prop · H503251 · 2018-04-19 00:00:00 — Om de två åtgärderna inte genererar den försörjning som behövs bör solidaritetsåtgärder vidtas av direkt sammanlänkade medlemsstater för att säkerställa gasförsörjningen till solidaritetsskyddade kunder i den medlemsstat som drabbats av krisen på begäran av den medlemsstaten. Sådana solidaritetsåtgärder bör bestå i att säkerställa att gasförsörjningen till andra kunder än solidaritetsskyddade kunder på det territorium som tillhör den medlemsstat som visar solidaritet minskas eller inte fortgår, för att frigöra gasvolymer i den utsträckning som krävs och så länge som gasförsörjningen till solidaritetsskyddade kunder i den medlemsstat som begär solidaritet inte är tillgodosedd. Ingenting i denna förordning bör tolkas som ett krav på eller ett möjliggörande av att en medlemsstat ägnar sig åt myndighetsutövning i en annan medlemsstat. (39)Solidaritetsåtgärder bör också vidtas som en sista utväg när en medlemsstat är sammanlänkad med en annan medlemsstat via ett tredjeland, såvida inte flödena genom tredjelandet är begränsade och förutsatt att det råder samförstånd mellan de berörda medlemsstaterna vilka, i förekommande fall, bör involvera det tredjeland genom vilket de är sammanlänkade. (40)När solidaritetsåtgärder vidtas som en sista utväg bör minskningen eller avbrottet i gasförsörjningen i den medlemsstat som visar solidaritet, om nödvändigt för att medlemsstaten ska uppfylla sina solidaritetsskyldigheter, och för att undvika diskriminerande behandling, gälla alla kunder som inte är solidaritetsskyddade kunder, oberoende av om de erhåller gas direkt eller genom solidaritetsskyddade fjärrvärmeanläggningar i form av värme. Detsamma bör säkerställas omvänt vad gäller kunder som inte är solidaritetsskyddade kunder i den medlemsstat som erhåller gas inom ramen för solidaritetsmekanismen. (41)När solidaritetsåtgärder vidtas som en sista utväg bör gasförbrukningen som ett första steg minskas på frivillig basis i den medlemsstat som visar solidaritet, genom marknadsbaserade åtgärder, såsom frivilliga åtgärder på efterfrågesidan eller omvända auktioner, där vissa kunder, exempelvis industriella kunder, till den systemansvarige för överföringssystemet eller annan ansvarig myndighet kan ange till vilket pris de skulle minska eller avbryta sin gasförbrukning. Om de marknadsbaserade åtgärderna inte är tillräckliga för att åtgärda underskottet i den gasförsörjning som krävs och med tanke på vikten av solidaritetsåtgärder som en sista utväg, bör den medlemsstat som visar solidaritet som nästa steg kunna tillämpa icke-marknadsbaserade åtgärder, inbegripet begränsningar för vissa kundgrupper, för att uppfylla sina solidaritetsskyldigheter. (42)Solidaritetsåtgärder som en sista utväg bör tillhandahållas mot ersättning. Den medlemsstat som visar solidaritet bör snabbt få en skälig ersättning från den medlemsstat som tar emot solidaritet, inbegripet för den gas som levereras till den mottagande medlemsstatens territorium samt för alla andra relevanta och rimliga kostnader som solidaritetsåtgärden medför. Solidaritetsåtgärder som en sista utväg bör därför omfattas av villkoret att de medlemsstater som begär solidaritet förbinder sig att snabbt utbetala en skälig ersättning. Denna förordning harmoniserar emellertid inte samtliga aspekter avseende skälig ersättning. De berörda medlemsstaterna bör anta nödvändiga åtgärder, särskilt tekniska, rättsliga och finansiella arrangemang, för att genomföra bestämmelserna om snabb och skälig ersättning dem emellan. (43)När medlemsstaterna vidtar solidaritetsåtgärder enligt bestämmelserna i denna förordning genomför de unionsrätten och måste därför respektera grundläggande rättigheter som garanteras genom unionsrätten. Sådana åtgärder kan därför medföra en skyldighet för en medlemsstat att betala ersättning till dem som påverkas av dess åtgärder. Medlemsstaterna