prop · H503108 · 2018-02-20 00:00:00 — säsongsanställningsdirektivet till ett uppehållstillstånd enligt de allmänna I sammanhanget kan det lyftas fram att det för utlänningar som har beviljats EU-blåkort finns motsvarande möjlighet att byta tillståndstyp under vistelsen i landet. En sådan utlänning kan således beviljas uppehålls- och arbetstillstånd enligt de allmänna bestämmelserna i 5 kap. 10 § och 6 kap. 2 § UtlL och kan lämna in ansökan inifrån landet med stöd av 5 kap. 18 a § UtlL. Att även arbetstillstånd får beviljas under vistelsen i framgår av 6 kap. 4 § UtlL. 2017/18:34 föreslås motsvarande ordning för den som har ett ICT-tillstånd. Regeringen anser att utlänningar som har beviljats ett tillstånd för säsongsarbete bör likabehandlas med utlänningar som har beviljats ett EU- blåkort eller ett ICT-tillstånd. En person som har beviljats ett tillstånd för säsongsarbete bör därför kunna byta tillståndstyp och inifrån landet ansöka om ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd enligt de allmänna bestämmelserna i utlänningslagen. En ändring av denna innebörd föreslås därför i 5 kap. 18 a § första stycket UtlL. Enligt nuvarande ordning får ett permanent uppehållstillstånd beviljas till en utlänning som i sammanlagt har haft uppehållstillstånd för arbete eller ett EU-blåkort utfärdat av Prop. 2017/18:108 (5 kap. 5 § första stycket 1 UtlL). 2017/18:34 föreslås att också tillståndstiden för ett ICT-tillstånd ska få tillgodoräknas. Även ett tillstånd för säsongsarbete bör kunna läggas till grund för ett permanent uppehållstillstånd. Regeringen föreslår därför att bestämmelsen i 5 kap. 5 § första stycket 1 UtlL ändras så att även tillstånd för säsongsarbete omfattas. Det bör vara möjligt att räkna ihop tiderna för de olika tillståndstyperna vid beräkningen av de fyra åren. Paragrafen bör utformas i enlighet härmed. Vid bedömning av om permanent uppehållstillstånd ska beviljas får i det enskilda fallet avgöras om sökandens bidrag till samhällsutvecklingen och koppling till påverkats av att han eller hon haft ett tillstånd för säsongsarbete som enbart kan beviljas för en begränsad tid. Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om förenklade klagomålsförfaranden tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: påpekar att det sannolikt är svårare för den som tillfälligt vistas i landet att tillvarata sina () efterfrågar en fördjupad analys och att särskilda åtgärder övervägs för att säkerställa att säsongsanställda har en reell tillgång till effektiva mekanismer för att inge Även anser att det kan ifrågasättas om säsongsarbetares tillgång till ett klagomålsförfarande verkligen tillgodoses genom gällande rätt. Skälen för regeringens bedömning I artikel 25.1 föreskrivs att medlemsstaterna ska säkerställa att det finns effektiva mekanismer genom vilka säsongsarbetare kan inge klagomål mot sina arbetsgivare, antingen direkt eller genom tredje parter som i enlighet med de kriterier som fastställs i nationell rätt har ett berättigat intresse av att säkerställa att detta direktiv efterlevs eller genom en behörig myndighet i medlemsstaten, om så föreskrivs i nationell rätt. Lydelsen i artikel 25.1 ger upphov till frågor om hur bestämmelsen ska En första fråga är hur mycket bisatsen ”om så föreskrivs i nationell rätt” täcker. Om den omfattar hela artikel 25.1, skulle skyldigheten beträffande förenklade klagomålsförfaranden innebära att utlänningar ska ges möjlighet att ge in klagomål enligt klagomålsförfaranden som redan finns i medlemsstaterna, men att något nytt förfarande inte skulle behöva I skäl 50 anges att det bör finnas effektiva mekanismer genom vilka säsongsarbetare kan begära rättslig prövning och ge in klagomål direkt eller genom utsedda tredje parter såsom fackföreningar eller andra 2017/18:108 sammanslutningar. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna nämns inte i skälstexten. Detta borde bero på att medlemsstaterna behöver ge utlänningen möjlighet att ta hjälp av myndigheter endast om den möjligheten redan finns. En rimlig tolkning är därför att den enbart avser bisatsen i artikel 25.1 ”behörig myndighet” och att medlemsstaterna behöver ge utlänningar möjlighet att ta hjälp av myndigheter endast om den möjligheten redan finns (jfr prop. 2012/13:125 s. 90). Direktivets ordalydelse att klagomål ska kunna ges in direkt eller genom tredje parter bör inte innebära att medlemsstaterna kan välja ett av alternativen. Utlänningar ska därför kunna ge in klagomål såväl direkt