimulera kommunerna till att utveckla och tillgängliggöra sin information för barn och unga. Inom uppdraget har myndigheterna utvecklat en nationell webbplats () som vänder sig till barn och unga med information om . På webbplatsen tydliggörs vad social- tjänsten kan erbjuda barn och unga i behov av stöd eller skydd. Webb- platsen vänder sig främst till flickor och pojkar i åldrarna 8–. 2017/18:186 7.2.2 Ett kunskapslyft om barnets rättigheter inom Regeringens bedömning: För ett effektivt genomförande av barnets rättigheter är det av betydelse att bland olika yrkesgrupper och besluts- fattare inom kommuner och landsting fortsätta höja kompetensen om , om de fakultativa protokoll som har tillträtt och om barnets rättigheter. Utredningens förslag: Överensstämmer i väsentliga delar med rege- Utredningen föreslår att yrkesgrupper som arbetar i kommunala myndigheter samt förtroendevalda i kommuner och landsting bör omfattas av ett kunskapslyft med syftet att ge kunskap och kompetens om vad ett barnrättsperspektiv innebär i praktiken. enligt utredningen också bidra till kunskaps- och erfarenhetsutbyte och till att skapa samsyn kring tolkningen av barnets rättigheter. ska genomföras i dialog med SKL och berörda statliga myndigheter, I dessa delar överensstämmer utredningens be- dömning med regeringens. Utredningen föreslår vidare att mer specifikt bör inne- fatta kunskap om barns psykologiska utveckling, minnesfunktioner och förmåga att berätta, samt att utbildningsinsatser och spridning på regional och loka nivå bör utformas och genomföras i samverkan med läns- Utredningen föreslår även att ska få möjlighet att erbjuda uppdragsutbildningar om . Regeringens förslag skiljer sig från utredningens i ovan nämnda delarna såtillvida att dessa åtgärder inte nämns specifikt i det uppdrag till Barn- ombudsmannen om att erbjuda stöd till kommuner och landsting som regeringen har beslutat om (S2016/07874/FST). i stället inom ramarna för initialt genomföra kartläggning och analys av kommuners och landstings kunskapsbehov. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna ger stöd för utredningens principiella förslag att det behövs ett kunskapslyft. andra i , Myndigheten för ungdoms- och civil- samhällesfrågor, , , Brotts- offerjouren, och anser dock att tre år anser även att det krävs en långsiktigt hållbar utbildningsstruktur och att SKL kan ha en framtida roll att samordna utbildningsinsatser. Länsstyrelserna i och i Väste- rbottens län och anser att bör genomföras i enlighet med den regionala stödstruktur som i stödjer inte utredningens förslag att ska genomföras i samverkan med länsstyrelserna eller att ska erbjuda uppdragsutbildningar med full kostnads- kommun anser att det är av stor vikt att Barnombuds- mannen involverar SKL samt kommuner och landsting/regioner i ett kunskapslyft för att få med sig det regionala och kommunala perspektivet. kommun, stad och Ystads kommun vill särskilt lyfta vikten av att de utbildningar som genomförs är tydligt målgrupps- anpassade och kostnadsfria. för kommuner och landsting att tolka svensk lag fördragskonformt måste förtydligas och att alla som berörs på statlig, och landstingsnivå måste utbildas om vad detta innebär i praktiken. kommun och anser att det är angeläget att även omfattar aktuell forskning. Skälen för regeringens bedömning: Genom en inkorporering av och fortsatt transformering skapas bättre förutsättningar för att tillgodose barnets rättigheter i . Därutöver krävs en kom- bination av olika åtgärder såsom vägledning, utbildning och samordning mellan olika aktörer på olika nivåer i samhället. Artikel 42 i anger konventionsstatens skyldighet att genom lämpliga och aktiva åtgärder göra bestämmel- ser allmänt kända. Artikel 4 i konventionen förpliktar staterna att vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder för att genom- föra rättigheterna i konventionen. Vikten av insatser för att stärka kunskapen om betonas också i den av antagna strategin för att stärka barnets rättigheter i (prop. 2009/10:232, bet. 2010/11:SoU3, rskr. 2010/11:35). Här konstateras bl.a. att kunskap om barnets rättigheter och vad dessa rättigheter innebär i praktiken är en grundförutsättning för att leva upp till åtagandena enligt barnkonven- tionen. Vikten av att säkerställa att aktörer inom offentlig verksamhet har kunskap om internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och vilka krav dessa innebär för den egna verksamheten betonas även i regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29). I utredningen konstateras brister i tillämpningen av barnets rättigheter inom olika verksamhetsområden. En orsak till sådana brister är enligt utredningen otillräcklig kunskap om barnets rättigheter, särskilt hur de ska realiseras i rättstillämpningen. Regeringen delar Barnrättighetsutrednin- gens bedömning att det finns behov av ett kunskapslyft för att främja ett barnrättsperspektiv och säkerställa tillämpningen av barnets rättigheter i verksamheten hos kommuner och landsting. Regeringen delar även utredningens bedömning att ett sådant kunskapslyft bör innehålla utbild- nings- och kompetenshöjande insatser om innehållet i och tolkningen av och om vad dessa instrument innebär i den praktiska verksamheten, i rättstillämpningen och beslutsfattandet för olika yrkes- grupper. Sådan kunskap och kompetens kan t.ex. handla om metoder för att stärka genomslaget för barnets rättigheter i beslutsprocesser, såsom användande av barnkonsekvensanalyser och metoder för att lyssna på barn och inhämta barns åsikter, samt vad barnets bästa som ett tillvägagångssätt innebär. För ett effektivt genomförande av barnets rättigheter är det av betydelse att ytterligare höja kompetensen om , de fakultativa protokoll som har tillträtt och om barnets rättigheter bland beslutsfattare på alla nivåer och olika yrkesgrupper. Erfarenheter från andra länder visar att en inkorporering av i nationell lagstiftning aktualiserar frågor om hur barnets rättigheter kan och bör omsättas i praktiken av offentliga aktörer på nationell, regional och lokal nivå. har enligt lag i uppgift att driva på genomförandet av barnets rättigheter vilket också innefattar att genomföra insatser som 2017/18:186 bidrar till att utveckla och sprida kunskap om tillämpningen av barn- konventionen. Regeringen anser att det i samband med en inkorporering av behövs en särskild förstärkning vid sidan av det arbete som redan pågår och de satsningar som görs, bl.a. inom ramen för regeringens strategiska arbete för mänskliga rättigheter. ringen att med sin uppgift enligt lagen (1993:335) om och sina erfarenheter är en central aktör för ett kunskaps- lyft riktat mot kommuner och landsting. Regeringen gav därför i uppdrag