prop · H6034 · 2018-10-16 00:00:00 — den nya lagen ska gälla . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt den nu gällande lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden får beslut enligt den lagen och enligt förordningen om referensvärden överklagas till allmän förvaltningsdomstol (4 §). ningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. beslut som aktualiseras till följd av förslagen i denna proposition omfattas av den bestämmelsen. Bestämmelsen bör därför föras över till den nya Möjligheten att överklaga beslut enligt EU-förord- ningar följer redan av förvaltningslagen (41 §) och behöver därför inte anges i de aktuella lagarna (jfr t.ex. prop. 2010/11:65 s. 84). därför inte anges i kompletteringslagen att beslut enligt förordningen om referensvärden får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I den nu gällande kompletteringslagen anges vidare att Finansinspek- tionen ska få bestämma att vissa beslut enligt förordningen om referens- värden ska gälla (4 §). Bestämmelsen gäller beslut om åter- kallelse eller tillfälligt upphävande av olika tillstånd enligt förordningen (se prop. 2017/18:4 s. 22). Lagrådet ifrågasätter behovet och lämpligheten av paragrafen och förordar att den slopas i den nya kompletteringslagen. Lagrådet påpekar att det mot bakgrund av att bedömning av verkställig- hetsfrågan förutsätts ske enligt 35 § förvaltningslagen inte är självklart hur paragrafen ska uppfattas med avseende på de nämnda besluten och på andra överklagbara beslut och inte heller vilken betydelse det har att avvikande bestämmelser i lag eller förordning enligt 4 § förvaltningslagen har företräde framför den lagen. Sedan förvaltningslagen trädde i kraft den finns det således allmänna bestämmelser om möjligheten för en myndighet att verkställa ett beslut (35 §). finansmarknadsområdet innehåller också bestämmelser om att Finans- inspektionen får besluta att vissa typer av beslut ska gälla (se t.ex. 17 kap. 1 § femte stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse och 26 kap. 1 § fjärde stycket lagen om värdepappersmarknaden). sällan som använder sig av möjligheten att bestämma Prop. 2018/19:4 att ett beslut ska gälla , t.ex. i fråga om beslut om återkallelse av tillstånd eller förelägganden av olika slag. Allmänintresset av omedel- bar verkställighet är särskilt stort i vissa fall som avser återkallelse av tillstånd när ett företag annars kan fortsätta driva verksamhet som Finans- inspektionen bedömt strider mot gällande näringsrättsliga regler. Det faktum att möjligheten nämns i speciallagstiftningen signalerar dock att allmänintresset av omedelbar verkställighet kan vara mycket högt i de aktuella fallen. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att en be- stämmelse om att får bestämma att ett beslut om föreläggande, förbud eller återkallelse enligt förordningen om referens- värden eller enligt den nya kompletteringslagen ska gälla bör tas in i den lagen. I förvaltningslagen stadgas att om en annan lag eller förordning innehåller en bestämmelse som avviker från förvaltningslagen, tillämpas den bestämmelsen (4 §). Det innebär att bestämmelsen i kompletteringslagen tillämpas när det gäller de typer av beslut som behandlas där. För andra typer av beslut gäller bestämmelsen om omedel- bar verkställighet i förvaltningslagen. En möjlighet till omedelbar verk- ställighet för andra typer av beslut torde dock sakna praktisk betydelse. 9Samarbete med andra behöriga myndigheter Medlemsstaternas behöriga myndigheter har enligt förordningen om referensvärden en allmän skyldighet att samarbeta med varandra bl.a. genom att utbyta information och samarbeta vid all utrednings- eller tillsynsverksamhet (artikel 44.2). De behöriga myndigheterna ska enligt förordningen (artikel 47.1 och 47.2) också samarbeta med , och det samarbetet ska ske i enlighet med och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknads- myndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /77/EG (Esmaförordningen). När det gäller vissa kritiska referensvärden kommer en särskild typ av samarbete mellan behöriga myndigheter och mellan behöriga myndigheter och att ske inom ramen för ett s.k. tillsynskollegium (artikel 46). Om en behörig myndighet får en framställan från en behörig myndighet i en annan medlemsstat om att genomföra en inspektion på plats eller en utredning kan myndigheten själv genomföra inspektionen eller utredningen, tillåta att den andra behöriga myndigheten deltar i inspektionen eller utredningen eller utse revisorer eller sakkunniga