som genom en tredje part (jfr prop. 2012/13:125 s. 90). En annan fråga är vilka skyldigheter som följer för medlemsstaterna av att klagomål ska kunna ges in genom tredje part ”som i enlighet med kriterier som fastställs i nationell rätt har ett berättigat intresse av att säkerställa att direktivet efterlevs”. Ett skäl för att inte uppfatta detta som ett krav på medlemsstaterna att utse organisationer att biträda de aktuella utlänningarna är att det skulle vara omöjligt för medlemsstaterna att genomföra direktivet om det inte finns någon lämplig organisation som är villig att hjälpa de aktuella utlänningarna. Direktivet bör i stället uppfattas som en skyldighet för medlemsstaterna att acceptera att klagomål ges in av organisationer som engagerar sig i sådana frågor (jfr prop. 2012/13:125 s. 90). Av den aktuella bestämmelsen i direktivet framgår inte vad klagomålen ska kunna avse eller till vem de ska ges in. I direktivets skäl 50 anges att medlemsstaterna bör inrätta effektiva mekanismer genom vilka säsongsarbetare kan begära rättslig prövning. Enligt bestämmelsen i artikel 25.1 ska klagomålet vara riktat mot arbetsgivaren. Av skäl 50 följer vidare att kravet syftar till att komma till rätta med situationer där arbetstagaren inte är medveten om att det finns mekanismer genom vilka arbetstagaren kan få sin sak prövad. En rimlig tolkning är att direktivet innebär en skyldighet för medlemsstaterna att se till att säsongsarbetaren har tillgång till effektiva rättsmedel och att det finns en möjlighet för honom eller henne att få sin sak prövad. De rättsmedel som en säsongsarbetare kan tillgripa skiljer sig inte från dem som i övrigt gäller enligt svensk rätt. En säsongsarbetare har därför samma möjligheter som andra rättssubjekt att få en rättslig prövning genom att vända sig till domstol eller med en ansökan om betalningsföreläggande enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Det förfarande som föreskrivs i den lagen syftar till att borgenärer ska få en exekutionstitel avseende otvistiga penningfordringar på ett snabbt och enkelt sätt, utan att först behöva väcka talan vid domstol. Om det visar sig att fordran är tvistig överlämnas ärendet till tingsrätten. Några remissinstanser ifrågasätter om säsongsanställda kommer att ha en reell tillgång till effektiva mekanismer för att inge klagomål. TCO anser att säsongsanställda bör ha möjlighet att vistas i en tvist pågår. Direktivet innehåller emellertid inga sådana krav. säsongsarbetaren vistas i torde inte heller vara en förutsättning för att han eller hon ska kunna inge klagomål mot arbetsgivaren (se vidare nedan och i avsnitt 16.2). Direktivets bestämmelse om att medlemsstaterna ska säkerställa mekanismer genom vilka säsongsarbetaren kan inge klagomål mot sina arbetsgivare tillgodoses således genom gällande rätt. Tredje parts engagemang i rättsliga eller administrativa förfaranden Enligt artikel 25.2 ska medlemsstaterna sörja för att tredje parter som i enlighet med de kriterier som fastställs i deras nationella rätt har ett berättigat intresse av att säkerställa att detta direktiv efterlevs, på säsongsarbetarens vägnar eller för att stödja denne, med hans eller hennes tillstånd, får engagera sig i de rättsliga eller administrativa förfaranden som finns för att säkerställa genomförandet av detta direktiv, med undantag för förfaranden och beslut avseende viseringar för kortare vistelse. Eftersom det är fråga om att tredje parter ska kunna engagera sig på tredjelandsmedborgarens vägnar eller för att stödja denne bör bestämmelsen ta sikte på sådana frågor där utlänningen ska ta initiativet. En part i ett mål vid allmän domstol, en sökande i ett mål om betalningsföreläggande vid och en sökande i ett verkställighetsärende kan företrädas av ombud eller biträdas av ett rättegångsbiträde (12 kap. , 66 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning samt 2 kap. 6 § utsökningsbalken). Detsamma gäller en utlänning som ansöker om uppehålls- och arbetstillstånd (9 § förvaltningslagen, jfr 14 § nya förvaltningslagen). De tredje parter som avses i artikel 25.2 är i första hand organisationer. Organisationer kan inte vara ombud eller biträde enligt de allmänna bestämmelserna om rättegångsombud, men företrädare för dem kan vara det. I 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister finns vissa särskilda bestämmelser om partsställningen i rättegången vid Arbetsdomstolen som första instans. I en tvist om kollektivavtal kan organisation, som