prop · H50389 · 2018-02-20 00:00:00 — Utredningen föreslår att staten, kommuner och landsting fortsättningsvis ska ingå säkerhetsskyddsavtal i samband med säkerhetsskyddad upphandling. När en enskild aktör ingår ett affärsavtal som rör säkerhetskänslig verksamhet föreslås att en myndighet ska ingå säkerhetsskyddsavtalet i den enskilde verksamhetsutövarens ställe. Enskilda ska på egen hand kunna ingå säkerhetsskyddsavtal om det finns särskilda skäl. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. föreslår att det ska förtydligas att statliga myndigheter har rätt att ingå säkerhetsskyddsavtal även i det fall myndigheten är leverantör av varor eller tjänster som omfattas av lagens tillämpningsområde. Försvars- makten, , och Luftfarts- verket anför att säkerhetsskyddsavtal bör krävas även för uppgifter i säkerhetsskyddsklassen begränsad. När det gäller utredningens förslag om att enskilda som har behov av säkerhetsskyddsavtal bör kunna begära ett sådant avtal hos en myndighet (s.k. trepartskonstruktion) är flertalet av de remissinstanser som yttrar sig negativa till utredningens förslag. Säkerhetspolisen, , , och avstyrker förslaget. Säkerhetsföretagen (Säkerhetsbranschen) ställer sig positiv till utredningens förslag men anser att det kan finnas behov av vidare utredning av konsekvenserna med förslaget. Skälen för regeringens förslag Kravet på att ingå säkerhetsskyddsavtal utvidgas Enligt 8 § säkerhetsskyddslagen gäller att om staten, en kommun eller ett landsting avser att begära in anbud eller träffa avtal om upphandling där det förekommer uppgifter som med hänsyn till rikets säkerhet omfattas av sekretess, ska ett skriftligt avtal (säkerhetsskyddsavtal) ingås med anbudsgivaren eller leverantören om det säkerhetsskydd som behövs i det särskilda fallet. Bestämmelsen innebär en skyldighet för myndigheter att i avtal specificera vilka säkerhetsskyddskrav som ska vara uppfyllda av leverantören i det aktuella uppdraget. Det huvudsakliga syftet med ett säkerhetsskyddsavtal är att reglera de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs för den säkerhetskänsliga verksamhet som omfattas av ett kontrakt om varor, tjänster eller byggentreprenader. Avtalet utgör en grund för att besluta om vilka anställningar och annat deltagande hos leverantören som ska placeras i säkerhetsklass. Bestämmelsen i 8 § är av stor betydelse för att nödvändiga tjänster och varor ska kunna upphandlas inom skyddsvärda verksamheter och bör kvarstå i den nya säkerhetsskyddslagen. Med anledning av de förändringar som lagstiftningen nu står inför finns dock ett behov av att reformera innehållet i bestämmelsen. Säkerhetsskyddet föreslås i den nya lagstiftningen fokusera på skydd av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och i övrigt säkerhetskänslig verksamhet. Utredningens föreslår att bestämmelsen ska utvidgas jämfört med gällande lag. Den första utvidgningen ligger i att säkerhetsskyddsavtal ska ingås vid upphandling och efterföljande ingående av avtal om varor, tjänster eller byggentreprenader där det förekommer säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller över. Säkerhetsskyddsavtal ska enligt förslaget även ingås vid upphandling och ingående av ett avtal om varor, tjänster eller byggentreprenader som i övrigt avser säkerhetskänslig verksamhet och därmed har betydelse för säkerhet. Sådan verksamhet kan enligt utredningens bedömning ha ett starkt skyddsvärde trots att fokus inte ligger vid säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Det kan t.ex. gälla kärnkraftverk, flygplatser eller annan verksamhet som bedrivs vid skyddsobjekt. Grundtanken inom säkerhetsskyddet är att de intressen som lag- stiftningen slår vakt om ska ha samma skydd oavsett om verksamheten bedrivs av det allmänna eller av enskilda. I det här sammanhanget innebär det att när en utomstående aktör genom en upphandling engageras i säkerhetskänslig verksamhet ska behovet av säkerhetsskyddsåtgärder enligt 2 kap. 1 § utredas och kraven på sådana åtgärder uppställas i ett säkerhetsskyddsavtal mellan parterna. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att bestämmelserna om säkerhetsskyddsavtal behöver utvidgas. Utvidgningen av bestämmelsen till att även gälla upphandlingar och ingående av ett avtal avseende varor, tjänster eller byggentreprenader som i övrigt avser säkerhetskänslig verksamhet innebär en skyldighet för verksamhetsutövarna att skydda uppgifter och informationssystem ur ett riktighets- och tillgänglighetsperspektiv. Förslaget medför t.ex. att en verksamhetsutövare som ska upphandla programmeringstjänster för ett informationssystem som bedöms vara säkerhetskänsligt måste fundera över säkerhetsskydd när uppgifters riktighet och tillgänglighet är centrala förutsättningar för systemet. Utöver avtal som gäller varor, tjänster och byggentreprenader som direkt berör säkerhetskänslig verksamhet finns det enligt regeringens uppfattning också skäl att ställa krav på säkerhetsskydd när en leverantör kan få tillgång till säkerhetskänslig verksamhet utan att den avtalade tjänsten för den sakens skull gäller en säkerhetskänslig verksamhet. Det kan t.ex. vara fallet om en verksamhetsutövare träffar avtal med en leverantör som får tillgång till lokaler där säkerhetskänslig verksamhet bedrivs. Med upphandling brukar avses åtgärder i syfte att anskaffa vara, tjänst eller byggentreprenad från en leverantör. Ledning för tolkning av uttrycket kan hämtas från upphandlingslagstiftningen. Det har framförts synpunkter på att utredningens förslag bör utvidgas till att inte bara avse upphandlingssituationer utan även gälla andra situationer då avtal ingås. Exempelvis har påpekat att det kan vara av vikt att det finns en möjlighet att ingå säkerhetsskyddsavtal även när en statlig myndighet är leverantör av varor eller tjänster som omfattas av lagens tillämpningsområde. Det bör i detta sammanhang understrykas att en verksamhetsutövare inte är förhindrad att ställa krav på en leverantör att ingå säkerhetsskyddsavtal även om det inte finns någon sådan skyldighet enligt lag. ingås säkerhetsskyddsavtal i flera andra situationer än i upphandlingar, vilket bl.a. redogörs för i avsnitt 10.1. Enligt regeringens mening finns det emellertid anledning att överväga om det i lagen bör införas krav på att säkerhetsskyddsavtal ska ingås även i andra avtalssituationer då en utomstående part får ta del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet. Detta gäller särskilt med anledning av grundtanken inom säkerhetsskyddet att information ska ha samma skydd hos en leverantör eller annan motpart som hos verksamhetsutövaren. Det saknas dock beredningsunderlag för att utvidga utredningens förslag i denna riktning men Utredningen om vissa säkerhetsskyddsfrågor har fått i uppdrag att även utreda denna fråga (dir. 2018:02). Uppdraget ska redovisas . Som har utvecklats i avsnitt 5 drivs säkerhetskänslig verksamhet numera ofta i enskild regi. Av den anledningen har utredningen också föreslagit att enskilda i större omfattning ska omfattas av den nya säker- hetsskyddslagen. Ingen remissinstans har motsatt sig förslaget. Regeringen anser i likhet med utredningen det befogat att utvidga kravet på säkerhetsskyddsavtal vid upphandling till att gälla även enskilda verksamhetsutövare. Till skillnad från statliga myndigheter, kommuner och landsting omfattas enskilda aktörer i huvudsak inte av upphandlings- lagstiftningen. Det behöver därför tydliggöras att bestämmelsens tillämpningsområde för enskilda är oberoende av om ett avtal med en extern leverantör ingås efter ett upphandlingsförfarande eller inte. Det kan också förekomma att enskilda aktörer kommer överens om en tjänst utan att detta uttrycks i ett skriftligt avtal. Så kan t.ex. vara fallet i transaktioner mellan två bolag i samma koncern. Säkerhetsskyddet får inte göras mindre långtgående i ett säkerhets- skyddsavtal än vad som redan följer av lagen. Som framhölls redan i förarbetena till nuvarande lag kan