prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Inspektionen har således redan tillgång till den information om företagen som krävs för att inspektionen ska kunna utöva tillsyn över verksamheten enligt gällande bestämmelser i lagen om elektroniska pengar. Om före- tagen skulle åläggas att ge in en ny ansökan om tillstånd och samtliga uppgifter som krävs för att de ska beviljas tillstånd skulle detta sannolikt innebära att uppgifter lämnas om sådant som redan har kännedom om. Kraven för att tillstånd ska beviljas förändras inte nämnvärt genom förslagen i denna proposition (jfr den bedömning som görs i avsnitt 15.2.1 när det gäller betalningsinstitut enligt betal- tjänstlagen). Att de berörda instituten skulle vara tvungna att lämna in en ny ansökan om tillstånd och samma uppgifter på nytt framstår därför inte som ändamålsenligt. För institut för elektroniska pengar finns det inte någon sådan uttrycklig övergångsregel om att tillstånd får meddelas automatiskt som finns för betalningsinstitut (jfr artiklarna 109.2 och 111.2 i andra betaltjänstdirektivet). Även i avsaknad av en sådan regel anser dock regeringen att det bör införas en övergångsbestämmelse om att , på samma sätt som för betalningsinstitut, ska bevilja de nu aktuella företagen tillstånd att driva verksamhet som pengar under förutsättning att inspektionen har tillräcklig information om företaget för att kunna bedöma att kraven är uppfyllda. Om finner att förutsättningarna är uppfyllda, ska inspektionen informera det berörda företaget innan tillstånd meddelas. Det åligger varje berört företag att se till att nödvändiga tillstånd för verk- samheten finns och att, om det är nödvändigt, ge in en ansökan till Finans- inspektionen i sådan tid att ett eventuellt beslut att meddela tillstånd kan fattas inom den i lagen angivna övergångsperioden Det följer redan av lagen om elektroniska pengar att det krävs tillstånd eller undantag från tillståndsplikt för att ge ut elektroniska pengar och att pengar ska lämna de upplys- ningar om sin verksamhet som den begär (se 2 kap. 1 § och 5 kap. 2 §). Det behöver därför inte anges i en övergångsbestämmelse att den som inte beviljas tillstånd inte får ge ut elektroniska pengar eller att instituten ska lämna de uppgifter som behövs för att inspektionen ska kunna bedöma om förutsättningarna för tillstånd är uppfyllda. Det behöver inte heller – utöver i det fall att tillstånd ska meddelas utan föregående ansökan – anges att tillstånd ska meddelas om förutsättningarna för det är uppfyllda. Som framgår i avsnitt 15.1 kommer det inte att vara möjligt att i svensk rätt genomföra de ändringar i e-penningdirektivet som har gjorts genom andra betaltjänstdirektivet till . Det medför att den övergångsperiod som anges i direktivet (från ikraftträdandet t.o.m. ), efter vilken det krävs ett beslut om fortsatt tillstånd, framstår som alltför kort för att ska hinna pröva om nytt tillstånd ska meddelas de juridiska personer som vid ikraftträdandet har tillstånd att driva verksamhet som pengar. Övergångsperioden bör därför, i enlighet med Lagrådets synpunkter och på samma sätt som föreslås för betalningsinstitut i avsnitt 15.2.1, förlängas så att ett nytt tillstånd att driva verksamhet som pengar behövs efter . 2017/18:77 I enlighet med Lagrådets synpunkter bör de övergångsbestämmelser som bör gälla för pengar, på motsvarande sätt som de som föreslås för betalningsinstitut, medge att den som vid ikraftträdandet har tillstånd att driva verksamhet som pengar och som innan övergångsperiodens slut har gett in en ansökan om tillstånd till får fortsätta verksamheten till dess att ansökan har prövats slutligt (se vidare avsnitt 15.2.1). 15.2.6Lagen om europakooperativ och penningtvättslagen Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestäm- melser till ändringarna i lagen om europakooperativ och penning- tvättslagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Det finns inget hinder mot att de ändringar i lagen om europakooperativ och penningtvättslagen som föreslås i avsnitten 7.3.2 och 14.17 börjar tillämpas fullt ut när de har trätt i kraft. Därmed behövs det inte några övergångsbestämmelser. 16.1Förslagens syfte och alternativa lösningar I denna proposition finns förslag till lagändringar som är nödvändiga för att i svensk rätt genomföra andra betaltjänstdirektivet. Det övergripande syftet bakom det direktivet kan sammanfattningsvis sägas vara att skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar och på så sätt öka skyddet för konsumenterna i samband med betalningstransaktioner. Direktivet är, när det gäller det resultat som ska uppnås, bindande för medlemsstaterna och måste genomföras i nationell rätt. Om så inte sker eller om de till följd av direktivet nödvändiga anpassningarna av gällande rätt inte görs, riskerar att kommissionen inleder ett förfarande om fördragsbrott. Att avstå från att genomföra direktivet är alltså inte något alternativ. Vidare är direktivet ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att möjligheten till alternativa lösningar är begränsad. En utgångspunkt för förslagen i propositionen är att dessa inte ska gå längre än vad som är nödvändigt för ett korrekt genomförande (se avsnitt 4.5.1). Det finns dock valmöjligheter i direktivet som regeringen föreslår ska utnyttjas vid genomförandet i svensk rätt. Det gäller det i svensk lag redan gällande förbudet att ta ut tilläggsavgifter vid användning av betalningsinstrument (se avsnitt 10). Vidare gäller det kontohavarens ansvar för obehöriga transaktioner, där det i denna proposition föreslås att kontohavarens ansvar även i fortsättningen ska vara mindre omfattande än vad som är utgångs- Prop. 2017/18:77 punkten i direktivet (se avsnitt 8.4.4). I propositionen föreslås även att rätten till ett kreditinstituts betalkontotjänster inte bara bör gälla för betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer utan för samtliga betaltjänstleverantörer, dvs. även banker och e-penninginstitut som inte behöver tillstånd som betalningsinstitut (se avsnitt 9.2). Flera remissinstanser har invändningar mot utredningens konsekvens- analys. bedömer att konsekvensutredningen är bristfällig när det gäller redovisningen av behov av speciella informationsinsatser, berörda företag utifrån antal och storlek, påverkan på administrativa kostnader, konkurrensförhållanden och i andra avseenden för företag samt särskilda hänsyn till små företag. saknar en analys av de företag som berörs, hur förslagen kan komma att påverka dem och förutsättningarna för dessa på den marknad som de finns på. Nämnden saknar närmare uppskattningar av såväl administrativa som andra kostnader som förslagen medför. Företagarna framför att det saknas uppgifter om hur stora de administrativa och övriga kostnaderna kommer att bli med anledning av förslagen samt om särskilda hänsyn till små företag. anser att konsekvensanalysen är bristfällig och att det inte gjorts någon egentlig analys av hur förslagen kommer att påverka olika områden och aktörer samt hur säkerheten vid betaltjänster, betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster förväntas påverkas. Regeringen konstaterar att konsekvenserna till följd av andra betaltjänstdirektivet är av varierande art och berör aktörer på olika sätt. I det följande redogörs för de konsekvenser som regeringen bedömer är de mest centrala. 16.2Berörda företag och andra aktörer Tillämpningsområdet för andra betaltjänstdirektivet utökas i förhållande till första betaltjänstdirektivet och med anledning av detta påverkas vissa företag som inte omfattas av tillståndsplikt eller andra krav enligt betaltjänstlagen. De nya aktörer som kommer att omfattas av tillämp- ningsområdet för andra betaltjänstdirektivet är tredjepartsbetaltjänst- leverantörer som tillhandahåller betalningsinitieringstjänster eller konto- informationstjänster. Eftersom det inte krävs något särskilt tillstånd för att tillhandahålla dessa tjänster är det svårt att ange exakt hur många företag som kommer att påverkas av förslagen i denna del. Enligt bedömning finns det uppskattningsvis två till fem svenska aktörer som driver verksamhet som består i att tillhandahålla betalningsinitieringstjänster och en till tre svenska aktörer som driver verksamhet som består i att tillhandahålla kontoinformationstjänster. För- slagen innebär att leverantörer av betalningsinitieringstjänster kommer att omfattas av ett krav på tillstånd för att få tillhandahålla sina tjänster. På motsvarande sätt föreslås leverantörer av kontoinformationstjänster om- fattas av ett registreringskrav. Förslagen i denna proposition påverkar även kontoförvaltande betaltjänstleverantörer, eftersom de måste inrätta system för att kommunicera med leverantörer av betalningsinitierings- tjänster och kontoinformationstjänster. 2017/18:77 leverantör avses en betaltjänstleverantör som tillhandahåller och förvaltar ett betalkonto. Det finns inte något register över kontoförvaltande betal- tjänstleverantörer men de aktörer som har tillstånd att till- handahålla betalkonto är i huvudsak 34 kreditmarknadsbolag, 41 bank- aktiebolag, 2 medlemsbanker, 47 sparbanker, 35 betalningsinstitut, 78 registrerade betaltjänstleverantörer, 6 pengar och 1 registrerad utgivare av elektroniska pengar. framhåller dock att långt ifrån alla dessa aktörer tillhandahåller betalkonton och de kommer därför inte att påverkas av förslagen. Det utvidgade tillämpningsområdet innebär även att företag som ägnar sig åt s.k. uppräkningsverksamhet omfattas av krav på tillstånd för att få tillhandahålla sina tjänster (se avsnitt 6.3.2). I finns det två domi- nerande värdebolag vars verksamhet innefattar uppräkningsverksamhet, och . Dessa företag hämtar sedlar och mynt i form av t.ex. dagskassor hos kunder och ägnar sig därefter åt uppräkningsverksamhet. Uppräkningsverksamheten består i att företagen räknar, äkthetskontrollerar och kvalitetssorterar kontan- terna och sedan – i samarbete med bank – ser till att motsvarande belopp sätts in på av kunden angett konto. Utöver dessa aktörer berörs även , Konkurrens- verket, , Domstolar och Allmänna reklamations- nämnden. I avsnitt 16.3 beskrivs förväntade konsekvenser för företag som enligt förslagen i denna proposition kommer att omfattas av ett tillståndskrav eller krav på registrering. Dessutom behandlas konsekvenserna på grund av krav på hantering av risker och kommunikation samt konsekvenser för de kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna. En uppskattning av kostnaderna görs när så är möjligt. Avslutningsvis görs en bedömning av konsekvenser för små företag och påverkan på konkurrensförhållanden. 16.3.2Aktörer som kommer att omfattas av ett tillståndskrav eller krav på registrering De företag som driver verksamhet som består i att tillhandahålla betal- ningsinitieringstjänster respektive kontoinformationstjänster agerar på en oreglerad marknad. Förslagen i denna proposition innebär att leverantörer av betalningsinitieringstjänster kommer att omfattas av ett krav på tillstånd för att få tillhandahålla sina tjänster (se avsnitt 7.2.1). Leverantörer av kontoinformationstjänster föreslås omfattas av ett regist- reringskrav (se avsnitt 7.3.1). Förslagen innebär att även värdebolagens uppräkningsverksamhet är en form av betaltjänstverksamhet och att den därför inte längre ska undantas från tillståndskravet i betaltjänstlagen (se avsnitt 6.3.2). De företag som ägnar sig åt uppräkningsverksamhet måste därmed ansöka om tillstånd för denna verksamhet. Som Säkerhets- branschen framhåller innebär förslagen kostnader för dessa företag. De aktörer som kommer att omfattas av ett tillståndskrav eller ett krav på registrering måste upprätta en ansökan som ska ges in till Finans- inspektionen. Den tid det tar att upprätta en sådan ansökan innebär en administrativ kostnad för företagen. I syfte att uppskatta dessa kostnader har kontakt tagits med . Det framkommer att det saknas statistik eller en sammanställning av den arbetstid som dessa företag förväntas lägga ner för att upprätta en ansökan om tillstånd eller ett krav om registrering. har tagit fram riktlinjer (/GL/2017/09) där det anges vilka uppgifter som ska lämnas av den som ansöker om tillstånd. Den typ av information som kommer att begäras varierar beroende på verksamheten hos olika typer av betaltjänstleverantörer. Enligt riktlinjerna ska en ansökan bl.a. innehålla en verksamhetsplan, ett bevis på startkapital, uppgifter för ägar- och ledningsprövning, vilka åtgärder som vidtagits för att skydda betaltjänstanvändarnas medel, styrning och internkontrollmekanismer och rutiner för att övervaka, hantera och följa upp säkerhetsincidenter och säkerhetsrelaterade kundklagomål. Regeringen konstaterar att de uppgifter som ska tas fram för en ansökan liknar dem som ska tas fram av företag som ansöker om tillstånd att tillhandahålla betaltjänster som betalningsinstitut enligt betaltjänstlagen (2 kap. 1 §). Förslagen innebär också att de nämnda företagen måste uppfylla betaltjänstlagens rörelsekrav för betalnings- institut respektive för registrerade betaltjänstleverantörer. För leveran- törer av betalningsinitieringstjänster och för de företag som ägnar sig åt uppräkningsverksamhet innebär detta bl.a. att de initialt ska ha ett startkapital som motsvarar och därefter en kapitalbas som inte får understiga startkapitalet (se avsnitt 7.2.2). Förslagen medför således kostnader för dessa aktörer för dels arbetet med att upprätta en ansökan, dels arbetet med att anpassa verksamheten till de rörelsekrav som kommer att gälla för dem. Företag som ansöker om tillstånd kommer att få betala en ansöknings- avgift till . Avgiften för prövning av en ansökan om tillstånd att tillhandahålla betaltjänster är . Avgiften för prövning av en ansökan om undantag från tillståndsplikt är för juridiska personer och för fysiska personer . Dessutom tar ut årliga avgifter. ska betala en årlig avgift på . Juridiska personer som har medgetts undantag från till- ståndsplikt ska betala och fysiska personer i årliga avgifter. I detta sammanhang kan nämnas att enligt förslaget i denna proposition omfattas leverantörer av betalningsinitieringstjänster, till skillnad från företag som tillhandahåller andra former av betaltjänster, alltid av ett krav på tillstånd. Undantagen från tillståndsplikten enligt betaltjänstlagen som bl.a. gäller företag som driver betaltjänstverksamhet i mindre omfattning kan således inte bli aktuella för dem. Detta innebär att kostnaden för tillstånd och tillsyn samt övriga finansiella krav på tillståndspliktiga betaltjänstleverantörer kan bli förhållandevis betungande och medföra stora kostnader för mindre företag som tillhandahåller denna typ av tjänst. 2017/18:77 En ytterligare konsekvens är att företag som inte stått under tillsyn nu kommer att omfattas av regleringen i penningtvättslagen. Att ha rutiner för att uppfylla de krav som följer av den regleringen innebär en extra kostnad för sådana företag. penningtvättsutrednings betänkande (SOU 2016:8) görs uppskattningar av vilka kostnader det kan förväntas innebära för värdebolagen (s. 628–632). Regeringen konsta- terar att det för övriga aktörer är svårt att på förhand uppskatta kost- naderna med anledning av det regelverket. För leverantörer av betalningsinitieringstjänster respektive kontoinfor- mationstjänster kommer det också att gälla ett särskilt krav på ansvars- försäkring (se avsnitt 7.2.2 respektive 7.3.1). Årspremien för en sådan försäkring bestäms av respektive försäkringsföretag och kommer att variera beroende på bl.a. storlek på företaget som utför tjänsterna. 16.3.3 Krav på hantering av risker och kommunikation Andra betaltjänstdirektivet innehåller en rad nya regler om hur företag ska hantera olika slags risker i sin verksamhet och i vilka former de ska kommunicera med sina kunder (betaltjänstanvändarna) och med varandra i samband med t.ex. en betalningstransaktion. Kontoförvaltande betaltjänstleverantörer ska tillämpa stark kundauten- tisering vid kommunikation med betaltjänstanvändaren (se avsnitt 11.4). Denna autentisering ska också tillämpas av leverantörer av betalnings- initieringstjänster respektive kontoinformationstjänster, varvid de dock ska kunna förlita sig på det förfarande som den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören förser betaltjänstanvändaren med. De krav som gäller i samband vid tillämpningen av stark kundautentisering framgår av tekniska standarder som antagits av kommissionen. inrättandet av system för att tillämpa denna form av autentisering att innebära kostnader för företagen, och då främst för de kontoförvaltande Betaltjänstleverantörer kommer enligt förslaget i denna proposition att bli skyldiga att inrätta system med lämpliga åtgärder och kontroll- mekanismer för att hantera operativa risker och säkerhetsrisker (se De ska också vara skyldiga att med visst intervall rapportera till om operativa risker och säkerhetsrisker som är förknippade med de betaltjänster som de tillhandahåller och de åtgärder som vidtagits för att hantera riskerna (se avsnitt 11.2.2). Betaltjänstleverantörerna kommer enligt förslaget också att bli ålagda en rapporteringsskyldighet till när det gäller allvarliga operativa incidenter och säkerhetsincidenter samt att med vissa intervall rapportera om bedrägerier som har genomförts i samband med använ- dandet av olika betalningsinstrument. Inrättandet av ett system av besk- rivet slag är förenat med kostnader för företagen. skyldigheten innebär ökade kostnader. Hur stora kostnader det är fråga om är inte möjligt att bedöma. Skyldigheten att rapportera till Finans- inspektionen riskerar att öka de administrativa kostnaderna för företagen. Kraven på att inrätta system för hantering av risker och rapporterings- skyldighet gäller för samtliga betaltjänstleverantörer. sannolikt att dessa kostnader kommer att vara mer kännbara för de mindre företagen som är undantagna från tillståndsplikten, än för övriga Prop. 2017/18:77 betaltjänstleverantörer. Utländska företag som driver betaltjänstverksamhet i från en filial eller genom ombud kommer enligt förslaget att bli skyldiga att lämna de upplysningar om sin verksamhet som begär (se avsnitt 13.3.2). Enligt förslaget ska inspektionen få meddela före- skrifter om vilka upplysningar som ska lämnas och när. Finansinspek- tionen kommer också att kunna ålägga betalningsinstitut med huvud- kontor i en annan medlemsstat som driver betaltjänstverksamhet i genom ombud att utse en central kontaktpunkt här i landet (se avsnitt 13.3.3). För de utländska företagen kommer således denna rapporterings- skyldighet och i förekommande fall skyldigheten att inrätta en central kontaktpunkt att vara förenade med kostnader. Hur stora dessa kostnader kommer att bli kan inte uppskattas . Sammanfattningsvis kommer de nya krav om hantering av olika risker i företagens verksamhet som föreslås och den rapporteringsskyldighet som följer med detta sannolikt att leda till ökade administrativa kostnader för företagen. Även den reglering som avser krav på stark kundautentisering kommer att leda till ökade kostnader för företagen, eftersom den ställer nya krav på företagens kommunikation med varandra och med sina kunder. I syfte att uppskatta de kostnader som kan uppkomma för de kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna har kontakt tagits med . är en branschorganisation som hjälper sina medlemmar i frågor av gemensamt intresse. Medlemmarna utgörs av 29 banker samt finansbolag och bostadsinstitut (hypoteksbolag) som ingår i bankkoncernerna. Även utländska banker som driver verksamhet i från filial är medlemmar i . har tagit kontakt med ett urval av sina medlemmar. Enligt de tillfrågade medlemmarna som haft möjlighet att uppskatta sina kostnader med anledning av de ovan nämnda kraven förväntas en anpassning innebära en kostnad om ca för en genomsnittlig bank. Därtill kommer löpande kostnader (t.ex. personalkostnader) för monitoreringen och rapporteringen. framför även att de kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna kommer att behöva konstruera nya monitorerings- system för att minimera bedrägliga eller felaktiga transaktioner. Kostnaden för detta kan grovt uppskattas till per kontoförvaltande betaltjänstleverantör. Sammantaget kan det innebära investeringar om för de kontoförvaltande betaltjänstleveran- törerna på den svenska marknaden. Ökade kostnader för företagen torde i sin tur leda till att kostnaden för betaltjänstanvändarna kommer att öka, t.ex. i form av ökade avgifter för att få använda sig av företagens tjänster. Mot detta ska dock vägas de effekter av ökad konkurrens som förslaget förväntas innebära (se avsnitt 16.3.6), och som kan ge lägre kostnader för betaltjänstanvändarna. 2017/18:77 16.3.4 Konsekvenser för kontoförvaltande betaltjänstleverantörer Förslagen i denna proposition innebär bl.a. att betaltjänstanvändare ska ha rätt att använda sig av betalningsinitieringstjänster och kontoinfor- mationstjänster utan godkännande från sin kontoförvaltande betal- tjänstleverantör. Om en betalningstransaktion från en betaltjänstanvändares konto skulle genomföras obehörigen eller på ett bristfälligt sätt är det den kontoförvaltande betaltjänstleverantören som ska återbetala ett belopp som motsvarar transaktionsbeloppet till betaltjänstanvändaren. Detta gäller även om transaktionen har initierats av en leverantör av betalnings- initieringstjänster. Om det är leverantören av betalningsinitieringstjänster som är ansvarig för den obehöriga eller bristfälligt genomförda betalnings- transaktionen ska denne dock ersätta den kontoförvaltande betaltjänst- leverantören för dessa kostnader. Är leverantörerna oense om vem som är ansvarig för transaktionen i fråga och det leder till att leverantören av betalningsinitieringstjänster vägrar att ersätta den kontoförvaltande betaltjänstleverantören för transaktionen och förluster i samband med den, är den kontoförvaltande betaltjänstleverantören hänvisad till allmän domstol för att försöka få ersättning för kostnaderna. En tvist i allmän domstol är förenad med kostnader för båda parter, som enligt huvud- regeln ska ersättas av den part som förlorar målet. Det är inte möjligt att bedöma hur vanligt förekommande det kan bli att leverantörerna är oense om vem som bär ansvaret i den situation som den beskrivna och att detta leder till en prövning i domstol. Det kan inte heller uteslutas att de olika leverantörerna kommer att avtala om ansvarsfördelningen vid obehöriga eller bristfälligt genomförda transaktioner för att undvika det beskrivna scenariot vilket skulle minska risken för tvister och domstolsprocesser. Förslagen kommer också att medföra kostnader för de kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna för att inrätta system som kan kommunicera med leverantörer av betalningsinitieringstjänster och kontoinformations- tjänster. Sådana kostnader kan bl.a. förväntas bestå av licens-, utveck- lings-, drift-, underhålls- och supportkostnader. De kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna kommer dessutom att bli tvungna att anpassa sin verksamhet till dessa leverantörers verksamhet, vilket kan innebära att bankernas befintliga system också måste uppgraderas. Även detta är förenat med kostnader. framhåller att anpassnings- kostnaderna är svåra att uppskatta men att den sammanlagda kostnaden kan förväntas vara 30–för en genomsnittlig svensk bank. Föreningen har utöver denna bedömning fått uppgifter från en mindre medlemsbank att den totalt har avsatt ca för investeringar med anledning av andra betaltjänstdirektivet. Vidare kommer det att krävas att de kontoförvaltande betaltjänst- leverantörerna utvecklar system som kan hämta in information, i realtid, från det register som ska föra enligt betaltjänstlagen (8 kap. 5 §). Detta behövs för att kunna kontrollera att en leverantör av betalningsinitieringstjänster eller kontoinformationstjänster har tillstånd för sin verksamhet eller är en registrerad betaltjänstleverantör.