prop · H503162 · 2018-03-20 00:00:00 — gällande sekretessbestämmelser kan komma att vara tillämpliga på en del av dessa uppgifter. Som utredningen pekat på finns det sekretessbestämmelser till skydd för det allmänna och för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. De flesta av dessa bestämmelser har dock en begränsad räckvidd, då de t.ex. endast gäller för en viss typ av ärenden, i en viss verksamhet eller hos en viss myndighet. Endast ett fåtal bestämmelser gäller utan att räckvidden är begränsad, som t.ex. försvarssekretessen (15 kap. 2 § OSL) och sekretess avseende hälsa eller förföljda personers adress och telefonnummer (21 kap. 1 och 3 §§ OSL). Om sådana uppgifter förekommer i nämndens verksamhet kan de därför omfattas av sekretess. Regeringen gör i likhet med utredningen bedömningen att det inte är sannolikt att befintliga sekretessbestämmelser kommer att ge ett tillräckligt sekretesskydd för uppgifter i ärenden hos nämnden i de fall då det kan finnas ett befogat intresse av sådant skydd för statsråd, statssekreterare, framtida uppdrags- och arbetsgivare eller staten. Rätten att ta del av allmänna handlingar får dock begränsas endast om det är påkallat med hänsyn till vissa särskilt angivna skyddsintressen som räknas upp i 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen. Av dessa intressen är det skyddet för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som är relevant i det aktuella sammanhanget. När en ny sekretessbestämmelse övervägs måste intresset av insyn och öppenhet i den aktuella verksamheten vägas mot sekretessintresset och mot de särskilda skyddsintressen som finns. Som utredningen konstaterat är det viktigt med insyn i nämndens arbete för att stärka systemets legitimitet. En sådan insyn kan i vissa fall vara den enda möjligheten till kontroll av de uppgifter som statsrådet eller statssekreteraren lämnar i sin anmälan och av vilken typ av övergångsrestriktioner som meddelats samt om restriktionerna efterlevs (se vidare avsnitt 4.7). Allmänintresset är särskilt stort när det är fråga om personer med uppdrag och anställningar som statsråd och statssekreterare. Sådana personer måste, när det gäller uppgifter som är kopplade till deras uppdrag eller anställning, i högre grad än andra acceptera ett liv i offentlighetens ljus. Regeringen anser att det finns ett intresse såväl hos statsråden och statssekreterarna som hos den tilltänkte arbets- eller uppdragsgivaren av att uppgifter om deras planerade övergångar till annan än statlig verksamhet inte kommer till allmänhetens kännedom i ett alltför tidigt skede. Särskilt viktigt kan detta vara i en situation då övergångsfrågan aktualiseras som den enskilde är statsråd 2017/18:162 eller statssekreterare. De samtal som kan pågå mellan statsrådet eller statssekreteraren och den tilltänkte arbets- eller uppdragsgivaren kan under nämndens tidsfrist för prövningen vara i ett känsligt skede. En publicering av uppgifter från t.ex. anmälan skulle kunna skada relationen och påverka diskussionerna dem emellan och leda till att uppdrags- eller arbetsgivaren avstår från att välja en sådan kandidat. Arbets- och uppdragsgivare kan ha ett befogat intresse av att deras framtida planer inte röjs. Så kan vara fallet rörande t.ex. planer att rekrytera ett visst statsråd eller en statssekreterare, men också uppgifter om vad han eller hon mer i detalj ska arbeta med hos uppdragsgivaren. Det kan vidare vara integritetskränkande att t.ex. detaljerade uppgifter om planer för en annan försörjning offentliggörs. Till skillnad från anser regeringen att såväl statsrådens och statssekreterarnas som de tilltänkta arbets- och uppdragsgivarnas intresse av att inte behöva offentliggöra en planerad övergång väger tyngre än allmänhetens insynsintresse innan det är klart att ett visst uppdrag eller liknande ska påbörjas. Tiden från det att det enskilda statsrådet eller den enskilda statssekreteraren har gjort en anmälan om en övergång fram till