en enskild aktör som omfattas av lagstiftningen alltså inte genom ett säkerhetsskyddsavtal åläggas mindre omfattande säkerhetsskyddsåtgärder än de som redan gäller för 2017/18:89 verksamheten. Däremot kan ett säkerhetsskyddsavtal fylla funktionen att det preciserar säkerhetsskyddet hos leverantören för att passa den aktuella upphandlingen. Begränsning till uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell och uppåt Som utredningen framhåller kan säkerhetsskyddad upphandling med säkerhetsskyddsavtal föranleda kostnader. Utredningen har därför funnit det nödvändigt att begränsa kravet på att använda sådana avtal till tillfällen då det är befogat av hänsyn till skyddsbehoven. Enligt förslaget ska kravet på säkerhetsskyddsavtal gälla för uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell och uppåt samt vid i övrigt säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse. Förslaget har i denna del kritiserats av ett flertal remissinstanser. Försvarsmakten påpekar att förslaget inte överensstämmer med kraven i gällande lagstiftning för motsvarande säkerhetsskyddsklass och anser att detta behov av säkerhetsskydd kvarstår. Försvarsmakten framför därför att myndigheten bör ges möjlighet att i särskilda fall ställa krav på tecknande av säkerhetsskyddsavtal även för säkerhetsskyddsklassen begränsad. befarar att förslaget kan komma att leda till att uppgifter i nivån begränsad behandlas som öppna uppgifter i upphandlingssituationer. Myndigheten anser att säkerhetsskyddsavtal även ska krävas för uppgifter i nivån begränsad och att det i annat fall uttryckligen ska framgå av bestämmelsen att en myndighet inte är förhindrad att ingå säkerhetsskyddavtal när ett uppdrag enbart omfattar uppgifter i nämnda informationssäkerhetsklass. Det sätt som be- stämmelsen nu är utformad i förslaget kan annars uppfattas som ett förbud mot ett sådant förfarande. anför att förslaget kan medföra att leverantörer får del av och förutsätts hantera uppgifter som t.ex. omfattas av försvarssekretess men att några krav på säkerhetsskydd ändå inte kan ställas i ett säkerhetsskyddsavtal. Det finns också risk för att aktörer försöker sänka nivån för informationssäkerhetsklassning. Myndigheten efterfrågar därför ett bemyndigande att kunna ingå säkerhetsskyddsavtal även avseende sådant som ryms inom säkerhetsskyddsklassen begränsad. Även framhåller vikten av en sådan möjlighet. Som remissinstanserna framfört kan den föreslagna förändringen ge sken av att syftet med förslaget är att kraven på att teckna säkerhetsskyddsavtal ska mjukas upp. Så är inte fallet, även om det är riktigt att kravet på säkerhetsskyddsavtal inte föreslås gälla för alla säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Utredningens förslag är nära knutet till den säkerhetsskyddsklassificering av uppgifter som föreslås gälla. Införandet av fyra säkerhetsskyddsklasser gör att olika skydds- åtgärder kan vidtas på ett mer differentierat sätt än . I det fall en upphandling kan komma att beröra uppgifter som har klassificerats enligt den lägsta säkerhetsskyddsklassen, eller om den avser säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet, torde det finnas ett mindre behov av att ingå säkerhetsskyddsavtal med leverantörer. Ytterligare skäl som kan anföras till stöd för förslaget är att den föreslagna systematiken är i linje med hur motsvarande bestämmelser ser ut i andra Givet den slutsatsen kan det även finnas företagsekonomiska skäl för att inte lägga kravet på en annan nivå för svenska aktörer. Detta gäller särskilt när den nya lagstiftningen även ska gälla enskilda verksamhetsutövare. Som Försvarsmakten, och framför kan det emellertid vara befogat att säkerhetsskyddsavtal även får ingås i de fall då den säkerhetskänsliga verksamheten det är fråga om endast har klassificerats i säkerhets- skyddsklassen begränsat hemlig. Den nya paragrafen i säkerhets- skyddslagen har därför utformats för att även möjliggöra säkerhets- skyddsavtal när uppgifter i den