prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — De nu aktuella bestämmelserna rör krav på förhandsinformation om avgifter utöver de krav på information om avgifter som gäller vid avtal om enstaka betalningstransaktioner och vid ingående av ramavtal (jfr 4 kap. 4 och 10 §§ betaltjänstlagen). När det gäller Lagrådets andra fråga kan det därför konstateras att den nu föreslagna regleringen endast har betydelse i den utsträckning informationen inte redan lämnats i ett avtal mellan betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren. Information i samband med valutaväxling Regeringens förslag: Om valutaväxling erbjuds före påbörjandet av en betalningstransaktion i en uttagsautomat, ska information om alla avgifter samt om den växelkurs som kommer att användas vid trans- aktionen ges och godkännas av betalaren innan en betaltjänst- användare genomför en betalningstransaktion i automaten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet ska betalningar göras i den valuta som överenskommits (artikel 59.1). ska den part som erbjuder valutakonverteringstjänsten informera betalaren om alla avgifter samt den växelkurs som ska användas för betalningstransaktionen, och betalaren ska godkänna valutakonver- teringstjänsten på denna grundval (artikel 59.2). Reglerna överensstämmer till stora delar med dem i första betaltjänst- direktivet (artikel 49), som i svensk rätt har genomförts i en bestämmelse i betaltjänstlagen (4 kap. 3 §). Enligt betaltjänstlagen ska, om valuta- växling erbjuds före påbörjandet av en betalningstransaktion och på platsen för försäljningen eller av betalningsmottagaren, den som erbjuder denna tjänst informera betalaren om alla avgifter för tjänsten samt om den växelkurs som ska användas. Betalaren ska godkänna valutaväxlings- tjänsten innan betalningstransaktionen genomförs. I andra betaltjänstdirektivet har det lagts till att information om avgift och växelkurs även ska ges om tjänsten i fråga erbjuds i en uttagsautomat (artikel 59.2 första stycket första meningen). Det kan noteras att rena kontantuttag i uttagsautomater under vissa förutsättningar är undantagna från direktivets tillämpningsområde (artikel 3 o). Kunden ska dock ges information om avgifter, inklusive om växelkurs, enligt vissa regler i direktivet (artikel 3 o). Överväganden i denna del finns i avsnitt 6.3.6. Motsvarande tillägg bör göras i betaltjänstlagen. erbjuds före påbörjandet av en betalningstransaktion i en uttagsautomat ska alltså information om alla avgifter samt om den växelkurs som kommer att användas vid transaktionen ges innan en betaltjänstanvändare genomför en transaktion i uttagsautomaten. I enlighet med de uttalanden som gjordes i förarbetena till betaltjänstlagen bör det vara tillräckligt att 2017/18:77 informationen tydligt anges på uttagsautomatens skärm innan uttaget slutförs (jfr prop. 2009/10:220 s. 167). Regeringens bedömning: Reglerna i andra betaltjänstdirektivet om behandling av personuppgifter kräver inte någon lagstiftningsåtgärd. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Datainspektionen har inga invänd- ningar mot utredningens bedömning men förutsätter att hänsyn kommer tas till innehållet i dataskyddsförordningen i det fortsatta lagstiftnings- Datainspektionen anser vidare att det råder oklarhet kring inspek- it-säkerhet (6 kap. respektive det av utredningen föreslagna nya 5 a kap. Datainspektionen anser att det bör klarläggas i vad mån den rättsliga regleringen oavsiktligt pekar ut som tillsynsmyndighet över personuppgifter och it-säkerhet. Om så är fallet kan det finnas skäl att överväga om tillsynsansvaret i stället bör läggas på anses ha tillsynsansvar för behandling av personuppgifter enligt 6 kap. betaltjänstlagen och att utredningens förslag i detta avseende inte innebär några ändringar i sak. Inspektionen anser att myndigheten inte bör ha det ansvaret och att Datainspektionen, som har ansvar för tillsyn enligt det personuppgiftsrättsliga regelverket och har lämpligare kompetens, vore bättre lämpad för uppgiften. Skälen för regeringens bedömning: Andra betaltjänstdirektivet inne- håller vissa regler om dataskydd och behandling av personuppgifter. Betaltjänstleverantörer och betalningssystem ska under vissa förut- sättningar kunna behandla personuppgifter i enlighet med dataskyddsdirek- tivet, de nationella bestämmelser som införlivat dataskyddsdirektivet och rådets förordning (EG) nr 45/2001 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter. Detta ska ske när det är nödvändigt för att säkerställa förebyggande, undersökning och avslöjande av betalnings- bedrägerier (artikel 94.1). Vidare ska betaltjänstleverantörer endast ha tillgång till, behandla och bevara sådana personuppgifter som är nödvändiga för att tillhandahålla betaltjänsterna (artikel 94.2). hanteringen får endast ske efter uttryckligt medgivande från betaltjänst- Även första betaltjänstdirektivet innehåller regler om behandling av personuppgifter i samband med förebyggande, undersökning och av- slöjande av betalningsbedrägerier (artikel 79). Dessa regler har i svensk rätt genomförts i bestämmelser i betaltjänstlagen (6 kap.). förandet av det direktivet konstaterades att det krävdes en särskild regle- ring för att betaltjänstleverantörer ska ha möjlighet att behandla person- uppgifter, eftersom behandling bl.a. skulle innebära behandling av upp- gifter om misstänkta lagöverträdelser vilket enligt huvudregeln i person- uppgiftslagen inte är tillåtet (prop. 2009/10:220 s. 261–265). Regleringen ger bl.a. stöd för att behandla personuppgifter om misstänkta lagöverträd- elser i särskilda register (6 kap. 1 § betaltjänstlagen). Om det är nöd- vändigt för granskningen av betalningstransaktioner får personuppgifter om identitet i betaltjänstanvändares pass eller annan identitetshandling samt unika beteckningar som identifierar en viss person som betaltjänst- användare behandlas (6 kap. 2 §). Register får föras av en betaltjänst- leverantör eller den som har ansvar för ett betalningssystem om det är nödvändigt för granskning av betalningstransaktioner (6 kap. 3 §). Utöver nämnda bestämmelser innehåller betaltjänstlagen även regler om vilka uppgifter ett register får innehålla och om utlämnande av personuppgifter, gallring, rättelse och skadestånd samt tystnadsplikt. Det som har tillkommit i andra betaltjänstdirektivet är regeln om att en betaltjänstleverantör endast ska ha tillgång till, behandla och bevara sådana personuppgifter som är nödvändiga för tillhandahållande av betaltjänsterna, med uttryckligt medgivande från betaltjänstanvändaren (artikel 94.2). Regeringen konstaterar att personuppgiftslagen gäller för betaltjänst- leverantörernas hantering av personuppgifter i samband med att leveran- törerna tillhandhåller sina tjänster. Enligt regeringens bedömning bör det inte krävas några lagstiftningsåtgärder med anledning de nämnda nya reglerna i andra betaltjänstdirektivet utan de tillgodoses genom gällande rätt. Det bör dock nämnas att dataskyddsdirektivet, som har genomförts i svensk rätt genom personuppgiftslagen, kommer att ersättas av dataskyddsförordningen. Dataskyddsförordningen omfattar i stort sett all behandling av personuppgifter, dvs. sådan behandling som sker i företag, inom myndigheter och av privatpersoner och kommer att innebära förändringar i förhållande till dagens nationella reglering om person- uppgiftsbehandling. Dataskyddsförordningen baseras till stor del på data- skyddsdirektivets struktur och innehåll men innehåller även nyheter. Exempelvis ökar omfattningen av den information som ska lämnas till den registrerade och administrativa sanktionsavgifter införs. Det torde innebära att det behöver göras ändringar i betaltjänstlagen när det gäller bestämmelserna om tillämpningsområde (6 kap. 1 §) samt rättelse och skadestånd (6 kap. 8 §), som hänvisar till personuppgiftslagen. Det är emellertid en fråga som hanteras i ett annat lagstiftningsärende (se lagrådsremissen Ny dataskyddslag som beslutades av regeringen ). Datainspektionen och anser att det bör övervägas om Datainspektionen i stället för är den myndighet som bör ha ansvaret för frågor om personuppgifter och it-säkerhet. Regeringen konstaterar att har tillsyn över att bestämmelserna i betaltjänstlagen följs och att detta inbegriper bl.a. behandling av personuppgifter. Att har ett sådant ansvar är inte unikt för betaltjänstområdet. Detsamma gäller även på andra delar av finansmarknadsområdet, se t.ex. penningtvättslagen. Regeringen konstaterar vidare att frågan om uppdelning av tillsyns- ansvaret mellan och Datainspektionen inte är en fråga som bör hanteras inom ramen för förevarande lagstiftningsärende. 