prop · H6037 · 2018-10-16 00:00:00 — Dessa omfattar begränsningar i försäljning av värdepapperiseringar till icke-professionella kunder (artikel 3) samt regler om att specialföretag för värdepapperisering inte får vara etablerade i vissa tredjeländer (artikel 4). Förordningen ställer upp krav på att institutionella investerare som inte är originatorer, medverkande institut eller ursprungliga långivare, före innehav av en värdepapperiseringsposition, dvs. en exponering mot en värdepapperisering (artikel 2.19), ska genomföra en due diligence för att kunna bedöma kreditvärdighet (artikel 5). Mot bakgrund av de krav på due diligence som ställs upp i förordningen ska ett värdepapperiseringsregister, dvs. en juridisk person som centralt samlar in och registerför uppgifter om värdepapperiseringar (artikel 2.23), registreras hos Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (). ska även samarbeta med behöriga myndigheter före registrering och utvidgning av registrering av värdepapperiseringsregister (artiklarna 10–17). Förordningen ålägger vidare originatorer, medverkande institut och specialföretag för värdepapperisering viss informationsskyldighet (artikel 7). I förordningen finns vidare krav på att originatorn, det medverkande institutet eller den ursprungliga långivaren ska behålla ett betydande intresse i värdepapperiseringens underliggande exponeringar (artikel 6). Förordningen ställer upp vissa kriterier för kreditgivning som originatorer, medverkande institut och ursprungliga långivare ska tillämpa på exponeringar som ska värdepapperiseras (artikel 9). I förordningen finns även ett förbud mot återvärdepapperisering (artikel 8). Förordningen anger vissa krav som originatorer, medverkande institut och specialföretag för värdepapperisering ska uppfylla för att få använda beteckningen ”STS” (artiklarna 18–26). Originatorer och medverkande institut ska gemensamt underrätta om de uppfyller kraven för att få använda beteckningen STS (artikel 27). Originatorer, medverkande institut och specialföretag för värdepapperi- Prop. 2018/19:7 sering får även anlita en tredje part som har tillstånd av behörig myndighet för att bedöma om värdepapperiseringen uppfyller STS-kriterierna (artikel 28). Den behöriga myndigheten och dess befogenheter Den behöriga myndigheten ska pröva ansökningar enligt förordningen om värdepapperisering om undantag från förbudet mot återvärdepapperisering (artikel 8.2). Den behöriga myndigheten ska även pröva ansökningar från tredje part att bedöma om värdepapperiseringar uppfyller de STS-kriterier som ställs upp i förordningen (artikel 28.1). Utöver de prövningar av ansökningar som den behöriga myndigheten ska göra har myndigheten ett omfattande ansvar för tillsyn över de subjekt som deltar i värdepapperisering (artikel 30.2–30.5). För övervakning av de krav avseende due diligence, behållande av risk, transparens, kriterier för kreditgivning samt förbudet mot återvärdepapperisering som ställs upp i förordningen (artiklarna 5–9) ska de behöriga myndigheterna vara de som har utsetts i enlighet med vissa EU-rättsakter (artikel 29.1–29.3). För svensk del är det som är behörig myndighet i samtliga fall. Varje medlemsstat ska dessutom utse en behörig myndighet som ansvarar för att utöva tillsyn över att de originatorer, ursprungliga långivare och specialföretag för värdepapperisering som är etablerade i unionen, men som inte omfattas av de unionsakter som räknas upp i förordningen, fullgör sina skyldigheter (artikel 29.4). Varje medlemsstat ska också utse en behörig myndighet som ska utöva tillsyn dels över att originatorer, medverkande institut och specialföretag för värdepapperisering uppfyller kraven för att få använda beteckningen ”STS” (artiklarna 18–27), dels över att tredje parter uppfyller kraven för tillstånd för att bedöma att värdepapperiseringar uppfyller STS-kriterierna (artikel 28). Varje medlemsstat ska säkerställa att den behöriga myndigheten har de tillsyns- och utredningsbefogenheter som krävs för att den ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt förordningen (artikel 30.1). Den behöriga myndigheten ska ha möjlighet att besluta om administrativa sanktioner, såsom sanktionsavgifter, vid överträdelser av förordningen (artikel 32). I förordningen fastslås också skyldigheter för de behöriga myndigheterna att samarbeta och utbyta information sinsemellan och med (artikel 36). 