lägsta säkerhetsskyddsklassen omfattas. Säkerhetsskyddslagens krav på att teckna säkerhetsskyddsavtal gäller även för det fall leverantören har sin juridiska hemvist i ett annat land. Detta krav bör gälla på motsvarande sätt i den nya lagen. Säkerhetsskyddsavtal ska ingås av verksamhetsutövaren Utredningens bedömning är att staten, kommunerna och landstingen även fortsättningsvis bör få ingå säkerhetsskyddsavtal för den egna verksamheten. När det gäller enskilda har utredningen stannat för att dessa inte på egen hand bör kunna ingå säkerhetsskyddsavtal. Skälet för utredningens ställningstagande är att säkerhetsskyddsavtal innebär placering av anställningar och annat deltagande i säkerhetsklass, vilket av integritetsskäl alltid bör vara ett myndighetsbeslut. Utredningen föreslår dock att de företag som har rätt att besluta om placering i säkerhetsklass 2 och 3 samt registerkontroll, däribland och , ska undantas från principen och även ges rätt att ingå säkerhetsskyddsavtal. Förslaget för med sig att övriga privata företag som driver säkerhetskänslig verksamhet och som har anledning att införskaffa viss tjänst som berör den säkerhetskänsliga delen av verksamheten måste vända sig till en myndighet med en framställan om att myndigheten ska ingå ett säkerhetsskyddsavtal med leverantören vid sidan av affärsavtalet. Med detta följer att det blir den myndighet som har slutit säkerhetsskydds- avtalet som blir ansvarig för att följa upp och kontrollera säkerhetsskyddet hos leverantören. Utredningen konstaterar dock att förslaget inte är invändningsfritt eftersom det innebär en trepartskonstruktion där säkerhetsskyddsavtalet mellan en säkerhetsskyddsstödjande myndighet och en leverantör inte hänger samman med en affärsmässig relation. Genom att affärsavtalets giltighet ska villkoras med att kraven i säkerhetsskyddsavtalet följs kan det enligt utredningen uppstå situationer där de tre parterna är oense om villkoren i säkerhetsskyddsavtalet är uppfyllda eller inte. Utredningen har därför som ett alternativ övervägt att i stället föreslå att enskilda ska kunna ingå säkerhetsskyddsavtal med den begränsningen att beslut om placering i säkerhetsklass och åtgärder för att genomföra registerkontroll ska hanteras av den säkerhetsskyddsstödjande myndigheten. En sådan lösning skulle minska statens kontroll över säkerhetsskyddsavtalen, men uppväga de negativa effekter som utredningens förstahandsförslag kan medföra. Utredningens förslag om en trepartskonstruktion har mötts av stark kritik från ett flertal remissinstanser. och framför att den föreslagna treparts- konstruktionen kommer att medföra en mycket komplex struktur för hur den aktuella typen av avtal ska ingås. att detta potentiellt kommer att belasta de säkerhetsskyddstödjande myndigheterna med risk för att handläggningstiden drar ut onödigt mycket för de enskilda. Även belyser risken med att myndigheterna blir en flaskhals i processen. påtalar vidare att det torde finnas en inte försumbar risk för att affärshemligheter skulle kunna bli offentliga genom förfarandet. anför att den föreslagna regleringen skulle kunna leda till en situation där tre parter är oense om villkoren i ett säkerhetsskyddsavtal är uppfyllda eller inte vilket vore en Säkerhetspolisen förordar den alternativa lösning som Regeringen delar remissinstansernas farhågor med utredningens förslag om en trepartskonstruktion vid ingående av säkerhetsskyddsavtal. vad som har redovisats om remissinstansernas synpunkter skulle en sådan lösning också kunna innebära en betydande ökning av arbetsbördan hos Dessa myndigheter ska enligt förslaget vara ansvariga för att kontrollera att de angivna villkoren om säkerhetsskydd Det kan innebära att tillsynsmyndigheterna måste granska de enskilda avtalen på djupet och följa upp hur leverantören lever upp till En sådan åtgärd kan vara att besikta lokaler och anläggningar hos leverantören. Förslaget innebär också, utöver ökad arbetsbelastning, att myndigheterna kan behöva sätta sig in i enskilda aktörers ekonomiska förehavanden. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att vissa moment vid enskilda verksamhetsutövares ingående av säkerhetsskydds- avtal är sådana som alltjämt bör hanteras av myndigheter. särskilt beslut om placering av anställning eller annat deltagande i verksamhet i säkerhetsklass. Regeringen bedömer dock att de enskilda aktörerna, i enlighet med det alternativa förslag som utredningen har presenterat, bör kunna anförtros att upprätta och ingå säkerhetsskyddsavtal En sådan utveckling är i linje med kravet på enskilda verksamhetsutövare att genomföra säkerhetsskyddsanalyser och förordas av samtliga remissinstanser som ställt sig negativa till utredningens tillsynsmyndigheterna ändå behöver involveras i viss utsträckning, t.ex. för att bistå den enskilda aktören med råd när säkerhetsskyddsavtal ska Det torde också vara så att säkerhetsskyddsavtalet i flera fall inte kommer kunna träda ikraft förrän tillsynsmyndigheten beslutat att deltagande i viss verksamhet ska placeras i säkerhetsklass och efterföljande registerkontroll har genomförts. En viss fördröjning i den affärsmässiga relationen mellan aktör och leverantör kan alltså uppstå även med detta förfarande. Sammanfattningsvis anser regeringen att det ska vara den enskildes ansvar att säkerhetsskyddsavtal ingås. Det innebär att det som huvudregel också ska vara den enskilde som är part i avtalet i fråga. det emellertid förekomma att relationerna mellan aktörerna är sådana, att det enligt praxis ändå är en myndighet som är part i avtalet. inom delar av försvars- och säkerhetsområdet. Även i sådana fall är det den enskilde som ansvarar för att avtal verkligen ingås och som har det huvudsakliga ansvaret för att kontrollera att villkoren i säkerhetsskyddsavtalet följs. Av stor vikt är att säkerhetsskyddsavtalen utformas i enlighet med de grunder för säkerhetsskyddsavtal som Säkerhetspolisen och Försvars- makten fastslår i myndigheternas respektive föreskrifter. Eftersom säker- hetsskyddet ska anpassas till den aktuella situationen får dock standardiseringen inte gå för långt. gäller också att det faktum att enskilda aktörer får rätt att själva ingå säkerhetsskyddsavtal aldrig får innebära att innehållet i avtalen blir förhandlingsbart med den följden att säkerhetskänslig verksamhet inte får ett tillräckligt skydd. En sådan utveckling kan motverkas genom råd och stöd från tillsynsmyndigheterna. En annan följd av förfarandet är att det rimligen bör vara den aktör som ingår säkerhetsskyddsavtalet som är ansvarig för att kontrollera att bestämmelserna i säkerhetsskyddsavtalet uppfylls. Även för denna uppgift kan dock en enskild aktör ha behov av biträde av tillsynsmyndigheten. Det gör att staten ändå kommer att ha viss kontroll över hur de enskilda säkerhetsskyddsavtalen ingås. Eftersom statens direkta kontroll över säkerhetsskyddsavtal minskar finns det skäl att ge tillsynsmyndigheterna en möjlighet att kontrollera säkerhetsskyddet hos sådana aktörer som ingått ett säkerhetsskyddsavtal med en verksamhetsutövare som omfattas av den nya säkerhets- skyddslagen. Tillsyn bör dessutom kunna utövas över sådana aktörer som har uppdrag från flera myndigheter, kommuner och landsting där det samlade uppdraget är av stor betydelse för säkerhet. I dessa fall sker tillsynen på grund av att de samlade uppdragen gör att verksamheten är säkerhetskänslig. Detta utvecklas vidare i avsnitt 13. För säkerställa en god kontroll av säkerhetsskyddet behöver det ske en uppföljning av de säkerhetsskyddsavtal som ingås av verksamhetsutövare som bedriver säkerhetskänslig verksamhet. gäller enligt 7 kap. 8 § Säkerhetspolisens föreskrifter och allmänna råd om säkerhetsskydd (PMFS 2015:3) samt enligt 8 kap. 7 § Försvarsmaktens föreskrifter om säkerhetsskydd (FFS 2015:2) att en myndighet utan dröjsmål ska underrätta Säkerhetspolisen om säkerhetsskyddsavtal som träffats och om säkerhetsskyddsavtal som upphört att gälla. Utredningen har