prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Därefter förs påsen tillsammans med bl.a. specifikationen från uppräkningsmaskinen till en dator, där det totalbelopp som registreras jämförs med det totalbelopp som kunden angett. Slut- ligen skapas en s.k. betalfil som skickas till den bank som bolaget samar- betar med, som i sin tur för över beloppet till det av kunden anvisade bankkontot. Det nu beskrivna förloppet kan i vissa avseenden skilja sig mellan de två olika bolagen, men huvuddragen i hanteringen är desamma. Verksamhet med värdetransport av kontanter omfattas av krav och tillsyn enligt lagen (1974:191) om bevakningsföretag. Enligt denna lag är det som utövar tillsyn över sådana företag (8 §). Hantering av kontanter i värdedepåer regleras dock inte i betaltjänstlagen eller någon annan författning. För sådan verksamhet finns inte något krav på tillstånd. Den del av kontanthanteringskedjan som avser yrkesmässig fysisk transport av sedlar och mynt, inbegripet insamling, hantering och leverans av dessa, undantas från andra betaltjänstdirektivets tillämpningsområde (artikel 3 c). Detsamma gäller enligt första betaltjänstdirektivet (artikel 3 c). Undan- taget har i svensk rätt genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen (1 kap. 6 § första stycket 1). Vid genomförandet av första betaltjänstdirektivet uttalades att undan- taget omfattar exempelvis värdetransporter och den kontanthantering som är förknippad med sådana transporter och även innefattar insamling, hantering och leverans av kontanter (prop. 2009/10:220 s. 115). Vidare framgår att sådan verksamhet där ett värdetransportföretag hämtar och levererar kontanter för räkning och insättning på ett annat företags, exempelvis en butiksägares, konto också omfattas av undantaget (samma prop. Undantaget för yrkesmässig fysisk transport av sedlar och mynt i första betaltjänstdirektivet har tolkats på olika sätt i medlemsstaterna. Uppräk- ningsverksamhet har av flera av dem ansetts utgöra den betaltjänst som möjliggör kontantinsättningar samt alla åtgärder som krävs för förvalt- ningen av ett betalkonto (artikel 4.3 och punkt 1 i bilagan till första betal- tjänstdirektivet). Som framgår ovan överensstämmer det nu aktuella undantaget i andra betaltjänstdirektivet med motsvarande undantag i första betaltjänst- direktivet. I skälen till andra betaltjänstdirektivet har emellertid inne- börden av undantaget förtydligats genom att det anges att direktivet inte bör tillämpas på verksamhet som bedrivs av värdetransportföretag och kontanthanteringsföretag ”när verksamheten i fråga är begränsad till fysisk transport av sedlar och mynt” (skäl 12). Både fysisk transport av kontanter och uppräkning av kontanter ingår i de s.k. värdebolagens verksamhet. Den del av verksamheten som avser fysisk transport av kontanter är alltså undantagen i direktivet (artikel 3 c). riksbank välkomnar förslaget att uppräkningsverksamhet ska stå under tillsyn men utesluter inte att det kan få konsekvenser för marknaden för kontanthantering som är svåra att överblicka. Säkerhetsbranschen och Loomis befarar negativa effekter för kontantförsörjning om inte värdebolagens hela verksamhet, inklusive uppräkningsverksamheten, undantas från tillämpningsområdet. Värdebolagens hantering av kontanta medel i värdedepåerna innefattar, som framgår ovan, maskinell räkning, kontroll och sortering, varefter med- len sammanblandas med andra kunders kontanter. Det skapas också en elektronisk betalfil för insättning av beloppet på kundens konto. Regeringen anser att det av skälen till andra betaltjänstdirektivet framgår att det nu aktuella undantaget i direktivet är avsett att vara begränsat till att avse just den fysiska transporten av kontanter. Hanteringen av Prop. 2017/18:77 kontanterna i värdedepåerna – framför allt den fysiska samman- blandningen av olika kunders kontanter och upprättandet