prop · H503177 · 2018-03-20 00:00:00 — I enlighet med uppdraget gjordes en analys av om det borde införas en allvarligare gärningsform med en strängare straffskala och sådana förslag lämnas också. Ett alternativ till detta, som kommittén alltså själv nämner, är emellertid att skärpa minimistraffen. Detta är också något som en remissinstans, Unizon, tar upp som ett alternativ till en ytterligare gradindelning. När regeringen föreslog skärpta straffskalor för vissa allvarliga våldsbrott valde den att höja minimistraffen i syfte att åstadkomma en generellt förhöjd straffnivå. Bedömningen gjordes då att sexualbrotten inte borde omfattas av övervägandena, framför allt med hänvisning till att de var föremål för översyn i särskild ordning, dvs. av kommittén (se prop. 2016/17:108 Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott s. 31). Mot denna bakgrund anser regeringen att det nu bör övervägas att höja straffnivån för grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn genom ett skärpt minimistraff i syfte att säkerställa att straffskalorna motsvarar brottslighetens allvar. Våldtäktsbrott innebär alltid en allvarlig kränkning av en annan persons integritet och kan avse gärningar av mycket allvarligt slag. Det kan t.ex. handla om gruppvåldtäkter eller övergrepp som varit förenade med sadistiska inslag eller grovt förnedrande handlingar. att straffen ofta ligger i den nedre delen av straffskalan. allvarliga former av avsiktliga angrepp mot enskildas fysiska integritet har Prop. 2017/18:177 det också, sett , skett förändringar i samhället som inneburit att synen på sådana brott är strängare . Det gäller t.ex. brott mot liv, grövre misshandelsbrott, grövre frihets- och fridsbrott men även andra brott med inslag av allvarligt våld eller hot om våld. Enligt regeringens mening återspeglar straffnivån inte de grova våldtäktsbrottens allvar. För att åstadkomma generellt höjda straff för grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn bör straffminimum därför höjas. Även om det numera förekommer andra straffskalesteg än endast , bedöms det på denna nivå som lämpligt med en höjning med . Det innebär att straffskalan blir samma som för synnerligen grov misshandel, fängelse i lägst fem och högst . Härigenom minskar också den onödigt stora överlappningen av straffskalorna för brott av normalgraden och grovt brott som särskilt pekar på. Regeringen föreslår alltså att straffminimum för grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn ska höjas från fängelse till fängelse . I övrigt föreslås inte några förändringar i straffskalorna. 8.2Straffskalan för oaktsam våldtäkt och oaktsamt sexuellt övergrepp Regeringens förslag: Straffet för oaktsam våldtäkt och oaktsamt sexuellt övergrepp ska vara fängelse i högst . Kommitténs förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: ombudsmän, , och Stiftelsen tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. anser att straffskalan ska vara väsentligt lägre än för uppsåtliga brott. () invänder mot straffskalan för oaktsam våldtäkt och menar att steget från en gärning som inte tidigare varit kriminaliserad till ett straffmaximum måste ses som anmärkningsvärt stort. Skälen för regeringens förslag: Ett grovt oaktsamt brott är normalt sett inte lika straffvärt som ett uppsåtligt brott. Straffet för oaktsam våldtäkt och oaktsamt sexuellt övergrepp bör därför vara lägre än för motsvarande uppsåtliga brott. Kommittén föreslår att straffskalan för båda brotten ska vara fängelse i högst , vilket endast någon remissinstans invänder mot såsom för sträng. Även om det inte är självklart att samma skala ska gälla för båda brotten framstår det enligt regeringen ändå som en rimlig ordning. Den föreslagna straffskalan är tillräckligt vid för att rymma gärningar av varierande slag och svårhetsgrad och bedöms även i övrigt som ändamålsenligt utformad utifrån minimi- och maximistraffen. En sådan straffskala, som kommer att överensstämma med den för våldtäkt som är att anse som mindre grov, bedöms därför som lämplig. I det sammanhanget noteras särskilt uppfattning att straffskalan godtas även med den utformning av straffansvaret som hovrätten föreslår och som regeringen i allt väsentligt följer. 2017/18:177 Regeringen föreslår alltså att straffskalan för oaktsam våldtäkt och oaktsamt sexuellt övergrepp ska vara fängelse i högst . Regeringens förslag: I kvalifikationsgrunderna för grov våldtäkt och grovt sexuellt övergrepp ska det göras ett tillägg som innebär att det särskilt ska beaktas om gärningsmannen med hänsyn till offrets låga ålder visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Vidare ska de befintliga omständigheterna anpassas till brottens ändrade konstruktion. Kommitténs förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Kommittén föreslår en delvis annorlunda utformning av lagtexten. konsekvens med förslagen om att införa ett synnerligen grovt brott för våldtäkt och våldtäkt mot barn lämnar kommittén även förslag till kvalifikationsgrunder för dessa brott. Remissinstanserna: Bland andra ombudsmän, över och , , , , , Amnesty, Brottsofferjouren, RFSL, , och är positiva till eller har ingen invändning mot förslaget att införa en ny kvalifikationsgrund avseende grov våldtäkt och grovt sexuellt övergrepp som innebär att det särskilt ska beaktas om brottet riktat sig mot ett barn. har ingen erinran mot att offrets låga ålder uttryckligen bör beaktas vid bedömningen av om vissa sexualbrott är att anse som grova, men framhåller att omständigheten inte ensam torde vara tillräcklig eftersom det straffrättsliga skyddet för barn som fyllt i så fall skulle vara starkare än för barn som är yngre än så. Det avgörande bör enligt hovrätten vara att den omständigheten att målsäganden är ett barn i sig leder till att gärningsmannen kan anses ha visat särskild hänsynslöshet eller råhet. välkomnar en förstärkning av det straffrättsliga skyddet för denna grupp, lämnar synpunkter på lagtexten. Myndigheten anser att det kan finnas en risk för oklarhet rörande begreppet ”barn” och noterar att kommittén syftar på personer som inte fyllt och inte på barn i betydelsen avkomling. , , Stiftelsen och Unizon tillstyrker förslaget, men anser att det inte bör krävas ytterligare försvårande omständigheter för att bedöma ett brott som grovt. Kvinnofronten anser att ett brott som riktar sig mot ett barn i denna åldersgrupp alltid ska bedömas som grovt och att det ska gälla oavsett vad gärningsmannen säger sig ha trott eller förstått om barnets ålder. lämnar en liknande synpunkt och menar att det i första hand bör föreligga ett strikt ansvar i förhållande till barnets ålder. () vill varken tillstyrka eller avstyrka förslaget. Vissa remissinstanser lämnar i anslutning till förslagen om ett synnerligen grovt brott synpunkter på olika kvalifikationsgrunder. hovrätt anser att det, utan en analys av när domstolarna funnit att straffvärdet för ett enstaka fall av grov våldtäkt motsvarat eller överstigit fängelse och om omständigheterna i dessa fall varit sådana att de motsvarat de föreslagna kvalifikationsgrunderna för det synnerligen grova brottet, inte är möjligt att ta ställning till om de föreslagna grunderna är ändamålsenliga för att uppnå syftet. menar att det vid bedömningen av om brottet våldtäkt mot barn är synnerligen grovt även bör beaktas om övergreppet har pågått eller om övergreppet har utförts av en person inom barnets trygghetskrets eller på en plats där barnet ska kunna känna sig tryggt. liksom att ett brott innefattar ett stort antal övergrepp, bör enligt och vara kriterier för att övergreppet ska ses som grovt. menar att övergrepp med fler sexuella handlingar respektive övergrepp där mer än en gärningsperson deltagit bör inkluderas som exempel på när brottet bör bedömas som grovt respektive synnerligen grovt. () anser att det vid svårhetsgradering och straffvärdebedömning bör uppmärksammas mer att olika grupper, t.ex. äldre, utvecklingsstörda och transpersoner, har en förhöjd risk att utsättas för sexuella kränkningar av olika slag. det övervägas om ytterligare en omständighet bör införas som ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt, nämligen att förövaren spelar in våldtäkten, sprider inspelningarna eller sänder övergreppet i realtid över Även Kvinnofronten tar upp att förövaren dokumenterat övergreppet som en faktor som bör få till följd att en våldtäkt ska anses grov och uppger att en sådan dokumentation gör offrets lidande både svårare och mer långvarigt, även i de fall den inte har spritts. Brottsofferjouren framhåller att ur ett brottsofferperspektiv bör både fysiskt och psykiskt våld vägas in i bedömningen av om ett brott är Skälen för regeringens förslag Skärpt syn på sexualbrott mot barn mellan års reform skulle det enligt bestämmelsen om grov våldtäkt uttryckligen tas hänsyn till offrets låga ålder vid bedömningen av om gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet eller råhet. straffbestämmelsen om våldtäkt mot barn infördes ansågs det dock inte längre finnas något behov av att i lagtexten ange offrets låga ålder som ett särskilt rekvisit för grovt brott. Med hänvisning till tidigare förarbetsuttalanden angavs emellertid att det kan finnas skäl att bedöma övergrepp även mot äldre barn som grova och att rekvisitet att gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet eller råhet i vissa fall torde omfatta även sådana omständigheter. Det framhölls också att avsikten inte var att på något sätt ändra den praxis på området som gällde för övergrepp mot barn mellan . (Se prop. 2004/05:45 s. 57 och 139.) Enligt kommittén har tolkningen av bestämmelsen i det här avseendet visat sig tämligen restriktiv i rättstillämpningen. För att skärpa synen på brott som riktar sig mot unga brottsoffer föreslår kommittén att det i bestämmelserna om grov våldtäkt och grovt sexuellt övergrepp ska läggas till att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om brottet riktat sig mot ett barn. Förslaget mottas mycket positivt av Även regeringen anser att det är angeläget med ett starkt skydd för barn mot sexuella övergrepp. I syfte att säkerställa att 2017/18:177 offrets låga ålder får ett tydligt genomslag som kvalificerande omständighet i rubriceringsfrågan bör det införas en reglering av den innebörd som kommittén föreslår. I likhet med anser regeringen dock att det finns anledning att utforma bestämmelsen på ett något annat sätt än enligt kommitténs förslag. Förhållandet att offrets ålder är låg bör, i stället för att anges som en särskild kvalifikationsgrund, vara en sådan omständighet som innebär att gärningsmannen kan anses ha visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Utformningen bedöms på så sätt bli mer nyanserad samt överensstämmer dessutom bättre med motsvarande bestämmelse i brottet grov våldtäkt mot barn och hur kvalifikationsgrunden avseende grov våldtäkt uttrycktes . En sådan lösning tar även hand om den språkliga oklarhet som menar att kommitténs förslag har. När motsvarande omständighet infördes uttalades att avsikten med att särskilt nämna offrets låga ålder var att ge uttryck för det särskilda skydd som mindre barn bör ha mot sexuella övergrepp samt att offrets ålder allmänt sett bör tillmätas större betydelse ju lägre den är. Det uttalades vidare att detta självfallet inte utesluter att det, bl.a. med hänsyn till offrets personliga omständigheter, kan finnas anledning att bedöma även övergrepp mot äldre barn som grova. (Se prop. 1991/92:35 s. 11–13.) Men hänsyn till de särskilda straffbestämmelserna om sexualbrott mot barn som finns bör omständigheten framför allt få betydelse när det gäller brottsoffer som har fyllt 15 men inte . Den kan dock även vara relevant för brottsoffer som är om det inte går att styrka att gärningsmannen haft uppsåt till eller varit oaktsam beträffande omständigheten att barnet varit under . Flera remissinstanser, bl.a. , , och , anser att det inte bör krävas ytterligare försvårande omständigheter än denna för att ett brott ska bedömas som grovt. Precis som tidigare och i enlighet med vad som i allmänhet gäller ska domstolen emellertid göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Sammanfattningsvis föreslår regeringen ett tillägg i kvalifikationsgrunderna för grov våldtäkt och grovt sexuellt övergrepp som innebär att det särskilt ska beaktas om gärningsmannen med hänsyn till ”offrets låga ålder” visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Som en följd av att straffansvaret för våldtäkt och sexuellt övergrepp föreslås ta sin utgångspunkt i om frivillighet föreligger, och alltså inte förutsätta att gärningsmannen använt sig av t.ex. våld eller hot, måste kvalifikationsgrunderna för dessa brott justeras. Det finns inte heller längre någon anledning till att grunderna ska uttryckas på olika sätt i de båda bestämmelserna, eftersom den enda skillnaden mellan brotten blir vilken sexuell handling det varit fråga om. Sådana förslag, som i allt väsentligt överensstämmer med kommitténs, lämnas därför av regeringen. Några remissinstanser lämnar i samband med förslagen om ett synnerligen grovt brott för våldtäkt och våldtäkt mot barn förslag på ytterligare kvalifikationsgrunder avseende de grova brotten. och bör ett övergrepp mot barn bedömas som grovt bl.a. om det pågått eller innefattat ett stort antal övergrepp eller om det har utförts av en person inom barnets trygghetskrets. lämnar liknande synpunkter och anser att övergrepp med flera sexuella handlingar eller där mer än en gärningsperson deltagit bör vara exempel på när ett brott är grovt. Flera av dessa omständigheter är emellertid sådana som redan ska beaktas. Exempelvis finns det ofta anledning att bedöma upprepade eller långdragna övergrepp som grova med hänvisning till att gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet eller råhet (se prop. 1991/92:35 s. 14 och prop. 2004/05:45 s. 144). Beträffande såväl våldtäkt som våldtäkt mot barn framgår det uttryckligen att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om flera personer angripit offret. Vidare ska, enligt de allmänna bestämmelserna om straffmätning, som försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet särskilt beaktas om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person (29 kap. 2 § 8 ). Mot denna bakgrund och med hänsyn till att de omständigheter som särskilt ska beaktas i rubriceringsfrågan endast är exemplifierande saknas det skäl att föreslå några ändringar med anledning av de lämnade synpunkterna. och Kvinnofronten tar upp den omständigheten att förövaren dokumenterat övergreppet. Regeringen delar remissinstansernas oro när det gäller spridning av bilder med känsligt innehåll. För att förstärka det straffrättsliga skyddet för den personliga integriteten och för att anpassa skyddet till teknik- och samhällsutvecklingen infördes ett nytt gradindelat brott som tar sikte på intrång i privatlivet genom spridning av integritetskänsliga bilder eller andra uppgifter. Den nya straffbestämmelsen om olaga integritetsintrång träffar spridning av bl.a. bild på någon som utsatts för ett brott som innefattar ett angrepp mot person, frihet eller frid, t.ex. ett sexualbrott eller ett våldsbrott. Vid bedömningen av om ett brott är grovt är bildens eller uppgiftens innehåll av särskild betydelse. Till exempel kan spridning av bilder med ett sexuellt innehåll, såsom exempelvis filmade samlag, leda till särskilt allvarliga intrång i privatlivet (se prop. 2016/17:222 Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten s. 34–37, 97 och 98). Att ett övergrepp fotograferas eller filmas kan utan tvivel medföra svåra psykiska påfrestningar för den som drabbas. Vetskapen om att andra har möjlighet att fortsätta titta på kränkningen kan, särskilt om brottsoffret är ungt, innebära ett svårt lidande och en känsla av att övergreppet inte tar slut. gäller att det vid bedömningen av om gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet eller råhet är av betydelse bl.a. om övergreppet har varit förenat med sadistiska inslag eller grovt förnedrande handlingar (se prop. 1991/92:35 s. 14). Även det förhållandet att övergreppet har dokumenterats på bild eller film, särskilt om det har skett i syfte att sprida dessa, bör kunna medföra att gärningsmannen bedöms ha visat särskild hänsynslöshet (jfr SOU 2001:14 s. 183, 275 och 556). Brottet bör alltså i sådana fall kunna bedömas som grovt, men detta är något som ytterst får bedömas i rättstillämpningen. Liksom i andra fall ska, vid den samlade bedömning som alltid ska göras, gärningens svårhet totalt sett motivera att brottet bedöms som grovt (se prop. 2004/05:45 s. 139 och 140). 2017/18:177 8.4 Våldtäktsbrott som är att anse som mindre Regeringens förslag: I straffbestämmelsen om sexuellt utnyttjande av barn ska ”mindre allvarligt” ersättas med ”mindre grovt”. Kommitténs förslag stämmer inte överens med regeringens. Kommittén föreslår att ”mindre grovt” ska ersättas med ”mindre allvarligt” i bestämmelsen om våldtäkt. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte några synpunkter på hur den lindrigare formen av brottet uttrycks. uppger sig inte ha någon erinran mot förslaget. Stiftelsen tillstyrker förslaget. Enligt () är det inte avgörande om formuleringen ”mindre grovt” eller ”mindre allvarligt” väljs, utan det avgörande är konsekvens i lagstiftningen. ställer sig tveksam till förslaget och anser att det är av vikt att förbehålla våldsutsatta rätten att definiera vad de upplever som allvarligt och låta lagen definiera vad som är att betrakta som grovt. Liknande synpunkter lämnas av Kvinnofronten, som motsätter sig förslaget. Inte heller och Roks anser att ”mindre allvarligt” är en lämplig benämning. Skälen för regeringens förslag: Beträffande såväl våldtäkt som våldtäkt mot barn finns det en möjlighet att döma enligt en mindre sträng straffskala, se nuvarande 6 kap. 1 § tredje stycket (våldtäkt) respektive 6 kap. 5 § (sexuellt utnyttjande av barn). Vad gäller själva uttryckssättet anges det i bestämmelsen om våldtäkt att brottet är att anse som ”mindre grovt” medan det avseende sexuellt utnyttjande av barn hänvisas till att brottet är att anse som ”mindre allvarligt”. Kommittén anser att denna språkliga skillnad bör tas bort och föreslår att ”mindre grovt” ersätts med ”mindre allvarligt” i våldtäktsbestämmelsen. Även regeringen anser att uttryckssättet i bestämmelserna bör vara enhetligt. Kommitténs förslag får dock viss remisskritik, som går ut på att ”mindre allvarligt” inte är en lämplig benämning i detta sammanhang. Regeringen har förståelse för den synpunkten. En ändring i enlighet med kommitténs förslag skulle också innebära en återgång till lydelsen , då bestämmelsen ändrades och bedömningen gjordes att ”mindre grovt” var att föredra. Detta uttryck förekommer också i flera andra straffbestämmelser. Regeringen anser därför att formuleringen i våldtäktsbestämmelsen bör behållas och föreslår i stället, för att uppnå enhetlighet mellan bestämmelserna i 6 kap. , att paragrafen om sexuellt utnyttjande av barn ändras så att ”mindre allvarligt” där ersätts med ”mindre grovt”. Någon saklig ändring följer inte av detta. Regeringens förslag: Bestämmelsen i 27 kap. 20 d § andra stycket 4 ska ändras så att hänvisningar görs till våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första stycket och grovt sexuellt övergrepp enligt 6 kap. 2 § andra stycket . Regeringens bedömning: 6 kap. bör inte upphävas och ersättas av ett nytt kapitel. Kommitténs förslag och bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Kommittén gör bedömningen att 6 kap. bör upphävas och ersättas av ett nytt kapitel samt lämnar ett sådant förslag. I konsekvens med detta föreslår kommittén även en ändring i straffbestämmelsen om olaga förföljelse. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt om förslaget till ändring i . Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten över och , , , och Stiftelsen , tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget om en ny struktur i 6 kap. . menar däremot att strukturen inte kan anses brista i tydlighet på ett sätt som gör det nödvändigt med någon ändring, men har i och för sig inte någon erinran mot att brott mot barn samlas i kapitlet. Hovrätten vill även, precis som , behålla den nuvarande kapitelrubriken. Liknande uppfattning har () som inte är övertygat om att kapitlet bör få en annan rubrik, medan Amnesty ställer sig bakom förslaget. och () tar upp frågan om underrubriker och ifrågasätter såväl behovet av som vissa namn på rubrikerna. Slutligen tillstyrker bl.a. , (), och ECPAT förslaget att dela upp straffbestämmelsen om sexuellt ofredande. , () och Stiftelsen är i och för sig positiva till en uppdelning, men lämnar synpunkter på regleringens utformning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I 27 kap. 20 d § regleras vad som avses med hemlig rumsavlyssning och för vilka brott sådan avlyssning får användas vid en förundersökning. Paragrafen innehåller hänvisningar till 6 kap. som måste ändras till följd av regeringens förslag där. Kommitténs förslag innebär att hemlig rumsavlyssning kan komma att användas även vid sådana gärningar som enligt nuvarande lagstiftning omfattas av straffbestämmelserna om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning och grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Detta följer av förslaget att dessa gärningar i stället ska omfattas av bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt övergrepp och är enligt regeringen rimligt. Hänvisningar bör alltså göras till våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första stycket och grovt sexuellt övergrepp enligt 6 kap. 2 § andra stycket . Kommittén gör bedömningen att 6 kap. bör upphävas och ersättas av ett nytt kapitel. Som skäl anförs bl.a. att en rad genomgripande 2017/18:177 förändringar föreslås i kapitlet och att en omdisponering skulle göra att det får en bättre lagteknisk systematik. Regeringens förslag till lagändringar innebär i huvudsak att det införs en frivillighetsbaserad reglering beträffande våldtäkt och sexuellt övergrepp och att det för dessa brott även ska finnas ett särskilt oaktsamhetsansvar. Dessutom ändras bl.a. vissa straffskalor liksom bestämmelsen om det subjektiva rekvisitet avseende ett barns ålder. Enligt regeringens mening är dessa ändringar inte så genomgripande att kapitlet behöver ersättas av ett nytt med en helt annan struktur. Tvärtom skulle detta felaktigt kunna uppfattas som att det har gjorts en total översyn av kapitlet och dess bestämmelser i sak. Det skulle också kunna skapa en osäkerhet kring vilken relevans den praxis och de vägledande motivuttalanden som finns i fråga om nuvarande bestämmelser i 6 kap. ska tillmätas i fortsättningen. Regeringen är inte heller övertygad om att omdisponeringen med de föreslagna mellanrubrikerna skulle medföra en ökad tydlighet. Exempelvis föreslås att de särskilda sexualbrotten mot barn ska samlas under en egen rubrik med den beteckningen, trots att det även bland de brott som kommittén föreslår ska inordnas under rubrikerna ”Allmänna brott mot den sexuella integriteten” och ”Övriga brott” finns brott som kan begås mot barn. Sammantaget bedömer regeringen att det inte finns behov av att upphäva kapitlet och ersätta det med ett nytt. Vid denna bedömning krävs det inte någon lagändring i straffbestämmelsen om olaga förföljelse. Bättre stöd till målsäganden Regeringens förslag: När en förundersökning om brott enligt 6 kap. har inletts eller återupptagits ska anmälan om målsägandebiträde göras , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde. Kommitténs förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Kommittén föreslår att när en förundersökning om brott enligt 6 kap. har inletts eller återupptagits ska frågan om förordnande av Remissinstanserna: En övervägande majoritet remissinstanser, bl.a. ombudsmän, över och , tingsrätt, , , , , (), (Nationellt centrum för kvinnofrid), universitet, (), , Amnesty, Brottsofferjouren, ECPAT, Fatta, Fatta man, Föreningen , Kvinnofronten, RFSL, , Roks, Stiftelsen , Stödcentrum , Svenska kyrkan, Kvinnolobby och Unizon, tillstyrker förslaget.