prop · H503220 · 2018-04-09 00:00:00 — tillstyrker förslaget i huvudsak, men anser, i likhet med BRÅ, att en närmare analys om spelfuskbrottet och gärningsmannaskapet bör göras. Myndigheten anser vidare att en internationellt harmoniserad bestämmelse skulle vara att föredra. Hovrätten för efterfrågar en analys av hur spelfuskbrottet ska dömas i konkurrens med andra brott, såsom olaga hot, misshandel eller utpressning. (Juridiska fakul- teten) anser att lagtexten brister i precision och att det är svårt att förutse vilka gärningar som omfattas av det kriminaliserade området. ifrågasätter i flera avseenden behovet av kriminalisering och anser att sanktionerna inte är rimliga i förhållande till straffvärdet. Skälen för regeringens förslag Behovet av ett särskilt spelfuskbrott Såsom utredningen konstaterar finns ett omfattande problem med match- fixning som är till skada för såväl idrotten som vadhållningsverksamhet på sporthändelser. Den genomgång av rättspraxis som utredningen redovisar i sitt betänkande visar också att det nuvarande regelverket är otillräckligt för att komma till rätta med spelfusk. Detta får en rad negativa konsekvenser, bl.a. riskerar det att undergräva förtroendet för kommersiella spel som tillhandahålls allmänheten och som omsätter stora belopp. Dessutom står spelare och andra personer inom idrotten utan ett effektivt straffrättsligt skydd mot olika former av otillbörliga påtryckningar om att medverka till matchfixning. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med utredningen och majoriteten av remiss- instanserna, att det finns ett stort behov av en särskild straffrättslig bestämmelse som kriminaliserar matchfixning och annat spelfusk. Utredningen har föreslagit att den som uppsåtligen eller av grov oakt- samhet manipulerar utgången av spel som omfattas av licenskravet ska dömas för spelfuskbrott till fängelse . Detsamma ska gälla den som förmår någon att manipulera utgången av ett sådant spel. Med mani- pulation ska enligt utredningen förstås en handling eller underlåtenhet som otillbörligen påverkar, eller kan komma att påverka utgången av spelet, oavsett om gärningen medför för gärningsmannen eller inte. Utredningens förslag har mött kritik från ett flertal remissinstanser som anser att brottet bör förtydligas i flera avseenden, bl.a. vilka gärningar som omfattas av straffansvaret, vad det innebär att en handling eller underlåtenhet är otillbörlig och vem som kan anses som gärningsman. () efterfrågar även ett förtydligande av hur förslaget förhåller sig till brottsrekvisit som fara och Regeringen anser i likhet med remissinstanserna att utredningens förslag bör preciseras. I syfte att skapa ett brott som uppfyller legalitets- principens krav på förutsägbarhet och tydlighet, föreslår regeringen därför att spelfuskbrottet i stället ska utformas så att det kriminaliserar otillbörliga åtgärder som är ägnade att påverka utgången av ett spel som omfattas av licens enligt spellagen. Den som begår gärningar av detta slag ska dömas för spelfusk till fängelse i högst . I likhet med utred- ningen anser regeringen att endast åtgärder som är ägnade att påverka spel som omfattas av licenskrav bör omfattas av straffansvar. lyfter fram är syftet med brottet att straffa otillbörlig påverkan av utgången i ett spel om pengar, inte att straffa Åtgärder som endast syftar till att vinna idrottsliga fördelar bör således inte omfattas av straffansvar. Regeringen anser vidare, till skillnad från utredningen, att endast faktiska handlingar ska kriminaliseras. Underlåtenhet kräver normalt att det finns en tydligt beskriven handlingsregel som underlåtenheten kan När det gäller idrottsutövare och andra aktörer som spelfuskbrottet riktar sig mot saknas specifika handlingsregler, varför underlåtenhet inte bör medföra straffansvar. Det bör vara tillräckligt att åtgärden är ägnad att påverka utgången av Det saknar således betydelse om utgången av spelet faktiskt Matchfixning utgörs ofta av en kedja av handlingar som sammantaget syftar till att påverka utgången av ett spel. förekomma att en eller flera personer planerar och organiserar brottet och sedan, genom olika former av påtryckningar, förmår andra personer att utföra de konkreta handlingar som krävs för att styra utgången i spelet i en viss riktning. I likhet med utredningen anser regeringen att både den som aktivt ingriper i de händelser (tävlingen) som konstituerar spelet (vadhållningen) och den som förmår någon att göra så, ska omfattas av Den brottsliga gärningen bör anses fullbordad när någon har vidtagit en åtgärd som, ensam eller tillsammans med andra handlingar, är ägnad att påverka utgången av spelet. Straffansvaret bör vara oberoende av om gärningen medför för gärningsmannen eller om övriga inblandade personer genomför sina planerade handlingar. Åtgärden ska vidare vara ägnad att påverka utgången i spelet på ett Detta innebär att åtgärden vid en helhetsbedömning ska framstå som avvikande, onaturlig, vilseledande, bedräglig eller på annat sätt i strid med det regelverk som styr spelet om pengar. tas handlingar som endast syftar till att vinna idrottsliga fördelar. Till skillnad från utredningen anser regeringen vidare att endast upp- såtliga brott bör straffsanktioneras. Eftersom regeringens förslag utgår från ett s.k. abstrakt farerekvisit, och det för straffansvar inte krävs en viss effekt (att utgången i spelet faktiskt påverkas), framstår en kriminali- sering av även oaktsamt handlande inte som ändamålsenlig. Regeringen konstaterar att beredningsunderlag för en sådan utvidgning av straffansvaret till att även omfatta den som drar fördel av kunskap om att spelet är manipulerat, som och efterfrågat, saknas, men att frågan om den aktuella regleringens effektivi- tet och ändamålsenlighet bör följas upp (se avsnitt 19.4). uppföljning finns också möjlighet att utvärdera den svenska tillämpningen av spelfuskbrottet i ett internationellt perspektiv. 2017/18:220 Grovt brott En särskild reglering för grova fall av spelfusk bör gälla. Vid bedömningen av om brottet är grovt bör särskilt beaktas om den brottsliga gärningen utövats systematiskt eller i större omfattning eller annars varit av särskilt farlig art. Att brottet utövats systematiskt innebär att det har föregåtts av viss beräkning eller skett vid upprepade tillfällen. Vid bedömningen av om brottet har varit av särskilt farlig art bör beaktas om åtgärden har inneburit hot, misshandel eller utpressning. Ytterligare en omständighet som kan beaktas vid bedömningen av brottets svårig- hetsgrad är, såsom för fram, att gärningen avsett betydande belopp. Regeringen anser, till skillnad från bl.a. att straffskalan för spelfuskbrottet bör vara densamma som för brotten mot spellagen, bedrägeri och givande och tagande av muta. Brott av normal- graden bör därför kunna ge fängelse upp till och grovt brott fängelse i lägst och högst . Hovrätten för framhållit kan en otillbörlig åt- gärd som vidtas för att påverka utgången av ett spel vara brottslig i sig, t.ex. enligt straffbestämmelserna om olaga hot och misshandel. Vilket eller vilka brott gärningsmannen då ska dömas för får avgöras med tillämpningen av de sedvanliga reglerna för brottskonkurrens. Avgörande för bedömningen är det intresse som de olika brotten avser att skydda och brottens straffskalor. Handlar det om åtgärder som består av hot eller våld av inte alltför allvarligt slag torde bedömningen landa i att gärningsmannen ska dömas både för hot- eller våldsbrottet och för spelfusk. Regeringens förslag: Olovlig spelverksamhet, grovt brott, och spelfusk, både brott av normalgraden och grovt brott, ska vara straffbara på försöks- och förberedelsestadiet. Om flera har medverkat till ett brott enligt spellagen, ska dessa personer enligt omfattas av ansvar för medverkan. Straff enligt spellagen ska inte få dömas ut för gärningar som omfattas av ett beslut om sanktionsavgift eller en ansökan om utdömande av vite. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har i sitt förslag till förbud mot dubbla sanktioner föreskrivit att den som har betalat en sanktionsavgift eller överträtt ett vites- föreläggande eller ett vitesförbud enligt spellagen inte ska kunna dömas för brott enligt samma lag. Utredningen föreslår även att en hänvisning till bestämmelserna i lagen om straff för smuggling, motsvarande den som finns i 57 § andra stycket lotterilagen, ska tas in i spellagen. Remissinstanserna: Endast yttrar sig över Prop. 2017/18:220 förslagen. Myndigheten tillstyrker förslaget att straffbelägga vissa gär- ningar på försöks- och förberedelsestadiet. Skälen för regeringens förslag: I lotterilagen finns bestämmelser om försök och förberedelse till brott, medverkan till brott samt ett förbud mot dubbla sanktioner. Regeringen anser att en motsvarande reglering bör införas i spellagen. Straffansvar för gärningar på försöks- och förberedelsestadiet bör omfatta grov olovlig spelverksamhet, spelfusk och grovt spelfusk. En bestämmelse om detta bör därför tas in i lagen. Av medverkans- bestämmelserna i 23 kap. följer att ansvar för medverkan ska utkrävas för samtliga brott. Vissa av de gärningar som föreslås bli kriminaliserade är sådana att de även kan komma att bli föremål för en administrativ sanktion, ett vitesföreläggande eller vitesförbud enligt spellagen. För att säkerställa att samma gärning inte träffas av dubbla sanktioner finns behov av en bestämmelse som förbjuder detta. Såsom Lagrådet konstaterar omfattar förbudet mot dubbla sanktioner enligt lagrådsremissen även fall då frågan om sanktionsavgift eller vite har prövats, men då förutsättningarna för sanktionen inte bedömts föreligga, som då den enskilde efter överklagan fått rätt. Regeringen anser att detta bör framgå av lagen. Regeringen anser vidare att det bör vara själva prövningen om avgift eller vite som ska utgöra grund för förbudet, inte huruvida den enskilde har betalat avgiften eller överträtt föreläggandet eller förbudet. Mot bakgrund av de möjligheter att besluta om sanktionsavgift för överträdelser som finns enligt marknadsföringslagen och penningtvätts- lagen, bör förbudet mot dubbla sanktioner inte heller begränsas till sanktioner enligt spellagen. Med justering av utredningens förslag i dessa delar föreslår regeringen att straff enligt spellagen inte ska få dömas ut för gärningar som omfattas av ett beslut om sanktionsavgift eller en ansökan om utdömande av vite. Utredningen har föreslagit att sådan olovlig införsel av varor som omfattas av regleringen i 57 § andra stycket lotterilagen även i fort- sättningen ska beivras enligt bestämmelserna i lagen om straff för smug- gling. Mot bakgrund av att kravet på tillstånd för införsel av penning-, värde- eller varuspelsautomater föreslås tas bort, bör den ovan nämnda bestämmelsen i lotterilagen inte föras över till spellagen. 2017/18:220 16.7 Regeringens förslag: Om någon påträffas på bar gärning när han eller hon begår brott enligt spellagen, får spelutrustning eller annan egendom som skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brottet eller bli föremål för förverkande enligt denna lag, tas i beslag. Den som har förordnats till kontrollant enligt spellagen, och sådana befattningshavare hos spelmyndigheten i vars uppgift det ingår att övervaka att spelbestämmelser följs, ska ha befogenhet att beslagta sådan utrustning som nämns ovan. När egendom har tagits i beslag, ska det skyndsamt anmälas till eller åklagare. Den polisman eller åklagare som tar emot en sådan anmälan ska vidta samma åtgärder som om han eller hon själv hade gjort beslaget. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast två remissinstanser yttrar sig över förslaget. Kindred avstyrker detta då företaget anser att frågor om beslag är en polisär angelägenhet och det därför inte är lämpligt att kontrollanter från spelmyndigheten ges den föreslagna befogenheten. Skälen för regeringens förslag: Beslag aktualiseras främst i ärenden som rör illegala spelautomater. är det oftast befattningshavare hos Lotteriinspektionen som vid kontrollbesök upptäcker sådana spel- automater. Till skillnad från Kindred anser regeringen att det framstår som befogat, inte minst av effektivitetsskäl, att befattningshavare hos spelmyndigheten, liksom särskilt förordnade kontrollanter, ska ha befogenhet att under vissa förhållanden ta egendom i beslag. En förut- sättning bör vara att egendomen skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brottet eller att den kan antas bli föremål för förverkande enligt spellagen. Har egendom tagits i beslag, bör anmälan om detta skyndsamt göras till eller åklagare. Den som har tagit emot en sådan anmälan ska vidta samma åtgärder som om han eller hon själv gjort beslaget, bl.a. pröva om de angivna förutsättningarna för beslag föreligger enligt 27 kap. 4 § tredje stycket , samt iaktta bestämmelserna i samma kapitel om bl.a. viss underrät- telseskyldighet och skyldighet att upprätta protokoll. Regeringens förslag: Insatser som tagits emot vid brott enligt spellagen ska förklaras förverkade. Detsamma ska gälla utrustning, handlingar och annan egendom eller annat utbyte av sådant brott. Om en spelautomat förverkas, ska även dess innehåll förklaras förverkat. Förverkande får inte ske om det är uppenbart oskäligt. Utrustning, handlingar och annan egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt spellagen får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälp- medel vid sådana brott, om brottet har fullbordats. Utöver vad som framgår av 36 kap. 5 § kan för- verkande ske hos den som yrkesmässigt tillhandahållit egendomen. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter lämnas på förslaget. Skälen för regeringens förlag: I likhet med vad som gäller enligt 58 § lotterilagen, bör den nya spelregleringen möjliggöra att i vissa situationer förklara insatser, utrustning, handlingar och annan egendom som har varit föremål för spelbrott, förverkade. En motsvarande bestämmelse som den som finns i 58 § lotterilagen ska därför föras in i spellagen. Regeringens förslag: Om en licenshavare har tilldelats en anmärkning eller varning på grund av att denne har åsidosatt sina skyldigheter enligt spellagen eller de föreskrifter och villkor som med- delats med stöd av lagen, ska spelmyndigheten få besluta om en sanktionsavgift. Detsamma ska gälla om en betaltjänstleverantör enligt lagen om betaltjänster har åsidosatt en skyldighet att avvisa en betalningsorder enligt föreskrifter meddelade av regeringen eller överträtt ett beslut om betalningsblockering. En sanktionsavgift ska även få beslutas för den som har tilldelats en varning för överträdelse av en bestämmelse enligt penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. För fysiska personer ska en sådan avgift endast få beslutas om överträdelsen har orsakats uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. En sanktionsavgift ska inte få beslutas för en gärning som prövats i ett brottmål eller omfattas av ett godkänt strafföreläggande, eller för underlåtelse att följa ett föreläggande eller förbud enligt denna lag som har förenats med vite. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningens förslag innefattar inte någon möjlighet att besluta om sanktionsavgift vid överträdelser av föreskrifter eller beslut om betalningsblockering, eller vid överträdelser av penningtvättslagen. 2017/18:220 Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig över förslaget, däribland Paf, och Ekobrottsmyndig- heten, är positiva till att det införs en möjlighet att besluta om sanktions- avgifter. anser dock, i likhet med Kindred, att det är oklart på vilka grunder varning och anmärkning ska kunna beslutas och ifrågasätter om förslaget är tillräckligt rättssäkert. och föreslår att även överträdelser av bestämmel- serna om betalningsblockering ska sanktioneras med en avgift. Lotteri- inspektionen anser att bestämmelsen i 52 d § lotterilagen, om ingripande och sanktionsavgift vid en licenshavares överträdelser av penningtvätts- lagen, bör föras över till spellagen. Skälen för regeringens förslag Sanktionsavgift för överträdelser av ett beslut om licens Målet med övergången till ett licenssystem är att samtliga spelföretag på den svenska spelmarknaden ska ha en svensk spellicens. Av detta skäl föreslås hårda straff för de aktörer som bedriver licenspliktig spelverksamhet utan licens. Minst lika viktigt är att även de aktörer som har licens verkligen följer de regler, föreskrifter och villkor som med- delats med stöd av spellagen. En viktig del av spelmyndighetens tillsynsarbete kommer bestå i att genom vägledning, dialog och upp- maningar förmå licenshavaren att frivilligt följa lagens krav. I de fall frivillig rättelse inte sker eller bedöms vara tillräcklig behöver myndig- heten kunna vidta åtgärder för att tvinga fram laglydighet hos licens- havarna. Förutom återkallelse av licens, som är en mycket ingripande åtgärd, behövs även andra sanktioner. I likhet med utredningen anser regeringen därför att ett beslut om varning eller anmärkning ska kunna förenas med en sanktionsavgift. Avgiften bör tillfalla staten. Kindred och anser att det är oklart på vilka grunder varning och anmärkning ska kunna beslutas. Ett beslut om varning eller anmärkning bör få fattas om licenshavaren har åsidosatt sina skyldigheter enligt spellagen, eller annan föreskrift eller beslut meddelade med stöd av lagen. Någon precisering i övrigt avseende vilka överträdelser som bör föranleda nämnda ingripanden bör enligt regeringens mening inte tas in i den aktuella regleringen. Syftet med ramlagskonstruktionen är att regleringen ska vara flexibel och att de krav som ställs på licenshavaren ska kunna anpassas efter den specifika verksamhet som licenshavaren bedriver. Lagen och dess syften utgör ramen för vad spelmyndigheten får föreskriva och besluta om. Senast vid beslutet om licens får licenshavaren full klarhet i vilka villkor som ska gälla för verksamheten. Regeringen anser mot denna bakgrund att regleringen om varning och anmärkning är tillräckligt tydlig och förutsägbar för att kunna läggas till grund för ett beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgift för överträdelser av en föreskrift eller ett beslut om betalningsblockering Betalningar som avser insatser och vinster till och från en olovlig spelverksamhet föreslås under vissa förutsättningar kunna förbjudas genom s.k. betalningsblockering. Till skillnad från utredningen, och i Prop. 2017/18:220 likhet med bl.a. dock regeringen att s.k. olovlig betalningsförmedling, inte bör kriminali- seras (avsnitt 16.3). Frågan är då om sådana gärningar, i likhet med vad ovan nämnda myndigheter föreslår, bör sanktioneras inom ramen för ett administrativt förfarande. Med administrativa sanktioner avses bl.a. sanktionsavgift, vite och återkallelse av tillstånd. Både sanktionsavgift och återkallelse av tillstånd är, i likhet med straff, tillbakaverkande sanktioner, som ska verka av- skräckande eller i vissa fall vinsteliminerande. Vite är däremot en framåt- syftande, konstruktiv sanktion och lämpligt att använda för att förmå någon att vidta eller inte vidta en åtgärd. kan det vara effektivt att kombinera t.ex. en bakåtsyftande sanktionsavgift med ett framåtsyftande vitesföreläggande. Särskilt när det gäller överträdelser som i stor utsträckning begås inom ramen för en verksamhet som bedrivs av en juridisk person, kan en administrativ sanktion, i form av t.ex. en sanktionsavgift, ha en mer effektiv avhållande verkan än straff. En anledning till detta är att man vid beslut av en sanktionsavgift inte måste peka ut en fysisk person och bevisa att denne uppfyller både de objektiva och subjektiva rekvisiten i en straffbestämmelse. Avgiften kan i stället riktas direkt mot den juridiska personen. Dessutom kan storleken på avgiften regleras på ett sådant sätt att den blir betydligt mer kännbar för näringsidkaren än vad t.ex. ett bötesstraff hade kunnat bli. Vidare kan ett system med administrativa sanktioner vara lämpligare ur ett resursanvändningsperspektiv. Genom att t.ex. låta den myndighet som faktiskt upptäcker och utreder överträdelsen, och som innehar erforderlig kunskap på området, vara den är som beslutar om sanktionen kan för- farandet bli billigare, enklare och effektivare än ett straffrättsligt förfarande, som kräver omfattande utredningsinsatser från Polismyndig- heten och åklagare (jfr SOU 2013:38 s. 534 ff.). Enligt förslaget ska spelmyndigheten utöva tillsyn över att föreskrifter och beslut om betalningsblockering följs. föreslås också få meddela de förelägganden och förbud som behövs för att spellagen, eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen, ska följas. Detta innefattar även betaltjänstförmedlares överträdelser av en föreskrift eller ett beslut om betalningsblockering. Regeringen anser emellertid att endast en framåtsyftande sanktion inte är tillräcklig, utan att det för dessa överträdelser även bör införas en tillbakaverkande sanktion. Ansvaret för överträdelser av föreskrifter eller beslut om betalningsblockering vilar på betaltjänstförmedlaren. Vilka skyldigheter som denne har att avvisa en betalningsorder eller blockera en betalning framgår tydligt av antingen en föreskrift eller ett beslut. En överträdelse kan därför knappast ske utan uppsåt eller oaktsamhet, varför ett strikt ansvar får anses rimligt. Med hänsyn härtill, samt mot bakgrund av de fördelar en sanktionsavgift har i övrigt när det gäller att motverka oönskade beteenden hos en närings- idkare, föreslår regeringen att en betaltjänstförmedlare som åsidosätter sina skyldigheter att avvisa eller blockera en betalning enligt föreskrifter eller ett beslut om betalningsblockering meddelade med stöd av spel- lagen, ska kunna påföras en sanktionsavgift. Förbud mot dubbla sanktioner Regeringens förslag innebär en möjlighet för spelmyndigheten att förena ett föreläggande eller förbud med vite. Eftersom en underlåtenhet att följa lagen i dessa avseenden även kan utgöra grund för sanktionsavgift, och eventuellt medföra ansvar för brott, bör en konfliktlösningsregel tas in i lagen för att undvika att någon drabbas av dubbla sanktioner (se vidare avsnitt 14). Bestämmelsen bör ange att en sanktionsavgift inte får beslutas för en gärning som prövats i ett brottmål eller omfattas av ett godkänt strafföreläggande eller för en underlåtelse att följa ett föreläggande eller förbud som har förenats med vite. Sanktionsavgift vid överträdelser av penningtvättslagen I likhet med vad som gäller enligt 52 d § lotterilagen ska sanktions- avgift även få beslutas den som har tilldelats en varning för överträdelse av en bestämmelse enligt penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. För fysiska personer ska en sådan avgift endast få beslutas om överträdelsen har orsakats uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Bestämmelser om förfarandet och avgiftens storlek m.m. finns i 7 kap. 13–24 §§ penningtvättslagen. Regeringens förslag: En sanktionsavgift med anledning av ett beslut om varning eller anmärkning ska uppgå till lägst . Avgiften får dock inte överstiga av licenshavarens om- sättning det närmast föregående räkenskapsåret. Om överträdelsen har skett under licenshavarens första verksamhetsår, eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. Endast omsättning från licenspliktig verksamhet enligt spellagen ska beaktas vid beräkningen. En sanktionsavgift med anledning av en överträdelse av en före- skrift eller ett beslut om betalningsblockering ska uppgå till lägst 5 000 och högst . När sanktionsavgiftens storlek beslutas ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig den överträdelse är som föranlett anmärkningen eller varningen och hur länge över- trädelsen har pågått.