prop · H503123 · 2018-03-06 00:00:00 — Med utnyttjande av någons utsatta belägenhet avses olika situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret befinner sig i en beroendeställning till honom eller henne, t.ex. till följd av ett ekonomiskt skuldförhållande eller ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Andra exempel är situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret lever under ekonomiskt svåra förhållanden, lever i flyktingskap, befinner sig i vanmakt, lider av förståndshandikapp eller någon sjukdom, eller är beroende av narkotika. I punkten 4 regleras annat sådant otillbörligt medel om det allvarligt begränsar personens alternativ. Med annat sådant otillbörligt medel avses situationer där gärningsmannen på andra sätt bemästrar offrets fria och verkliga vilja. En nyhet är som framgått att uttrycken ”som allvarligt begränsar personens alternativ” och ”om det allvarligt begränsar personens alternativ” har lagts till i lagtexten i anslutning till de otillbörliga medlen utnyttjande av någons utsatta belägenhet respektive annat sådant otillbörligt medel (punkterna 3 och 4). Med uttrycken avses att omständigheterna vid en helhetsbedömning ska ha varit sådana att offret inte har haft något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att underkasta sig handelsåtgärden, dvs. att rekryteras, transporteras, överföras, inhysas eller tas emot. Tilläggen är inte avsedda att i sak ändra innebörden av de otillbörliga medlen i punkterna 3 och 4. Tilläggen är i stället avsedda att förtydliga att den angivna förutsättningen avseende offrets alternativ endast gäller vid tillämpning av de otillbörliga medlen utnyttjande av någons utsatta belägenhet respektive annat sådant otillbörligt medel. Förutsättningen gäller alltså inte vid tillämpning av de otillbörliga medlen olaga tvång eller vilseledande (punkterna 1 och 2). Rekvisiten olaga tvång och vilseledande ska i stället förstås på sätt som anges ovan utan uppställande av ytterligare krav. 2017/18:123 De handelsåtgärder som omfattas av straffbestämmelsen är oförändrade. Detsamma gäller i fråga om kravet på att gärningsmannen ska ha vidtagit handelsåtgärden i syfte att exploatera offret. Också de åsyftade exploateringsändamålen är oförändrade. Liksom krävs att det finns ett orsakssamband mellan användandet av det otillbörliga medlet och handelsåtgärden. En nyhet är att kravet på orsakssamband genomgående uttrycks med användning av begreppet genom. Ordet med, som i paragrafens hittillsvarande lydelse använts i anslutning till ett av rekvisiten, har således utgått. Någon ändring i sak avses inte. Andra stycket innehåller, liksom , en särskild reglering i fråga om handel med personer som inte har fyllt . I de fallen krävs det inte att gärningsmannen har genomfört handeln med användande av något otillbörligt medel. För straffansvar är det i stället tillräckligt att gärningsmannen vidtar handelsåtgärden i syfte att exploatera offret för något av de i paragrafen angivna ändamålen. Genom ett tillägg utvidgas straffansvaret till att träffa den som begår en sådan gärning även om han eller hon inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte hade fyllt . Det krävs alltså inte längre att den som begår gärningen haft uppsåt till att brottsoffret inte hade fyllt . För vissa sexualbrott föreskrivs ett liknande undantag från kravet på uppsåt beträffande brottsoffrets ålder (6 kap. 13 §). Tillägget innebär att det ska göras en allmän oaktsamhetsbedömning av vad personen i fråga har insett, misstänkt eller bort misstänka avseende den unges ålder. Samtliga omständigheter som är iakttagbara för den som begår gärningen ska beaktas. Eftersom barnets ålder är ett objektivt brottsrekvisit som ska vara täckt av uppsåt eller oaktsamhet vid tiden för gärningen, är det endast omständigheter som inträffat eller förhållanden som förelegat som ska beaktas. Någon kvalificerad form av oaktsamhet krävs inte. En person bör normalt sett anses ha varit oaktsam om han eller hon misstänkt att barnet var , eller i vart fall varit tveksam till om barnet uppnått den åldern, och inte vidtagit någon åtgärd för att klarlägga åldern. Om situationen är den att personen inte ens misstänkt låg ålder kan oaktsamhet i förhållande till åldern ändå anses ha förelegat om han eller hon haft förmåga och tillfälle att vidta åtgärder för att komma till insikt om åldern och det har kunnat begäras av honom eller henne att vidta dessa åtgärder. Ett offers samtycke till en åsyftad exploatering saknar, liksom , betydelse för straffansvaret, se avsnitt 4.7. I tredje stycket regleras mindre grova fall. Bestämmelsen ändras på så sätt att minimistraffet för mindre grovt brott höjs från allmänt fängelseminimum till fängelse . 