det att nämnden har meddelat slutligt beslut kan ses som en förlängning av de samtal som statsrådet eller statssekreteraren redan har med sin tilltänkta arbets- eller uppdragsgivare, och som inte är öppna för allmänheten. Resultatet av nämndens prövning under denna förlängning kan avgöra om ett uppdrag lämnas eller ett avtal om anställning ingås. En rimlig tid för sekretess för uppgifterna i anmälan bör således vara den tid som nämnden har på sig för att meddela slutligt beslut i ärendet efter en prövning i sak, som längst från det att anmälan kan anses vara komplett. Den tid som föreslås får anses så kort att den skada som nämner på sin höjd blir högst begränsad. Efter att den föreslagna sekretessen upphört att gälla kan andra sekretessbestämmelser fortfarande vara tillämpliga på uppgifter i ärendet, t.ex. skyddet av uppgifter som rör den enskildes hälsa i 21 kap. 1 § OSL. De uppgifter som behöver skyddas avser enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Uppgifterna i fråga förekommer i ärenden enligt den föreslagna lagen om restriktioner vid statsråds och statssekreterares övergång till annan än statlig verksamhet. Det är därför lämpligt att avgränsa räckvidden av sekretesskyddet genom en hänvisning till denna ärendetyp. På grund av det starka intresset av sekretess under nämndens handläggningstid som beskrivits ovan bör bestämmelsen utformas så att sekretess ska gälla, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men, dvs. enligt ett s.k. omvänt skaderekvisit som innebär att det råder presumtion för sekretess. Trots den starka sekretessen får insynsintresset anses tillgodosett genom att uppgifterna blir offentliga . Den föreslagna regleringen bör även vara tillämplig i ärenden om omprövning av tidigare meddelade beslut. I sådana fall bör det endast vara de nya uppgifterna som kommit in till nämnden i omprövningsärendet som omfattas av sekretesskyddet. Ett ärende som gäller väsentligt ändrade arbetsuppgifter är ett nytt ärende i nämnden, varför sekretess ska gälla för uppgifterna i det ärendet. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter bör inte inskränkas Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av 1 kap. 1 § TF och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen har som huvudregel företräde framför tystnadsplikten. Stor återhållsamhet ska iakttas när det övervägs om en inskränkning ska göras i rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Regeringen bedömer att uppgifterna som kommer att ges in till statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner inte är av sådant slag att en inskränkning av meddelarfriheten är motiverad. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter bör därför ha företräde framför den tystnadsplikt som följer av den föreslagna bestämmelsen. Behov av ytterligare utredning Allmänhetens intresse av insyn i ett ärende vid nämnden och granskning av nämndens arbete kan anses svagare i de fall där nämnden avskrivit ett ärende på grund av att anmälan återkallats. Nämnden har då aldrig tagit ställning till om den anmälda sysselsättningen är sådan att den ska medföra en övergångsrestriktion. En sådan situation kan t.ex. uppkomma om anmälaren under nämndens handläggning inser att han eller hon inte kommer att ingå något anställningsavtal. De enskilda parternas intresse av sekretess kan i dessa fall vara stort även efter att nämnden avskrivit ärendet. Utredningen har inte i sitt betänkande behandlat frågan om sekretess bör gälla i dessa fall. Regeringen avser mot denna bakgrund låta ta fram och remittera ett förslag om att sekretess i dessa fall ska gälla även efter att ärendet avskrivits. Regeringens förslag: Statsråd och statssekreterare ska såväl under som efter sitt uppdrag respektive sin anställning, i samband med en övergång till och vid utövandet av ett nytt uppdrag eller en ny anställning eller etablering av näringsverksamhet, alltid sträva efter att agera på ett sådant sätt att det inte uppstår någon risk för –ekonomisk skada för staten, –otillbörlig fördel för någon enskild, eller –att allmänhetens förtroende för staten skadas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, utom Föreningen i (PRECIS), tillstyrker förslaget eller har inte några synpunkter på det. PRECIS anser inte att en aktsamhetsbestämmelse ska införas. Föreningen menar att den öppna formuleringen av aktsamhetsbestämmelsen brister i rättssäkerhet och att den borde studeras i ljuset av den grundlagsfästa yttrandefriheten. Enligt föreningen blir bestämmelsen en form av generalklausul, vars framtida tillämpning är oförutsägbar och som också kan missbrukas av staten för att begränsa enskilda personers handlingsfrihet. Föreningen anför vidare att det bör framgå att tidigare statsråd och statssekreterare inte omfattas av den nya 2017/18:162 lagen när karenstiden gått ut, utan av de allmänna bestämmelserna som gäller jäv, sekretess, mutbrott och tjänstefel i myndighetsutövning. Skälen för regeringens förslag: Statsråd och statssekreterare innehar några av rikets högsta befattningar. De har ett ansvar för att agera så att förtroendet för staten inte skadas. Det gäller självklart under uppdragsrespektive anställningstiden. Enligt regeringen är det emellertid rimligt att uppställa förväntningar på deras agerande även efter detta. Regleringen om övergångsrestriktioner föreslås endast gälla vissa typer av övergångar och bara för en begränsad tid. Den omfattar inte övergångar till staten, uppdrag enligt 4 kap. 1 § kommunallagen eller partipolitiska uppdrag. Även sådana övergångar kan vara känsliga, liksom övergångar som sker från det att statsrådet eller statssekreteraren lämnade sitt uppdrag eller sin anställning. Regeringen anser att det finns skäl att i lag framhålla vikten av att försöka undvika intressekonflikter och därmed sammanhängande risk för skada eller otillbörliga fördelar. I lagen bör därför införas en särskild aktsamhetsbestämmelse, som innebär att statsråd och statssekreterare, såväl under som efter sitt uppdrag respektive sin anställning, i samband med en övergång till och vid utövandet av ett nytt uppdrag eller en ny anställning eller etablering av en näringsverksamhet alltid ska sträva efter att agera så att det inte uppstår någon risk för ekonomisk skada för staten, otillbörlig fördel för någon enskild eller att allmänhetens förtroende för staten skadas. Bestämmelsen ska ses som en extra uppmaning till den aktuella personkretsen att alltid agera med särskilt stor eftertanke när de överväger att påbörja ett nytt uppdrag, en ny anställning eller etablera näringsverksamhet, oavsett till vilken sektor övergången sker. Bestämmelsen innebär inte heller någon oförutsedd begränsning av någon enskild persons handlingsfrihet, då han eller hon åtar sig uppdraget eller anställningen som statsråd respektive statssekreterare medveten om dessa regler. Till skillnad från PRECIS anser regeringen, i enlighet med vad som ovan anförts, att regleringen även bör gälla efter att tiden då övergångsrestriktioner kan meddelas gått ut. Behövs det några sanktioner? Regeringens bedömning: Den föreslagna regleringen om skyldighet att anmäla nytt uppdrag, ny anställning eller etablering av närings- verksamhet eller anmäla ändring av uppdrag, anställning eller närings- verksamhet samt de föreslagna restriktionerna om karens och ämnes- restriktion bör i sig ha en tillräcklig preventiv inverkan på de berörda Det behövs därför inte några sanktioner för den som inte följer anmälningsskyldigheten eller meddelade restriktioner. Den föreslagna aktsamhetsbestämmelsen är av sådan karaktär att inga sanktioner kan kopplas till den. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med rege- Utredningen har inte föreslagit några sanktionsmöjligheter, då den bedömt att den tilltänkta regleringen i sig kommer ha en tillräcklig Utredningen gör inte någon särskild bedömning av- seende sanktioner kopplade till aktsamhetshetsbestämmelsen. Remissinstanserna: har Prop. 2017/18:162 yttrat sig i denna fråga. Organisationen har i sitt remissvar framfört att det bör införas regler om sanktioner när lagstiftningen inte efterlevs. Skälen för regeringens bedömning: I likhet med utredningen bedömer regeringen att man bör kunna utgå från att den som innehaft ett uppdrag som statsråd eller anställning som statssekreteraren inser vikten av att följa regler av det aktuella slaget. Denna vikt kan tydliggöras genom att särskilda åtaganden om att följa regleringen och statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioners avgöranden ingås, likt de åtaganden som ingås av statsråd rörande deltagande i granskningar. Det kan vidare förväntas att en person som inte följer reglerna kommer att dra på sig kraftig kritik från politiska partier, medier och allmänheten. Ett sådant agerande kommer vidare med största sannolikhet begränsa personens attraktivitet på arbetsmarknaden. Dessa effekter kommer sannolikt vara mer kännbara än en för regleringen proportionell sanktion. Regleringen bedöms mot denna bakgrund i sig ha en tillräckligt preventiv verkan, varför någon sanktionsmöjlighet inte bör införas. Regeringen avser dock att noga följa tillämpningen av lagstiftningen och meddelade restriktioner, och om det visar sig vara nödvändigt återkomma med förslag till sanktioner. När det gäller den föreslagna aktsamhetsbestämmelsen så har den en karaktär av ett råd om hur ett statsråd eller en statssekreterare moraliskt ska agera, varför inga sanktioner eller liknande bör kopplas till regleringen. Även denna reglering kan dock av olika externa aktörer komma att användas för att bedöma ett visst agerande. 4.8Ersättning till den som meddelats en restriktion Regeringens förslag: Om karens meddelas ett statsråd eller en stats- sekreterare, eller en person som tidigare haft ett sådant uppdrag eller en sådan anställning, ska ersättning lämnas då restriktionen Som huvudregel ska ersättning däremot inte lämnas för tid då Om ämnesrestriktionen leder till att per- sonen inte kan tillträda uppdraget eller anställningen eller etablera näringsverksamheten , ska han eller hon dock ha rätt till ersättning enligt samma villkor som gäller vid meddelad karens. Ersättning ska endast lämnas om någon av- gångsersättning eller avgångsvederlag inte lämnas . Storleken på ersättningen vid en meddelad övergångsrestriktion ska motsvara det belopp som statsrådet eller statssekreteraren fick i arvode eller lön vid avgången. Ersättningen ska minskas i enlighet med vad som gäller för statsråds avgångsersättning och statssekreterares av- Regeringens bedömning: bör administrera ut- betalning m.m. av ersättningen. Den s.k. statssekreteraröverenskommelsen behöver inte ändras. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med 2017/18:162 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslagen eller bedömningarna. framför att den föreslagna ersättningsmodellen inte är helt lyckad då den hänvisar till vad som gäller för statsråds avgångsersättningar. För dessa finns inga generella regler, utan det är som i varje enskilt fall beslutar om vad som ska gälla för ett visst statsråd. anför att då avgångsersättningarna inte ska utgöra grund för sjukpenninggrundande inkomst (SGI) kommer ersättningen inte heller att utgöra ett självständigt s.k. SGI-skydd. Detta kan innebära att berörda personer kan komma att stå helt utan SGI-skydd under en del av en karenstid. Skälen för regeringens förslag och bedömning Rätten till avgångsersättning och avgångsvederlag för statsråd och statssekreterare Ett statsråd som avslutar sitt uppdrag som statsråd har rätt till avgångsersättning enligt bestämmelserna i lagen (1991:359) om arvoden till statsråd m.m. (statsrådsarvodeslagen). Av 1 § framgår att beslutar om avgångsersättning till statsråd. påpekat beslutar nämnden i varje enskilt fall om vad som ska gälla för ett visst statsråd. Nämnden har i protokoll från fastställt vilka riktlinjer som ska gälla för ersättning