4.1.3Det fortsatta arbetet inom EU Enligt förordningen om värdepapperisering ska , och försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa), i vissa fall i nära samarbete med varandra, utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn och genomförande på ett antal områden och överlämna dessa förslag till kommissionen. Förslag till sådana tekniska standarder publiceras på myndigheternas webbplatser. Kommissionen har enligt förordningen befogenhet att anta sådana tekniska standarder (artiklarna 6–8, 10, 17, 20, 2018/19:7 24, 27, 36, 39 och 42) men några tekniska standarder har ännu inte antagits. Vidare ska , i nära samarbete med och , anta riktlinjer och rekommendationer om harmoniserad tolkning och tillämpning av flera krav enligt förordningen (artiklarna 19.2 och 23.3). Kommissionen har enligt förordningen befogenhet att anta en delegerad akt för att komplettera förordningens bestämmelse om att har rätt att ta ut en ansökningsavgift av värdepapperiseringsregister som ansöker om att bli registrerade (artikel 47). Kommissionen ska ytterligare specificera avgifternas art, i vilka fall avgifter ska betalas, hur stora avgiftsbeloppen ska vara och hur de ska betalas (artikel 16.2). Enligt förordningen ska () inom gränserna för sitt uppdrag ansvara för makrotillsyn av unionens värdepapperiseringsmarknad. ESRB ska, när nämnden anser det nödvändigt, dock senast , offentliggöra en rapport i samarbete med om hur den finansiella stabiliteten påverkas av värdepapperiseringsmarknaden. Om väsentliga risker upptäcks ska ESRB utfärda varningar till kommissionen, de europeiska tillsynsmyndigheterna och medlemsstaterna och vid behov utfärda rekommendationer om korrigerande åtgärder med anledning av dessa risker (artikel 31.1). Enligt förordningen ska det även inrättas en särskild värdepapperiseringskommitté inom ramen för den gemensamma kommittén för de europeiska tillsynsmyndigheterna. Inom denna kommitté ska de behöriga myndigheterna bedriva ett nära samarbete för att uppfylla sina skyldigheter (artiklarna 30–34 och 36.3). Kommittén ska , och därefter , offentliggöra en rapport om bl.a. genomförandet av STS-kraven. Rapporten ska innehålla en bedömning av de åtgärder som de behöriga myndigheterna har vidtagit, av väsentliga risker och nya sårbarheter som kan ha uppstått och av marknadsaktörernas åtgärder för att ytterligare standardisera värdepapperiseringsdokumentationen (artikel 44). ska , i nära samarbete med och , offentliggöra en rapport om möjligheten att inrätta ett särskilt ramverk för enkel, transparent och standardiserad syntetisk värdepapperisering, begränsad till syntetisk värdepapperisering i balansräkningen. Kommissionen ska sedan på grundval av den rapport som publicerat lägga fram en rapport till och rådet om inrättande av ett särskilt ramverk för enkel, transparent och standardiserad värdepapperisering, begränsad till syntetisk värdepapperisering i balansräkningen, om lämpligt tillsammans med ett lagstiftningsförslag (artikel 45). Kommissionen ska lägga fram en rapport för och rådet om hur förordningen om värdepapperisering fungerar, vid behov åtföljd av ett lagstiftningsförslag (artikel 46). Regeringens förslag: En ny lag med de bestämmelser som är nödvändiga för att komplettera EU:s förordning om värdepapperisering ska införas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringen förslag: En EU-förordning är direkt tillämplig i varje medlemsstat. En sådan rättsakt ska inte och får inte genomföras i nationell rätt. Några särskilda åtgärder för att införliva förordningen om värdepapperisering med svensk rätt ska därför inte vidtas. Förordningen förutsätter dock att vissa nationella bestämmelser införs (se avsnitten 4.3–4.5). I finns det inte någon lagstiftning som rör förfarandet vid värdepapperisering. Bestämmelserna i förordningen kommer alltså att träffa subjekt och verksamheter som inte står under tillsyn. För att ska kunna utöva sina befogenheter gentemot subjekt som deltar i värdepapperisering krävs att särskilda bestämmelser införs i svensk rätt (se avsnitt 4.3). Eftersom det rör sig om en ny typ av reglering bör den tas in i en ny lag. 4.2.2Hänvisningar till EU:s förordning om värdepapperisering Regeringens förslag: Hänvisningar till EU:s förordning om värdepapperisering ska vara dynamiska, dvs. avse förordningen i den gällande lydelsen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. Förslaget att ska få bestämma att ett beslut om återkallelse av tillstånd enligt förordningen om värdepapperisering ska gälla (se avsnitt 4.5) kräver en hänvisning till förordningen