för att stödja eller utföra inspektionen eller utredningen (artikel 39.3). De behöriga myndigheterna ska vid utövandet av sina befogenheter bl.a. se till att samordna sina insatser för att undvika eventuellt dubbelarbete och överlappningar (artikel 43.2 andra I förordningen finns också regler som möjliggör delegering av 2018/19:4 uppgifter mellan behöriga myndigheter (artikel 37.1) och mellan behöriga myndigheter och (artikel 37.2). Liknande regler om samarbete och delegering av uppgifter samt informationsutbyte finns i bl.a. marknads- missbruksförordningen (artiklarna 24–29). I avsnitt 9 görs bedömningar med anledning av ovan nämnda bestämmelser i förordningen om referens- värden. 9.2Utbyte av information och tystnadsplikt Regeringens bedömning: Det informationsutbyte som EU:s förord- ning om referensvärden föreskriver kan komma till stånd inom ramen för gällande svensk rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: All information som utbyts mellan de behöriga myndigheterna enligt förordningen om referensvärden och som avser affärs- eller driftförhållanden och andra ekonomiska eller personliga förhållanden ska anses vara konfidentiell och omfattas av tystnadsplikt, utom när den behöriga myndigheten då informationen lämnas anger att information får lämnas ut eller om det är nödvändigt att lämna ut informationen i samband med rättsliga förfaran- den (artikel 48.4). Enligt förordningen ska all konfidentiell information som är föremål för mottagande, utbyte eller förmedling enligt förord- ningen omfattas av tystnadsplikt (artikel 48.1). Tystnadsplikten gäller alla personer som arbetar eller har arbetat för den behöriga myndigheten, eller för en myndighet eller ett marknadsföretag eller en fysisk eller juridisk person som den behöriga myndigheten har delegerat sina befogenheter till, inbegripet revisorer och experter som arbetar på den behöriga myndig- hetens uppdrag (artikel 48.2). Information som omfattas av tystnadsplikt får inte lämnas ut till någon annan person eller myndighet utom när det föreskrivs i unionsrätten eller nationell rätt (artikel 48.3). I förordningen anges också att en behörig myndighet bara får lämna ut information som den fått från en annan behörig myndighet om den erhållit ett skriftligt godkännande från den behöriga myndigheten och informationen bara lämnas ut för de ändamål för vilka myndigheten har gett sitt tillstånd eller om ett sådant utlämnande är nödvändigt i samband med rättsliga för- faranden (artikel 38). Liknande regler om tystnadsplikt finns i marknadsmissbruksförord- ningen (artikel 27) och i och rådets förordning (EU) nr 236/2012 av om blankning och vissa aspekter av kreditswappar (i det följande benämnd blankningsförordningen) (artikel 34). I förarbetena till lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s marknadsmissbruksförordning och lagen (2012:735) med komplett- erande bestämmelser till EU:s blankningsförordning konstaterades att reglerna i offentlighets- och sekretesslagen uppfyller de krav som ställs i marknadsmissbruksförordningen och blankningsförordningen och möjliggör det informationsutbyte som förordningarna föreskriver (prop. 2016/17:22 s. 175 f. respektive prop. 2011/12:175 s. 31 f.). För uppgifter som hämtar in från en behörig myn- dighet i en annan medlemsstat gäller sekretess för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som har fått om det följer av ett avtal med en mellanfolklig organisation (30 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen). I begreppet avtal ingår bl.a. rättsakter som gäller till följd av medlemskap i , dvs. anslutningsfördragen och förordningar och direktiv som utfärdas av EU:s institutioner (se bl.a. prop. 2006/07:110 s. 38 och 41 samt RÅ 2007 ref. 45). Sekretess gäller därmed för uppgifter om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som tar emot och som inte får lämnas ut enligt förord- ningen om referensvärden. Enligt offentlighets- och sekretesslagen gäller vidare sekretess för bl.a. uppgifter som en myndighet har fått från ett utländskt organ på grund av en bindande EU-rättsakt om det kan antas att möjlighet att delta i det internationella samarbetet som avses i rättsakten försämras om uppgiften röjs (15 kap. 1 a § första stycket). Upp- giftens art eller karaktär saknar betydelse för bestämmelsens tillämpning (se prop. 2012/13:192 s. 30). Den aktuella bestämmelsen omfattar således all information som tagit emot eller inhämtat från en annan behörig myndighet och för vilken sekretess gäller enligt förord- ningen om referensvärden. Det