till avgående statsråd. Riktlinjerna tillämpas fr.o.m. . Enligt dessa ska avgångsersättning lämnas med samma belopp som statsrådet fick i arvode vid avgången. Ersättningen ska minskas med vad statsrådet uppbär som ersättning med anledning av anställning, uppdrag eller annan jämförlig verksamhet i enlighet med vad som närmare anges i 12 § förordningen (2016:411) om tjänstepension, inkomstgaranti och avgångsvederlag till myndighetschefer eller uppbär eller har rätt att uppbära i pension eller liknande. Ersättningen ska dock inte minskas för arvoden av tillfällig natur, om dessa inkomster sammantaget som ersättningen betalas understiger . Enligt riktlinjerna får ett statsråd som lämnar sitt uppdrag avgångsersättning , men om det finns särskilda skäl kan avgångsersättningen lämnas under längre eller och begränsas till beloppet. Ersättning kan exempelvis utgå för den som har varit statsråd än . Det framgår vidare att ett statsråd som fyllt kan få avgångsersättning . För statssekreterare gäller den s.k. statssekreteraröverenskommelsen (se regeringens skrivelse Förmåner för statssekreterare vid regeringsskiften [skr. 1994/95:225]). Enligt överenskommelsen har en statssekreterare rätt till avgångsvederlag under vissa förutsättningar. Avgångsvederlaget beslutas av regeringen och motsvarar statssekreterarens månadslön vid avgångstillfället. Om en statssekreterare varit anställd än utbetalas vederlaget . Har statssekreteraren varit anställd än utbetalas vederlaget . Om statssekreteraren har arbetsinkomster minskas avgångsvederlaget med dessa. Detsamma gäller i fråga om pension eller liknande som statssekreteraren uppbär. fullt möjligt att avgångsvederlaget helt bortfaller genom detta avräkningsförfarande. En grundläggande princip bakom överenskommelsen är att personer som varit tjänstlediga från en anställning för att vara statssekreterare ska återgå till sin tidigare anställning. En statssekreterare som rekryterats från en anställning som myndighetschef ska garanteras en ny statlig anställning. Lönen i den nya anställningen ska då inte vara lägre än lönen i den tidigare anställningen som lämnades vid anställningen som statssekreterare. En statssekreterare som avgår på egen begäran har inte rätt till något avgångsvederlag. Ett beviljat avgångsvederlag räknas som pensionsgrundande inkomst för allmän pension, men inte för tjänstepension. Det är inte heller sjukpenninggrundande. Rätt till ersättning i samband med en övergångsrestriktion En person som meddelas en övergångsrestriktion, och därigenom går miste om inkomst, bör få rätt till ersättning . Sådan ersättning kommer först och främst i fråga när det gäller en meddelad karens, eftersom en meddelad ämnesrestriktion inte behöver innebära att personen i fråga går miste om någon inkomst. Som huvudregel bör därför inte någon ersättning utgå om en ämnesrestriktion meddelats. Ersättning bör dock utgå om ämnesrestriktionen får till följd att personen inte kan tillträda det tilltänkta uppdraget eller anställningen eller etablera näringsverksamheten. Ersättningens storlek bör beslutas av statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner och utgå från vad personen i fråga hade i arvode eller lön vid sin avgång från uppdraget eller anställningen som statssekreterare, exklusive eventuella tilläggsersättningar som t.ex. avlöningsförstärkningar för bostad eller hemresor. Om statsrådet eller statssekreteraren till följd av nämndens beslut om restriktioner väljer att kvarstå som statsråd eller statssekreterare ska inte någon ersättning utgå. Ersättning vid meddelad övergångsrestriktion bör inte utgå om personen har rätt till avgångsersättning eller avgångsvederlag. Ersättningen är därmed subsidiär i förhållande till rätten till avgångsersättning eller avgångsvederlag. Den situation då ersättning först och främst kommer att kunna utgå enligt bestämmelsen torde vara i just de fall då en person avslutat sin anställning som statssekreterare på eget initiativ, och