i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till förordningen. Om hänvisningen vore statisk skulle det, vid en ändring av förordningen, kunna uppstå oklarheter i fråga om myndigheternas möjlighet att återkalla tillstånd med den skyndsamhet som i vissa fall kan krävas. Hänvisningarna i den nya lagen till förordningen bör därför vara dynamiska, vilket medför att en ändring av förordningen får genomslag i bestämmelserna. Det är också den hänvisningsteknik som har använts i senare tids 2018/19:7 lagstiftningsärenden (se t.ex. prop. 2015/16:156 s. 20 f., prop. 2015/16:160 s. 36 f. och 45 och prop. 2016/17:22 s. 95 f.). Regeringens förslag: ska vara behörig myndighet enligt EU:s förordning om värdepapperisering. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt förordningen om värdepapperisering ska de behöriga myndigheter som har utsetts i enlighet med vissa angivna EU-rättsakter utöva tillsyn över att institutionella investerare, institutionella investerare som inte är originatorer, medverkande institut eller ursprungliga långivare, originatorer, medverkande institut, ursprungliga långivare samt specialföretag för värdepapperisering fullgör sina olika skyldigheter enligt förordningen när det gäller due diligence, bibehållande av risk, transparens, kriterier för kreditgivning och förbudet mot återvärdepapperisering (artiklarna 5–9 och 29.1–29.3). För svensk del är det som är behörig myndighet i samtliga dessa fall. Det följer därmed redan av förordningen vilken myndighet som ska vara behörig och det krävs därför inte någon lagstiftningsåtgärd i denna del. Varje medlemsstat ska utse en behörig myndighet som ansvarar för att utöva tillsyn över att de originatorer, ursprungliga långivare och specialföretag för värdepapperisering som är etablerade i unionen, men som inte omfattas av de unionsakter som räknas upp i förordningen, fullgör sina skyldigheter enligt förordningen (artiklarna 6–9 och 29.4). Varje medlemsstat ska också utse en behörig myndighet som ska ansvara för att utöva tillsyn över att originatorer, medverkande institut, specialföretag för värdepapperisering och tredje parter som har tillstånd av behörig myndighet för att bedöma om värdepapperiseringen uppfyller STS-kriterierna uppfyller kraven i förordningen som är kopplade till STS-värdepapperi- sering (artiklarna 18–27 och 29.5). Vilka uppgifter som den behöriga myndigheten ska ansvara för regleras i förordningen. Den behöriga myndigheten ska bl.a. pröva ansökan om tillstånd för tredje part att kontrollera att STS-kriterierna är uppfyllda (artikel 28). I ansvarar för tillsynen över företagen på finansmarknaden. Mot bakgrund av det anförda bör vara behörig myndighet enligt förordningen om värdepapperisering. Det innebär att får de befogenheter som den behöriga myndigheten har direkt med stöd av förordningen, t.ex. när det gäller tillstånd för tredje part att bedöma om STS-kriterierna är uppfyllda. Regeringens förslag: ska få ta ut avgifter för prövning av ansökningar enligt EU:s förordning om värdepapperisering. Regeringen ska få meddela föreskrifter om avgifterna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: verksamhet finansieras dels via anslag på statsbudgeten, dels via avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar. De företag som står under tillsyn betalar årliga avgifter till inspektionen enligt förordningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av verksamhet. De årliga avgifterna ska vara proportionella mot de kostnader som inspektionen haft för tillsynen och övrig verksamhet som inte finansieras på annat sätt (1 och 2 §§ samma förordning). Dessa avgifter får inspektionen inte behålla utan de ska redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten. De avgifter som tas ut med stöd av förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos ska täcka inspektionens kostnader för prövning av ansökningar och anmälningar inom inspektionens ansvarsområde (1 § andra stycket). De avgifter som tas ut med stöd av den förordningen får inspektionen behålla. Den verksamhet som kommer att bedriva till följd av förordningen om värdepapperisering kommer – såvitt är av intresse i detta sammanhang – att bestå i prövning av ansökningar. De ansökningar som kan komma att pröva gäller undantag från förbudet mot värdepapperisering och tillstånd för tredje part att bedöma om STS-kriterierna är uppfyllda (artiklarna 8.2 och 28.1). När det gäller tillstånd för tredje part att bedöma om STS-kriterierna är uppfyllda anges i förordningen om värdepapperisering att den behöriga myndigheten får ta ut kostnadsbaserade avgifter av en tredje part för att täcka nödvändiga utgifter i samband med bedömning av ansökningar (artikel 28.3). I förordningen anges det inte något om avgifter för prövning av ansökningar om undantag från förbudet mot återvärdepapperisering. Det som anges i förordningen om att behöriga myndigheter får ta ut ansökningsavgifter när det gäller STS-kriterierna bör emellertid inte tolkas motsatsvis och innebär därför inte något hinder mot att i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU-förordningen reglera rätt att ta ut avgifter för alla slags ansökningar enligt förordningen. Prövningen av de ansökningar som är aktuella enligt förordningen innebär nya arbetsuppgifter för som bör finansieras genom uttag av avgifter för prövning av ansökningarna. Regeringen bör få meddela föreskrifter om avgifterna. Regeringens förslag: ska få bestämma att ett beslut om återkallelse av tillstånd för tredje part att bedöma om STS- kriterierna är uppfyllda ska gälla . Regeringens bedömning: Det behöver inte tas in någon bestämmelse om överklagande av beslut i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om värdepapperisering. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att i promemorian föreslås att det i den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU-förordningen ska tas in en bestämmelse om överklagande av beslut enligt den lagen. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag och bedömning: När det gäller återkallelse av tillstånd för tredje part att bedöma om STS-kriterierna är uppfyllda (artikel 28 i förordningen om värdepapperisering), bör få bestämma att ett sådant beslut ska gälla . Lagrådet ifrågasätter behovet och lämpligheten av att ange detta i en paragraf i den nya lagen. Lagrådet påpekar att det mot bakgrund av att bedömning av verkställighetsfrågan förutsätts ske enligt 35 § förvaltningslagen (2017:900) inte är självklart hur paragrafen i den nya lagen ska uppfattas med avseende på de nämnda besluten och på andra överklagbara beslut och inte heller vilken betydelse det har att avvikande bestämmelser i lag eller förordning enligt 4 § förvaltningslagen har företräde framför den lagen. Lagrådet anser att den aktuella paragrafen inte torde uttrycka något som inte redan följer av 35 § förvaltningslagen. Sedan förvaltningslagen trädde i kraft finns det således allmänna bestämmelser om möjligheten för en myndighet att verkställa ett beslut (35 §). Flera lagar på finansmarknadsområdet innehåller också bestämmelser om att får besluta att vissa typer av beslut ska gälla (se t.ex. 17 kap. 1 § femte stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse och 26 kap. 1 § fjärde stycket lagen om värdepappersmarknaden). Det är inte sällan som använder sig av möjligheten att bestämma att ett beslut ska gälla , t.ex. i fråga om beslut om återkallelse av tillstånd eller förelägganden av olika slag. Allmänintresset av omedelbar verkställighet är särskilt stort i vissa fall som avser återkallelse av tillstånd när ett företag annars kan fortsätta driva verksamhet som bedömt strider mot gällande näringsrättsliga regler. Det faktum att möjligheten nämns i speciallagstiftningen signalerar dock att allmänintresset av omedelbar verkställighet kan vara mycket högt i de aktuella fallen. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att en bestämmelse om att får bestämma att beslut om återkallelse av tillstånd för tredje part att bedöma om STS-kriterierna är uppfyllda ska gälla bör tas in i den nya lagen. I lagrådsremissens lagförslag fanns en bestämmelse om att beslut enligt den nya lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Lagrådet anser att det är oklart vilka beslut som ska kunna överklagas Prop. 2018/19:7 med stöd av den nya lagen. ska enligt förslaget i av- snitt 4.4 få rätt att ta ut avgifter för prövning av ansökningar enligt förordningen om värdepapperisering. Som Lagrådet påpekar regleras däremot inte innehållet i ett avgiftsbeslut i ett enskilt fall i bestämmelsen i den nya lagen (jfr förordningen om avgifter för prövning av ärenden hos ). När det gäller förslaget om att ska få bestämma att en återkallelse av tillstånd för tredje part att bedöma om STS- kriterierna är uppfyllda ska gälla , kommer ett sådant beslut att fattas med stöd av den nya lagen. Frågan om ett beslut ska gälla kan prövas i avvaktan på att frågan om återkallelse av tillståndet prövas (begäran om inhibition). En begäran om inhibition kan förväntas ske i samband med att beslutet om återkallelse av tillstånd för tredje part – ett beslut som fattas med direkt stöd av förordningen om värdepapperisering Det innebär att det i praktiken inte kommer att bli aktuellt med överklagande av något beslut som grundar sig direkt på den nya lagen. Möjligheten att överklaga beslut enligt förordningen följer redan av förvaltningslagen (41 §). Det behöver därför inte anges i den nya lagen att beslut enligt förordningen om värdepapperisering får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 5Ändrade regler för försäkringsföretags användning av volatilitetsjustering och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) antogs . Tidsfristen för införlivande och tillämpning bestämdes slutligen till respektive . Solvens II-direktivet innebär en reformering av den grundläggande regleringen på EU-nivå för försäkringsföretag och är till stora delar ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Direktivet innehåller bl.a. förändrade kapitalkrav för försäkringsföretagen, tydligare krav på företagsstyrning, ändrade regler för tillsynsprocesserna samt mer omfattande krav på försäkringsföretagens rapportering och offentliggörande av information. beslutade och rådet om det s.k. omnibus II- direktivet (och rådets direktiv /51/EU av om ändring av direktiven /71/EG och 2009/138/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009, (EU) nr 1094/2010 och (EU) nr 2018/19:7 1095/2010 med avseende på befogenheterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten)). Omnibus II-direktivet preciserar de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter som ursprungligen fastställts i de s.k. Esa-förordningarna (och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /78/EG, och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /79/EG och och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /77/EG). Direktivet innehåller även en delegering av befogenheter till kommissionen om att anta genomförandeåtgärder och flera ändringar i Solvens II- direktivet. En av ändringarna är att det införs regler om volatilitetsjustering i Solvens II-direktivet. Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt omnibus II-direktivet, har genomförts i svensk rätt genom ändringar i bl.a. försäkringsrörelselagen (2010:2043), förkortad FRL. Ändringarna trädde i kraft (prop. 2015/16:9). För försäkringsföretag infördes flera nya bestämmelser om försäkringstekniska avsättningar och hur dessa ska beräknas (se SFS 2015:700). Av intresse för denna proposition infördes en bestämmelse om att försäkringsföretag får använda en volatilitetsjusterad riskfri räntestruktur vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna (5 kap. 9 § FRL). Bestämmelsen kompletteras med ett bemyndigande som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om hur volatilitetsjusteringen ska beräknas (5 kap. 16 § 3 FRL och 7 kap. 2 § försäkringsrörelseförordningen [2011:257]). har meddelat föreskrifter om hur volatilitetsjusteringen ska beräknas (4 kap. 22–28 §§ föreskrifter och allmänna råd [FFFS 2015:8] om försäkringsrörelse). 5.2Tydligare regler om volatilitetsjustering vid beräkning av försäkringstekniska avsättningar Regeringens förslag: Om Europeiska kommissionen har antagit en genomförandeakt med stöd av Solvens II-direktivet och denna gäller för ett försäkringsföretag, ska företaget för volatilitetsjusteringen endast få använda de tekniska uppgifter som anges i den rättsakten. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag på så sätt att det i promemorian inte görs någon begränsning utifrån att Europeiska kommissionen har antagit en genomförandeakt som gäller för försäkringsföretagen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Svensk Försäkring har inte någon invändning mot ändringen i sig men anser att det bör förtydligas att begränsningen av möjligheten att använda volatilitetsjustering endast gäller om kommissionen faktiskt har antagit en sådan genomförandeakt med de aktuella tekniska uppgifterna. Bakgrund: Enligt artikel 77d i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt omnibus II-direktivet, får försäkringsföretag använda sig av en s.k. volatilitetsjustering vid beräkningen av försäkringstekniska avsättningar. Av skäl 32 i omnibus II-direktivet framgår att syftet med reglerna om volatilitetsjustering är att motverka s.k. procykliskt agerande i försäkringsföretagens investeringsprocesser.