av en betalfil för insättning av kundens medel på dennes konto – går utöver vad som rimligen kan anses som hantering och leverans. Mot denna bakgrund kan värdebolagens uppräkningsverksamhet således inte anses vara sådan verksamhet som omfattas av undantaget i direktivet för yrkesmässig fysisk transport av sedlar och mynt. Regeringen anser därför, trots , Säkerhetsbranschens och Loomis synpunkter när det gäller kontant- försörjningen, att undantaget i betaltjänstlagen för tjänster som består av yrkesmässig, fysisk transport av kontanter inte bör gälla för uppräknings- verksamhet. Det bör därför anges i betaltjänstlagen att uppräknings- verksamhet inte omfattas av detta undantag. Termen uppräkningsverk- samhet är vedertagen i branschen. bör undantaget utformas på ett mer direktivnära sätt och uttryckligen omfatta även hantering av kontanter. Regeringen delar Förvaltningsrättens i uppfattning om att tillägget av hantering bör utformas så att det framgår att det som avses är hantering i samband med transport av kontanter. Uppräkningsverksamhet möjliggör insättningar av kontanter på ett betalkonto och bör enligt regeringens uppfattning därför i stället anses som en sådan betaltjänst som avses i andra betaltjänstdirektivet som möjliggör kontantinsättningar på ett betalkonto (artikel 4.3 och punkt 1 i bilaga I). Enligt betaltjänstlagen är en betaltjänst bl.a. en sådan tjänst som gör det möjligt att sätta in och ta ut kontanter på och från ett betalkonto samt de transaktioner som krävs för förvaltning av kontot (1 kap. 2 § 1). Förslaget att uppräkningsverksamhet inte längre ska omfattas av undan- taget i betaltjänstlagen för yrkesmässig, fysisk transport av kontanter innebär att de företag som driver sådan verksamhet kommer att omfattas av den lagen och därmed behöva uppfylla de krav som gäller bl.a. i fråga om tillstånd (2 kap.) och rörelse (3 kap.). Den som driver verksamhet som exempelvis omfattar både verksamhet med fysisk transport av kontanter och uppräkningsverksamhet kan således, som Säkerhets- branschen och Loomis uppmärksammar, komma att stå under tillsyn av olika myndigheter. Den frågan och frågan som Loomis tar upp om en metod för att bedöma samhällets behov av kontanter är emellertid inte sådana frågor som bör behandlas inom ramen för förevarande lagstift- ningsärende. I avsnitt 16 redogörs närmare för konsekvenserna för värdebolagen av att deras uppräkningsverksamhet kommer att omfattas av betaltjänst- lagen. 6.3.3Betalningsinstrument som används i ett begränsat nätverk Regeringens förslag: Undantaget i betaltjänstlagen för tjänster som baseras på betalningsinstrument som enbart kan utnyttjas i fråga om ett begränsat varu- eller tjänsteutbud ska preciseras så att det anges att det ska vara fråga om ett mycket begränsat sådant utbud. I betaltjänstlagen ska det införas undantag för tjänster som baseras på betalningsinstrument som 1.endast är giltiga i , 2.tillhandahålls på begäran av ett företag eller ett offentligt organ för inköp av en viss vara eller tjänst från en leverantör som har ingått ett avtal om detta med utgivaren av instrumentet, och 3.regleras av en myndighet av särskilda sociala eller skattemässiga skäl. De nya bestämmelserna i betaltjänstlagen om ansvar för obehöriga transaktioner ska gälla för tjänster som baseras på särskilda betal- ningsinstrument som endast kan användas i begränsad omfattning och som är undantagna från den lagen i övrigt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens förslag anges i undantaget för tjänster som baseras på vissa betalningsinstrument inte rekvisiten att instrumentet ska tillhanda- hållas ”på begäran” och att det ska finnas ”särskilda sociala eller skatte- mässiga skäl” för regleringen. I utredningens förslag används termen myndighet i stället för offentligt organ och uttrycket offentligrättslig reglering i stället för reglering av en