prop · H503100 · 2018-04-16 00:00:00 — Det beror dels på att befolkningen har ökat till följd av migrationen, dels på att andelen barn och äldre i befolkningen ökar. Med samma personaltäthet som 2017 behöver antalet sysselsatta öka med 22 000 per- soner inom barnomsorgen, 57 000 inom skolan, 65 000 inom sjukvården och 93 000 personer inom äldreomsorgen till 2030 (se fördjupnings- rutan Den demografiska utvecklingen kräver ökade resurser i välfärden). Politiken har en viktig roll för att motverka obalanser och påskynda anpassningen på arbets- marknaden genom att underlätta för dem som söker arbete att införskaffa de kompetenser som arbetsmarknaden efterfrågar. Politiken har också en roll i att öka den yrkesmässiga och geografiska rörligheten bland de arbetssökande och de som har sysselsättning. För att arbetsmarknaden ska fungera väl och för att sysselsättningen ska fortsätta att öka är det också viktigt med ett högt arbetskraftsdeltagande och att de arbetslösa söker de jobb som finns. 9.5Effekter av regeringens politik 2014 har sysselsättningen ökat med 250 000 personer och arbetslösheten minskat och arbetskraftsdeltagandet är nu de högsta . Förbättringen på arbetsmarknaden har varit bred. Sysselsättningsgraden har ökat och ar- betslösheten minskat bland många grupper 2014–2017 (se diagram 9.22). Bland ungdomar (15–) har utvecklingen varit särskilt stark. Ungdomsarbetslösheten har minskat kraftigt och är nu på den lägsta nivån . En viktig orsak till den starka arbetsmarknads- utvecklingen är att regeringen har bedrivit en ändamålsenlig finanspolitik. Satsningar har gjorts på områden som har haft stora positiva effekter på sysselsättningen, som besparingar har genomförts på områden som har haft små negativa sysselsättningseffekter på kort sikt. Inriktningen har bidragit till en stark ekonomisk tillväxt, snabbt stigande sysselsättning och fal- lande arbetslöshet. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 Diagram 9.22 Förändring i arbetskraftsdeltagande, sysselsättningsgrad och arbetslöshet, 2014–2017 Anm.: Grupper utan åldersspecifikation avser åldersgruppen 15–. Även på bedöms regeringens politik minska obalanserna på arbetsmarknaden och underlätta för grupper som har en svagare ställning på arbetsmarknaden att få ett arbete samt leda till en varaktigt högre sysselsättnings- grad och lägre arbetslöshet. Regeringens politik har bidragit till en lägre arbetslöshet och en högre sysselsättning och internationella institut- ioner som Europeiska kommissionen, IMF och bedömer att satsningar på välfärden och offentliga investeringar är de mest effektiva sätten att snabbt öka tillväxten och sysselsättningen (se t.ex. Coenen m.fl., Effects of fiscal stimulus in structural models, IMF working paper 10/73). För att transfereringar eller inkomstskattesänk- ningar ska få större sysselsättningseffekter måste de riktas till hushåll med låga inkomster. Minst effekt på sysselsättningen har generella skatte- sänkningar (se t.ex. och , Short run effects of fiscal policy on GDP and employment: Swedish evidence, , working paper 147). Regeringen har gjort omfattande investeringar för att stärka välfärden och öka tryggheten. Det är en viktig orsak till att den kommunalt finansierade sysselsättningen har ökat historiskt starkt . Den ekonomiska trygg- heten har stärkts för personer med låga inkoms- ter, som pensionärer, ensamstående föräldrar, sjuka och arbetslösa. Satsningarna har i stor utsträckning finansierats med slopad nedsättning av socialavgifterna för unga, höjda energi- och P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 miljöskatter och skattehöjningar riktade mot hushåll med höga inkomster. Finanspolitiken har följaktligen varit i huvudsak finansierad genom aktiva beslut. Sammansättningen av de offentliga utgifterna och intäkterna har dock ändrats så att de stimulerar tillväxten och sysselsättningen på kort sikt. Den aktiva finanspolitiken beräknas ha medfört att BNP-tillväxten blev högre 2015–2017, att ca 50 000 fler var sysselsatta 2017 och att arbetslösheten var 0,8 procent- enheter lägre 2017 jämfört med om inga aktiva finanspolitiska åtgärder hade genomförts. Utan regeringens politik bedöms arbetslösheten där- med ha varit (se diagram 9.23). Diagram 9.23 Arbetslöshet (15–) med och utan regeringens politik Arbetslöshet utan regeringens politik Anm.: Arbetslöshet utan regeringens politik avser vad arbetslösheten skulle ha varit utan aktiv finanspolitik. Källor: och egna beräkningar. Regeringens reformer i budgetpropositionen avseende välfärd, trygghet samt trans- fereringar och skattesänkningar, till bl.a. hushåll med låga inkomster, leder till ökad arbetskrafts- efterfrågan och sysselsättning . Vidare bidrar regeringens satsningar på utbild- ning till att arbetslösheten blir något lägre . Sammantaget bedöms regeringens reformer och besparingar leda till att arbetslösheten blir lägre 2018 jämfört med om åtgärderna inte hade genomförts. Regeringens politik minskar obalanserna på arbetsmarknaden Regeringens politik bedöms även leda till att sysselsättningsgraden blir varaktigt högre och att arbetslösheten blir varaktigt lägre. Politiken har i stor utsträckning varit inriktad på att minska obalanserna på arbetsmarknaden och underlätta för grupper som har en svagare ställning på arbetsmarknaden att få ett arbete. För att stärka individer med en svagare ställning på arbetsmarknaden och möta arbets- marknadens kompetensbehov har regeringen investerat i ett nytt kunskapslyft. Utbildnings- satsningarna inom yrkesinriktad vuxenutbildning (yrkesvux och lärlingsvux), folkhögskola, yrkes- högskola samt universitet och högskola möjlig- gör för fler att komma i utbildning. Genom att höja individens kompetens och kunskaper stärks jobbchanserna bland personer som annars skulle haft svårt att få arbete. Dessutom kan fler utbildningsplatser inom ett bristyrke leda till att en person, efter genomförd utbildning, kan ta ett mer kvalificerat arbete och då lämna ett enklare arbete med lägre kvalifikationskrav till en arbetslös. Sammantaget bedöms , när det är fullt utbyggt, bidra till att minska obalanserna på arbetsmarknaden och att arbets- lösheten blir varaktigt lägre. stärker även humankapitalet, vilket i förläng- ningen har positiva effekter på produktiviteten och reallönerna. Även om utbildning ska vara den huvudsakliga insatsen kan jobb med lägre kvalifikationskrav också vara en väg in på arbetsmarknaden för vissa, t.ex. de som har varit arbetslösa eller nyanlända. De subventionerade anställningarna är ett viktigt verktyg för att underlätta för grupper med svag ställning att komma in på arbets- marknaden. Regeringen införde möjligheten för kommuner, landsting och vissa ideella aktörer att anställa personer på extra- tjänster i välfärden. Som en del av denna satsning införde regeringen även moderna beredskapsjobb i staten. Antalet extratjänster ökade i hög takt och uppgick till drygt 14 000, varav 1 000 var moderna beredskapsjobb. Extratjänsterna höjer kvaliteten i välfärden sam- tidigt som de bedöms bidra till att öka syssel- sättningen och sänka jämviktsarbetslösheten. Förenklingarna och harmoniseringen av an- ställningsstöden förväntas öka arbetsgivares be- nägenhet att anställa med stöd och därigenom underlätta för grupper som i genomsnitt har en svagare ställning att komma in på arbets- marknaden (se budgetpropositionen , prop. 2017/18:1 utg.omr. 14 avsnitt 3.5). Sats- ningarna på subventionerade anställningar för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga, bl.a. i , förväntas leda till att jobbchanserna för dessa personer stärks. En stor andel av de nyanlända som kommer till är i yrkesaktiv ålder och många har kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden. Deras kompetens och kunskaper måste bättre tas tillvara. Snabbspåren påskyndar etableringen av nyanlända på arbetsmarknaden och förväntas leda till att fler får en fast förankring på arbets- marknaden (se budgetpropositionen , prop. 2015/16:1 utg.omr. 13 avsnitt 3.6). Snabb- spåren bidrar dessutom till att mildra rekryt- eringsproblemen