föreslagit att det ska införas en skyldighet i säkerhetsskyddsförordningen att anmäla ingående och upphörande av säkerhetsskyddsavtal till Säkerhetspolisen. har framfört att det kan ifrågasättas om denna förpliktelse såvitt avser enskilda rättssubjekt kan ställas upp i en förordning beslutad av regeringen. Hovrättens uppfattning är att det torde krävas stöd i lag för en sådan rapporteringsplikt, eller att det i vart fall bör krävas ett bemyndigande för regeringen att besluta härom. Regeringen delar den uppfattning som har framfört. I avsnitt 6 har det föreslagits att det införs en bestämmelse som innebär att den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet bl.a. ska anmäla och rapportera sådant som är av vikt för säkerhetsskyddet. Det har även föreslagits ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om anmälnings- och rapporteringsskyldighet och även i övrigt om vad som krävs för att verksamhetsutövarna ska fullgöra sina 2017/18:89 skyldigheter enligt lagen. Med stöd av bemyndigandet kan det i förordning anges att anmälan om säkerhetsskyddsavtal ska göras när ett avtal ingås. 9.2Förändringar i lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet Regeringens förslag: Det ska tydliggöras i lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet att den definition som där finns av uttrycket säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter endast gäller just i den lagen. Vidare ska det i samma lag införas en upplysning om att bestämmelser om skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter finns i den nya säkerhetsskyddslagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt om förslaget i denna del. Förvaltningsrätten i anser att det från ett lagtekniskt perspektiv är mindre lämpligt att uttrycket säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter används med olika definitioner i lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet och säkerhets- skyddslagen. Skälen för regeringens förslag: Genom lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet (LUFS) genomfördes det s.k. LUFS-direktivet (direktiv om samordning av förfarandena vid tilldelning av vissa kontrakt för byggentreprenader, varor och tjänster av upphandlande myndigheter och enheter på försvars- och säkerhetsområdet [2009/81/EG]) i svensk rätt. Enligt 2 kap. 22 § LUFS avses med säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter ”information och material oavsett form, karaktär eller överföringsteknik som omfattas av krav på en viss säkerhetsnivå eller en viss skyddsnivå och som med hänsyn till rikets säkerhet enligt lagar och andra författningar måste skyddas mot intrång, förstörelse, avlägsnande, spridning, förlust eller åtkomst av någon obehörig person, eller någon annan typ av risk”. Samma definition förekommer i det s.k. LUFS-direktivet men där avser definitionen uttrycket sekretessbelagd information (classified information). I samband med genomförandet av LUFS-direktivet konstaterade regeringen att det uttrycket kunde blandas samman med uttrycket sekretessbelagd uppgift som förekommer i OSL. För att undvika en risk för sammanblandning valde regeringen att använda uttrycket säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i LUFS. Det uttrycket hade då föreslagits inom EU i arbetet med regler för hantering av hemliga uppgifter och uppgifter av känslig karaktär som utväxlas inom unionen (Rådets säkerhetsföreskrifter). Redan då fanns uttrycket med delvis olika definitioner. Regeringen bedömde emellertid att det inte utgjorde ett hinder mot att använda uttrycket säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter i upphandlingssammanhang, även om definitionen av uttrycket i arbetet med rådets säkerhetsföreskrifter slutligen skulle skilja sig något från definitionen i LUFS-direktivet (prop. 2010/11:150 del 1 s. 257 f.). Utredningen konstaterar att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter enligt LUFS-direktivet har en stark koppling till nationell lagstiftning.