raka skaderekvisitet i bestämmelsen inne- bär att det råder en presumtion för offentlighet och förutsätter att myndig- heten i varje enskilt fall självständigt tar ställning till om ett utlämnande kan antas skada det framtida samarbetet, dvs. om sekretess råder för de aktuella uppgifterna enligt bestämmelsen. Av förarbetena till bestäm- melsen framgår bl.a. att om ursprungsinnehavaren har en vetorätt när det gäller utlämnande av den aktuella uppgiften, och ursprungsinnehavaren motsätter sig ett utlämnande, kan det typiskt sett antas att samarbetet skulle försvåras om uppgiften lämnades ut (samma prop. s. 34). Förordningens krav på att bara får lämna ut information som den fått från en annan behörig myndighet om inspektionen erhållit ett skriftligt godkännande från den behöriga myndigheten och att informationen bara lämnas ut för de ändamål för vilka myndigheten har gett sitt tillstånd, får mot denna bakgrund anses kunna tillgodoses inom ramen för gällande rätt. Enligt offentlighets- och sekretesslagen gäller sekretess i en statlig myndighets verksamhet som består i tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bl.a. värdepappersmarknaden för uppgift om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden under vissa villkor (30 kap. 4 §, se avsnitt 13). Beträffande möjlighet att lämna ut uppgifter till utländska myndigheter kan det således konstateras att det kan komma att handla om uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som omfattas av sekretess. En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utländsk myndighet regleras i offentlighets- och sekretesslagen (8 kap. 3 §). Sekretessbelagda uppgifter får inte lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om inte utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med 2018/19:4 svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. Som konstaterats i flera tidigare lagstiftningsärenden på finansmarknadsområdet ger bestämmelsen goda möjligheter att i sitt arbete lämna ut handlingar och uppgifter till behöriga utländska myndigheter (se bl.a. prop. 2006/07:5 s. 350, prop. 2009/10:217 s. 27 f., prop. 2012/13:72 s. 34 och prop. 2015/26:10 s. 211). Mot bakgrund av det anförda, och i enlighet med den bedömning som har gjorts i tidigare lagstiftningsärenden på finansmarknadsområdet, bör det informationsutbyte mellan behöriga myndigheter och med som förordningen om referensvärden föreskriver, kunna komma till stånd inom ramen för gällande svensk rätt. Samarbete vid särskild begäran Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagstiftningsåtgärder för att ska kunna vidta utredningsåtgärder på begäran av en behörig myndighet i ett annat land inom EES. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens bedömning: En behörig myndighet får enligt förordningen om referensvärden begära bistånd av en annan behörig myndighet när det gäller inspektioner på plats eller utredningar (artikel Den behöriga myndigheten som tar emot en sådan begäran ska samarbeta i den mån det är möjligt och lämpligt. Om en behörig myndighet får en framställan från en behörig myndighet i en annan medlemsstat om att genomföra en inspektion på plats eller en utredning kan myndigheten själv genomföra inspektionen eller utredningen, tillåta att den andra behöriga myndigheten deltar i inspektionen eller utredningen eller utse revisorer eller sakkunniga för att stödja eller utföra inspektionen eller utredningen (artikel 39.3). Om utredningen har gränsöverskridande verk- ningar får de behöriga myndigheterna begära att åtar sig att sam- ordna inspektionen eller utredningen (artikel 39.2). heterna ska vid utövandet av sina befogenheter bl.a. se till att samordna sina insatser för att undvika eventuellt dubbelarbete och överlappningar (artikel 43.2 andra stycket). I förordningen finns också regler som möjlig- gör delegering av uppgifter mellan behöriga myndigheter (artikel 37.1) och mellan behöriga myndigheter och (artikel 37.2). Förordningen ger alltså möjlighet att överlämna förvaltningsuppgifter som innebär myndighetsutövning till en annan behörig myndighet eller en sakkunnig person. en förvaltningsuppgift överlämnas till juridiska personer och enskilda individer (12 kap. 4 § andra stycket). Om uppgiften innefattar myndighets- utövning, krävs stöd i lag för överlämnandet. inspektionen att överlämna åt en annan behörig myndighet eller åt en revisor eller sakkunnig att utföra en kontroll på plats eller en utredning följer redan av förordningen, som är direkt tillämplig i alla medlemsstater. Eftersom förordningen är att jämställa med svensk lag krävs, i fråga om Prop. 2018/19:4 samarbete vid inspektioner på plats eller utredning, inte någon ytterligare överlåtelse av förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning i kompletteringslagen. I och med att har tillträtt Lissabonfördraget har den överlåtelse av beslutanderätt som förordningen förutsätter och som medger att en utländsk myndighet får delta i eller själv utföra kontroller och utredningar i redan skett. Någon ytterligare åtgärd krävs därför inte (jfr prop. 2011/12:175 s. 33). Det kan noteras att det i förordningen även finns andra regler som för- utsätter samarbete mellan behöriga myndigheter och mellan behöriga myndigheter och . Det kan t.ex. handla om att behöriga myndigheter i olika medlemsstater under vissa förutsättningar kommer överens om att ett visst referensvärde bör anses som kritiskt (artikel 20.1 c andra stycket). Dessa regler i förordningen är emellertid direkt tillämpliga och relativt detaljerade varför de inte bör kräva några lagstiftningsåtgärder. Regeringens bedömning: Bestämmelserna om inrättande av och sam- arbete inom tillsynskollegier i EU:s förordning om referensvärden innebär inte att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighets- utövning förs över till utländska organ. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt förordningen om referens- värden ska det för vissa kritiska referensvärden organiseras s.k. tillsyns- kollegier, där och behöriga myndigheter från flera medlemsstater ingår (artikel 46.1 och 46.2). Bildandet av tillsynskollegier syftar till att säkerställa ett effektivt utbyte av tillsynsinformation mellan behöriga myndigheter och samordning av deras verksamhet och tillsynsåtgärder (skäl 62). Det är den berörda administratörens behöriga myndighet som ska inrätta kollegiet och leda dess verksamhet (artikel 46.1 och 46.5). t.ex. Stibor bedöms vara ett kritiskt referensvärde skulle det kunna bli aktuellt för att inrätta ett sådant tillsynskollegium. Det är regeringen som ingår internationella överenskommelser (10 kap. 1 § regeringsformen). Regeringen får inte ingå en för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna bl.a. om överenskommelsen förutsätter att en lag ändras eller upphävs eller att en ny lag stiftas (10 kap. 3 §). Regeringen får dock uppdra åt en förvalt- ningsmyndighet att ingå en internationell överenskommelse i en fråga där överenskommelsen inte kräver eller med- verkan (10 kap. 2 § regeringsformen). uppgift som inte redan överlåtits till följd av EU-samarbetet kan överlåtas till ett utländskt organ efter bemyndigande i lag (10 kap. 8 §). Inrättande av ett tillsynskollegium och kollegiets verksamhet ska enligt förordningen om referensvärden baseras på ett skriftligt arrangemang som upprättas av den berörda administratörens behöriga myndighet 2018/19:4 (artikel 46.6). Det skriftliga arrangemanget ska fastställa den information som ska utbytas mellan de behöriga myndigheterna, beslutsprocessen mellan de behöriga myndigheterna och de tidsfrister inom vilka beslut ska fattas, de fall då de behöriga myndigheterna ska samråda med varandra och det samarbete som ska ske till följd av bestämmelserna om obliga- torisk rapportering till kritiska referensvärden (artikel 46.6 med hänvis- ning till artikel 23.7 och 23.8). När det gäller samarbetet inom ramen för arbetet i kollegiet har administratörens behöriga myndighet bl.a. en skyldighet att rådfråga medlemmarna i kollegiet innan vissa åtgärder vidtas i enlighet med förordningen, t.ex. i fråga om återkallelse eller tillfälligt upphävande av en administratörs auktorisation (artikel 46.8). Medlemmarna i kollegiet ska också göra allt de kan för att nå en överenskommelse inom den tidsfrist som bestämts i de skriftliga arrangemangen. I vissa specifika situationer får också någon av medlemmarna, om en överenskommelse inte nås, hänskjuta frågan till (artikel 46.9). Det framstår som att det då är som avgör frågan. har dock endast getts egen beslutanderätt på så sätt att rättsverkningar är knutna till beslutet i förhållande till åtgärder som avser obligatorisk rapportering till ett referensvärde (artikel 46.11 med hänvisning till artikel 23.6). Om oenigheten rör vissa av de åtgärder som kan vidtas i samband med obligatorisk rapportering till ett kritiskt referensvärde, t.ex. att kräva att vissa enheter under tillsyn rapporterar dataunderlag till en administratör (artikel 23.6 första stycket a), kan s.k. bindande medling i enlighet med artikel 19 i Esmaförordningen tillämpas (artikel 46.11 i förordningen om referensvärden). Det innebär bl.a. att kan fatta ett bindande beslut för att lösa tvisten och ålägga den behöriga myndigheten att vidta en specifik åtgärd i syfte att säkerställa överensstämmelse med unionsrätten (artikel 19.3 i Esmaförordningen). Esmas beslut är alltså inte direkt bindande för den enskilda aktören utan det är först genom det nationella beslutet av den behöriga myndigheten som rättsverkningar för den enskilde uppkommer. Om en behörig myndig- het inte rättar sig efter Esmas beslut och därigenom inte säkerställer att en finansmarknadsaktör uppfyller krav som anges i förordningen om referensvärden, får anta ett enskilt beslut riktat till en finans- marknadsaktör med krav på att vidta nödvändiga åtgärder för att uppfylla sina skyldigheter enligt unionsrätten, däribland även krav på att upphöra med viss praxis (artikel 19.4 i Esmaförordningen). Denna befogenhet följer alltså direkt av förordningen. Mot bakgrund av de frågor som det skriftliga arrangemanget ska reglera när det gäller ett tillsynskollegium kan detta i sig inte innebära att förvalt- ningsuppgift överlåts till något utländskt organ (jfr 10 kap. 8 § regerings- formen). Eftersom samarbetet mellan de behöriga myndigheterna slås fast redan i förordningen framstår det som att det skriftliga arrangemanget endast syftar till att precisera hur informationsutbytet och samråds- förfarandet ska ske. Mot den bakgrunden kan det skriftliga arrangemanget inte heller anses innebära en sådan internationell överenskommelse med folkrättsliga förpliktelser för som avses i regeringsformen. Om så skulle bedömas vara fallet kan regeringen ge ett bemyndigande att ingå överenskommelsen i fråga (jfr 10 kap. 2 § regeringsformen). Regeringens förslag: Den som till följd av rapporteringsskyldighet i EU:s förordning om referensvärden har underrättat om misstänkt agerande som kan utgöra manipulation eller försök till manipulation av ett referensvärde ska inte kunna göras ansvarig för att ha åsidosatt någon tystnadsplikt. Personuppgifter som avser brott enligt lagen om straff för marknads- missbruk på värdepappersmarknaden ska få behandlas inom ramen för sådana rutiner för rapportering av överträdelser som en administratör ska ha enligt EU:s förordning om referensvärden. Tystnadsplikt ska gälla för uppgifter i en anmälan eller utsaga om en misstänkt överträdelse av EU-förordningen, om uppgiften kan avslöja anmälarens eller den utpekade personens identitet. Den som är eller har varit anställd hos en administratör och har gjort en anmälan inom ramen för de rutiner för rapportering av överträdelser som en administratör ska ha enligt EU-förordningen får inte göras ansvarig för att ha åsidosatt någon tystnadsplikt, om anmälaren hade anledning att anta att en överträdelse hade skett. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att det inte bör införas längre gående krav i svensk rätt än dem som tillämpas i när- liggande länder. Skälen för regeringens förslag Förordningen om referensvärden innehåller regler som syftar till att upp- täcka manipulation eller försök till manipulation av referensvärden enligt marknadsmissbruksförordningen. Administratörer ska etablera adekvata system och effektiva kontroller för att säkerställa att dataunderlaget inte har utsatts för otillbörlig påverkan i syfte att kunna upptäcka och till den behöriga myndigheten rapportera sådant agerande som kan utgöra mani- pulation eller försök till manipulation av ett referensvärde enligt marknadsmissbruksförordningen (artikel 14.1 i förordningen om referens- värden). Administratören ska kontrollera dataunderlaget och rapportörerna för att kunna underrätta den behöriga myndigheten och överlämna all relevant information om administratören misstänker att det i fråga om ett referensvärde har förekommit agerande som kan utgöra manipulation eller försök till manipulation av referensvärdet enligt marknadsmissbruks- förordningen, inklusive hemlig samverkan i syfte att manipulera eller för- söka manipulera referensvärdet (artikel 14.2). Dessa krav på administra- tören följer direkt av förordningen om referensvärden. Liknande regler om rapporteringsskyldighet för vissa finansiella aktörer finns i marknadsmissbruksförordningen (artikel 16.1 och 16.2). Enligt den förordningen ska den som rapporterar information till den behöriga myndigheten i enlighet med förordningen inte anses överträda eventuella 2018/19:4 restriktioner för lämnande av uppgifter som ålagts genom avtal, lag- bestämmelser eller administrativa bestämmelser (artikel 23.4).