2017/18:77 14.15 Information till konsumenter Regeringens förslag: Marknadsföringslagen ska tillämpas om infor- mation inte lämnas i enlighet med de bestämmelser i betaltjänstlagen som –avser informationskrav vid tillhandahållande av betaltjänster och rör valutaväxling eller förhandsinformation som ska lämnas vid en- staka betalningstransaktioner och vid ingående av ramavtal, samt –avser information om tjänster och avgifter vid tillhandahållande av betalkonto. Betaltjänstleverantörer ska se till att informationsmaterial om konsumenters rättigheter som utarbetats av Europeiska kommissionen görs tillgängligt för betaltjänstanvändare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hur betaltjänstleverantörer ska göra det informationsmaterial som kommissionen ska utarbeta tillgängligt för betaltjänstanvändare som är konsumenter. Regeringens bedömning: Att betaltjänstleverantörer avgiftsfritt ska tillgängliggöra informationsmaterial om konsumenters rättigheter som utarbetats av kommissionen föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. En skyldighet för att tillgängliggöra informa- tionsmaterial om konsumenters rättigheter som utarbetats av kommis- sionen bör införas i föreskrifter på lägre nivå än lag. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen behandlar inte frågan om marknadsföringslagen ska tilläm- pas om viss information inte lämnas. Utredningen föreslår inte att det i lag ska införas en uttrycklig skyldighet för betaltjänstleverantörer att till- handahålla informationsmaterial om konsumenters rättigheter som utarbetats av kommissionen. Utredningen gör inte någon bedömning när det gäller om ska vara skyldig att tillgängliggöra sådant informationsmaterial. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag och bedömning I samband med genomförandet i svensk rätt av och rådets direktiv /92/EU av om jämförbarhet för avgifter som avser betalkonto, byte av betalkonto och tillgång till betal- konto med grundläggande funktioner (betalkontodirektivet), tog i sitt remissvar upp frågan om det i anslutning till de informationskrav som infördes med anledning av det direktivet även borde tas in en hänvisning till marknadsföringslagen för de fall där denna information inte lämnas. Regeringen ansåg då att det bl.a. med hänsyn till den pågående översynen av betaltjänstlagen inte fanns skäl att i det sammanhanget införa en uttrycklig hänvisning till marknadsföringslagen 2016/17:129 s. 51). En hänvisning till marknadsföringslagen om tillsyn över bestämmelser om information så som föreslår finns i flera lagar på finansmarknadsområdet (se t.ex. 4 kap. 20 § tredje stycket lagen [2004:46] om värdepappersfonder och 9 kap. 14 § fjärde stycket lagen om värdepappersmarknaden). Genom en sådan hänvisning klargörs att också marknadsföringslagens sanktionssystem (med undantag av 29–36 §§) kan komma att tillämpas om informationskraven inte följs och att det bidrar till ett starkare konsumentskydd. Regeringen anser mot denna bakgrund att det i betaltjänstlagen bör anges att marknadsförings- lagen gäller vid underlåtenhet att lämna viss information. De informa- tionskrav som bör omfattas avser information vid tillhandahållande av betaltjänster och rör valutaväxling, förhandsinformation som ska lämnas vid enstaka betalningstransaktioner och vid ingående av ramavtal (4 kap. 3–6, 10–13 och 19 §§ betaltjänstlagen), och information om tjänster och avgifter vid tillhandahållande av betalkonto (4 a kap. 5 § samma lag). De aktuella bestämmelserna avser information som får anses vara sådan väsentlig information som konsumenten behöver för att fatta ett välgrundat beslut i fråga om betaltjänsterna (jfr 10 § tredje stycket marknadsföringslagen). Elektronisk broschyr om konsumenters rättigheter Av andra betaltjänstdirektivet följer att kommissionen ska utarbeta en användarvänlig elektronisk broschyr, som på ett tydligt och lättbegripligt sätt ska redogöra för konsumenternas rättigheter enligt direktivet och annan unionsrätt på närliggande områden (artikel 106.1). Vidare ska kommissionen informera medlemsstaterna, europeiska betaltjänstleverantörers sammanslutningar och europeiska konsumentorganisationer om offentliggörandet av broschyren. Kommis- sionen, och de behöriga myndigheterna ska var för sig säkerställa att broschyren görs åtkomlig på ett lättillgängligt sätt på deras webbplatser (artikel 106.2). Betaltjänstleverantörer ska se till att broschyren görs åtkomlig på ett lättillgängligt sätt på deras webbplats, om de har en sådan, och i pappers- form vid deras filialer, hos deras ombud och vid de enheter till vilka deras verksamhet har utkontrakterats (artikel 106.3). Betaltjänstleverantörer får inte ta ut någon avgift av sina kunder för att göra den informationen åt- komlig (artikel 106.4). För personer med funktionsnedsättning ska reg- lerna tillämpas med användning av alternativa medel, som medger att informationen görs åtkomlig i ett tillgängligt format (artikel 106.5). Regeringen konstaterar att vissa av de nu nämnda åtgärderna ska vidtas av kommissionen och således inte ska genomföras av medlemsstaterna (artikel 106.1 och delvis artikel 106.2). När det gäller reglerna om betal- tjänstleverantörers skyldigheter krävs det dock att medlemsstaterna vidtar åtgärder (artikel 106.3–106.5). För att genomföra direktivet i denna del bör det dock enligt regeringens uppfattning i betaltjänstlagen anges en uttrycklig skyldighet för betaltjänstleverantörer att tillhandahålla informationsmaterial om konsumenters rättigheter som utarbetats av kommissionen. Det bör även anges i lagen att tillhandahållandet av denna information ska vara avgiftsfri för användarna. Mot bakgrund av de detaljerade krav som anges i direktivet när det gäller betaltjänst- leverantörernas hantering av broschyren framstår det som en lämplig 2017/18:77 ordning att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur detta ska ske. När det gäller skyldigheten för den behöriga myndigheten att göra informationen tillgänglig (artikel 106.2), kan detta tillgodoses genom föreskrifter på lägre nivå än lag. 14.16Lösande av tvister mellan behöriga myndigheter Regeringens förslag: ska få hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en annan behörig myndighet inom EES till Europeiska bankmyndigheten för lösning av tvister i det gränsöver- skridande samarbetet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det enligt utredningens förslag ska anges uttryckligen i betaltjänstlagen att ska avvakta med att meddela beslut i väntan på Ebas avgörande. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt andra betaltjänstdirektivet får en behörig myndighet hänskjuta ett ärende till för tvistlösning i vissa situationer (artikel 27.1). Det gäller när en behörig myndighet anser att det gränsöverskridande samarbetet med en behörig myndighet i en annan medlemsstat inte överensstämmer med direktivet. Mer specifikt rör det frågor om samarbete och utbyte av information mellan behöriga myndig- heter eller vissa andra institutioner, ett betalningsinstituts ansökan om utövande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat, tillsyn över dessa och behöriga myndigheters åtgär- der vid bristande efterlevnad, inbegripet säkerhetsåtgärder samt behöriga myndigheters motivering och meddelande av åtgärder (artiklarna 26 och 28–31). Om en behörig myndighet i en medlemsstat anser att det gräns- överskridande samarbetet med de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat i ett visst ärende som avses här inte överensstämmer med det som gäller enligt direktivet, kan den hänskjuta ärendet till och begära dess bistånd i enlighet med ett förfarande för tvistlösning som brukar benämnas bindande medling. Bindande medling regleras i artikel 19 i Ebaförordningen. I fall där Ebas bistånd har begärts, ska de berörda myndigheterna avvakta med sina beslut i väntan på Ebas av- görande (artikel 27.2 i andra betaltjänstdirektivet). Någon möjlighet för de behöriga myndigheterna att hänskjuta frågor till för bindande medling finns inte i första betaltjänstdirektivet. Mot- svarande möjlighet finns emellertid i flera andra EU-rättsakter på finansmarknadsområdet (se t.ex. artikel 113.3 i kapitaltäckningsdirek- tivet). Reglerna i de EU-rättsakterna har i svensk rätt genomförts på så sätt att det i en bestämmelse i lag anges i vilka fall enligt den berörda rättsakten som får hänskjuta frågor till (se t.ex. 13 kap. 6 b § lagen om bank- och finansieringsrörelse). reglerna i andra betaltjänstdirektivet bör genomföras på motsvarande sätt Prop. 2017/18:77 i en bestämmelse i betaltjänstlagen. Utredningen föreslår att det ska anges i betaltjänstlagen att Finans- inspektionen, när inspektionen har hänskjutit en fråga till , ska av- vakta med att meddela beslut i väntan på Ebas avgörande. Det framgår dock inte vilket beslut som ska skjutas upp. I praktiken är det sannolikt när en annan myndighet har hänskjutit en fråga till för att den myndigheten är missnöjd med att inte fattar ett visst beslut som det kan bli aktuellt att avvakta. Syftet med regeln om att den behöriga myndigheten ska avvakta med sitt beslut i väntan på Ebas avgörande får anses vara att främja samarbete samt hindra ett illojalt beteende behöriga myndigheter emellan vid gränsöverskridande situa- tioner. I vissa fall kan det dock vara motiverat att fatta ett visst beslut, t.ex. om det skulle lösa tvisten mellan myndigheterna. Mot denna bakgrund anser regeringen att ett agerande från en behörig myndighet inte helt bör uteslutas. Det bör vidare noteras att enligt betaltjänstlagen är förpliktad att samarbeta med behöriga myndigheter inom EES (8 kap. 4 §). I avsnitt 13.3.6 föreslås att skyldigheten ska gälla även i förhållande till . I detta ligger en lojalitetsplikt. ska naturligtvis ta hänsyn till en process som pågår hos och medverka till att andra behöriga myndig- heter kan driva sin verksamhet. Enligt regeringens bedömning är det därför inte nödvändigt med en uttrycklig bestämmelse som förhindrar att vidtar åtgärder. Regeringens förslag: Ett europakooperativ som tillhandahåller betal- tjänster ska upprätta årsredovisning och, i förekommande fall, koncernredovisning i enlighet med de bestämmelser i årsredovisnings- lagen som är tillämpliga på ekonomiska föreningar. Bokföringslagen och lagen om utländska filialer m.m. ska ändras så att hänvisningar till betalningsinstitut som omfattas av lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag tas bort. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår inte några ändringar i bokföringslagen (1999:1078) och lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (2006:595) om europa- kooperativ ska ett europakooperativ upprätta årsredovisning och, i före- kommande fall, koncernredovisning i enlighet med de bestämmelser i årsredovisningslagen (1995:1554) som är tillämpliga på ekonomiska föreningar. Detta gäller dock inte europakooperativ som tillhandahåller betaltjänster (31 § lagen om europakooperativ). I stället anges i betal- tjänstlagen att sådana europakooperativ ska upprätta årsredovisning och, i förekommande fall, koncernredovisning i enlighet med de bestäm- melser i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värde- 2017/18:77 pappersbolag som är tillämpliga på betalningsinstitut som drivs i ekonomisk förening (3 kap. 9 § andra stycket betaltjänstlagen). Lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag är enligt sin nuvarande lydelse inte längre tillämplig på betalningsinstitut (se prop. 2010/11:124 s. 32 och 89). Följaktligen bör undantaget i lagen om europakooperativ, liksom hänvisningen i betaltjänstlagen till lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, utmönstras. Detta innebär att ett europakooperativ som tillhandahåller betaltjänster ska upprätta årsredovisning och, i förekommande fall, koncernredovis- ning i enlighet med de bestämmelser i årsredovisningslagen som är tillämpliga på ekonomiska föreningar. Även i bokföringslagen och lagen om utländska filialer m.m. finns det hänvisningar till betalningsinstitut som omfattas av lagen om årsredo- visning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Även dessa hänvisningar bör tas bort. Ändringar i lagen om elektroniska pengar Regeringens förslag: Lagen om elektroniska pengar ska ändras så att den överensstämmer med betaltjänstlagen när det gäller bestämmelser som är tillämpliga i verksamhet med betaltjänster och som rör anlitande av ombud, anmälningsplikt vid ändring av verksamhet, vilka uppgifter som ska lämnas till när verksamhet drivs över gränserna och på vilket sätt dessa uppgifter ska överlämnas till behöriga myndigheter i andra länder, skyldighet för utländska företag att lämna uppgifter till , utbyte av information mellan behöriga myndigheter när aktörer som driver verksamhet över gränserna överträtt föreskrifter, registerfrågor samt möjligheten för att hänskjuta frågor till Europeiska bankmyndig- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utredningen inte föreslår motsvarande undantag som i betaltjänstlagen Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag Förhållandet mellan andra betaltjänstdirektivet och I lagen om elektroniska pengar, som i svensk rätt genomför e-penning- direktivet, finns bestämmelser om utgivning av elektroniska pengar samt om pengar och registrerade utgivare (se av- Av andra betaltjänstdirektivet följer att pengar enligt definitionen i e-penningdirektivet och, under vissa förutsättningar, deras filialer är en kategori av betaltjänstleverantörer (artikel 1.1 b). Dessa institut behöver inte tillstånd för att få tillhandahålla betaltjänster (artikel 11.1). Dessa regler är oförändrade i förhållande till dem i första betaltjänstdirektivet, som i svensk rätt har genomförts i bestämmelser i betaltjänstlagen (1 kap. 2 § 2 b och 3§). När e-penningdirektivet genomfördes i svensk rätt utgick man i stora delar från de regler som gäller för betalningsinstitut (se prop. 2010/11:124 s. 68). Eftersom vissa regler i första betaltjänstdirektivet dessutom, enligt e-penningdirektivet, är tillämpliga även på elektroniska pengar, blev flera bestämmelser i lagen om elektroniska pengar direkta motsvarigheter till bestämmelser i betaltjänstlagen (se t.ex. samma prop. s. 100 f.). Det är i de allmänna tillsynsreglerna i e-penningdirektivet (artikel 3) som hänvisningar görs till reglerna avseende betaltjänster.