prop · H503257 · 2018-09-04 00:00:00 — skiljeavtalet eller inte var behörigen företrädda eller att skiljeavtalet är ogiltigt enligt den lag som enligt parternas överenskommelse ska tillämpas eller, i avsaknad av varje anvisning i sådant hänseende, enligt lagen i det land där skiljedomen har meddelats, 2.att den part som skiljedomen åberopas mot inte i rätt ordning har underrättats om tillsättandet av skiljeman eller om skiljeförfarandet, eller av någon annan orsak inte har kunnat utföra sin talan, 3.att skiljedomen behandlar en tvist som inte avsetts med eller omfattas av parternas begäran om skiljedom, eller att skiljedomen innehåller beslut i en fråga som faller utanför skiljeavtalet, dock ska, om beslut i en fråga som omfattas av uppdraget kan skiljas från beslut som faller utanför uppdraget, den del av skiljedomen som omfattas av uppdraget erkännas och verkställas, 4.att skiljenämndens tillsättande eller dess sammansättning eller skiljeförfarandet strider mot vad parterna avtalat eller, om avtal om detta saknas, mot lagen i det land där förfarandet har haft sitt säte, eller 5.att skiljedomen ännu inte har blivit bindande för parterna eller att den har undanröjts eller dess verkställighet har skjutits upp av en behörig myndighet i det land där den har meddelats eller enligt vars lag den har meddelats. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande om skiljeförfarandet har inletts före ikraftträdandet. Trots det tillämpas de nya bestämmelserna om a)tillämplig processordning i 41 § och möjligheten att ta upp muntlig bevisning på engelska i 45 a § i de mål och ärenden som inleds i domstol efter ikraftträdandet, och b)krav på prövningstillstånd i 43 § andra stycket för överklaganden av avgöranden från hovrätten som meddelas efter ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1 och 15 §§ utsökningsbalken ska ha Verkställighet får under de förutsättningar som anges i detta kapitel äga rum på grund av följande exekutionstitlar: 1. domstols dom, utslag eller beslut, 2. förlikning som är stadfäst av 2. förlikning som är stadfäst av en domstol och medlingsöverens- melse som har förklarats verkställ- kommelse som har förklarats verk- bar av domstol, ställbar av en domstol, 3.godkänt strafföreläggande, godkänt föreläggande av ordningsbot eller godkänt avgiftsföreläggande, 4. skiljedom, 4. skiljedom eller beslut om av- skrivning av ett skiljeförfarande, 5. förbindelse angående underhållsbidrag, 6. förvaltningsmyndighets beslut 6. förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får som enligt en särskild föreskrift får 7. handling som enligt särskild 7. handling som enligt en särskild föreskrift får läggas till grund för föreskrift får läggas till grund för 8.Kronofogdemyndighetens utslag eller beslut i mål om betalningsföreläggande eller handräckning samt europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart av . Det som i balken sägs om dom gäller, om inte annat föreskrivs, i tillämpliga delar även domstols utslag eller beslut, utslag eller beslut i mål om betalningsföreläggande eller handräckning samt europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart av . Det som i balken sägs om dom gäller, om inte annat föreskrivs, i tillämpliga delar även domstols utslag eller beslut, utslag eller beslut i mål om betalningsföreläggande eller handräckning samt europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart av . Vidare gäller det som sägs i balken om skiljedom även beslut om avskrivning av skiljeförfarande. 1Senaste lydelse 2011:862. Skiljedom som grundas på skilje- En skiljedom som grundas på avtal får verkställas, om skiljeavtal får verkställas, om 1.skiljeavtalet inte innehåller något förbehåll om rätt för part att föra talan mot domen eller, när ett sådant förbehåll finns, tiden för parts talan har gått ut utan att talan har förts, och 2.domen uppfyller föreskrifterna om skriftlighet och undertecknande i 31 § första stycket lagen (1999:116) om skiljeförfarande. I fråga om ersättning till skiljeman får skiljedomen verkställas, om 1. domen i denna del inte har an- domen i denna del har gått ut utan gripits inom föreskriven tid, och att talan har väckts och 2. domen uppfyller föreskrifterna 2. domen uppfyller föreskrifterna om skriftlighet och undertecknande om skriftlighet och undertecknande i 31 § första stycket lagen om skil- (1999:116) om skiljeförfarande. Svaranden skall alltid ges till- Svaranden ska alltid ges tillfälle fälle att yttra sig innan verkställ- att yttra sig innan verkställighet Om verkställighet av en skilje- Om verkställighet av en skilje- dom som omfattas av en sådan dom som omfattas av en sådan i parternas rätt att föra talan mot i parternas rätt att föra talan mot skiljedomen som anges i 51 § lagen skiljedomen som anges i 51 § lagen (1999:116) om om skiljeförfarande, gäller vad som gäller vad som föreskrivs där. Denna lag träder i kraft . 2 Senaste lydelse 1999:118. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen tillkallade en särskild utredare med uppdrag att se över lagen (1999:116) om skiljeförfarande i syfte att säkerställa att skiljeförfarande i kan fortsätta att vara en modern, effektiv och attraktiv tvistlösningsform för svenska och utländska parter. Utredningen antog namnet . Utredningen överlämnade betänkandet Översyn av lagen om skiljeförfarande (SOU 2015:37). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandets lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En remissammanställning finns tillgänglig i (Ju2015/03754/DOM). I syfte att komplettera beredningsunderlaget i vissa särskilda frågor har tagit kontakt med bl.a. de hovrätter som har varit remissinstanser och företrädare för advokatkåren. De skriftliga synpunkter som har lämnats finns tillgängliga i (Ju2015/03754/DOM). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har följt Lagrådets synpunkt, som behandlas i avsnitt 6.1 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen har även några språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 4 Utgångspunkter för en modernisering Skiljeförfarande regleras i lagen (1999:116) om skiljeförfarande. Lagen trädde i kraft och ersatte då lagen (1929:145) om skiljemän och lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar. Lagen om skiljeförfarande innehåller bestämmelser om skiljeavtalet (1– 6 §§), skiljemännen (7–18 §§), förfarandet (19–26 §§), skiljedomen (27– 32 §§), skiljedoms ogiltighet och upphävande av skiljedom (33–36 §§), skiljedomskostnaderna (37–42 §§), forumfrågor och talefrister (43– 45 §§), internationella förhållanden (46–51 §§) och erkännande och verkställighet av utländsk skiljedom m.m. (52–60 §§). Skiljeförfarande bygger på principen om avtalsfrihet och är en form av privat rättskipning avseende tvister som parterna kan förlikas om. Förfarandet syftar till att snabbt och slutligt avgöra tvister utan insyn utifrån 2017/18:257 (se prop. 1998/99:35 s. 40 f.). Skiljeförfarandet är ett eninstansförfarande, vilket bidrar till att tvisten löses snabbt. Skiljemän är inte bundna av processprinciperna om koncentration, omedelbarhet och muntlighet. Handläggningen kan därför vara smidig och avpassad efter sakens beskaffenhet och parternas önskemål. Många av lagens bestämmelser är dispositiva, dvs. bestämmelser som parterna kan avtala bort. I lagen finns också bestämmelser som tar särskild hänsyn till risken för att en part förhalar skiljeförfarandet. En skiljedom kan verkställas som en domstolsdom i och kan med stöd av New om erkännande och verkställighet av utländska skiljedomar verkställas även i många andra länder. Lagen om skiljeförfarande bygger på tanken att staten inte ska tillhandahålla någon materiell överprövning av skiljedomar, vare sig i fråga om bevisning eller den rättsliga bedömningen. Om det däremot har förekommit något formellt fel vid handläggningen eller om det annars finns anledning att ifrågasätta om förfarandet skett på ett korrekt sätt har parterna ett berättigat intresse av att kunna angripa domen. Också hänsynen till allmänna intressen och till tredje man kan motivera en domstolskontroll av skiljedomar (se prop. 1998/99:35 s. 139). Skiljeförfarande har funnits i . lag fanns en bestämmelse om att verkställighet av gode männens avgörande kunde ske i det fall parterna avsagt sig rätten att klandra avgörandet (se 4 kap. 15 § utsökningsbalken). Den första samlade lagregleringen av skiljeförfarande tillkom genom lag om skiljemän. Lagen innehöll bestämmelser om skiljeavtalets föremål och avtalets verkan som rättegångshinder. Bland annat upptogs ett stadgande om att parterna skulle anses ha utfäst sig att nöja sig med skiljedomen om skiljeavtalet inte innehöll förbehåll om rätt för parterna att överklaga skiljedomen. Överexekutor gavs befogenhet att i vissa fall utse skiljeman. I lagen togs också in föreskrifter om förfarandet och om skiljedomens form. Lagen ändrades i syfte att stävja förekomsten av missbruk i form av förhalning av skiljeförfaranden. därefter ansågs lagen vara i behov av en fullständig omarbetning, vilken ledde till en ny lag om skiljemän (1929:145). Vid utarbetandet av den nuvarande lagen om skiljeförfarande var en utgångspunkt att lagen borde vila på de grundprinciper som gällt dittills och att grundsatsen om parternas rätt till självbestämmande borde stå i fokus. Andra utgångspunkter var att lagstiftningen skulle vara modern och uppfylla kraven på snabbhet, säkerhet och smidighet i förfarandet som grundläggande krav på rättssäkerhet skulle beaktas. Det uttalades också att lagstiftningsarbetet borde inriktas på att finna lösningar på problem som erfarenhetsmässigt kan uppstå i samband med skiljeförfaranden. Det ansågs slutligen angeläget att slå vakt om och ytterligare befrämja starka ställning som internationellt forum för handelstvister (se prop. 1998/99:35 s. 43). Den nya lagen innebar en mer uttömmande reglering av skiljeförfarandet än lag. Bland annat tillkom nya regler om genkäromål och om att talan om ogiltighet eller upphävande av skiljedom skulle föras direkt i hovrätt. Utskottet tillstyrkte i princip regeringens förslag (se bet. 1998/99:JuU12 s. 10). Sedan lagens tillkomst har endast två ändringar av följdkaraktär gjorts i lagen (i 4 och 35 §§, se prop. 2005/06:200 respektive prop. 1999/2000:26). Lagen om skiljeförfarande reglerar i första hand skiljeförfarande som grundar sig på avtal mellan parterna, så kallat konventionellt skiljeförfarande. Det förekommer i vissa fall att det i lag föreskrivs att en tvist ska avgöras av skiljemän, så kallat legalt skiljeförfarande. I de flesta fall hänvisar bestämmelsen då till skiljeförfarandelagens regler. Skiljeförfarande i ett internationellt perspektiv Skiljeförfaranden har en betydande internationell prägel. Detta visar sig bl.a. i en omfattande internationell regelgivning, t.ex. den av FN:s (Uncitral) utarbetade modellagen (Model on Arbitration 1985, reviderad 2006). Syftet med detta regelverk är att vara en förebild för nationella lagar om skiljeförfarande. Internationella skiljeförfaranden rör vanligtvis kommersiella tvister. Men skiljeförfarande används inte bara i strikt förmögenhetsrättsliga sammanhang utan har ett bredare användningsområde, t.ex. när det gäller slitandet av tvister mellan stater eller statliga intressen. har kommit att utvecklas till ett ledande skiljedomsland i ett internationellt perspektiv, vilket hänger samman med dels ett aktivt deltagande i den internationella regelgivningen, dels att uppfattas som ett oberoende land som uppfyller höga krav på effektivitet och rättssäkerhet. Vid den nuvarande lagens tillkomst diskuterades i vilken utsträckning lagstiftningen borde bygga på FN:s modellag. Slutsatsen var att modellagen inte borde läggas direkt till grund för den nya svenska lagstiftningen vare sig dispositions- eller innehållsmässigt. Däremot ansågs det angeläget att i varje delfråga beakta modellagens bestämmelser. Att en viss lösning har stöd i modellagen borde tillmätas stor betydelse och ha ett stort egenvärde (se prop. 1998/99:35 s. 47). Även om skiljeförfarande har stor betydelse i internationella sammanhang har denna form av tvistlösning inte kommit att omfattas av integrationssträvandena inom EU. Detta hänger bl.a. samman med skiljeförfarandets starka koppling till avtalsfriheten och partsautonomin. Skiljeförfaranden är undantagna från tillämpningsområdet för I-förord- ningen (förordning 1215/2012/EU om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område). Konventionella skiljenämnder är också som huvudregel undantagna från möjligheten att begära förhandsavgöranden från (se t.ex. mål 102/81 Nordsee). Skiljeförfarande faller även utanför tillämpningsområde. Ett annat kännetecken för skiljeförfarande är skiljedomsinstitutens stora betydelse. Många tvister avgörs inom ramen för handelskamrarnas skiljedomsinstitut i så kallade institutionella skiljeförfaranden (till skillnad från ad hoc-förfaranden, som inte är knutna till något skiljedomsinstitut). Skiljedomsinstituten har i regel en styrelse och ett sekretariat samt stadgar eller motsvarande som reglerar både organisationen och förfarandet i skiljemål som handläggs vid institutet i fråga. Instituten biträder vanligtvis också vid utseende av skiljemän. I administreras de flesta institut- 2017/18:257 ionella skiljeförfaranden av (). Till SCC vänder sig parter från runt 40 länder för att lösa sina tvister. Lagstiftningen om skiljeförfarande i några andra länder Skiljeförfarande är som redan framgått i stor utsträckning en internationell företeelse. Lagstiftningen om skiljeförfarande i andra länder har i flera fall varit föremål för översyn med syftet att ha ett modernt och därmed attraktivt regelverk. När det gäller de nordiska länderna är den finska lagen om skiljeförfarande den som har störst likheter med den svenska. Den finska lagen har bl.a. en uppdelning mellan ogiltighetsgrunder och klandergrunder, vilket är obekant för andra länders lagar om skiljeförfarande. De norska och danska lagarna om skiljeförfarande avviker från den svenska och finska på så sätt att de mer tydligt är baserade på FN:s modellag. Dessa lagar är respektive . I har tagit fram ett förslag till en revidering av den danska lagen. Förslaget innebär bl.a. begränsningar av möjligheten att angripa domar och anpassningar till flerpartsförhållanden. Beträffande andra länder inom EU kan följande nämnas. och har en lång tradition av skiljeförfarande och och är centrum för skiljeförfaranden. Dessa länders respektive lagar om skiljeförfarande respektive är inte baserade på FN:s modellag men har ändå flera liknande drag. Den franska lagen karaktäriseras också av att vara en så kallad dualistisk lag, vilket innebär att den har olika regler för nationella och internationella skiljeförfaranden. Inte heller de schweiziska och nederländska lagarna om skiljeförfarande är baserade på modellagen. I gjordes en översyn medan en översyn av regelverket för internationella skiljeförfaranden pågår i . Till så kallade modellagsländer hör bl.a. och , vars lagar är respektive 2013. Utanför EU kan nämnas att , t.ex. och , har stärkt sin ställning som centrum för internationellt skiljeförfarande . Deras regleringar bygger på modellagen. Lagen i som gäller internationella skiljeförfaranden reviderades . Lagen i reviderades . Regeringens bedömning: Lagen om skiljeförfarande har varit i kraft . Det finns skäl att nu modernisera lagen för att skiljeförfarande ska fortsätta vara en effektiv och attraktiv form av tvistlösning och för att ska kunna bevara och utveckla sin framskjutna position internationellt. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se betänkandet s. 85–87). Remissinstanserna: Tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skälen för regeringens bedömning: Det kan konstateras att lagen om skiljeförfarande i väsentliga delar har stått sig väl sedan tillkomsten . Den bild av utvecklingen på området som tecknades i förarbetena till lagen har fortsatt under . Skiljeförfarande som en form av tvistlösning inom näringslivet blir fortlöpande alltmera utbrett och betydelsefullt. Särskilt när det gäller större kommersiella tvister har skiljeförfarandet kommit att dominera som tvistlösningsform. Detta gäller både för svensk del och i flera jämförbara länder. Det förekommer att skiljeförfarande i äger rum mellan parter som saknar svensk anknytning, något som bl.a. kan sammanhänga med att vardera parten i ett internationellt skiljeförfarande kan vara skeptisk till en domstolsprövning i motpartens hemland. I ett samhällsekonomiskt perspektiv har den erfarenhet och kunskap som som skiljedomsland byggt upp på skiljeförfarandeområdet kommit att utvecklas till en viktig svensk exportprodukt. Det är viktigt att främja en fortsatt utveckling av denna verksamhet. Som nämns ovan finns även på andra håll i världen attraktiva och konkurrenskraftiga länder som satsar på att erbjuda internationell tvistlösning. Den internationella konkurrensen om skiljetvisterna hårdnar alltmer vilket förstärker reformbehovet. En utveckling som märks inte bara inom skiljeförfaranden utan även i statlig rättskipning är att de tvister som behöver lösas ofta är komplexa och involverar inte sällan fler än två parter. Skiljetvister kan vara mycket omfattande sett såväl till processföremålet som till den utredning och bevisning som förs fram. Det är viktigt att lagstiftningen följer med i den utvecklingen och anpassas till rådande behov. Som utredningen konstaterar är det inte aktuellt att nu ompröva de grundläggande ställningstaganden som den nuvarande lagregleringen bygger på. Det har inte framkommit behov av någon ändring i det avseendet. En utgångspunkt bör därför även fortsättningsvis vara att lagen om skiljeförfarande ska erbjuda en effektiv och rättssäker form av tvistlösning. En annan utgångspunkt för en reform är att lagen ska vara modern och lättillgänglig, även för utländska tillämpare. har som nämns ovan en mycket stark ställning internationellt och åtnjuter ett högt förtroende bland de som verkar inom internationell tvistlösning. För att skiljeförfarande fortsatt ska vara en attraktiv form av tvistlösning och för att ska bevara och utveckla sin framskjutna position internationellt är det angeläget att nu lägga fram förslag till en modernisering av lagen. Behovet av reformer gör sig gällande i flera avseenden. Det finns frågor där man framför allt i det praktiska rättslivet men även i rättslitteraturen har uppmärksammat ett behov av att se över lagen, t.ex. när det gäller överprövning av domstol av skiljemännens behörighet och när det gäller flerpartsförhållanden. Klanderprocessen är ett annat område där reformbehov har påtalats. Med tanke på det stora internationella inslaget finns det också behov av att i ökad utsträckning kunna använda engelska i klanderprocessen. Regeringen går i denna proposition fram med flertalet av förslag. På några punkter anser regeringen dock att det inte finns skäl att lägga fram förslag på ändringar. Dessa frågor behandlas nedan i bl.a. avsnitt 6.7, 6.8, 7.1, 7.3, 7.5, 7.6 och 8.1. 2017/18:257 fråga om den så kallade påståendedoktrinen bör bli föremål för lagreglering. () och International Chamber of Commerce (ICC ) förespråkar en sådan reglering. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte någon invändning mot utredningens förslag att avstå från en lagreglering. Påståendedoktrinen anses kortfattat innebära att skiljemännen – vid en prövning av sin behörighet att avgöra tvisten enligt 2 § lagen om skiljeförfarande – ska utgå från att de rättsfakta som den påkallande parten påstår är för handen, utan att göra någon bevisprövning av dem. menar att det råder viss oklarhet om doktrinens närmare innebörd och att detta motiverar ett klargörande, särskilt med hänsyn till internationella tillämpare av lagen. Ut- redningen motiverar sitt ställningstagande att inte föreslå en lagreglering med att doktrinen varit föremål för prövning i rättspraxis. Regeringen delar den bedömningen. Eventuella ytterligare tolkningsfrågor är bäst ägnade att lösas i rättstillämpningen (se bl.a. NJA 2017 s. 226). En annan fråga är om bestämmelsen i 1 § andra stycket lagen om skiljeförfarande ska tas bort, vilket föreslås av en remissinstans. Bestämmelsen innebär att parterna får låta skiljemännen komplettera avtal utöver vad som följer av en tolkning av avtal. Regeringen delar utredningens uppfattning att det inte finns anledning att ta bort bestämmelsen. 5Domstolsprövning av skiljemännens behörighet Regeringens förslag: I lagen införs en möjlighet att under ett pågående skiljeförfarande få skiljemännens behörighet prövad i hovrätten. Det införs ett dispositivt rättegångshinder mot att pröva en talan om skiljemännens behörighet vid tingsrätt, om ett skiljeförfarande har inletts. Det nya rättegångshindret ska inte gälla konsumenter i de fall ett skiljeavtal har träffats med en näringsidkare innan en tvist uppstod. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 116 f.). Remissinstanserna: anser att det i lagen bör förtydligas att en part har rätt att väcka en fastställelsetalan om behörigheten innan ett skiljeförfarande har inletts. Hovrätten anser också att det bör klargöras i lagen att en part som inte begär att behörighetsfrågan ska överprövas av hovrätten går miste om möjligheten att föra en talan i den frågan efter det att skiljedomen har meddelats. vid anser att rätten att väcka talan beträffande skiljemännens behörighet innan ett skiljeförfarande har inletts borde tas bort. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser bl.a. att det behöver analyseras ytterligare om den föreslagna ordningen är förenlig med rätten till domstolsprövning i artikel 6.1 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (). anser att det undantag från den föreslagna ordningen som föreslås för konsumenter bör gälla även för arbetstagare. 2017/18:257 Övriga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller har ingen in- vändning mot det. Skälen för regeringens förslag Skiljemännen får enligt 2 § lagen om skiljeförfarande pröva sin egen behörighet att avgöra tvisten (så kallad behörighetskompetens, se prop. 1998/99:35 s. 75–78). Begreppet behörighet anses enligt rättspraxis omfatta relativt vitt skilda frågor. Sålunda inrymmer begreppet frågor om skiljenämndens kompetens, såsom parternas skiljebundenhet, tvistefrågans skiljedomsmässighet och förekomsten av processhinder. Även frågor om skiljenämndens domförhet – exempelvis om skiljeförfarandet har inletts på ett riktigt sätt, om rätt antal skiljemän har utsetts eller skiljemän med rätt kvalifikationer har utsetts – faller under paragrafens tillämpningsområde (se NJA 2016 s. 264). anses ha befogenhet att välja mellan att pröva en fråga om behörigheten genast när den uppkommer eller att pröva frågan först i skiljedomen. En part som är missnöjd med bedömningen kan då klandra skiljedomen under påstående att skiljemännen inte har varit behöriga. Ett beslut under förfarandet enligt vilket skiljenämnden har funnit att den är behörig kan inte angripas vid domstol. Den nämnda regleringen kompletteras med en föreskrift i 34 § andra stycket om att en part inte har rätt att åberopa en omständighet som han genom att delta i förfarandet utan invändning eller på annat sätt får anses ha avstått från att göra gällande. Att skiljemännen får pröva sin egen behörighet hindrar inte en domstol från att pröva samma fråga på begäran av part (se 2 §). En part kan alltså, i stället för att begära att skiljenämnden prövar behörighetsfrågan, under pågående skiljeförfarande väcka en fastställelsetalan vid tingsrätt angående skiljemännens behörighet. Skiljemännen får dock enligt 2 § fortsätta skiljeförfarandet i avvaktan på domstolens avgörande.