slutit avtalet, väcka och utföra talan vid Arbetsdomstolen för den som är eller har varit medlem i organisationen. I annan arbetstvist som anges i 2 kap. 1 § lagen om rättegången i arbetstvister kan en organisation väcka och utföra talan för en medlem. I mål där talan ska väckas i Arbetsdomstolen som första instans har en organisation av arbetstagare eller arbetsgivare alltså talerätt för en medlem. En organisation kan därmed utan särskild fullmakt föra talan för en medlems rättsställning. I det fallet är det alltså organisationen som är part (prop. 2016/17:107 s. 151). Som framgår ovan i avsnitt 10.1 ska medlemsstaterna när de beviljar tillstånd för säsongsarbete ge skriftlig information om tredjelandsmedborgares rättigheter och skyldigheter enligt direktivet, inklusive klagomålsförfarande. Genom denna information torde han eller hon få tillräckliga kunskaper om svenska förhållanden och vad det innebär att vara ansluten till en arbetstagarorganisation. Om en organisation inte vill väcka talan med stöd av 4 kap. 5 § lagen om rättegången i arbetstvister kan en medlem själv väcka talan vid tingsrätt enligt 2 kap. 2 § samma lag. Då gäller allmänna regler om fullmakt. Regeringen bedömer att dessa möjligheter är tillräckliga för att ska uppfylla kraven enligt artikel 25.2 (jfr även prop. 2012/13:125 s. 92). 2017/18:108 Skyddsåtgärder mot uppsägning eller annan ogynnsam behandling Enligt artikel 25.3 ska medlemsstaterna säkerställa att säsongsarbetare har samma tillgång som andra arbetstagare i en liknande ställning till skyddsåtgärder mot uppsägning och annan ogynnsam behandling som utgör en reaktion från arbetsgivarens sida på ett klagomål inom företaget eller rättsligt förfarande som syftar till att se till att direktivet efterlevs. I 7 § lagen om anställningsskydd finns bestämmelser om krav på saklig grund vid uppsägning. I 7 och 8 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet finns bestämmelser om föreningsrätt. Enligt 8 § i den lagen ska föreningsrätten lämnas okränkt. Det är en kränkning av föreningsrätten om någon på arbetsgivar- eller arbetstagarsidan vidtar en åtgärd till skada för någon på andra sidan för att han eller hon har utnyttjat sin föreningsrätt, liksom om någon på ena sidan vidtar åtgärd mot någon på andra sidan i syfte att förmå henne eller honom att inte utnyttja sin föreningsrätt. En arbetstagare kan också ha 2 kap. 18 § diskrimineringslagen (2008:567). repressalieförbud innebär ett skydd för en arbetstagare som anmäler att arbetsgivaren har handlat i strid med den lagen. Det kan vidare nämnas att vissa svenska straffrättsliga bestämmelser kan aktualiseras om en arbetsgivare behandlar en arbetstagare på ett ogynnsamt sätt. Så är fallet om den ogynnsamma behandlingen skulle bestå av ett brottsligt förfarande, såsom exempelvis ofredande, våld eller hot om våld. Några särregler eller begränsningar i fråga om utlänningars skydd mot ogrundade uppsägningar eller annan ogynnsam behandling finns inte. Direktivets krav i denna del tillgodoses därför genom gällande rätt. 13Rättigheter som följer av ett tillstånd för säsongsarbete 13.1Rätt till inresa och vistelse Regeringens bedömning: Direktivets krav i fråga om rätt till inresa och vistelse i för den som har ett tillstånd för säsongsarbete tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 22 a följer att den som har ett tillstånd för säsongsarbete som har utfärdats av under tillståndets giltighetstid ska ha rätt att resa in i och vistas här i landet. Att en utlänning som har beviljats visering eller uppehållstillstånd har rätt att resa in i och vistas i tillståndet gäller framgår av 2 kap. 3 och 4 §§ UtlL. Direktivets artikel om rätt till inresa och vistelse för den som har ett tillstånd för säsongsarbete tillgodoses således genom Prop. 2017/18:108 gällande rätt och någon författningsändring är därför inte nödvändig. 13.2Fri tillgång till svenskt territorium Regeringens bedömning: Direktivets krav i fråga om fri tillgång till svenskt territorium för den som har ett tillstånd för säsongsarbete tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 22 b följer att den som har ett tillstånd för säsongsarbete som har utfärdats av för tillståndet ska ha fri tillgång till hela territoriet i enlighet med vad som föreskrivs i nationell rätt. Enligt bestämmelsen i artikel 2.1 i fjärde tilläggsprotokollet till , som gäller som svensk lag, har var och en som befinner sig lagligen inom rikets territorium rätt att fritt röra sig där och att fritt välja sin bosättningsort om inte annat föreskrivs i lag med hänsyn till bl.a. allmän säkerhet och allmän ordning (artikel 2.3). Den som har ett tillstånd för säsongsarbete har tillgång till det svenska territoriet genom den rätt till inresa och vistelse som ett sådant tillstånd ger. Direktivets bestämmelse om fri tillgång till svenskt territorium, med de begränsningar som får föreskrivas i nationell lagstiftning, tillgodoses således av gällande rätt. Rätt att utföra arbetsuppgifter Regeringens bedömning: Direktivets krav när det gäller rätten att utföra de konkreta arbetsuppgifter som tillståndet avser tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Universitets- och högskolerådet betonar att för tillträde till ett reglerat yrke kan det finnas ytterligare krav utöver ett erkännande av yrkeskvalifikationer, t.ex. prövning av kunskaper i det svenska språket eller kontroll mot belastningsregistret. Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 22 c följer att den som har ett tillstånd för säsongsarbete som utfärdats av ska ha rätt att utföra de konkreta arbetsuppgifter som tillståndet avser. Enligt 2 kap. 7 § UtlL är ett arbetstillstånd ett tillstånd att arbeta i Det finns enligt nuvarande ordning inget som hindrar en utlänning som har ett uppehålls- och arbetstillstånd från att också utföra den specifika yrkesverksamheten eller arbetsuppgiften. Av artiklarna 5.4 och 6.6 i säsongsanställningsdirektivet följer att medlemsstaterna får kräva att en utlänning måste uppfylla kraven för att utöva ett reglerat yrke om 2017/18:108 tillståndet för säsongsarbete avser ett sådant yrke. När yrkeskvalifikationerna väl är erkända och säsongsarbetaren därefter visat att eventuella ytterligare krav, t.ex. för yrket nödvändiga språkkunskaper är uppfyllda, finns det inget som hindrar honom eller henne från att utöva det reglerade yrket (jfr prop. 2015/16:44 s. 71 f. och 86 f.). Direktivets krav i denna del tillgodoses därför genom gällande rätt och kräver inte någon författningsändring. 14 Rätt till likabehandling Regeringens bedömning: Direktivets krav på likabehandling när det gäller lön och övriga anställningsvillkor tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Detsamma gäller i fråga om efterhandsbetalningar av innestående lön som ska göras av arbetsgivaren. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att frågan om vad det diskrimineringsförbud som avses i direktivet innebär bör diskuteras ytterligare i syfte att klargöra om det skydd som finns i verkligen uppfyller direktivets krav. anser att bedömningen är förenlig med åtaganden enligt artikel 1.1.a i konvention (nr 111) angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning och artikel 10 i konvention (nr 143) om missbruk i samband med migration och främjande av migrerande arbetstagares likställdhet med avseende på möjligheter och likabehandling. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 23.1 a ska en säsongsarbetare ha rätt till likabehandling i förhållande till medborgarna i värdmedlemsstaten i fråga om anställningsvillkor, inbegripet minimiålder för anställning, och arbetsvillkor, inbegripet lön och uppsägning, arbetstider, ledighet och allmänna helgdagar, samt hälso- och säkerhetskrav på arbetsplatsen. Enligt artikel 23.1 c gäller samma krav på likabehandling i fråga om efterhandsbetalningar av eventuell innestående lön som ska göras av arbetsgivaren. I promemorian görs bedömningen att direktivets krav i denna del tillgodoses genom gällande rätt. önskar ett klargörande av om det skydd som finns i verkligen uppfyller det diskrimineringsförbud som avses i direktivet. Med diskrimineringsgrunden etnisk tillhörighet avses i diskrimineringslagen nationellt eller etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (1 kap. 5 § första stycket diskrimineringslagen). Medborgarskap omfattas i sig inte av diskrimineringsgrunden etnisk tillhörighet. Icke berättigade krav på exempelvis svenskt medborgarskap kan dock ändå bedömas som indirekt diskriminerande, eftersom sådana krav typiskt sett missgynnar människor med annat etniskt eller nationellt ursprung än svenskt (prop. s. 497). De lagfästa krav på svenskt medborgarskap som finns i vissa fall får enligt regeringens bedömning anses berättigade och därmed också Prop. 2017/18:108 förenliga med säsongsanställningsdirektivet (jfr prop. 2012/13:148 s. 99). Enligt 2 kap. 1 § diskrimineringslagen får arbetsgivare inte diskriminera den som hos arbetsgivaren är arbetstagare, söker eller gör en förfrågan om arbete, söker eller fullgör praktik eller står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft. Det materiella tillämpningsområdet för diskrimineringsförbudet är omfattande. Alla situationer med koppling till arbetet som kan uppstå mellan en arbetsgivare och en arbetstagare omfattas (prop. 2007/08:95 s. 498). Lön och övriga anställningsvillkor, hälso- och säkerhetskrav på arbetsplatsen och efterhandsbetalning av eventuell innestående lön omfattas alltså av förbudet i diskrimineringslagen. När det gäller regler som specifikt behandlar arbetsvillkor och villkor som gäller hälsa och säkerhet på arbetsplatsen finns ingen särreglering som tar sin utgångspunkt i arbetstagarens medborgarskap. I finns inte någon författningsreglering av löner. Lönebildningen är en fråga för arbetsmarknadens parter. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att direktivets bestämmelser om att den som har ett tillstånd för säsongsarbete ska likabehandlas med landets egna medborgare i dessa avseenden tillgodoses genom gällande rätt. I sammanhanget kan nämnas att anser att bedömningen är förenlig med åtaganden enligt ratificerade . 14.2Föreningsfrihet och rätt att vidta stridsåtgärder Regeringens bedömning: Direktivets krav på likabehandling när det gäller föreningsfrihet och rätten att vidta stridsåtgärder tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 23.1 b ska en säsongsarbetare ha rätt till likabehandling i förhållande till medborgarna i värdmedlemsstaten i fråga om rätten att strejka och vidta stridsåtgärder i enlighet med värdmedlemsstatens nationella rätt och praxis, och föreningsfrihet och frihet att tillhöra en arbetstagarorganisation eller någon annan organisation vars medlemmar utövar ett visst yrke, inklusive de rättigheter och förmåner som sådana organisationer tillhandahåller, inbegripet rätten att förhandla och ingå kollektivavtal, utan att det påverkar tillämpningen av nationella bestämmelser om allmän ordning och säkerhet. Av 2 kap. 25 § första stycket 1 regeringsformen följer att en utlänning här i riket är likställd med en svensk medborgare i fråga om föreningsfrihet om inte annat följer av särskilda föreskrifter i lag. Några föreskrifter som begränsar utlänningars möjligheter till föreningsfrihet eller frihet att tillhöra en arbetstagarorganisation finns inte. I 7 och 8 §§ lagen om 2017/18:108 medbestämmande i arbetslivet finns tvingande regler om medbestämmande i arbetslivet. Enligt 2 kap. 11 § diskrimineringslagen är diskriminering förbjuden i fråga om medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation eller yrkesorganisation och förmåner som en sådan organisation tillhandahåller sina medlemmar. När det gäller stridsåtgärder har en förening av arbetstagare enligt 2 kap. 14 § regeringsformen rätt att vidta stridsåtgärder på arbetsmarknaden, om inte annat följer av lag eller avtal. Bestämmelser om begränsningar i rätten att vidta stridsåtgärder finns främst i lagen om medbestämmande i arbetslivet men några bestämmelser om inskränkningar i rätten att vidta stridsåtgärder som har sin grund i medborgarskap finns inte. Direktivets krav på likabehandling i nu aktuellt hänseende tillgodoses därför genom gällande rätt. Regeringens bedömning: Direktivets krav på likabehandling när det gäller social trygghet tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 23.1 d ska en säsongsarbetare ha rätt till likabehandling i förhållande till medborgarna i värdmedlemsstaten i fråga om grenar av den sociala tryggheten, såsom de definieras i artikel 3 i och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. Av artikel 23.2 framgår att medlemsstaterna får begränsa rätten till likabehandling i fråga om social trygghet genom att utesluta familjeförmåner och arbetslöshetsersättning, utan att det påverkar tillämpningen av och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar. Med social trygghet avses förmåner inom socialförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen samt hälso- och sjukvården. Svensk lagstiftning avseende social trygghet är i huvudsak neutral i förhållande till medborgarskap (se dock avsnitt 14.5). Direktivets krav på likabehandling i fråga om social trygghet tillgodoses genom gällande rätt och kräver därmed inte några författningsändringar. Tillgång till varor och tjänster Regeringens bedömning: Direktivets krav på likabehandling när det gäller tillgång till varor och tjänster tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända