prop · H6039 · 2018-10-23 00:00:00 — Det får inte ställas krav på säkerhet för att bevilja anstånd med En begäran om omprövning eller ett överklagande av ett beslut om dokumentationsavgift ska ha kommit in till inom två månader från den dag då den som beslutet gäller fick del av beslutet. Skatteförfarandelagens bestämmelser om särskilt kvalificerad beslutsfattare ska gälla även för dokumentationsavgifter. Sekretess ska gälla för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i ärende om dokumentationsavgift. tessen ska dock inte gälla beslut om dokumentationsavgift. Prövningstillstånd ska inte krävas för överklagande av förvaltnings- rättens beslut om dokumentationsavgift till kammarrätten. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslogs att ska fatta beslut om dokumentationsavgift senast från den dag då någon skyldighet inte längre finns att bevara uppgifter, handlingar och annan dokumentation om finansiella konton, i stället för senast efter det kalenderår då den kontrolluppgift som dokumentationen avser ska lämnas eller skulle ha lämnats om det finansiella kontot hade varit rapporteringspliktigt. föreslogs en särskild bestämmelse om att ska bevilja anstånd med betalning av dokumentationsavgift om det skulle medföra betydande skadeverkningar för den betalningsskyldige och framstå som oskäligt att betala avgiften. I promemorian föreslogs dokumentations- avgiften uppgå till i stället för . Remissinstanserna: Kammarrätten i menar att mycket talar för att förfarandet med dokumentationsavgift i allmänhet kommer att betraktas som administrativt. avstyrker förslaget som innebär att beslut om dokumentationsavgift ska fattas av särskilt kvalificerad menar vidare att prövningstillstånd bör krävas för överklagande av förvaltningsrättens beslut om dokumentationsavgift föreslår att ett beslut om dokumenta- tionsavgift ska meddelas efter det kalenderår som kontroll- vägledning om situationer som kan motivera en tillämpning av bestämmelsen i 51 kap. 1 § SFL som innebär hel eller delvis befrielse från menar att dokumentationsavgiften har större likheter med kontrollavgift än med återkallelseavgift och att det därför inte är ändamålsenligt med en bestämmelse om att ska bevilja anstånd med betalning av dokumentationsavgift om det skulle medföra betydande skadeverkningar för den betalningsskyldige och framstå som oskäligt att betala avgiften, oavsett om beslutet ska omprövas eller har överklagats. skattedelegation, med instämmande av Företagarna, och , menar att det är oklart hur många avgifter som ska påföras om det skulle förekomma flera brister avseende De frågar sig även om de rapporteringsskyldiga finansiella instituten ska påföras dokumentationsavgift i de fall då kontohavare avsiktligt eller oavsiktligt lämnat felaktiga uppgifter eller inte lämnat Näringslivets skattedelegation, med instämmande av Företagarna, och , menar att innan en ny sanktionsavgift införs bör det utredas om möjligheten till vitesföreläggande inte är tillräcklig. De menar även att dokumentations- avgiften sannolikt skulle utgöra ett straff i mening. De menar vidare att det måste finnas möjlighet att beakta att många dokumentationsavgifter tas ut vid bedömningen av om grund för befrielse är tveksamt till att dokumentations- avgiften ska beräknas per person. ifrågasätter om utformningen av tidsfristen för beslut om dokumentationsavgift är tillräckligt samordnad. Även Svensk Försäkring avstyrker förslaget och menar att det kan leda till orimliga ekonomiska konsekvenser. Skälen för regeringens förslag Krav på nationella sanktioner Av avsnitt IX i CRS och i bilaga I till DAC följer att det i varje stat eller jurisdiktion ska finnas regler och administrativa förfaranden för att säker- ställa ett effektivt genomförande och en effektiv efterlevnad av de förfaranden för rapportering och åtgärder för kundkännedom som anges i CRS och i DAC 2. I detta inbegrips 1) regler för att förhindra att finansiella institut, fysiska personer eller förmedlare inför rutiner avsedda att kringgå förfarandena för rapportering och åtgärder för kundkännedom, 2) regler enligt vilka det krävs att rapporteringsskyldiga finansiella institut doku- menterar de åtgärder som vidtas och de bevis som åberopas för att genomföra förfarandena enligt CRS och DAC 2 samt lämpliga åtgärder för att inhämta dessa registrerade upplysningar, 3) administrativa förfaranden för att verifiera rapporteringsskyldiga finansiella instituts efterlevnad av förfaranden för rapportering och åtgärder för kundkännedom samt administrativa förfaranden för uppföljning med ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut när odokumenterade konton rapporteras, 4) administra- tiva förfaranden för att säkerställa att risken är fortsatt låg för att de enheter och konton som enligt nationell lagstiftning är icke rapporteringsskyldiga finansiella institut och undantagna konton ska användas för skatteundan- dragande och 5) effektiva verkställighetsbestämmelser för att komma tillrätta med bristande efterlevnad. Vad gäller punkt 5 framgår bl.a. följande av kommentaren till CRS. vissa fall kan den anti-kringgåenderegel som avses i punkt 1 vara bred nog för att täcka in effektiv verkställighet för att komma till rätta med bristande I andra fall kan en jurisdiktion ha regler om böter eller straff- avgifter om en person inte tillhandahåller skattemyndigheten den information som begärs. Den identifiering av rapporteringspliktiga konton som svenska finansi- ella institut ska göra enligt bestämmelserna i och IDKAL mynnar ut i att instituten ska lämna kontrolluppgifter om de identifierade kontona enligt 22 a kap. och 22 b kap. SFL. Av 37 kap. 2 § SFL följer att får förelägga den som inte har fullgjort en uppgiftsskyldighet enligt 15–35 kap. att fullgöra skyldigheten. Av 37 kap. 6 § SFL framgår bl.a. att får förelägga den som är eller kan antas vara uppgiftsskyldig enligt 15–35 kap. att lämna uppgift som behöver för att kunna kontrollera skyldigheten. Av 44 kap. 2 § SFL följer att sådana förelägganden får förenas med vite om det finns anledning att anta att föreläggandet annars inte följs. att vidta tvångsåtgärder för att se till att rapporteringsskyldiga finansiella institut lämnar de uppgifter som krävs. Vite kan utdömas om ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut efter föreläggande fortfarande inte lämnar de uppgifter som är skyldigt att lämna. I samband med att lagstiftning utvärderades av uppmärksammades det att det finns brister när det gäller åtgärder för att se till att rapporteringsskyldiga finansiella institut lever upp till sina skyldigheter att samla in och bevara handlingar, uppgifter och annan dokumentation på det sätt som anges i 4–7 kap. och 8 kap. 8 § IDKL, 4–7 kap. och 8 kap. 9 § IDKAL samt 39 kap. 3 § SFL och 9 kap. 1 § första stycket SFF med avseende på kontrolluppgifter enligt 22 a och 22 b kap och Näringslivets skattedelegation, med instämmande av Företagarna och , menar att innan en ny sanktionsavgift införs bör det utredas om möjligheten till vitesföreläggande inte är tillräcklig. att det kan ifrågasättas om det är lämpligt och förenligt med att i samma lag bibehålla två olika sanktionsmöjlig- heter för samma typ av förseelse. Regeringen vill därför framhålla dels att inhämtande och bevarande av dokumentation inte är en sådan uppgifts- skyldighet enligt 15–35 kap. SFL som kan förelägga någon att fullgöra enligt 37 kap. 2 § SFL, dels att det rent allmänt torde finnas hinder från att förelägga någon vid vite att fullgöra någonting som är omöjligt, t.ex. att inkomma med dokumentation som det har klarlagts inte Dokumentationsavgiften som föreslås nedan kan dock, och uppfyller sitt syfte genom att, påföras just när dokumentation inte har samlats in och bevarats. Det är således, enligt regeringens mening, fråga om två olika typer av förseelser. efterfrågar ett tydliggörande av vad som ska sparas enligt IDKL och IDKAL respektive enligt SFL. I 39 kap. 3 § SFL anges att den som är uppgiftsskyldig enligt 15–35 kap. i skälig omfattning genom räkenskaper, anteckningar eller annan lämplig dokumentation ska se till att det finns underlag för att fullgöra uppgiftsskyldigheten samt för kontroll av uppgiftsskyldigheten och beskattningen. Av 9 kap. 1 § första stycket SFF framgår att sådant underlag som avses i 39 kap. 3 § SFL ska bevaras efter utgången av det kalenderår som underlaget avser. I 8 kap. 8 § IDKL respektive 8 kap. 9 § IDKAL anges att handlingar och uppgifter om åtgärder som vidtagits för att identifiera om ett konto är rapporteringspliktigt eller inte ska bevaras från det att kontot Regeringen konstaterar att eftersom identifieringen av ett konto som rapporteringspliktigt eller inte är avgörande för om kontrolluppgift ska lämnas om kontot eller inte är sådana uppgifter och dokumentation som enligt IDKL och IDKAL ska inhämtas om och från kontohavare eller personer med bestämmande inflytande sådant underlag för att fullgöra uppgiftsskyldigheten samt för kontroll av uppgiftsskyldigheten som avses i 39 kap. 3 § SFL. Bestämmelserna i och IDKAL respektive SFL kan således överlappa varandra. Uppgifter eller dokumentation som avser det finansiella kontot och inte kontohavarna eller personerna med bestämmande inflytande som sådana, t.ex. om tillgångar och inkomster på kontot, omfattas dock inte av dokumentationsskyldigheten enligt IDKL och IDKAL men utgör underlag för kontrolluppgift på det sätt som anges i 39 kap. 3 § SFL. Det kan i detta sammanhang nämnas att även om bestämmelserna överlappar varandra kan inte mer än en dokumentations- avgift tas ut per finansiellt konto och år. Mot denna bakgrund bör en avgift, dokumentationsavgift, tas ut av ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut som inte samlar in, dokumenterar och bevarar underlag för kontrolluppgifter om rapporteringspliktiga finansiella konton eller underlag för bedömningen av om ett konto är rapporteringspliktigt eller inte. Som skäl för att avstyrka förslaget anför i huvudsak följande. Dokumentationsavgiftens storlek och villkoren för att den ska tas ut står inte i rimlig proportion till bakomliggande syften och ändamål med CRS och . Regelverket syftar inte till att stärka skatteintäkter. Alla länder som deltar i den multilaterala överenskommelsen ska följa samma standard och riktlinjer. Regelverket lämnar dock mycket öppet för enskilda länders överväganden. Syftet är att uppnå en allmänpreventiv effekt. Uppgifterna kan inte läggas till grund för beskattning på samma sätt som kontrolluppgifter i gör. Alla de uppgifter som lämnas kan inte bearbetas av skattemyndigheterna i mottagande länder. Sanktioner bör inte införas om det inte tydligt framgår att uppgiftslämnandet i har sådana brister att strängare sanktioner bör införas. Det kan ta innan brister upptäcks i och påtalas av ett annat land. Det saknas jämförelser med hur denna fråga hanteras i andra länder. Avgiften riskerar att medföra att finansiella institut hellre rapporterar ett konto än att riskera dokumentationsavgift. Det kan innebära att fler personer rapporteras även om de inte ska beskattas. Utrymmet för bedömningar är större när det gäller dokumentationsavgift än när det gäller kontrollavgift och verkningarna kan få helt andra proportioner. Det kan också behöva göras en analys om EU:s nya dataskyddsförordning kan innebära att annan lagstiftning eventuellt bör följdändras. Svensk Försäkring anför som grund för att avstyrka förslaget att det kan leda till orimliga ekonomiska konsekvenser. Med anledning av detta vill regeringen anföra följande. Bestämmelser om nationella regler och administrativa förfaranden för att säkerställa ett effektivt genomförande finns som redan nämnts i avsnitt IX i CRS och bilaga I till DAC. är bundet att ha sådana regler och administrativa förfaranden. Vid det ursprungliga genomförandet av CRS och DAC 2 infördes det ingen sanktion för brister i dokumentation eftersom bedöm- ningen gjordes att det inte var nödvändigt. avtalsparter och andra medlemsstater i EU m.fl. har emellertid, inom ramen för , konstaterat att bestämmelser om en sådan sanktion behöver finnas i nationell rätt för att lagstiftningen ska anses leva upp till kraven i CRS. Denna tidiga utvärdering av har gjorts just för att tillförsäkra att alla länder följer samma standard och riktlinjer. Förslaget att införa en dokumentationsavgift föranleds inte av att det skulle finnas något konkret som talar för att det föreligger brister avseende dokumentation i , utan av att CRS och DAC, enligt vad som fastställts av , innebär att sådana bestämmelser ska finnas i nationell rätt. Regelverket har troligen en preventiv effekt till följd av att alla länder har åtagit sig att genomföra bestämmelserna i nationell rätt. ningen att utrymmet för bedömningar är större när det gäller dokumenta- tionsavgift än när det gäller kontrollavgift och att verkningarna kan få större proportioner, se t.ex. vad som anges nedan om befrielse från avgift, kvalificerad beslutsfattare hos och prövningstillstånd i Möjligheten till befrielse från dokumentationsavgift har även betydelse för det som anför om propor- När det gäller att det kan ta innan en brist upptäcks hänvisar regeringen till vad som sägs nedan om tidsfristen för att besluta När det gäller frågan om en analys av EU:s dataskyddsförordning hänvisar regeringen till propositionen Anpassningar av vissa författningar inom skatt, tull och exekution till EU:s dataskydds- förordning (prop. 2017/18:95). Även med beaktande av att det finns möjligheter till befrielse från avgiften kan det enligt regeringens mening övervägas om dokumentationsavgiften ska bestämmas till ett lägre belopp än det som föreslogs i promemorian, se vidare om detta nedan. Dokumentationsavgiften bör såsom förseningsavgift, skattetillägg, återkallelseavgift och kontrollavgift utgöra en särskild avgift i skatte- Det innebär bl.a. att bestämmelserna i 51 kap. 1 § SFL om befrielse från särskilda avgifter blir tillämpliga på dokumenta- Bestämmelserna innebär att ska besluta om hel eller delvis befrielse från en särskild avgift om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Det ska särskilt beaktas t.ex. om den felaktighet eller passivitet som har lett till avgiften kan antas ha berott på ålder, hälsa eller liknande förhållande, om det är fråga om en felbedömning av en regel eller betydelsen av faktiska förhållanden, om avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller passiviteten eller om det har varit fråga om en oskäligt lång handläggningstid. efterfrågar mer vägledning om situationer som kan motivera en tillämpning av bestämmelsen i 51 kap. 1 § SFL, kan följande I 51 kap. 1 § andra stycket 2 anges att det vid bedömningen särskilt ska beaktas om avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller Ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut kan ha ett stort Om det föreligger mer systematiska brister i hur ett institut dokumenterar konton skulle det därför kunna uppstå en situation där det finns grund för att ta ut ett stort antal dokumentationsavgifter för ett och Även om systematiska brister, enligt regeringens mening, normalt sett bör anses mer allvarliga än enstaka brister, kan det sammanlagda beloppet av dokumentationsavgifter bli så högt att det inte kan anses stå i proportion till felaktigheten att ta ut samtliga avgifter med Detta torde också besvara det som Näringslivets skattedelegation, med instämmande av Företagarna, och , anför om befrielse vid många Enligt regeringens mening bör det vidare kunna vara aktuellt med befrielse från en dokumentationsavgift om den bristande dokumentationen är hänförlig till ett konto vars saldo eller värde uppgår till ett litet belopp. och Näringslivets skattedelegation, med instämmande av Företagarna och , menar att det är oklart hur många avgifter som ska påföras om det skulle förekomma flera brister avseende samma konto. frågar sig även om de rapporteringsskyldiga finansiella instituten ska påföras dokumentationsavgift i de fall då kontohavare avsiktligt eller oavsiktligt lämnat felaktiga uppgifter eller inte lämnat dokumentation. Regeringen vill därför förklara följande. Den föreslagna 49 b kap. 2 § SFL är utformad på ett sådant sätt att en dokumentationsavgift kan påföras per finansiellt konto. Bara en avgift ska påföras om kontrolluppgift ska lämnas enligt både 22 a kap. och 22 b kap. för samma finansiella konto. En kontrolluppgift lämnas för ett konto. Det innebär alltså att antalet brister i dokumentationen avseende en kontrolluppgift saknar betydelse för hur många dokumentationsavgifter som kan påföras per konto. Endast en dokumentationsavgift kan påföras och konto. I IDKL och IDKAL finns bestämmelser om identifiering av sådana rapporteringspliktiga konton som kontrolluppgifter ska lämnas om. I vissa fall ska dokumentation inhämtas från kontohavare eller personer med bestämmande inflytande över enheter som är kontohavare, t.ex. intyganden. Utgångspunkten är att ett finansiellt institut får förlita sig på denna dokumentation. Institutet kan då inte anses ha brustit i att dokumentera kontot endast för att kontohavaren eller personen med bestämmande inflytande har uppgett felaktiga uppgifter. Det finns dock bestämmelser om att institutet måste bedöma tillförlitligheten av dokumentationen och, om den inte är tillförlitlig, inhämta ytterligare dokumentation. Om det i ett sådant fall är klart att dokumentationen inte är tillförlitlig men det rapporteringsskyldiga finansiella institutet ändå inte har försökt inhämta föreskriven ytterligare dokumentation är det en brist i dokumentationen av kontot. Om ett konto förblir odokumenterat till följd av att det inte är möjligt för institutet att inhämta föreskriven dokumentation från kontohavaren eller personerna med bestämmande inflytande innebär det inte att institutet brustit i sin dokumentation, så länge institutet gjort vad som kan förväntas för att inhämta dokumenta- tionen i enlighet med bestämmelserna i och IDKAL. Detta gäller även om kontot skulle vara en advokats klientmedelskonto. När det gäller vilken dokumentation och vilket underlag som ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut ska lägga till grund för att avgöra om ett finansiellt konto är rapporteringspliktigt, och därmed omfattas av kontrolluppgiftsskyldighet enligt 22 a eller 22 b kap. SFL, hänvisar IDKL och IDKAL i flera avseenden till uppgifter som inhämtas enligt lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (penningtvättslagen). Bestämmelser om bevarande av handlingar och uppgifter finns i 5 kap. 3 och 4 §§ penningtvättslagen. Tillsynsmyndig- heten kan ingripa mot en verksamhetsutövare som överträder en bestämmelserna i penningtvättslagen. Bestämmelser om ingripanden finns t.ex. i 7 kap. 10 § penningtvättslagen och i 15 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Ett sådant ingripande kan exempelvis ske genom att utfärda ett föreläggande att göra rättelse eller genom beslut om sanktionsavgift. En brist i skyldigheten att samla in och bevara handlingar, uppgifter och annan dokumentation enligt IDKL, IDKAL och SFL kan således utgöra en överträdelse av annan lagstiftning på grund av att bestämmelserna i penningtvättslagen inte följts. Bestämmelser bör därför införas om att det, vid bedömningen av om beslut ska fattas om hel eller delvis befrielse från dokumentationsavgift, även ska beaktas om bristen på dokumentation helt eller delvis även har föranlett ett ingripande på grund av att bestämmelserna i penningtvättslagen inte har följts. 2018/19:9 om dubbelprövningsförbudet kan aktualiseras i dessa fall behandlas nedan i detta avsnitt. I 50 kap. SFL finns bestämmelser om kontrollavgift. Kontrollavgift ska tas ut om vid tillsyn eller kontrollbesök finner att den som är skyldig att använda kassaregister inte fullgör denna skyldighet eller inte har lämnat vissa uppgifter om de kassaregister som finns i verksamheten (50 kap. 1 §). Kontrollavgift ska även tas ut om vid kontroll- besök finner att den som är skyldig att dokumentera identifika- tionsuppgifter i en personalliggare eller tillhandahålla utrustning så att en elektronisk personalliggare kan föras inte fullgör sin skyldighet, inte håller personalliggaren tillgänglig för i verksamhetslokalen eller inte har lämnat vissa uppgifter (50 kap. 3 §). Kontrollavgiften är som huvudregel . När det gäller kontrollavgift som avser personalliggare tillkommer för varje person som vid kontrollen är verksam och inte är dokumenterad i en tillgänglig personal- liggare. anför att dokumentationsavgiften inte är jämförbar med kontrollavgift eftersom utrymmet för bedömningar är större när det gäller dokumentationsavgift än när det gäller kontrollavgift och verkningarna kan få helt andra proportioner. menar att den i promemorian föreslagna dokumentationsavgiften är opropor- tionerligt hög. I promemorian föreslogs att dokumentationsavgiften ska uppgå till för varje kontrolluppgift som dokumentations- skyldigheten inte har uppfyllts för. Om två kontrolluppgifter ska lämnas om samma finansiella konto till följd av att det identifierats som rappor- teringspliktigt enligt både IDKL och IDKAL, bör dock bara en doku- mentationsavgift tas ut. Regeringen konstaterar att det finns både likheter och skillnader mellan dokumentationsavgift och kontrollavgift. Båda avgifterna kan påföras om det föreligger brister i skyldigheten att ha viss dokumentation tillgänglig. Dokumentationsavgiften tas dock ut per finansiellt konto, vilket kan vara ett stort antal hos ett rapporteringsskyl- digt finansiellt institut, medan den sammanlagda kontrollavgiften för avsaknad av personalliggare eller kassaregister är . I fråga om personalliggare tillkommer dock ett belopp om för varje person som vid kontrollen är verksam och inte är dokumenterad i en tillgänglig personalliggare. Enligt regeringens mening är det rimligt att dokumentationsavgiftens belopp bestäms till en nivå som ligger mitt emellan och . Dokumentationsavgiften bör således uppgå till . är tveksamt till att dokumentationsavgiften ska beräknas per person. Regeringen vill därför klargöra att avgiften uppgår till per finansiellt konto eller kontrolluppgift. Ett finansiellt konto kan ha flera kontohavare och personer med bestämmande inflytande över en passiv icke-finansiell enhet som är kontohavare. Vidare hänvisar regeringen till vad som sägs nedan om befrielse från dokumentationsavgift. föreslår att den tidpunkt då ett beslut om dokumentations- avgift senast ska fattas ska bestämmas till efter det kalenderår som kontrolluppgiften avser. Skälen för detta är att det enligt mening framstår som en bättre lösning om tidsfristen för ett beslut om dokumentationsavgift är densamma i samtliga situationer. Eftersom tidpunkten då skyldigheten att bevara uppgifter och dokumentation upphör är olika beroende på vilka bestämmelser som tillämpas, blir även tidsfristen för när beslut om dokumentationsavgift ska fattas olika om denna kopplas till tidpunkten då skyldigheten att bevara uppgifter och dokumentation upphör. Även ifrågasätter om utformningen av tidsfristen för beslut om dokumentationsavgift är tillräckligt samordnad. Regeringen delar och Svenska Bankföreningens uppfattning i detta avseende. En bestämmelse bör därför tas in om att ska meddela ett beslut om dokumentationsavgift senast efter det kalenderår då den kontrolluppgift som dokumenta- tionen avser ska lämnas eller skulle ha lämnats om det finansiella kontot var rapporteringspliktigt. Liksom för kontrollavgift och återkallelseavgift, bör dokumentationsavgiften vara betald senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag beslut fattades. Dokumentationsavgift föreslås tas ut med för varje finan- siellt konto som dokumentationsskyldigheten inte har uppfyllts för.