1 b § Den som, i annat fall än som avses i 1 eller 1 a §, genom olaga tvång, vilseledande eller utnyttjande av någons beroendeställning, skyddslöshet eller svåra situation exploaterar en person i tvångsarbete, arbete under uppenbart orimliga villkor eller tiggeri, döms för människoexploatering till fängelse i högst . Den som begår en gärning som avses i första stycket mot en person som inte har fyllt döms till ansvar även om det inte förekommit något olaga tvång, vilseledande eller utnyttjande av någons beroendeställning, skyddslöshet eller svåra situation. Detta gäller även om den som begår en sådan gärning inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte fyllt . Är ett brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov människoexploatering till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen avsett en verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett särskilt hänsynslöst utnyttjande av annan. Paragrafen är ny. I paragrafens första stycke föreskrivs straffansvar för människoexploatering för den som på närmare angivet sätt exploaterar en person i arbete eller tiggeri. Andra stycket innehåller en särskild reglering avseende exploatering av personer som är . I tredje stycket straffbeläggs grova fall av människoexploatering. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1–6.2.4 och 6.2.6. Enligt första stycket är en första förutsättning för straffansvar ett användande av något slags otillbörligt medel, nämligen olaga tvång, vilseledande eller utnyttjande av någons beroendeställning, skyddslöshet eller svåra situation. Liksom i straffbestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § avses med olaga tvång detsamma som i bestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 §, dvs. att genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvinga annan att underkasta sig någon åtgärd. Rekvisitet vilseledande innebär, på samma sätt som i straffbestämmelsen om människohandel, förmedlande av en oriktig uppfattning till någon och förekommer därutöver bl.a. i straffbestämmelsen om bedrägeri i 9 kap. 1 §. Med utnyttjande av någons beroendeställning, skyddslöshet eller svåra situation avses i huvudsak detsamma som enligt rekvisitet utnyttjande av någons utsatta belägenhet i straffbestämmelsen om människohandel. Således avses olika situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret befinner sig i en beroendeställning till honom eller henne, t.ex. till följd av ett ekonomiskt skuldförhållande eller ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Utnyttjande av skyddslöshet avser t.ex. situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret befinner sig i vanmakt, lider av förståndshandikapp eller av någon sjukdom. Utnyttjande av någons svåra situation kan avse situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret t.ex. lever under ekonomiskt svåra förhållanden, lever i flyktingskap eller är beroende av narkotika. Till skillnad från vad som gäller för rekvisitet utnyttjande av någons utsatta belägenhet i bestämmelsen om människohandel, krävs inte vid tillämpning av rekvisitet utnyttjande av någons beroendeställning, skyddslöshet eller svåra situation att offrets alternativ allvarligt begränsas. Det innebär att det för straffansvar enligt förevarande paragraf inte förutsätts att omständigheterna vid en helhetsbedömning har varit sådana att offret saknat något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att underkasta sig exploateringen. Den andra förutsättningen för straffansvar är exploatering av en person i tvångsarbete, arbete under uppenbart orimliga villkor eller tiggeri. Med exploatering avses alltid, liksom vid människohandel, ett otillbörligt användande av offret. Det innebär att exploatering inte föreligger vid varje slags användning av en person. I stället krävs att användningen av personen vid en bedömning i det enskilda fallet framstår som otillbörlig. När det gäller exploatering i arbete är gärningsmannen oftast en arbetsgivare eller en uppdragsgivare. Vid tiggeri kan gärningsmannen vara en person som t.ex. organiserar eller övervakar någon annans Med tvångsarbete avses varje arbete eller tjänst som med hot om något slags straff krävs av en person och som han eller hon inte frivilligt har erbjudit sig att utföra (jfr konvention nr 29 angående tvångs- eller obligatoriskt arbete). Alla slags arbeten eller tjänster omfattas, utan begränsning till anställningsförhållanden eller legala arbeten. något slags straff kan innefatta såväl fysiska straff som psykologiska, ekonomiska eller andra slags straff. Ett hot kan t.ex. avse fysiskt våld Det kan också avse hot om att anmäla en illegal arbetstagare till en myndighet, eller hot om utebliven lön vid vägran att Kravet på ofrivillighet tar sikte på en begränsning av Ofrivilligheten kan antingen föreligga från början av utförandet av arbetet eller inträda i ett senare skede. Det innebär t.ex. att åtgärder som hindrar en arbetstagare från att lämna sitt arbete också kan innebära att tvångsarbete föreligger, även om arbetstagaren inledningsvis på ett frivilligt sätt har samtyckt till anställningsförhållandet. Med arbete under uppenbart orimliga villkor avses arbete eller tjänst under villkor – såväl faktiska arbetsförhållanden som andra villkor – som är så dåliga att de vid en objektiv helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet på ett påfallande och negativt sätt skiljer sig från vad som får anses acceptabelt på arbetsmarknaden. Det uppställs därmed ett högt krav för att exploatering i arbete under uppenbart orimliga villkor ska anses föreligga. Exempel på exploatering i arbete under uppenbart orimliga villkor kan vara att en person får arbeta för en synnerligen låg lön eller oavlönat, eller under orimligt långa arbetsdagar. kan vara att den anställde utsätts för oacceptabla säkerhetsrisker i arbetet eller att arbetsgivaren i samband med arbetet tar ut orimligt hög ersättning för en resa till eller för mat eller boende, som sedan dras av från inarbetad lön. Huruvida det rör sig om arbete under uppenbart orimliga villkor får dock alltid avgöras efter en objektiv helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Straffbestämmelsen träffar vidare den som exploaterar någon annan i Begreppet tiggeri är nytt i svensk lag. Med tiggeri avses här främst att en person utan erbjudande av motprestation vänder sig till allmänheten i syfte att få motta en mindre gåva, som från givarens perspektiv framstår som avsedd för någons försörjning. också ta sig andra former och uttryck och föreligga även vid erbjudande av viss motprestation från den som tigger. En förutsättning för att det i sådant fall ska anses vara fråga om tiggeri, är att situationen sammantaget ändå präglas av det benefika inslaget. förfarande ska anses utgöra tiggeri får avgöras efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. innebär att det för straffansvar förutsätts att gärningsmannen otillbörligt använder någon i tiggeri. Sådan exploatering kan t.ex. bestå i att den som tigger förmås överlämna en del av sin förtjänst från tiggeriet till någon annan, om detta innebär att den personen därigenom otillbörligt använder sig av den andra personens tiggeri. Ett annat exempel på exploatering i tiggeri kan vara att en person i samband med sitt tiggeri förmås betala för något som egentligen är kostnadsfritt, såsom en plats att tigga på i det offentliga rummet. Ett samarbete om tiggeri som bygger på frivillighet och inte innefattar något otillbörligt användande av en annan person träffas inte av straffansvar. Det gör inte heller anlitandet av någon frivilligarbetare för insamling till exempelvis välgörande ändamål eller föreningsverksamhet. För straffansvar måste det finnas ett orsakssamband mellan användandet av ett otillbörligt medel och exploateringen. Andra stycket innehåller en särskild bestämmelse avseende exploatering av någon som inte har fyllt . En motsvarande reglering finns i bestämmelsen om människohandel. Bestämmelsen innebär att det vid exploatering av personer inte uppställs något krav på användande av ett sådant otillbörligt medel som krävs för straffansvar enligt första stycket. För straffansvar är det alltså tillräckligt att gärningsmannen exploaterar personen i tvångsarbete, arbete under uppenbart orimliga villkor eller tiggeri. Straffansvaret träffar den som begår en sådan gärning även om han eller hon inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte hade fyllt . Det krävs alltså inte att den som begår gärningen haft uppsåt i fråga om att offret var . För en närmare kommentar i den delen hänvisas till författningskommentaren till den motsvarande bestämmelsen i 4 kap. 1 a § andra stycket. Tredje stycket behandlar grova fall av människoexploatering. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett särskilt hänsynslöst utnyttjande av annan. Ett exempel på när brottet människoexploatering bör bedömas som grovt är att en person genom fysiskt våld tvingar någon att arbeta under ovärdiga förhållanden, såsom då det pågår under orimligt långa arbetsdagar eller oavlönat. Ett annat exempel är exploatering i tiggeri som sker inom ramen för ett organiserat nätverk eller under mycket kontrollerande former. En exploatering av ett barn bör i högre grad än när det gäller vuxna kunna bedömas som särskilt hänsynslöst. I subjektivt hänseende krävs uppsåt för samtliga brottsrekvisit, utom för den omständigheten att en person inte hade fyllt . Utrymmet för ett brottsoffer att samtycka till en exploatering begränsas av kravet på att exploateringen ska ha skett genom ett otillbörligt medel och att själva exploateringen ska innefatta ett otillbörligt användande. Ett godkännande från offrets sida som framkallas genom ett sådant otillbörligt medel torde aldrig anses utgöra något rättsligt relevant samtycke enligt svensk rätt (se 24 kap. 7 §). Frågan om samtycke kan aldrig ha någon betydelse vid tvångsarbete, som alltid är ofrivilligt. Brottet fullbordas vid exploateringen. Ett eventuellt samtycke efter denna tidpunkt saknar relevans för straffansvaret. Det är t.ex. ovidkommande för straffansvaret om en arbetstagare i det skedet accepterar de dåliga arbetsvillkoren. Straffet för människoexploatering är fängelse i högst . Straffet för grov människoexploatering är fängelse i lägst två och högst . I fråga om konkurrens är brottet uttryckligen subsidiärt till brotten människorov och människohandel (4 kap. 1 § resp. 1 a §). 2017/18:123 straffbestämmelsen kan bli tillämplig bl.a. vid exploatering som inte har något samband med ett människohandelsförfarande, eller när exploateringen vidtas av någon annan än den som genomfört människohandeln. Utgångspunkten bör i övrigt vara att sedvanliga principer för konkurrens ska tillämpas. Det innebär normalt sett att när det är fråga om konkurrens mellan det nya brottet och ett annat brott med samma skyddsintresse, som har en lindrigare straffskala, ska domstolen döma för människoexploatering eller grov människoexploatering. Om t.ex. ett förfarande uppfyller förutsättningarna för straffbarhet både enligt förevarande paragraf och bestämmelsen om olaga tvång (4 kap. 4 §), ska endast straffbestämmelsen om människoexploatering tillämpas. Om ett förfarande leder till konkurrens mellan brott med olika skyddsintressen torde domstolen kunna döma för båda brotten i konkurrens. En sådan situation kan exempelvis föreligga när någon som saknar arbetstillstånd exploateras för tvångsarbete. I det fallet torde domstolen kunna döma både för brott enligt 20 kap. 5 § utlänningslagen (2005:716) och för brott enligt förevarande paragraf. Eftersom människoexploatering kan omfatta många skilda förfaranden får dock domstolen göra en prövning i varje enskilt fall enligt sedvanliga principer för konkurrens. 10 § För försök, förberedelse eller stämpling till människorov, människohandel, grov människoexploatering eller olaga frihetsberövande och för underlåtenhet att avslöja eller förhindra ett sådant brott döms det till ansvar enligt 23 kap. Detsamma gäller för försök, förberedelse eller stämpling till människoexploatering, grovt olaga tvång, äktenskapstvång eller grovt olaga hot och för försök eller förberedelse till dataintrång som om det fullbordats inte skulle ha varit att anse som ringa, eller grovt dataintrång. I paragrafen regleras straffansvar vid förstadier till brott. Genom två tillägg ändras paragrafen på så sätt att försök, förberedelse och stämpling till människoexploatering och grov människoexploatering straffbeläggs. Även underlåtenhet att avslöja eller förhindra grov människoexploatering straffbeläggs. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.5. För att ansvar för försök ska komma i fråga torde det i normalfallet vara nödvändigt att gärningsmannen har påbörjat utförandet av något av brottsrekvisiten för människoexploatering. Det kan handla om att gärningsmannen utför en eller flera handlingar som innebär t.ex. ett vilseledande, men misslyckas med att få till stånd exploateringen trots att det – såsom krävs för försöksansvar – har funnits fara för att exploateringen ska komma till stånd eller att sådan fara har varit utesluten endast på grund av tillfälliga omständigheter. Ansvar för förberedelse förutsätter uppsåt att utföra eller främja brott. Vidare krävs att gärningsmannen antingen tar emot eller lämnar pengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnader för utförande av ett brott, eller att gärningsmannen tar viss befattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott. I fråga om människoexploatering torde främst förberedelsehandlingar av det förstnämnda slaget vara aktuella. Med stämpling förstås att någon i samråd med någon annan beslutar gärningen eller att någon söker anstifta någon annan eller åtar eller erbjuder sig att utföra den. exploatering av personer förutsätta organisation och planering mellan, Handlingar av stämplingskaraktär torde främst i den typen av sammanhang. aktualiseras för underlåtenhet att avslöja eller förhindra grov människoexploatering. Den allmänna bestämmelsen om underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott finns i 23 kap. 6 §. 6 kap. Om sexualbrott 12 § Den som främjar eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att en person har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning, döms för koppleri till fängelse i högst . Om en person som med nyttjanderätt har upplåtit en lägenhet får veta att lägenheten helt eller till väsentlig del används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning och inte gör vad som skäligen kan begäras för att få upplåtelsen att upphöra, ska han eller hon, om verksamheten fortsätter eller återupptas i lägenheten, anses ha främjat verksamheten och dömas till ansvar enligt första stycket. Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grovt koppleri till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av annan. Paragrafen straffbelägger koppleri och grovt koppleri. Första stycket är oförändrat. I andra stycket görs en språklig ändring. Tredje stycket ändras på så sätt att maximistraffet för grovt koppleri höjs till fängelse . Övervägandena finns i avsnitt 5. 9.2Förslaget till lag om ändring i 27 kap. Om beslag och hemliga tvångsmedel 20 d § Med hemlig rumsavlyssning avses avlyssning eller upptagning som 1.görs i hemlighet och med ett tekniskt hjälpmedel som är avsett att återge ljud, och 2.avser tal i enrum, samtal mellan andra eller förhandlingar vid sammanträden eller andra sammankomster som allmänheten inte har tillträde till. Hemlig rumsavlyssning får användas vid en förundersökning om 1.brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2.spioneri enligt 19 kap. 5 § , 3.brott som avses i 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter, om det finns anledning att anta att gärningen har begåtts på uppdrag av eller har understötts av en främmande makt eller av någon som har agerat för en främmande makts räkning och det kan antas att brottet inte leder till endast böter, 4.annat brott om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse och det är fråga om a) människohandel enligt 4 kap. 1 a § , b) grov människoexploatering enligt 4 kap. 1 b § tredje stycket , c) våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första eller andra stycket , d) grovt sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § tredje stycket , e) våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 4 § första eller andra stycket , f) grovt sexuellt övergrepp mot barn enligt 6 kap. 6 § andra stycket , g) grovt utnyttjande av barn för sexuell posering enligt 6 kap. 8 § tredje stycket 2017/18:123 h) grovt koppleri enligt 6 kap. 12 § tredje stycket , i)grov utpressning enligt 9 kap. 4 § andra stycket , j)grovt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § femte stycket , k)grovt övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § tredje stycket , l)grovt narkotikabrott enligt 3 § narkotikastrafflagen (1968:64), eller m)grov narkotikasmuggling enligt 6 § tredje stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling, 5. försök, förberedelse eller stämpling till brott som avses i 1–3, om en sådan gärning är belagd med straff, 6. försök, förberedelse eller stämpling till brott som avses i 4, om en sådan gärning är belagd med straff och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att gärningens straffvärde överstiger fängelse . Paragrafen, som upptar bestämmelser om tvångsmedlet hemlig rumsavlyssning, ändras på så sätt att grov människoexploatering läggs till som punkten 4 b). Därvid görs även vissa redaktionella ändringar i bestämmelsen. Ändringen innebär i sak att hemlig rumsavlyssning under närmare angivna förutsättningar får användas vid förundersökning om grov människoexploatering liksom försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott i vissa fall. De hittillsvarande punkterna 4 b)–l) blir punkterna 4 c)–m). Övervägandena finns i avsnitt 6.2.8. Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Sekretess till skydd för enskild i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott, m.m. 12 § Sekretess gäller hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om ansvar för 1. sexualbrott, 2. utpressning, 3. brytande av post- eller telehemlighet, 4. intrång i förvar, 5. olovlig avlyssning, 6. dataintrång, 7. brott mot tystnadsplikt, 8. brott genom vilket infektion av HIV har eller kan ha överförts, 9. människorov, 10. människohandel, 11. grov människoexploatering, eller 12. olaga integritetsintrång. Motsvarande sekretess gäller i mål om ersättning för skada med anledning av brott som anges i första stycket. Därutöver gäller sekretess hos domstol för uppgift om en ung person som