prop · H503225 · 2018-04-19 00:00:00 — Enligt artikel 8 har näringsidkaren bevisbördan för att informations- skyldigheten har fullgjorts. Kapitel III i direktivet reglerar ändringar av paketreseavtalet före paket- Artikel 9 reglerar under vilka förutsättningar och på vilka villkor rese- nären har rätt att överlåta paketreseavtalet till en annan resenär. Artikel 10 anger under vilka förutsättningar ändringar får ske av priset på paketresan efter att paketreseavtalet har ingåtts. Artikel 11 reglerar dels förutsättningarna för arrangören att ändra andra villkor i paketreseavtalet än priset, dels resenärens rättigheter vid en änd- I artikel 12 föreskrivs att resenären ska ha en rätt att säga upp paket- reseavtalet när som helst före paketresans början. rätt att ta ut en uppsägningsavgift när resenären säger upp avtalet före paketresans början. I artikeln regleras också arrangörens rätt att under vissa förutsättningar säga upp paketreseavtalet när alltför få personer har köpt resan eller när oundvikliga och extraordinära omständigheter gör det omöjligt att fullgöra avtalet. Kapitel IV innehåller artiklar om paketresans fullgörande. Enligt artikel 13 ska medlemsstaterna se till att arrangören är ansvarig för fullgörandet av de resetjänster som inbegrips i paketreseavtalet, oavsett om tjänsterna ska utföras av arrangören eller andra resetjänstleverantörer. Medlemsstaterna ges en möjlighet att föreskriva ett motsvarande ansvar för Resenären ska enligt artikeln åläggas en skyldighet att utan onödigt dröjsmål påtala bristande överensstämmelse som resenären upplever under fullgörandet av en resetjänst som omfattas av paketrese- avtalet. Arrangören ska avhjälpa bristande överensstämmelse, såvida det inte är omöjligt eller medför oproportionella kostnader med beaktande av den bristande överensstämmelsens omfattning och värdet av de påverka- de resetjänsterna. I artikeln föreskrivs en skyldighet för arrangören att, utan extra kostnader för resenären, ordna lämpliga alternativa arrange- mang om en betydande del av resetjänsterna inte kan tillhandahållas enligt överenskommelsen i paketreseavtalet. Om de alternativ som erbjuds resenären leder till en paketresa av lägre kvalitet, ska han eller hon ha rätt till en skälig prissänkning. Artikeln reglerar också under vilka förutsättningar resenären har rätt att avvisa föreslagna alternativa ar- rangemang och i vilka fall resenären har rätt att säga upp paketreseavtalet utan uppsägningsavgift. Arrangören åläggs också att i vissa fall anordna hemtransport åt resenären. Arrangörens skyldigheter att stå för kostnaden för nödvändig inkvartering i de fall det på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter är omöjligt att säkerställa resenärens hem- resa enligt överenskommelsen i paketreseavtalet begränsas till en period om högst , såvida inte mer långtgående skyldigheter följer av unionslagstiftning om passagerarrättigheter för det aktuella transport- medlet. Mer långtgående skyldigheter kan under vissa förutsättningar finnas i förhållande till resenärer med särskilda behov, t.ex. personer med nedsatt rörlighet, gravida, eller ensamresande minderåriga. Artikel 14 reglerar förutsättningarna för prissänkning och skadestånd. Resenären ska ha rätt till en rimlig prissänkning för perioder under vilka det rådde bristande överenstämmelse, om inte arrangören bevisar att den bristande överensstämmelsen beror på resenären. Resenären ska ha rätt till skälig ersättning från arrangören för eventuella skador som resenären drabbas av till följd av bristande överensstämmelse. Resenären ska inte ha rätt till skadestånd, om arrangören bevisar att den bristande överens- stämmelsen kan tillskrivas resenären eller en tredje part som inte har nå- gon anknytning till paketreseavtalet, eller har uppkommit på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter. I artikeln finns också be- stämmelser om relationen mellan paketresedirektivet och internationella konventioner och EU-förordningar om resenärers rättigheter. Vidare anges att medlemsstaterna inte får föreskriva en kortare preskriptionstid än för att framställa anspråk enligt artikeln. Artikel 15 reglerar möjligheterna för resenären att kontakta arrangören via återförsäljaren. I artikel 16 finns regler om arrangörens skyldigheter att tillhandahålla assistans till resenärer som befinner sig i svårigheter. Kapitel V innehåller regler om skydd vid obestånd. Enligt artikel 17 ska medlemsstaterna se till att arrangörer ställer säkerhet för återbetalning av alla betalningar som gjorts av resenärer eller för deras räkning i den mån som de relevanta tjänsterna inte fullgörs som en följd av arrangörens obestånd. Om transport av passagerare inbegrips i paketreseavtalet, ska arrangörerna även ställa säkerhet för hemtransport av resenärerna. En fortsättning på paketresan får erbjudas. Skyldigheten att ställa säkerhet ska omfatta arrangörer som är etablerade på medlems- statens territorium eller som säljer eller erbjuder paketresor i en 2017/18:225 medlemsstat eller som på något sätt riktar sådan verksamhet till en medlemsstat. Skyddet ska också omfatta samtliga resenärer som arran- gören har sålt paketresor till, oavsett var de är bosatta, var resan har sålts eller i vilken medlemsstat det organ som svarar för skyddet vid obestånd När fullgörandet av paketresan påverkas av arrangörens obestånd ska säkerheten vara tillgänglig utan kostnader för att säkerställa hemtransporter och, om så krävs, finansiering av inkvartering före hem- För resetjänster som inte har fullgjorts ska återbetalning göras utan onödigt dröjsmål på resenärens begäran. Av artikel 18 framgår att medlemsstaterna ska garantera ett ömsesidigt erkännande av nationella system för skydd vid obestånd samt att upprätta en strukturerad samarbetsmekanism i form av centrala kontaktpunkter för ett effektivt utbyte av information. Kapitel VI innehåller bara en artikel, artikel 19, som reglerar samman- Det är fråga om resetjänster som inte är en paketresa, men som kombinerats på ett sådant sätt att de ändå har viss likhet med sådana resor. I artikeln föreskrivs bl.a. att medlemsstaterna ska införa ett krav för näringsidkare som underlättar sammanlänkade researrangemang att tillhandahålla skydd vid obestånd. ska också åläggas att informera resenären om att han eller hon inte omfattas av de rättigheter som gäller vid paketreseavtal, men får ett visst skydd vid obestånd. För det fall att den näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrangemang inte informerar resenären i enlighet med direktivets krav ska de rättigheter och skyldigheter som fastställs i artiklarna 9 och 12 och i kapitel 4 tillämpas när det gäller de resetjänster som ingår i det sammanlänkade researrangemanget. Det innebär i prak- tiken att näringsidkaren i många avseenden får samma skyldigheter som en arrangör har vid en paketresa. Kapitel VII innehåller allmänna bestämmelser. Artikel 20 anger att medlemsstaterna ska se till att den återförsäljare som är etablerad i en medlemsstat och som erbjuder eller säljer resor för en arrangör som är etablerad utanför Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES) ska omfattas av de skyldigheter som fastställs för arrangörer i kapitlen om paketresans fullgörande och skydd vid obestånd, såvida inte återförsäljaren lägger fram bevis för att arrangören uppfyller kraven i dessa kapitel. Artikel 21 innehåller en regel om ansvaret för bokningsfel. Artikel 22 föreskriver en rätt för den arrangör eller återförsäljare som har fullgjort sin skyldighet gentemot resenären att kräva gottgörelse från en tredje part som bidrog till den händelse som utlöste skyldigheten. Artikel 23 anger bl.a. att direktivet är tvingande till förmån för Artikel 24 innehåller regler om tillsyn. Artikel 25 anger att överträdelser ska sanktioneras med effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner. Artiklarna 26 och 27 rör rapportering och översyn när det gäller tillämpningen av direktivet och vissa följdändringar i dels Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av 2004 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen, ”förordningen om konsu- mentskyddssamarbete”, dels och rådets direktiv 2011/83/EU av om konsumenträttigheter och om Prop. 2017/18:225 ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och och rådets direktiv /7/EG, det s.k. konsument- rättighetsdirektivet. Kapitel VIII innehåller slutbestämmelser. I artikel 28 anges medlemsstaternas tidsfrist för införlivandet av direk- tivet och vissa därmed sammanhängande frågor. Av artikel 29 framgår att det tidigare paketresedirektivet ska upphöra att gälla. Vidare anges att hänvisningar till det tidigare direktivet ska anses som hänvisningar till det nya direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga III. Artikel 30 föreskriver när direktivet träder i kraft. Artikel 31 anger att direktivet riktar sig till medlemssta- terna. Bilaga I till direktivet innehåller tre olika varianter av standardinforma- tionsformulär att användas när resenären köper en paketresa. Bilaga II innehåller fem varianter av standardinformationsformulär att användas när resenären köper ett sammanlänkat researrangemang. I bilaga III finns en tabell med jämförelser mellan det tidigare paket- resedirektivet och det nya paketresedirektivet. 5 Genomförande av direktivet 5.1 Utgångspunkter för genomförandet Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resul- tat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). Det innebär att en medlemsstat inte behöver använda sig av samma terminologi eller systematik som i direk- Det avgörande är att medlemsstaterna uppnår det avsedda resul- Medlemsstaterna ska också verka för en enhetlig tolkning och Särskilt viktigt är detta när det gäller direktiv som – i likhet med det aktuella direktivet – syftar till att säkerställa en väl fungerande inre marknad. Den EU-rättsliga principen om direktivkon- form tolkning innebär att en nationell domstol som tolkar nationell rätt är skyldig att i den utsträckning som det är möjligt tolka den nationella rätten mot bakgrund av direktivets ordalydelse och syfte så att det resul- tat som avses i direktivet uppnås. Jämförd med lag och det tidigare paketresedirektivet är regleringen i det nya direktivet mer detaljerad. Vid genomförandet av det tidigare direktivet intogs den ståndpunkten att detaljföreskrifter inte borde tas in i lagen utan att de i stället skulle framgå av verkställighetsföre- Det gällde bl.a. bestämmelser om vilken information som rese- nären skulle ha rätt att få. Lagens uppbyggnad och struktur ansågs på det sättet passa bättre in i svensk lagstiftningstradition (prop. 1992/93:95 s. 30). har emellertid ett stort antal EU-direktiv genomförts i svensk rätt och i många fall har bestämmelserna tagits in i lag och getts en 2017/18:225 utformning som ligger närmare de direktiv som genomförts. Samma synsätt bör genomsyra även genomförandet av det nya paketrese- direktivet. Direktivet har dock en onödigt komplicerad utformning och struktur. Vid genomförandet bör därför enkelhet, överskådlighet och konsekvens eftersträvas. Förenklingar och anpassningar till svensk rätt i övrigt bör därför ske så långt som direktivet tillåter. En ny lag om paketresor Regeringens förslag: Paketresedirektivets civilrättsliga regler och regler om tillsyn över att dessa regler följs ska genomföras i en ny lag. Den nya lagen ska ges namnet paketreselagen. tvingande till resenärens förmån. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker eller har inte någon invändning mot utredningens förslag. nämnden anser att det är att föredra om så stor del som möjligt av 1992 års lag behålls i sak. Nämnden förordar att den nya lagen ges en tydligare struktur och disposition. anser att namnet på den nya lagen bör återspegla att den inte bara reglerar paketresor utan även generell översyn av den svenska obligationsrätten för att samordna den med grundläggande principer i . Skälen för regeringens förslag Paketreselagen – en ny lag om paketresor och sammanlänkade Det nya direktivet har ett vidare tillämpningsområde än det tidigare direktivet och gäller inte bara paketresor utan även sammanlänkade rese- Med hänsyn till det samband som finns bör den nya regle- ringen omfatta såväl paketresor som sammanlänkade researrangemang. Det är därför ofrånkomligt att den nya regleringen både till sin upp- byggnad och i sak i många avseenden avviker års lag. direktivet innehåller vidare fler och mer detaljerade bestämmelser. lag behålls, skulle det krävas omfattande ändringar och tillägg i lagen för att genomföra direktivet. En lämpligare lösning är att ersätta den med en ny lag. I den mån det är möjligt och lämpligt bör den nya regleringen utformas med lag som förebild, vilket Allmänna För att åstadkomma en tydligare struktur och disposition av lagen, vilket nämnden också efterfrågar, bör lagen delas upp i kapitel och lagens paragrafer förses med rubriker. En fråga som uppmärksammas av är hur den nya lagen ska benämnas. Visserligen kommer lagen inte bara att gälla paket- resor utan även sammanlänkade researrangemang. talet regler i den nya lagen paketresor. Det mest framträdande inslaget i ett sammanlänkat researrangemang är att resenären ska få information om att han eller hon inte kommer att omfattas av de regler som gäller för paketresor och att varje resetjänstleverantör ensam ansvarar för att full- Prop. 2017/18:225 göra de resetjänster som leverantören ska utföra enligt respektive avtal. Det begränsade obeståndsskydd som föreslås gälla för sammanlänkade researrangemang kommer dessutom inte att regleras i den nya paket- reselagen utan föreslås regleras i en ny resegarantilag (se nedan). Till detta kommer att den nya lagen skulle få ett otympligt namn om även sammanlänkade researrangemang inkluderades i lagens titel. Den nya lagen bör därför benämnas paketreselagen. gör den allmänna reflektionen att genomförandet av olika EU-direktiv har lett till olika särlösningar och att den svenska obligationsrätten har blivit mindre enhetlig. I det perspektivet är det givetvis eftersträvansvärt att den nya lagen så långt det är möjligt knyter an till annan svensk civilrättslig lagstiftning på främst det konsument- rättsliga området. Det saknas dock både anledning och möjlighet att genomföra den allmänna översyn av det svenska civilrättsliga regelverket som efterfrågar. Däremot är det naturligt att kontinuerligt i lagstiftningsarbetet jämföra med och beakta hur motsvarande regleringar utformats på andra relevanta rättsområden. lag är tvingande när en resenär förvärvar en paketresa för huvudsakligen enskilt ändamål av en näringsidkare som agerar i sin yrkesmässiga verksamhet. lag gäller inte bara på det traditionellt konsumenträttsliga området utan också i fråga om tjänsteresor och resor som en förening ordnar för föreningsmedlemmarnas räkning. lag är därför tvingande i förhållande till vissa resenärer och dispositiv i förhållande till andra. Avgränsningen följer vad som i svensk rätt är det vanliga tillämpningsområdet för konsumentskyddande lagstiftning (prop. 1992/93:95 s. 25 och 26). Även den nya lagen kommer – med flera viktiga undantag – att tilläm- pas utanför det konsumenträttsliga området (se avsnitt 5.3.1). En nyhet i det nya direktivet är att reglerna i det är tvingande till förmån för resenären (artikel 23). Detta innebär att den avgränsning mellan olika resenärer som har funnits inte kan upprätthållas. Den nya lagen bör alltså undantagslöst vara tvingande till resenärens förmån oavsett om resenären är konsument eller inte. Detta bör framgå uttryckligen av lagen. Frågor om resegaranti kommer att regleras i en särskild lag Direktivet innehåller flera bestämmelser som avser skydd vid obestånd (artiklarna 17–19). Regeringen föreslår i propositionen Ny resegarantilag (prop. 2017/18:226) att bestämmelserna ska genomföras genom en ny lag om resegaranti. Den kommer att avse skyldigheten att ställa säkerhet för återbetalning av betalningar som gjorts av resenären. Lagen behandlar även ömsesidigt erkännande av skydd vid obestånd. 2017/18:225 5.3 Lagens tillämpningsområde och definitioner Regeringens förslag: Lagen ska gälla för paketresor som närings- idkare säljer eller erbjuder till försäljning och för sammanlänkade researrangemang som näringsidkare genom förmedling eller på annat sätt underlättar uppkomsten av. Lagen ska inte gälla för paketresor och researrangemang som –varar än och som inte innefattar övernatt- ning, –anordnas utan vinstsyfte, tillfälligt och för en avgränsad grupp resenärer, eller –köps av en resenär som är näringsidkare med ett avtal om anordnande av affärsresor som grund. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utred- ningen föreslår att lagen ska gälla för paketresor som en näringsidkare erbjuder till försäljning och för kopplade researrangemang som en näringsidkare underlättar. Utredningen föreslår vidare att undantaget för näringsidkare ska avse paketresor eller kopplade researrangemang som köps på grundval av ett ramavtal för affärsresor. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller har inte någon invändning mot det. Flera remissin- stanser – bl.a. i och Kommerskolle- gium – pekar på de svårigheter som finns när det gäller att avgränsa direktivets tillämpningsområde. , Patent- och mark- nadsdomstolen, reser frågan om huruvida rekvisitet ”erbjuder till försälj- ning” verkligen är liktydigt med direktivets ”erbjuder eller säljer”. gör den tolkningen att även erbjudandet av gratisresor omfattas av direktivet när en rad tilläggstjänster erbjuds till försäljning på resmålet. Flera remissinstanser – bl.a. och – ifrågasätter att de researrangemang som i direk- tivet kallas sammanlänkade kallas kopplade researrangemang. Svensk Sjöfart anser att undantaget för paketresor och sammanlänkade rese- arrangemang som varar i bör utsträckas . anser – i motsats till , Scouterna och Youth for Understanding – att undan- taget för researrangemang som anordnas för en begränsad grupp rese- närer på ideell grund inte är motiverat. Civilsamhällets organisationer i samverkan och kristna råd anser för sin del att undantaget även bör omfatta återkommande paketresor och sammanlänkade researrange- mang. FORUM – idéburna organisationer med social inriktning, , och och pekar på att det kan råda oklarhet om vad som avses med sådana ramavtal för affärsresor som är undantagna från lagens tillämp- ningsområde. och invänder att ramavtal är ett snävare ord än det som i direktivet benämns allmänna avtal. Konsumenter ser dock fördelar med att den nya lagen också omfattar resenärer som inte köpt paketresan eller rese- arrangemanget på grundval av ett ramavtal för affärsresor. Skälen för regeringens förslag Lagen ska gälla för paketresor och sammanlänkade researrangemang Av artikel 2.1 i direktivet framgår att direktivet är tillämpligt på paket- resor som erbjuds eller säljs av näringsidkare till resenärer och på sam- manlänkade researrangemang som underlättas av näringsidkare för rese- Det nya paketresedirektivet har – som nämnts tidigare – ett mer vidsträckt tillämpningsområde än det tidigare paketresedirektivet och lag, och omfattar inte bara paketresor utan även samman- Tillämpningsområdet för den nya lagen bör på motsvarande sätt utvidgas till att gälla även sammanlänkade researran- Direktivet är tillämpligt på paketresor som erbjuds eller säljs, vilket i den engelska språkversionen av direktivet svarar mot ”offered for sale or Detta rekvisit skiljer sig från vad som gäller enligt lag, som tillämpas i fråga om paketresor som säljs eller marknadsförs. marknadsföring avses enligt den definition som finns i 3 § marknads- föringslagen (2008:486) reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leve- rans av produkter till konsumenter eller näringsidkare. I likhet med utred- ningen bedömer regeringen att med marknadsföring avses fler åtgärder än vad som omfattas av direktivet. Till detta kommer att ordet marknads- förs faktiskt används på annan plats i direktivet och då får antas ha en annan innebörd än vad ”erbjuds” har i direktivet. Det finns därför anled- ning att använda ett annat ord. Utredningen föreslår att lagen ska gälla för paketresor som näringsidkare erbjuder till försäljning. tingsrätt, Patent- och , ifrågasätter om ”erbjudande till försäljning” omfattar även den faktiska försäljningen av paketresan. syfte att undanröja eventuella tvivel om vilka situationer som lagen om- fattar bör den nya lagen ges en utformning som överensstämmer med direktivet och i högre grad svarar mot lag. Den nya lagen bör därför tillämpas när paketresor säljs eller erbjuds till försäljning av en I avsnitt 5.3.4 behandlas definitionen av uttrycket närings- menar att gratisresor omfattas av tillämpningsområ- det när en rad tilläggstjänster erbjuds till försäljning på resmålet. definitionen av paketresa faller emellertid sådana fall där resenären först efter att ett avtal om en resetjänst har ingåtts kompletterar resan med ytterligare en resetjänst (jfr dock förslaget till 1 kap. 3 § första stycket 2 d Till detta kommer att kravet på att paketresan säljs eller erbjuds till försäljning förutsätter att paketresan överlåts mot viss ersätt- ning eller att erbjudandet sker i syfte att paketresan ska överlåtas mot Det som sagts innebär t.ex. att om en idrottsförening, som uppfyller kravet på att vara näringsidkare, ordnar och bekostar en resa för en ledare i samband med ett idrottsarrangemang så omfattas den resan inte av tillämpningsområdet. Om ledaren däremot betalar för resan, 2017/18:225 kan dock direktivet vara tillämpligt under förutsättning att inte något av undantagen är tillämpligt. Definitionerna av uttrycken paketresa och sammanlänkat researrange- mang behandlas särskilt i avsnitt 5.3.2 och 5.3.3. får återverkningar på lagens tillämpningsområde, finns det anledning att redan i detta avsnitt behandla några frågor som berör definitionerna. Den första frågan är om något annat uttryck än paketresa bör användas i den nya lagen. När uttrycket infördes lag, konstaterades att det finns åtskilliga paketresor som inte innefattar någon transport och att det därför kan vara något oegentligt att tala om paketresor. ansågs paketresa vara en relativt väl inarbetad term för de allra flesta av de företeelser som den är tänkt att omfatta. Slutsatsen blev därför att paketresa ändå borde användas (prop. 1992/93:95 s. 20–22). nya lagen kommer det visserligen att bli ännu vanligare att en paketresa inte innefattar transport. Regeringen finner dock att de skäl som fördes fram i förarbetena till lag fortfarande gör sig gällande. Begreppet är ännu mer inarbetat och det används dessutom i det Att introducera ett annat uttryck skulle bryta mot direk- tivets terminologi och uppbyggnad. Mot denna bakgrund anser rege- ringen att ”paketresa” bör användas även i den nya lagen. Den andra frågan att ta ställning till är hur den nya researrangemangs- formen ska benämnas i den nya lagen. Utredningen anser att sammanlän- kade researrangemang för tankarna till bokningar på internet och under- stryker att researrangemangen kan uppkomma på andra sätt. föreslår därför att de benämns kopplade researrangemang. stanser – bl.a. och – ifrågasätter dock om det är lämpligt att frångå direktivets benämning, och risken för att direktivets benämning skulle missuppfattas på det sätt som utredningen befarar får anses vara ganska liten. Det är en större risk att ”kopplade researrangemang” kommer att tolkas alltför snävt.