myndighet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att förslaget om undantag för betalningsinstrument för inköp att viss vara eller tjänst (artikel 3 k iii i andra betaltjänstdirektivet), för att öka förutsebarheten och rättssäkerheten, bör kompletteras med rekvisiten att betalningsinstrumentet ska tillhanda- hållas på begäran av ett företag eller ett offentligt organ och att det ska finnas särskilda sociala och skattemässiga skäl. Vidare befarar att utelämnandet av rekvisitet om kommersiellt avtal när det gäller undantaget för betalningsinstrument för förvärv av varor eller tjänster i utgivarens lokaler (artikel 3 k i) innebär en risk för olika tillämpning i olika länder och anser att det utgör en brist på förutsebarhet och rättssäkerhet som bör rättas till. Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet undantas särskilda betalningsinstrument som endast kan användas i begränsad omfattning – i ett begränsat nätverk – från direktivets tillämpnings- område (artikel 3 k). Undantaget har fått en ändrad lydelse i förhållande till motsvarande undantag i första betaltjänstdirektivet (artikel 3 k). I skälen till andra betaltjänstdirektivet motiveras ändringen av undan- taget enligt följande (skäl 13). Återkoppling från marknaden visar att de betalningsverksamheter som omfattas av undantaget för begränsade nät- verk ofta rör stora betalningsvolymer och att dessa nätverk erbjuder konsumenterna hundra- eller tusentals olika produkter och tjänster, vilket strider mot syftet med undantaget för begränsade nätverk och medför ökade risker och brist på rättsligt skydd för betaltjänstanvändare, särskilt för konsumenter, samt att dessa risker bör minskas. I andra betaltjänstdirektivet har undantaget därför begränsats till att gälla tjänster som baseras på särskilda betalningsinstrument som endast kan användas i begränsad omfattning och som ingår i en av tre upp- räknande kategorier. Den första kategorin är betalningsinstrument som antingen gör det möjligt för innehavaren att förvärva varor eller tjänster endast i utgivarens lokaler eller inom ett begränsat nätverk av tjänste- leverantörer enligt ett direkt kommersiellt avtal med en professionell utgivare (artikel 3 k i). Den andra kategorin är betalningsinstrument som endast kan användas för att förvärva ett mycket begränsat urval av varor eller tjänster (artikel 3 k ii). Den tredje kategorin är betalningsinstrument som är giltiga endast i en enda medlemsstat, som tillhandahållas på begäran av ett företag eller ett offentligt organ och regleras av en myndighet av särskilda sociala eller skattemässiga skäl för att förvärva särskilda varor eller tjänster från leverantörer som har ett kommersiellt avtal med utgivaren (artikel 3 k iii). Sådana betalningsinstrument som endast är giltiga i en enda medlemsstat genom vilka en viss vara eller tjänst tillhandahålls av sociala skäl och som regleras av en myndighet (artikel 3 k iii), kan t.ex. vara betalnings- instrument som utgör s.k. förbetalda kort. Undantaget är nytt i för- hållande till första betaltjänstdirektivet och har ingen motsvarighet i betaltjänstlagen. För att genomföra direktivet i denna del bör ett motsvarande undantag införas i den lagen. Utredningens förslag innebär att undantag ska göras för tjänster som baseras på betalningsinstrument som tillhandahålls av ett företag eller en myndighet för inköp av en viss vara eller tjänst från en leverantör som har ingått ett avtal om detta med utgivaren av instrumentet och som utges med stöd av offentligrättslig reglering samt endast är giltiga i . Enligt regeringens uppfattning bör undantaget utformas så direktivnära som möjligt. Regeringen instämmer därför med att rekvi- siten att betalningsinstrumentet ska tillhandahållas ”på begäran” av ett företag eller ett offentligt organ och att det ska finnas ”särskilda sociala och skattemässiga skäl” bör anges även i lag. Undantaget