bör därför säkerställa att nationella ersättningsregler har införts som överensstämmer med unionsrätten, särskilt med de grundläggande rättigheterna. Det bör dessutom säkerställas att den medlemsstat som erhåller solidaritet i slutändan står för alla rimliga kostnader som uppstår på grund av denna skyldighet för den medlemsstat som visar solidaritet att betala ersättning och ytterligare rimliga kostnader som uppstår vid betalning av ersättning enligt de nationella ersättningsreglerna. L 280/8 Europeiska unionens officiella tidning (44)Eftersom det kan finnas mer än en medlemsstat som visar solidaritet gentemot en begärande medlemsstat bör det finnas ett system för bördefördelning. Enligt det systemet bör den medlemsstat som begär solidaritet efter att ha samrått med samtliga berörda medlemsstater söka efter det mest förmånliga erbjudandet på grundval av kostnader, hur snabbt leveranserna kan påbörjas, tillförlitlighet och diversifiering av gasförsörjningen från olika medlemsstater. Medlemsstaterna bör lämna sådana erbjudanden på grundval av frivilliga åtgärder på efterfrågesidan i så stor utsträckning och , innan de tillgriper icke-marknadsbaserade åtgärder. (45)Genom denna förordning införs en sådan solidaritetsmekanism mellan medlemsstater som ett instrument för att lindra effekterna av svåra kriser inom unionen, inbegripet ett system för bördefördelning. Kommissionen bör därför se över systemet för bördefördelning och solidaritetsmekanismen i allmänhet med beaktande av kommande erfarenheter av hur de fungerar och där så är lämpligt föreslå ändringar av dem. (46)Medlemsstaterna bör anta de åtgärder som krävs för att genomföra bestämmelserna om solidaritetsmekanismen, inklusive genom att de berörda medlemsstaterna enas om tekniska, rättsliga och finansiella arrangemang. Medlemsstaterna bör beskriva detaljerna i dessa arrangemang i sina krisplaner. Kommissionen bör utarbeta rättsligt icke bindande vägledning som rör viktiga delar som bör inkluderas i sådana arrangemang. (47)Så länge en medlemsstat kan försörja sina solidaritetsskyddade kunder med egenproducerad gas och därför inte behöver begära solidaritet bör medlemsstaten undantas från skyldigheten att ingå tekniska, rättsliga och finansiella arrangemang med andra medlemsstater för att erhålla solidaritet. Detta bör inte påverka skyldigheten för den berörda medlemsstaten att visa solidaritet gentemot andra medlemsstater. (48)Det bör finnas ett skydd för den händelse unionen skulle åsamkas kostnader på grund av ansvarighet annat än för olagliga handlingar eller rättsstridigt beteende enligt artikel 340 andra stycket i EUF-fördraget, för åtgärder som medlemsstaterna är skyldiga att vidta enligt bestämmelserna i denna förordning om solidaritetsmekanismen. I sådana fall är det lämpligt att den medlemsstat som tar emot solidaritet ersätter unionens kostnader av detta slag. (49)Solidariteten bör också vid behov visas i form av civilskyddsbistånd från unionen och medlemsstaterna. bistånd bör underlättas och samordnas genom unionens civilskyddsmekanism, inrättad genom beslut nr 1313/2013/EU, som syftar till att stärka samarbetet mellan unionen och medlemsstaterna och underlätta samordningen på civilskyddsområdet i syfte att förbättra effektiviteten hos systemen för förebyggande av, beredskap för och insatser vid naturkatastrofer och katastrofer som orsakats av människor. (50)Tillgång till relevant information är av avgörande betydelse för att bedöma försörjningstryggheten för gas i en medlemsstat eller i en del av eller hela unionen. Medlemsstaterna och kommissionen behöver framför allt regelbunden tillgång till information från naturgasföretag vad gäller de viktigaste parametrarna för gasförsörjningen, inbegripet korrekta bedömningar av tillgängliga lagrade reserver, som ett grundläggande inslag vid utformningen av politiken för försörjningstrygghet för gas. På goda grunder, oberoende av om en kris tillkännagetts eller inte, bör det också vara möjligt att få tillgång till ytterligare information som behövs för att göra en övergripande bedömning av försörjningsläget för gas. Denna ytterligare information är i normalfallet icke-prisrelaterad information om gasleveranser, som lägsta och högsta gasvolymer, leveranspunkter eller villkor vid avbrott i gasförsörjningen. (51)En effektiv och målinriktad mekanism för medlemsstaternas och kommissionens tillgång till viktiga gasförsörj ningsavtal bör säkerställa en heltäckande bedömning av relevanta risker som kan leda till ett avbrott i gasförsörjningen eller störa de nödvändiga motåtgärderna om en kris ändå skulle uppstå. Enligt den mekanismen bör vissa viktiga gasförsörjningsavtal automatiskt anmälas till den behöriga myndigheten i de medlemsstater som i första hand berörs, oavsett om gasen kommer från länder i eller utanför unionen. Nya avtal eller ändringar bör anmälas efter ingåendet. För att säkerställa öppenhet och tillförlitlighet bör även befintliga avtal anmälas. Anmälningsskyldigheten bör också omfatta alla kommersiella avtal som är relevanta för fullgörandet av gasförsörjningsavtalet, inbegripet relevanta avtal som kan hänga samman med infrastruktur, lagring och andra aspekter av vikt för försörjningstryggheten för gas. (52)En skyldighet att anmäla ett avtal automatiskt till den behöriga myndigheten måste vara proportionell. Tillämpningen av den skyldigheten på avtal mellan en leverantör och en köpare som täcker motsvarande av den årliga gasförbrukningen i den nationella marknaden innebär en korrekt avvägning i fråga om administrativ effektivitet och öppenhet och fastställer tydliga skyldigheter för marknadsaktörer. Den behöriga myndigheten bör göra en bedömning av avtalet med avseende på försörjningstryggheten för gas och överlämna Europeiska unionens officiella tidning L 280/9 resultaten av bedömningen till kommissionen. Om den behöriga myndigheten är osäker på om ett avtal äventyrar försörjningstryggheten för gas i medlemsstaten eller en region, bör den anmäla avtalet till kommissionen för en bedömning. Detta betyder inte att andra gasförsörjningsavtal inte är relevanta för försörjningstryggheten för gas. I de fall där den behöriga myndigheten i den medlemsstat som i första hand berörs, eller kommissionen anser att ett gasförsörjningsavtal som inte omfattas av automatisk anmälningsskyldighet enligt denna förordning på grund av sin specifika karaktär, den berörda kundgruppen eller dess betydelse för försörjningstryggheten för gas kan innebära en risk för försörjningstryggheten för gas i en medlemsstat, en region eller unionen, bör den behöriga myndigheten eller kommissionen kunna begära tillgång till detta avtal för att bedöma hur det påverkar försörjningstryggheten för gas. Det skulle till exempel kunna begäras i händelse av förändringar i mönstret för gasförsörjningen till en viss köpare eller vissa köpare i en medlemsstat som inte skulle förväntas om marknaderna fungerade normalt och som skulle kunna påverka gasförsörjningen i unionen eller delar av denna. En sådan mekanism kommer att säkerställa att tillgången till andra viktiga gasförsörjningsavtal som är relevanta för försörjningstryggheten garanteras. En sådan begäran bör vara motiverad och beakta behovet av att begränsa den administrativa bördan av den åtgärden så mycket som möjligt. (53)Kommissionen får föreslå att medlemsstaterna ändrar riskbedömningarna, de förebyggande åtgärdsplanerna och krisplanerna för att ta hänsyn till den information som erhålls genom avtalen. Bestämmelserna i denna förordning bör inte påverka kommissionens rätt att inleda överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 258 i EUF-fördraget och att kontrollera att konkurrensreglerna, däribland reglerna om statligt stöd, efterlevs. (54)Alla avtal eller all avtalsinformation som erhålls inom den ramen, inbegripet de behöriga myndigheternas respektive kommissionens bedömningar, bör förbli konfidentiella, särskilt för att skydda kommersiellt känsliga uppgifter och informationsutbytessystemets funktion och integritet. Sådan konfidentialitet kan också vara av relevans för den allmänna säkerheten mot bakgrund av den betydelse som en så viktig resurs som gas kan ha för medlemsstaterna. Dessutom kommer meningsfulla och heltäckande bedömningar av den behöriga myndigheten eller kommissionen att särskilt innehålla uppgifter som rör allmän säkerhet, kommersiella uppgifter eller hänvisningar till sådana uppgifter. Det är därför nödvändigt att säkerställa att bedömningarna hålls konfidentiella. Det är också viktigt att de som erhåller konfidentiella uppgifter i enlighet med denna förordning är bundna av tystnadsplikt. Kommissionen, behöriga myndigheter och nationella tillsynsmyndigheter, organ eller personer som erhåller konfidentiella uppgifter enligt denna förordning bör säkerställa konfidentialitet för de uppgifter som de mottar. (55)Det bör finnas ett proportionellt system för krishantering och informationsutbyte som grundas på tre krisnivåer: tidig varning, beredskap och kris. När den behöriga myndigheten i en medlemsstat tillkännager någon av krisnivåerna bör den informera kommissionen liksom de behöriga myndigheterna i de medlemsstater med vilka den behöriga myndighetens medlemsstat är direkt sammanlänkad. Vid tillkännagivande av en kris bör även medlemsstaterna i riskgruppen informeras. Kommissionen bör tillkännage en kris på regional nivå eller unionsnivå på begäran av åtminstone två behöriga myndigheter som har tillkännagett en kris. För att säkerställa en lämplig nivå av informationsutbyte och samarbete vid en kris på regional nivå eller unionsnivå bör kommissionen samordna de behöriga myndigheternas åtgärder och därvid fullt ut beakta relevanta uppgifter från och resultaten av samrådet med gruppen för samordning av gasförsörjningen. Kommissionen bör tillkännage att det inte längre råder någon kris på regional nivå eller unionsnivå om den efter en bedömning av situationen konstaterar att det är motiverat med ett tillkännagivande av en kris. (56)Gruppen för samordning av gasförsörjningen bör fungera som rådgivare åt kommissionen för att bidra till samordningen av åtgärder för en trygg gasförsörjning i händelse av en kris på unionsnivå. Gruppen bör även kontrollera lämpligheten och ändamålsenligheten för åtgärder som ska vidtas enligt denna förordning, inklusive konsistensen i de förebyggande åtgärdsplaner och krisplaner som utarbetats av olika riskgrupper. (57)En gaskris skulle kunna sträcka sig över unionsgränserna och även omfatta de avtalsslutande parterna i energige menskapen. Som en part i fördraget om energigemenskapen bör unionen främja ändringar av det fördraget i syfte att skapa en integrerad marknad och ett gemensamt regelverk genom att tillhandahålla en lämplig och stabil rättslig ram. För att säkerställa en effektiv krishantering över gränserna mellan medlemsstaterna och de avtalsslutande parterna, uppmanas dessa till nära samarbete för att förebygga, förbereda sig inför och hantera en gaskris. (58)Eftersom gasförsörjning från tredjeländer är av central betydelse för försörjningstryggheten för gas i unionen bör kommissionen samordna insatserna med avseende på tredjeländer och tillsammans med leverantörsländerna och transitländerna ta fram strategier för att hantera krissituationer och säkerställa ett stabilt gasflöde till unionen. L 280/10 Europeiska unionens officiella tidning ges befogenhet att inrätta en arbetsgrupp för övervakning av i krissituationer efter samråd med medlemsstaterna och berörda tredjeländer och, i de fall en kris uppstår till följd av svårigheter i ett tredjeland, agera som medlare och förhandlare. Kommissionen bör regelbundet rapportera till gruppen för samordning av gasförsörjningen. (59)Om det finns tillförlitliga uppgifter om en situation utanför unionen som hotar försörjningstryggheten för gas i en eller flera medlemsstater och som kan aktivera en mekanism för tidig varning som involverar unionen och ett tredjeland bör kommissionen utan dröjsmål underrätta gruppen för samordning av gasförsörjningen, och unionen bör vidta lämpliga åtgärder för att neutralisera situationen. (60) Eftersom målet för denna förordning, nämligen att skydda försörjningstryggheten för gas i unionen, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna på egen hand utan snarare, på grund av dess omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritets principen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (61)I syfte att möjliggöra en snabb reaktion från unionens sida på ändrade förhållanden när det gäller försörjnings tryggheten för gas, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen med avseende på riskgruppernas sammansättning samt mallar för riskbedömningarna och för förebyggande åtgärdsplaner och krisplaner. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av (1). För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller och rådet alla handlingar som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter. (62) Medlemsstaternas rätt att bestämma villkoren för utnyttjandet av sina energikällor enligt artikel 194.2 i EUF-fördraget påverkas inte av denna förordning. (63)Förordning (EU) nr 994/2010 bör upphävas. För att undvika osäkerhet om rättsläget bör de förebyggande åtgärdsplaner och krisplaner som utarbetats enligt den förordningen emellertid gälla tills de nya förebyggande åtgärdsplaner och krisplaner som upprättats enligt den här förordningen antas . HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I denna förordning fastställs bestämmelser som syftar till att trygga gasförsörjningen i unionen genom att en väl och kontinuerligt fungerande inre marknad för naturgas (nedan kallad gas) säkerställs, genom att det blir möjligt att vidta extraordinära åtgärder när marknaden kan leverera den nödvändiga försörjningen av gas, inklusive solidari tetsåtgärd som en sista utväg, och genom att ansvarsområden tydligt fastställs och fördelas mellan naturgasföretag, medlemsstaterna och unionen avseende både förebyggande åtgärder och åtgärder till följd av faktiska avbrott i gasförsörjningen. Genom denna förordning fastställs i solidarisk anda även transparenta mekanismer som rör samordning av krisberedskap och krishantering på nationell nivå, regional nivå och unionsnivå. I denna förordning gäller följande definitioner: 1.tillförlitlighet: tillförlitlighet enligt definitionen i artikel 2.32 i direktiv /73/EG. 2.kund: kund enligt definitionen i artikel 2.24 i direktiv /73/EG. 3.hushållskund: hushållskund enligt definitionen i artikel 2.25 i direktiv /73/EG. 4.grundläggande samhällstjänst: en tjänst som är knuten till hälso- och sjukvård, grundläggande social omsorg, räddning, säkerhet, utbildning eller den offentliga sektorn. (1) EUT L 123, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 280/11 5.skyddad kund: en hushållskund som är ansluten till ett distributionsnät för gas samt, om den berörda medlemsstaten så beslutar, en eller flera av följande, under förutsättning att företag eller tjänster som avses i leden a och b inte tillsammans motsvarar av den totala årliga slutliga gasförbrukningen i den medlemsstaten: a)Ett litet eller medelstort företag, förutsatt att det är anslutet till ett distributionsnät för gas. b)En grundläggande samhällstjänst, förutsatt att den är ansluten till ett distributions- eller överföringsnät för gas. c)En fjärrvärmeanläggning i den utsträckning den tillhandahåller värme till hushållskunder, små eller medelstora företag eller grundläggande samhällstjänster, förutsatt att denna anläggning inte kan övergå till andra bränslen än gas. 6.solidaritetsskyddad kund: en hushållskund som är ansluten till ett distributionsnät för gas och dessutom kan inbegripa en eller båda av följande: a)En fjärrvärmeanläggning om den i den berörda medlemsstaten är en skyddad kund och endast i den mån den levererar värme till hushåll eller andra grundläggande samhällstjänster än utbildningstjänster och offentliga sektorns tjänster. b)En grundläggande samhällstjänst om den i den berörda medlemsstaten är en skyddad kund, förutom utbildnings tjänster och offentliga sektorns tjänster. 7.behörig myndighet: en nationell statlig myndighet eller nationell tillsynsmyndighet som har utsetts av en medlemsstat för att säkerställa genomförandet av de åtgärder som föreskrivs i denna förordning. 8.nationell tillsynsmyndighet: en nationell tillsynsmyndighet som har utsetts i enlighet med artikel 39.1 i direktiv /73/EG. 9.naturgasföretag: naturgasföretag enligt definitionen i artikel 2.1 i direktiv /73/EG. 10.gasleveransavtal: avtal om leverans av gas enligt definitionen i artikel 2.34 i direktiv /73/EG. 11.överföring: överföring enligt definitionen i artikel 2.3 i direktiv /73/EG. 12.systemansvarig för överföringssystemet: systemansvarig för överföringssystemet enligt definitionen i artikel 2.4 i direktiv /73/EG. 13.distribution: distribution enligt definitionen i artikel 2.5 i direktiv /73/EG. 14. systemansvarig för distributionssystemet: systemansvarig för distributionssystemet enligt definitionen i artikel 2.6 i direktiv /73/EG. 15.sammanlänkning: sammanlänkning enligt definitionen i artikel 2.17 i direktiv /73/EG. 16.försörjningskorridorer i kriser: gasförsörjningsvägar inom unionen som hjälper medlemsstaterna att bättre mildra effekterna av potentiella avbrott i försörjning eller infrastruktur. 17.lagringskapacitet: lagringskapacitet enligt definitionen i artikel 2.28 i förordning (EG) nr 715/2009. 18.teknisk kapacitet: teknisk kapacitet enligt definitionen i artikel 2.18 i förordning (EG) nr 715/2009. 19.fast kapacitet: fast kapacitet enligt definitionen i artikel 2.16 i förordning (EG) nr 715/2009. 20.avbrytbar kapacitet: avbrytbar kapacitet enligt definitionen i artikel 2.13 i förordning (EG) nr 715/2009. 21.LNG-anläggningskapacitet: anläggningskapacitet för flytande naturgas enligt definitionen i artikel 2.24 i förordning (EG) nr 715/2009. 22.LNG-anläggning: LNG-anläggning enligt definitionen i artikel 2.11 i direktiv /73/EG. 23.lagringsanläggning: lagringsanläggning enligt definitionen i artikel 2.9 i direktiv /73/EG. 24.system: system enligt definitionen i artikel 2.13 i direktiv /73/EG. L 280/12 Europeiska unionens officiella tidning 25.systemanvändare: systemanvändare enligt definitionen i artikel 2.23 i direktiv /73/EG. 26.stödtjänster: stödtjänster enligt definitionen i artikel 2.14 i direktiv /73/EG. Ansvar för försörjningstryggheten för gas 1.Naturgasföretagen, medlemsstaterna, i synnerhet genom sina behöriga myndigheter, och kommissionen ska tillsammans ansvara för att trygga gasförsörjningen inom ramen för sina respektive verksamhets- och behörighetsområden. 2.Varje medlemsstat ska utse en behörig myndighet. De behöriga myndigheterna ska samarbeta med varandra vid genomförandet av denna förordning. Medlemsstaterna får tillåta att den behöriga myndigheten delegerar specifika uppgifter som anges i denna förordning till andra organ. När behöriga myndigheter delegerar uppgiften att tillkännage någon av de krisnivåer som avses i artikel 11.1, får de endast delegera detta till en offentlig myndighet eller till en systemansvarig för överföringssystemet eller en systemansvarig för distributionssystemet. Delegerade uppgifter ska utföras under överinseende av den behöriga myndigheten och anges närmare i den förebyggande åtgärdsplanen och krisplanen. 3.Varje medlemsstat ska utan dröjsmål meddela kommissionen och offentliggöra den behöriga myndighetens namn och eventuella ändringar av detta.