inom vissa bristyrken. Regeringen har vidare infört 90-dagarsgarantin som innebär att alla unga arbetslösa ska få ett erbjudande om jobb, utbildning eller insats inom 90-dagar. är det endast ett fåtal unga som inte får ett sådant erbjudande . Tiden som går innan ungdomar erbjuds arbete, studier eller en insats som leder till arbete har minskat från 2014 2017. Satsningarna för ökat bostadsbyggande minskar bostadsbristen i tillväxtregionerna. Det leder till att personer i större utsträckning kan flytta dit jobben finns, vilket bidrar till att matchningen på arbetsmarknaden förbättras och att sysselsättningen ökar. Därtill väntas sats- ningarna på en aktiv näringslivspolitik och utbyggd infrastruktur på lång sikt bidra till att konkurrenskraft förbättras. Även regeringens omfattande satsningar på välfärden är viktiga för arbetsmarknadsutvecklingen på , bl.a. genom att den möjliggör för fler, både kvinnor och män, att öka sitt arbetsutbud när den offentliga sektorn tar ett större ansvar för omsorgen av anhöriga, barn och äldre. De positiva varaktiga effekterna på syssel- sättningen av reformerna ovan dämpas i viss mån av förändringarna i skatte- och transfererings- systemen . Nettoeffekten av regeringens politik är dock tydligt positiv på den varaktiga sysselsättningen. Vidare bedöms regeringens reformer och be- sparingar sammantaget leda till en varaktigt lägre arbetslöshet. Det tar tid att utöka utbildningsplatserna och för individer att genomgå en utbildning. Det dröjer därför innan hela effekten av kunskaps- lyftet slår igenom och fullt ut bidrar till att P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 förbättra matchningen och dämpa obalanserna på arbetsmarknaden. Fortsatta utmaningar för en lägre arbetslöshet och ökad sysselsättning Sysselsättningsgraden har ökat och arbetslös- heten har minskat bland många grupper . Men arbetslösheten är fortfarande för hög, särskilt bland dem som inte gått ut gym- nasieskolan och bland personer födda utanför , vilket är en utmaning som ökar i och med det stora antalet nyanlända kvinnor och män som ska etablera sig på arbetsmarknaden. som arbetslösheten är hög i vissa grupper är bristen på arbetskraft också stor i många sektorer. Bristen är särskilt stor inom yrken som kräver relativt hög utbildning och omfattande yrkes- kunskaper. Den utbredda bristen på arbetskraft understryker vikten av att rusta arbetslösa för att möta kraven på arbetsmarknaden. Regeringen har sedan den tillträdde 2014 haft en bred jobbagenda med fokus på fler och enklare vägar till jobb, ett kunskapslyft som svarar mot arbetsmarknadens kompetensbehov, en aktiv närings- och innovationspolitik samt investe- ringar i klimat, infrastruktur och bostäder. Även satsningar på välfärden är en viktig del av rege- ringens jobbpolitik. I takt med att och regeringens övriga satsningar får full effekt bedöms obalanserna på arbetsmarknaden minska. Det bidrar till att sysselsättningsgraden blir varaktigt högre och att arbetslösheten minskar. Den svenska modellen bygger på starka och ansvarstagande parter. Regeringen, LO, Unionen och är överens om att s.k. etableringsjobb bör införas. Etableringsjobb baseras på ett förslag från arbetsmarknadens parter och kommer att innebära en helt ny modell att stimulera att anställningar för nyanlända och långtidsarbetslösa kommer till stånd. Syftet är att fler ska etablera sig på arbetsmarknaden samt att underlätta arbetsgivarnas framtida kompetens- försörjning. Att parterna tillsammans med regeringen nu tar gemensamt ansvar för att fler personer med svag förankring på arbets- marknaden ska få ett arbete ökar möjligheterna till en bättre fungerande arbetsmarknad med högre sysselsättning och ännu lägre arbetslöshet. För att arbetslösheten ska fortsätta att minska och bli lägst i EU behöver dock politiken även framöver vara inriktad på att minska de obalanser P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 som råder på arbetsmarknaden och underlätta för grupper som har en svag ställning på arbets- marknaden. Bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 10 Bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet I detta avsnitt redovisas en bedömning av om finanspolitiken är långsiktigt hållbar. Bedöm- ningen görs utifrån scenarier för hur de offentliga inkomsterna och utgifterna utvecklas vid oför- ändrade regler, givet olika antaganden om syssel- sättning, tillväxt m.m. Syftet med analysen är att fånga upp tecken på att finanspolitiken är ohållbar, så att åtgärder för att återställa håll- barheten kan vidtas . Avsnittet innehåller även en jämförelse med regeringens tidigare be- dömningar av finanspolitikens hållbarhet, och med andra aktörers bedömningar. –Finanspolitiken är långsiktigt hållbar enligt de beräkningar som redovisas i detta avsnitt. –De som är förväntas stå för nästan hälften av befolkningsökningen . Ökningen gör att ut- giftsanspråken ökar, framför allt 2020–2035. Det primära finansiella sparandet i den offentliga sektorn beräknas minska med av BNP under dessa år. –Den demografiska utvecklingen innebär att produktionen av vård, skola och omsorg i regi behöver öka betydligt snabbare än det . Detta medför stora rekryteringsbehov och personalförsörjningen i delar av de kommunala verksamheterna blir sannolikt Dessutom kommer utgifts- anspråken i denna sektor att öka. –Invandring utgör ett potentiellt tillskott till arbetskraften som kan minska pressen på de offentliga finanserna av en åld- rande befolkning. Det är viktigt att de ny- anländas arbetskraftsutbud kan tas till vara, både för de nyanländas och för samhälls- ekonomins skull, men också för de offent- liga finanserna. –Ett långt arbetsliv är en förutsättning för att alla ska kunna ha en god ekonomisk stan- dard och för att skattefinansierade tjänster av god kvalitet ska kunna tillhandahållas i önskad omfattning. När medellivslängden ökar är det viktigt att även antalet yrkes- verksamma år ökar. En hållbar finanspolitik minskar risken för obalanser i de offentliga finanserna och tvära kast i den förda finanspolitiken. Om nödvändiga an- passningar identifieras och genomförs tidigt be- gränsas följdverkningarna, så att mer omfattande åtgärder inte behöver genomföras i ett senare skede, kanske under betydligt mindre ordnade former. Starka offentliga finanser skapar förut- sättningar för att hantera kriser på ett ordnat sätt. Vid behov kan då stabiliseringspolitiska insatser genomföras utan att förtroendet för finans- politiken äventyras. Det är därför viktigt att finanspolitiken är hållbar och åtnjuter ett stort förtroende, såväl bland hushåll och företag som på de internationella finansmarknaderna. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 10.1Vad avses med att finans- politiken är hållbar? En hållbar finanspolitik innebär att de regler som styr de offentliga inkomsterna och utgifterna kan vara oförändrade på lång sikt, utan att det resulterar i växande underskott och en alltför stor offentlig skuldsättning. Bedömningen av hur stora underskott som kan tillåtas och vad som är en alltför stor skuld kan göras på olika sätt. Europeiska kommissionen har lagt fast två kriterier i den s.k. stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt dessa får ett underskott i de offentliga finanserna inte vara större än av BNP, och den offentliga skulden inte överstiga av BNP. Länder som är medlemmar i unionen har nationella finanspolitiska ramverk som syftar till att dessa gränsvärden inte överskrids. I finns sedan slutet av 1990- talet ett mål för den offentliga sektorns finansiella sparande (överskottsmålet) och även ett riktmärke för den offentliga skulden (skuld- ankaret). Båda dessa nationellt bestämda restrikt- ioner har satts på en mer ambitiös nivå än vad kräver, vilket har bidragit till att är ett av endast två EU-länder som aldrig har varit föremål för ett s.k. förfarande vid för stort underskott. Bedömningen av finanspolitikens hållbarhet görs utifrån framskrivningar av den offentliga sektorns inkomster och utgifter som sträcker sig så långt fram i tiden att väsentliga demografiska förändringar beaktas. Osäkerheten i framskriv- ningarna är naturligtvis stor. Därför redovisas ett antal olika scenarier med skilda antaganden som visar konsekvenserna av antaganden som har både negativa och positiva effekter på hållbarheten. Frågan om finanspolitiken behöver ändras för att den ska vara hållbar är nära förknippad med frågan om rättvisa mellan generationer. De skattefinansierade välfärdssystemen kan liknas vid ett implicit avtal mellan individen och sam- hället. Vi arbetar och betalar skatt under vissa delar av livet och förväntar oss att det ska finnas välfungerande utbildningssystem och vård- och omsorgstjänster. Det finns ingen vedertagen upp- fattning om vad det offentliga åtagandet egentli- gen omfattar, vilka problem framtida generat- ioner ska hantera själva och vilka som ska hanteras genom ett högre eller lägre offentligt sparande. Beräkningarna i detta avsnitt bygger på att dagens nivå på det offentliga åtagandet upprätthålls även . Det innebär att om det exempelvis efterfrågas en högre standard på de skattefinansierade välfärds- tjänsterna, eller mer fritid, vilket skulle vara möjligt om produktiviteten fortsätter att öka, så är detta inte något som bör föranleda ett högre offentligt sparande . Framtida generationer måste själva väga nyttan av en högre standard på välfärdstjänsterna mot nyttan av mer fritid, precis som nuvarande generationer gör . De måste själva komma fram till en rimlig balans mellan arbete och skatter å ena sidan och fritid och offentlig servicenivå å andra sidan. står inför en demografisk utveckling som kan innebära påfrestningar för samhällsekono- min. En ökad medellivslängd leder till en åldrande befolkning, vilket kan förväntas leda till ökade offentliga utgifter för omsorgs- och sjukvårds- tjänster. Dessutom har ett stort antal, främst yngre, människor invandrat till , vilket ökar behovet av arbetsmarknads- utbildning och utbildningsplatser. Invandringen sänker befolkningens medelålder och kan minska effekten av en åldrande befolkning på de offentliga finanserna om de nyanlända kom- mer in på arbetsmarknaden. Det är inte bara en ändrad befolkningsstruktur som kan påverka de offentliga finanserna. Även högre kostnader för och ökad efterfrågan på de skattefinansierade tjänsterna kan innebära på- frestningar. Hur detta ska mötas är i grunden en politisk fråga. Sänkt ambitionsnivå eller högre skatter ger olika utfall. Detta är dock inte de enda parametrar som påverkar de offentliga finanserna. Genom att förlänga arbetslivet i takt med att medellivslängden ökar, öka sysselsättningen för grupper med lägre sysselsättningsgrad, öka medelarbetstiden, förbättra befolkningens hälsa och producera de skattefinansierade tjänsterna på ett mer effektivt sätt kan trycket på de offentliga finanserna dämpas. Befolkningens storlek och sammansättning ändras snabbt befolkning förväntas öka med närmare 1,5 miljoner personer enligt () befolknings- prognos (se diagram 10.1). Befolk- ningen, som uppgick till ca 10 miljoner personer , förväntas öka till ca 11 miljoner och till drygt 11,5 miljoner per- soner . Befolkningen ökar då med mer än 95 000 personer 2017–2030. Så snabbt har befolkning inte ökat närmast efter Av ökningen utgör barn och ungdomar och antalet personer (20–) . Resterande ökning utgörs av personer som är . Diagram 10.1 Befolkningsförändringar jämfört med Antalet unga och de för- väntas öka särskilt snabbt , då invandringen förväntas vara stor, medan de allra äldsta, de som är , gradvis står för en allt större andel av befolkningstillväxten efter 2025. ökar antalet personer som är särskilt snabbt. Denna utveckling innebär att antalet personer som är per 100 personer i yrkes- verksam ålder (20–) ökar från ca 22 personer 2015 till ca 27 personer 2030. Antalet personer som är ökar från 8 personer per 100 personer 2015 till 12 personer 2030. ökar antalet barn och ungdomar från ca 36 till 40 personer per 100 personer . Således är det främst produktionen av barn- omsorg och utbildning som kommer att behöva öka , medan efterfrågan på äldreomsorg och sjukvård kommer att öka snabbare först . Befolkningens sammansättning kommer att förändras även vad gäller P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 Antalet personer i åldern 20–som är födda i kommer med stor sannolikhet att minska med ca 150 000 personer , för att därefter vara mer eller mindre oförändrat (se diagram 10.2). Denna prognos är relativt säker eftersom den inte är beroende av antaganden om fruktsamheten, och dödligheten och migrationsbenägenheten för- ändras obetydligt i denna befolkningsgrupp. Diagram 10.2 Befolkningen i åldrarna 20–69 år Förändring jämfört med , tusental personer Antalet personer i åldern 20–som är födda utomlands, är betydligt mer svårbedömt eftersom in- och utvandringen bland utlandsfödda varierar kraftigt. En slutsats som kan dras är dock att nettoinvandringen måste vara fortsatt positiv för att befolkningen i yrkes- verksam ålder inte ska minska. Merparten av nettoinvandringen väntas bestå av personer som är födda utanför , vilket innebär en fortsatt förändring av den yrkes- verksamma befolkningens sammansättning. var nästan 500 000 personer, eller 10 pro- cent av befolkningen i åldern 20–, födda utomlands. Av dessa kom från länder i , framför allt från våra grann- länder. hade de utlandsfödda i denna åldersgrupp ökat till närmare 1,1 miljoner personer och av dessa var närmare hälften födda utanför . När medellivslängden stiger ökar andelen äldre i befolkningen. I diagram 10.3 illustreras detta med en s.k. äldreförsörjningskvot, definierad som antalet personer som är per 100 personer i åldern 20–. Efter att ha varit mer P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 0 0 eller mindre oförändrat till 2010 har antalet äldre ökat tydligt snabbare än antalet personer . Detta är en utveckling som förväntas fort- sätta under resten av innevarande sekel. gick det färre än 20 personer som var per 100 personer i åldern 20–. förväntas detta antal ha ökat till ca 27 personer, 2050 till ca 31 personer och 2100 till ca 39 personer. Antal personer som är per hundra personer 20–69 år 1980 1990 2000 2010 2020 2030 2040 2050 2060 2070 2080 2090 2100 Källor: och egna beräkningar. Eftersom de som invandrar till har en lägre genomsnittsålder än de som är födda i innebär en ökad invandring att den demografiska försörjningskvoten minskar. Diagram 10.4 visar en demografisk försörjnings- kvot där antalet personer som är yngre eller –ställs i relation till denna åldersgrupp. Räknat enbart på personer som är födda i ökar antalet yngre och äldre snabbt . I hela befolkningen ökar antalet äldre och yngre långsammare i relation till befolkningen och når inte samma nivåer. De utrikes födda bidrar till att sänka försörjningskvoten samtliga år. Störst är skillnaden . Att den demo- grafiska försörjningskvoten skiljer sig så mycket mellan inrikes födda och genomsnittet för hela befolkningen visar den potential de utlandsfödda utgör och understryker betydelsen av en väl fungerande integration. Diagram 10.4 Demografisk försörjningskvot Antal personer 0–och per hundra personer 20–69 år Källor: och egna beräkningar. Effekten på de offentliga finanserna av för- ändringar i befolkningens ålderssammansättning beror på att en genomsnittlig individ påverkar den offentliga sektorns inkomster och utgifter på olika sätt över livet. Den förväntade befolknings- ökningen sker till stor del i de åldersgrupper, de yngsta och de äldsta, där de offentliga utgifterna för välfärdstjänster och transfereringar är betyd- ligt större än skatteinbetalningarna. Den demo- grafiska utvecklingen tenderar därmed att för- sämra det offentliga sparandet. Effekten på de offentliga finanserna beror dock även på hur det finansiella utbytet med den offentliga sektorn förändras i olika åldersgrupper. Exempelvis ökar ett längre arbetsliv de offentliga inkomsterna, medan en förbättrad hälsa leder till att kost- naderna för vård och omsorg minskar. Kostnaderna för tjänster ökar snabbare än den genomsnittliga kostnadsutvecklingen