bör såldes omfatta tjänster som baseras på betalningsinstrument som tillhandahålls på begäran av ett företag eller ett offentligt organ för inköp av en viss vara eller tjänst från en leverantör som har ingått ett avtal om detta med utgivaren av instrumentet, och regleras av en myndighet av särskilda sociala eller skattemässiga skäl samt endast är giltiga i . De ovan nämnda två andra kategorierna av betalningsinstrument som anges i det nu aktuella undantaget i andra betaltjänstdirektivet (artikel 3 k i och ii) motsvarar i stort sett dem som anges i undantaget i första betaltjänstdirektivet. De har emellertid preciserats och getts en tydligare utformning. Den första kategorin avser tjänster som baseras på ett betalnings- instrument för inköp av varor och tjänster endast i utgivarens lokaler eller inom ett begränsat nätverk av tjänsteleverantörer enligt ett direkt kom- mersiellt avtal med en professionell utgivare (artikel 3 k i). Det kan t.ex. handla om en butikskedja om det mellan butikerna i fråga finns ett avtal som föreskriver användning av ett visst betalningsinstrument, exempelvis kundkort eller liknande. Motsvarande undantag i första betaltjänst- direktivet har i svensk rätt genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen (1 kap. 6 § 5). Undantaget i lagen avser tjänster som baseras på betal- ningsinstrument som enbart kan utnyttjas inom ett begränsat nätverk av leverantörer eller hos en leverantör i dennes affärsställe. Enligt regeringens uppfattning innebär det att det nu aktuella undantaget, även med den justering som har gjorts i andra betaltjänstdirektivet, bör anses vara genomfört genom nuvarande bestämmelse i betaltjänstlagen. 2017/18:77 Regeringen instämmer således inte med att det i lagen även uttryckligen bör anges att det ska vara fråga om ett kommersiellt avtal. Den andra kategorin avser tjänster som baseras på ett betalnings- instrument som endast kan användas för att förvärva ett mycket begränsat urval varor eller tjänster i (artikel 3 k ii). Det kan t.ex. handla om ett rese- kort för allmänna transporter. I första betaltjänstdirektivet finns ett mot- svarande undantag som i svensk rätt har genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen (1 kap. 6 § 5). I andra betaltjänstdirektivet anges dock att det ska vara fråga om ett ”mycket” begränsat urval av varor och tjänster. Motsvarande begränsning bör därför göras även i undantaget i betal- tjänstlagen. Andra betaltjänstdirektivet är inte tillämpligt på de betalnings- instrument som avses i det nu aktuella undantaget (artikel 3 k). Detta innebär att medlemsstaterna får införa nationella bestämmelser för sådana betalningsinstrument. I avsnitt 8 behandlas reglerna i det direk- tivet om obehöriga transaktioner. Motsvarande regler i första betaltjänst- direktivet har i svensk rätt genomförts i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. I denna proposition föreslås att dessa regler i stället ska införas i betaltjänstlagen, vilket innebär att de bestämmelser som genomför andra betaltjänstdirektivet samlas i en och samma lag (se avsnitt 8.2). Transaktioner med sådana betalningsinstrument – t.ex. kort – som omfattas av det nu aktuella undantaget i direktivet kan uppgå till betydande belopp och risken för obehöriga transaktioner kan vara lika stor som för t.ex. bankkort. Regeringen anser därför att bestämmelserna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen också i fortsättningen bör gälla även för de betalningsinstrument som omfattas av undantaget i direktivet (jfr prop. 2009/10:122 s. 13). Betalningstransaktioner via en leverantör av Regeringens förslag: I betaltjänstlagen ska det införas undantag för betalningstransaktioner som genomförs via en leverantör av elektron- iska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster, där leverantören fungerar som mellanhand, om betalningstransak- tionerna faktureras på leverantörens faktura och 1. avser inköp av digitalt innehåll och röstbaserade tjänster, eller 2. genomförs från eller via elektronisk utrustning för välgörenhets- ändamål eller för inköp av biljetter. Undantagen ska gälla bara om värdet på de enskilda betalningstrans- aktionerna inte överstiger ett belopp motsvarande och betal- ningstransaktionernas sammanlagda värde för en abonnent inte över- stiger ett belopp motsvarande . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet (artikel 3 l) finns ett undantag från direktivet som avser betalnings- transaktioner från en leverantör av elektroniska kommunikationsnät eller Prop. 2017/18:77 kommunikationstjänster som utöver elektroniska kommunikationstjänster tillhandahålls för den som abonnerar på nätverket eller tjänsten 1.för inköp av digitalt innehåll och röstbaserade tjänster, oavsett vilken anordning som används för inköp eller konsumtion av det digitala innehållet och som faktureras på den dithörande fakturan, eller 2.som genomförs från eller via elektronisk utrustning och som faktureras på den dithörande fakturan inom ramen för välgörenhet eller för inköp av biljetter. En förutsättning är att värdet på den enskilda betalningstransaktion som avses i punkterna 1 och 2 ovan inte överstiger och att betal- ningstransaktionernas sammanlagda värde för en abonnent inte överstiger eller betalningstransaktionernas sammanlagda värde inte överstiger under en månad om en abonnent betalar in pengar i förskott på sitt konto hos leverantören av elektroniska kommuni- kationsnät eller kommunikationstjänster. Detta undantag har ändrats i förhållande till motsvarande undantag i första betaltjänstdirektivet (artikel 3 l). I skälen till andra betaltjänstdirektivet anges bl.a. att det aktuella undantaget särskilt bör inriktas på mikrobetalningar för digitalt innehåll och röstbaserade tjänster samt att en tydlig hänvisning till betalnings- transaktioner för köp av elektroniska biljetter bör införas eftersom elektroniska biljetter minskar produktions- och distributionskostnaderna i förhållande till traditionella pappersbaserade biljettkanaler och underlättar för kunderna genom att nya och enkla sätt att köpa biljetter tillhandahålls på detta sätt (skäl 16). För att mildra bördan för organisationer som samlar in välgörenhetsdonationer bör också sådana donationer omfattas av undantaget (samma skäl). Undantaget för betalningstransaktioner från en leverantör av elek- troniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster i andra betaltjänstdirektivet skiljer sig från motsvarande undantag i första betal- tjänstdirektivet framför allt genom att undantaget i första betaltjänst- direktivet avser situationen att leverantören (operatören) inte agerar enbart som mellanhand. Vid genomförandet i svensk rätt av första betaltjänstdirektivet konsta- terades att en transaktion som innebär att t.ex. en mobiltelefonoperatör gör det möjligt att förvärva en produkt eller tjänst från en tredje part omfattas av direktivets regler, beroende på operatörens roll. Om system- operatören enbart agerar som mellanhand i transaktionen utgör transak- tionen en betaltjänst. Om operatören i stället tillför ett mervärde i form av åtkomst, distribution eller sökmöjligheter utgör transaktionen dock inte en betaltjänst. Eftersom undantaget i första betaltjänstdirektivet tog sikte på situationen att operatören tillför ett mervärde – dvs. inte enbart agerar mellanhand – ansåg regeringen att undantaget var överflödigt och inte behövde tas in i betaltjänstlagen (prop. 2009/10:220 s. 118 f.). Undantaget i andra betaltjänstdirektivet omfattar dock även situationer där leverantören enbart agerar som mellanhand och de skäl som anfördes vid genomförandet av första betaltjänstdirektivet är därför inte längre giltiga när det gäller det nu aktuella undantaget. I de fall där t.ex. en systemoperatör bara agerar som mellanhand i en betalningstransaktion, som vid köp av en sms-biljett för en resa, aktualiseras undantaget under 2017/18:77 förutsättning att transaktionen inte överstiger det belopp som anges i direktivet. Regeringen anser att undantaget för betalningstransaktioner från en leverantör av elektroniska kommunikationsnät eller kommunika- tionstjänster i direktivet bör genomföras i ett motsvarande undantag i betaltjänstlagen. Undantaget bör vara tillämpligt i fall då systemoperatören endast är mellanhand i transaktionen. Skulle det förhålla sig så att mervärde tillförs i samband med en transaktion är det, i enlighet med de tidigare förarbetsuttalandena, inte fråga om en betaltjänst, utan i stället fråga om köp av en produkt eller tjänst. Regeringens förslag: Undantaget i betaltjänstlagen för tekniska tjänster som stöder betaltjänstleverantörens verksamhet med betal- tjänster utan att leverantören av tekniska tjänster kommer i besittning av medel, ska inte omfatta betalningsinitierings- tjänster eller kontoinformationstjänster. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet tillämpas direktivet inte på tekniska stödtjänster som t.ex. tillhanda- hållande av terminaler eller annan utrustning, behandling, lagring och autentisering av uppgifter, integritetsskyddande tjänster och it-tjänster (artikel 3 j). En förutsättning för att dessa tjänster ska undantas är att tjänsteleverantörerna inte har besittning över de medel som överförs. Ett exempel på sådana tjänster är tillhandahållande av teknisk infrastruktur som används vid betalningar, exempelvis kort- terminaler och mjukvara som gör det möjligt för en betaltjänstanvändare att initiera en betalningsorder via internet. Ett motsvarande undantag finns i första betaltjänstdirektivet (artikel 3 j). Det undantaget har i svensk rätt genomförts i ett motsvarande undantag i betaltjänstlagen (1 kap. 6 § 4). Enligt andra betaltjänstdirektivet är undantaget emellertid inte tillämpligt för betalningsinitieringstjänster och kontoinformations- tjänster. På motsvarande sätt bör det därför anges i undantaget i betal- tjänstlagen att det inte är tillämpligt för sådana tjänster. 6.3.6Information om uttagsavgifter för att automatuttag ska undantas Regeringens förslag: För att en tjänst som endast möjliggör uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater ska undantas från betaltjänst- lagen ska den som tillhandahåller tjänsten lämna information om eventuella uttagsavgifter och växelkurs innan uttaget görs och när kontanterna lämnas ut. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens förslag krävs inte att information ska lämnas om eventuell Prop. 2017/18:77 växelkurs. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: I andra betaltjänstdirektivet undantas vissa tjänster avseende uttag av kontanter i uttagsautomater (artikel 3 o). Undantaget innebär att den som tillhandahåller fristående uttags- automater men inte några andra betaltjänster, och inte heller är part i ramavtalet med den person som använder uttagsautomaten, inte omfattas av direktivet. Det överensstämmer i stort sett med det som gäller enligt första betaltjänstdirektivet (artikel 3 o). Undantaget i det direktivet har i svensk rätt genomförts i ett motsvarande undantag i betaltjänstlagen (1 kap. 6 § 6). I andra betaltjänstdirektivet har det dock gjorts ett tillägg som innebär att kunden ska informeras om eventuella uttagsavgifter innan uttaget görs samt vid mottagandet av kontanter i slutet av transaktionen efter att uttaget gjorts. Det innebär således att vissa regler i direktivet är tillämpliga även för denna typ av tjänst (artiklarna 45, 48, 49 och 59). Utredningen föreslår att det nuvarande undantaget i betaltjänst- lagen ska kompletteras med ett villkor som innebär att det ställs krav på information till kunden om eventuella uttagsavgifter innan uttaget görs och då kontanterna lämnas ut.