då inte är berättigad till något avgångsvederlag. I detta fall innebär den föreslagna regleringen att den enskilde tillförsäkras en rimlig ekonomisk grundtrygghet för det fall beslut om en övergångsrestriktion skulle meddelas. Sådana fall är dock mycket ovanliga, varför ersättning enligt bestämmelsen sannolikt sällan kommer att aktualiseras. Ersättningen med anledning av en meddelad övergångsrestriktion bör minskas i enlighet med vad som gäller för avgångsersättning och avgångsvederlag. bör ansvara för att administrera och betala ut ersättning vid meddelad övergångsrestriktion. Inkomster som kan påverka ersättningens storlek ska anmälas till så att avräkning kan ske. Det tidigare statsrådet eller den tidigare statssekreteraren förutsätts följa meddelade restriktioner och anmäla inkomster som kan påverka ersättningens storlek. Utredningen har inte föreslagit någon bestämmelse om återbetalningsskyldighet för det fall personen erhållit ersättning på 2017/18:162 felaktiga grunder eller underlåter att följa ett beslut om övergångsrestriktioner. Till viss del kan det tänkas att den kritik som en sådan underlåtenhet kan medföra kan utgöra ett incitament att följa regler och restriktioner och därigenom förhindra att för mycket ersättning betalas ut (jfr vad som anförts om behovet av sanktioner i avsnitt 4.7). Inget hindrar heller att statsråd eller statssekreterare i ett sådant åtagande som behandlats i avsnitt 4.7 åtar sig att i vissa situationer återbetala erhållen ersättning. Regeringen avser även i detta avseende att följa tillämpningen. På motsvarande sätt som vid avgångsersättning och avgångsvederlag ska beviljad ersättning vid meddelad övergångsrestriktion vara pensionsgrundande för allmän pension, men inte för tjänstepension. Rätten till ersättning i samband med en övergångsrestriktion bör inte vara sjukpenninggrundande, då varken avgångsersättning eller avgångsvederlag är det. Som påpekat innebär det att berörd person kan stå helt utan SGI-skydd under en del av en karenstid. Regeringen bedömer att det under den begränsade tid om som längst som ersättning kan utgå saknas behov av ett sådant skydd. Regeringen delar utredningens bedömning om att den nu föreslagna regleringen om övergångsrestriktioner och om ersättning vid sådana restriktioner inte medför behov av någon ändring av statssekreteraröverenskommelsen. statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner Regeringens förslag: Ett särskilt prövningsorgan, statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner, ska inrättas för att pröva övergångsfrågor. Nämnden ska vara en fristående förvaltningsmyndighet under . Vid handläggningen av ärenden ska nämnden som huvudregel tillämpa förvaltningslagen. Nämnden ska bestå av fem ledamöter. Nämnden ska ledas av en domare eller en f.d. domare. Därutöver ska nämnden bestå av ytterligare minst en person med domarbakgrund, som ska vara ersättare för den ordinarie ordföranden, minst en person som ska ha varit statsråd och minst en person som ska ha varit statssekreterare. Det ska också finnas en sekreterare som nämnden själv utser. Minst tre av nämndens ledamöter, varav en ska vara ordföranden eller ersättaren för denne, måste delta i ett beslut. Vid ärenden av enkel beskaffenhet ska dock nämnden vara beslutsför när endast ordföranden eller ersättaren för ordföranden deltar. Ordföranden, ersättare för ordföranden och ledamöterna ska väljas var för sig av . Valet av dem ska gälla från det att de väljs eller den senare tidpunkt som bestämmer till dess att ett nytt val har genomförts under fjärde året därefter och den som då väljs har tillträtt uppdraget. Valet ska beredas av . Regeringens bedömning: statsråd och statssekreterares övergångsrestriktioner bedöms uppfylla kraven på ett prövningsorgan enligt artikel 6.1 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har föreslagit att det ska finnas suppleanter till ledamöterna i statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner.