prop · H503200 · 2018-03-26 00:00:00 — framhåller behovet av en fördjupad konsekvens- analys för de arbetstagare som avser att sluta sin anställning och starta en egen och med den tidigare arbetsgivaren konkurrerande rörelse. Ett sådant steg är fullt tillåtet om inte arbetstagaren har ingått avtal om kon- kurrensförbud med arbetsgivaren och är i många fall det mest närliggan- de och effektiva sättet för arbetstagaren att konkurrera med användning av sina expertkunskaper. Generellt är det också något som är välkommet i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Därigenom främjas fri och effektiv konkurrens, vilket kommer hela samhället till del. Regeringen bedömer att förslagen inte sätter upp några hinder i vägen för den arbetstagare som vill börja konkurrera med en tidigare arbetsgivare. Som är inne på kan styrkeförhållandena mellan å ena sidan stora och etablerade företag och å andra sidan små innovations- företag vara sådana att ett alltför starkt skydd för företagshemligheter verkar ensidigt till förmån för de stora företagen. Detta gäller särskilt för regler som kan ha en processdrivande verkan, exempelvis ett stärkt skydd för företagshemligheter i domstolar. De större företagen är ofta betydligt mer resursstarka än de mindre företa- gen. I syfte att förhindra konkurrens skulle ett sådant större företag kunna få till stånd ett tillfälligt förbud för ett mindre företag att utnyttja viss information trots att utnyttjandet efter en närmare prövning visar sig vara lagligt. Tillfälliga förbud meddelas som regel under summariska former och efter beaktande av ett betydligt mer begränsat material än vid den slutliga prövningen. Även om förbudet efter en process skulle upphävas kan det mindre företaget – som ofta är beroende av en enstaka innovation – ha drabbats av sådana skador av förbudet att verksamheten inte kan fortsätta. Regeringen lägger visserligen fram förslag om ett förstärkt skydd för företagshemligheter som förekommer i rättegång och utökade möjlighet- er till tillfälliga åtgärder. Detta följer huvudsakligen av direktivets krav. behålls det nu gällande kravet på att innehavaren visar sanno- lika skäl för att ett angrepp har inträffat. På samma sätt krävs att innehav- aren visar sannolika skäl för att ett angrepp är nära förestående i de fall innehavaren vill att domstolen ska ingripa på ett tidigare stadium i en påstådd angreppssituation. Det blir alltså inte lättare att få till stånd ett tillfälligt förbud med den nya lagen. Prövningen uppfyller som grundläggande krav på rättssäkerhet. Sammantaget bedömer regeringen att risken för att enskilda aktörer lider rättsförluster på grund av skyddet för företagshemligheter även fort- sättningsvis är liten. Tvärtom innebär den förstärkta sekretessen ett skydd för båda parter i en process där tvisten rör vem som har rätt till en viss företagshemlighet. Det skyddet är minst lika viktigt för små aktörer som för stora. Enligt bör det göras en mer ingående konsekvens- beskrivning avseende förslagens effekter för utländska arbetstagare. Det som sägs ovan har bäring på såväl svenska som utländska arbetstagare. I fråga om arbetstagare från andra medlemsstater bör de EU-gemensamma reglerna bidra till ökad förutsebarhet när det gäller vad som är en tillåten respektive en otillåten hantering av arbetsgivarens företagshemligheter. Förutsättningarna för en ökad gränsöverskridande rörlighet på arbets- marknaden blir därför bättre. Även för arbetstagare som kommer från ett tredjeland bör steget från att arbeta i en medlemsstat till att börja arbeta i en annan medlemsstat bli mindre, då regelverken i fråga om företags- hemligheter i väsentliga delar är harmoniserade. Förslagen innebär som nämns ovan att den krets av angripare av före- tagshemligheter som av domstol kan åläggas förbud eller föreläggas att vidta andra skyddsåtgärder vidgas. Det införs också fler möjligheter för en innehavare av en företagshemlighet att få till stånd förbud eller andra skyddsåtgärder för att hindra angrepp som möjligheten för 2017/18:200 innehavaren att få skadestånd utökas något. Detta innebär i sin tur att antalet mål i domstol kan öka. Det är svårt att med någon precision ange hur stor ökningen kan kom- ma att bli. Till saken hör att antalet tvister som rör företagshemligheter som når domstol är få. Utredningen uppskattar antalet domar i tvistemål som rör företagshemligheter till färre än tio , varav vissa mål även rör andra frågor. Tendensen är enligt utredningen att antalet mål ökar något. har fyra åtal väckts avseende brott mot den Brottmålen är alltså mycket få. Regeringen bedömer att den nya lagen i första hand kommer att inne- bära att innehavaren av företagshemligheten gör gällande flera alterna- tiva eller kumulativa grunder för sin talan i tvister som redan med den hittillsvarande lagen skulle belasta domstolarna. Ökningen av antalet mål bedöms därför vara marginell. Även om det inte kan uteslutas att målens komplexitet och omfattning blir något större, bedöms eventu- ella kostnadsökningar kunna hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslagen innebär att det inte ska gälla någon tidsbegränsning för sekre- tess för uppgifter om företagshemligheter som förekommer i mål eller ärenden om angrepp eller nära förestående angrepp på företagshemligheter enligt lagen om företagshemligheter. Detta leder till att domstolarna sanno- likt kommer att behöva se över sina rutiner för hanteringen av handlingar som innehåller företagshemligheter och som förekommer i sådana mål Varken denna förändring eller förslagen i övrigt är dock av karaktären att de medför någon ökad arbetsbelastning eller något behov av utbildningsinsatser annat än initialt. Eventuella kostnadsökningar får därför anses rymmas inom de befintliga anslagsramarna. Sammantaget görs bedömningen att förslagen inte medför några ökade kostnader för det allmänna. Förslagen innebär inga förändringar av reglerna om vilken domstol som ska vara behörig att döma i mål om angrepp på företagshemligheter. Några remissinstanser, bl.a. , (PRV) och SFIR, anser att det finns skäl att överväga om mål enligt lagen om företagshemligheter alltid ska handläggas av Patent- och marknads- domstolen, förutsatt att det inte är fråga om arbetstvister. Frågan om huruvida andra mål om företagshemligheter än arbetstvister borde handläggas av Patent- och behandlades nylig- en vid införandet av de särskilda domstolarna Patent- och marknadsdom- stolen respektive Patent- och marknadsöverdomstolen. de då att även om den hittillsvarande lagen om skydd för företagshemlig- heter har anknytning till både immaterialrätt och konkurrensrätt och det därmed kan finnas fördelar med att mål som rör tillämpningen av lagen prövas av Patent- och , finns det också skäl som talar mot en sådan lösning. Målen har också koppling till andra rättsområden, förutom arbetsrätten även straffrätten och yttrandefriheten. Regeringen framhöll även att den särskilda instansordningen för de tvistemål och ärenden som omfattas av patent- och marknadsdomstols- reformen utgör ett principiellt avsteg från vad som i allmänhet gäller och därför inte bör omfatta fler måltyper än nödvändigt. Detta gör sig gällande med särskild styrka i förhållande till måltyper som berör så många rätts- områden som målen om företagshemligheter. Regeringen ansåg därför att det, i vart fall inte till en början, borde skapas någon generell exklusiv behörighet för Patent- och att pröva tvistemål om före- Prop. 2017/18:200 tagshemligheter (prop. 2015/16:57 s. 184). Det finns enligt regeringens mening inte anledning att ompröva det ställningstagandet. Något beredningsunderlag i den delen finns heller inte. Konsekvenser för insynen i domstolarnas verksamhet och andra allmänna intressen Förslagen innebär att sekretess i domstol framöver uttryckligen ska gälla inte bara för uppgifter om en myndighets eller en enskilds affärs- eller driftförhållanden utan även för uppfinningar eller forskningsresultat. Syftet med detta är att sekretess ska kunna beslutas till skydd för andra än företag. I första hand rör det sig om icke-kommersiella forsknings- institutioner som hanterar företagshemligheter enligt lagen om företags- hemligheter. Detta innebär en utvidgning av det sekretesskyddade området och en motsvarande inskränkning av insynen i en sådan domstolsprocess där uppgiften förekommer. Förändringarna är nödvändiga med hänsyn till direktivet. Det bör höra till undantagsfallen att det förekommer information som är företags- hemlig i lagens mening hos forskningsinstitutioner eller andra som inte bedriver näringsverksamhet med avseende på den aktuella information- en. Sannolikt kommer det utvidgade området för sekretess sällan att tas i anspråk. Några nämnvärda konsekvenser för insynen i domstolarnas verksamhet går det därför inte att tala om. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för miljön, för den kommunala självstyrelsen, för regionalpolitiken, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrations- politiska målen. Förslagen medför inte heller några kostnader för andra statliga myndigheter än domstolar eller för landsting eller kommuner. Företagarförbundet Fria Företagare framhåller vikten av att företag och andra informeras om vad den nya lagen innebär. Information om lag- ändringarna kommer att ske på sedvanligt sätt. Fråga är huvudsakligen om en förstärkning av ett redan existerande och väl etablerat regelverk. Regeringen bedömer att det inte behövs några ytterligare särskilda infor- mationsinsatser. Förslaget till lag om företagshemligheter Lagen ersätter lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter. Många av paragraferna i den nya lagen överensstämmer i sak åtminstone delvis med den hittillsvarande lagen. I de fallen är författningskommen- taren utformad så att det anges vilken paragraf i den hittillsvarande lagen som den aktuella paragrafen motsvarar helt eller delvis. hänvisningar till lagförarbetena: propositionen om skydd för företags- hemligheter (prop. 1987/88:155) och utskottsbetänkandena /89:LU30 och 1989/90:LU37. Vidare finns i förekommande fall hänvisningar till 2017/18:200 och rådets direktiv /943/EU av om skydd mot att icke röjd know-how och företagsinformation (företags- hemligheter) olagligen anskaffas, utnyttjas och röjs, här kallat direktivet. I de fall det anges att en paragraf delvis motsvarar en paragraf i den hittillsvarande lagen kan det vara fråga om att den nya paragrafen omfatt- ar mer, t.ex. innehåller sakliga nyheter, men också att något moment i den hittillsvarande paragrafen har fått en annan placering i den nya lagen eller har utgått. I dessa fall kommenteras de sakliga skillnaderna särskilt. Motsvarande gäller om en paragraf i den nya lagen saknar motsvarighet i den hittillsvarande lagen. Därutöver kommenteras vissa paragrafer mer utförligt utan att någon skillnad finns i sak i förhållande till den hittillsvarande lagen. Det är huvudsakligen fråga om fall där en kommentar behövs på grund av en paragrafs struktur eller för att beskriva paragrafens förhållande till andra bestämmelser i den nya lagen. 1 § Lagen innehåller bestämmelser om skadestånd, vitesförbud och straff vid obehöriga angrepp på företagshemligheter. Lagen genomför delvis och rådets direktiv /943/EU av om skydd mot att icke röjd know-how och företagsinformation (företagshemligheter) olagligen anskaffas, utnytt- jas och röjs. Paragrafen anger lagens innehåll. Den saknar motsvarighet i den hittills- varande lagen. I första stycket, som är utformat i enlighet med Lagrådets förslag, anges att lagen innehåller bestämmelser om skadestånd, vitesförbud och straff vid obehöriga angrepp på företagshemligheter. En definition av begreppet företagshemlighet finns i 2 §. Vad som är ett angrepp på en företagshemlighet behandlas i 3 §. I 4 § klargörs att lagen endast gäller obehöriga angrepp på företagshemligheter. I författningskommentaren till den paragrafen behandlas vad som avses med ett obehörigt angrepp på en företagshemlighet. Av andra stycket framgår att lagen delvis genomför direktivet. Direk- tivet genomförs därutöver genom bl.a. 27 kap. 2 § och 36 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I författnings- kommentarerna nedan anges i förekommande fall vilka artiklar i direktiv- et som genomförs i respektive paragraf. Vad som avses med företagshemlighet 2 § Med företagshemlighet avses i denna lag information 1.om affärs- eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse eller i en forskningsinstitutions verksamhet, 2.som varken som helhet eller i den form dess beståndsdelar ordnats och satts samman är allmänt känd hos eller lättillgänglig för den som normalt har tillgång till information av det aktuella slaget, 3.som innehavaren har vidtagit rimliga åtgärder för att hemlighålla, 4.vars röjande är ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för innehavaren. Erfarenheter och färdigheter som en arbetstagare har fått vid normal yrkesutövning är inte en företagshemlighet. Inte heller är information om något som utgör ett brott eller annat allvarligt missförhållande en före- tagshemlighet. Paragrafen innehåller en definition av företagshemlighet. Den motsvarar delvis 1 § i den hittillsvarande lagen (prop. 1987/88:155 s. 12 f. och 34 f. samt bet. 1989/90:LU37 s. 20 f.). Med paragrafen genomförs artikel 1.3 a och 1.3 b samt artikel 2.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6. I första stycket första punkten anges som en första förutsättning för att informationen ska utgöra en företagshemlighet att informationen rör affärs- eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse eller i en forsk- ningsinstitutions verksamhet. Bestämmelsen överensstämmer, förutom omnämnandet av forskningsinstitutioner, med gällande rätt. Informationen ska ha anknytning till en näringsidkares rörelse eller en forskningsinstitutions verksamhet. Därav följer även vem som kan vara innehavare av en företagshemlighet. Med innehavare avses i lagen såled- es den fysiska eller juridiska person – en näringsidkare eller en forsk- ningsinstitution – som lagligen kontrollerar företagshemligheten. Även den som till följd av ett angrepp på företagshemligheten förlorat kontroll- en över hemligheten är att se som innehavare av den i lagens mening. Begreppet affärs- eller driftförhållanden tar sikte inte bara på kom- mersiella uppgifter om enskilda affärshändelser utan också på informa- tion om affärshändelser av mer allmänt slag, såsom marknadsundersök- ningar, marknadsplanering, prissättningskalkyler och planer rörande reklamkampanjer. Begreppet, som även används i ett stort antal bestäm- melser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), inkluderar infor- mation som kan hänföras till den pågående driften eller produktionen samt information som rör konstruktions- och utvecklingsarbete, forsk- ning, prov och liknande (prop. 1987/88:155 s. 35). Begreppet näringsidkare ska förstås i vidsträckt bemärkelse och inbegriper varje fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk art, oavsett om verksamheten är inriktad på vinst eller inte (prop. 1987/88:155 s. 34). Om en ideell organisation i någon del bedriver verksamhet som har kommersiell betydelse, bör organisationen anses som näringsidkare i fråga om den verksamheten. Vid bedömningen av om en person ska anses som näringsidkare eller inte i lagens mening finns det ofta anledning att fästa mindre vikt vid form- ella aspekter, exempelvis om personen är godkänd för F-skatt eller om näringsverksamheten är registrerad i vederbörlig ordning. En nyhet i lagen är att forskningsinstitutioner uttryckligen nämns, vid sidan av näringsidkare. Det kan nämligen förekomma att information om affärs- eller driftförhållanden som i övrigt uppfyller kraven i förevarande paragraf finns inom en forskningsinstitutions verksamhet utan att institu- tionen har några konkreta planer på att låta någon kommersialisera en produkt eller en tjänst som har utvecklats på grundval av informationen. Även forskningsinstitutioner kan vara innehavare av företagshemligheter, om lagens övriga förutsättningar för det är uppfyllda. Forskningsinstitu- tioner som hanterar det slags information som lagen skyddar är i och för sig ofta näringsidkare i lagens mening. 2017/18:200 Med forskningsinstitution ska förstås varje verksamhet i vilken det bedrivs forskning under institutionaliserade former. Det kan röra sig om allt ifrån statliga universitet och högskolor till små som stora privata forskningsinrättningar. I praktiken avgränsas dock tillämpningsområdet för lagen om företagshemligheter hos myndigheter som bedriver forsk- ningsverksamhet framför allt av i vilken utsträckning som sekretess gäller för forskningsresultat och liknande hos myndigheten. Offentlig information kan inte skyddas som en företagshemlighet. Information omfattar liksom både sådana uppgifter som har dokumenterats i någon form, inbegripet ritningar, modeller och andra liknande tekniska förebilder, och enskilda personers kännedom om ett visst förhållande, även om det inte har dokumenterats på något särskilt sätt. Begreppet är alltså teknikneutralt och bör ges en innebörd som sam- manfaller med hur uttrycket används i allmänt språkbruk. I begreppet ryms alla typer av uppgifter oberoende av om de är enkla och okompli- cerade eller unika, komplexa eller på annat sätt kvalificerade (prop. 1987/88:155 s. 34). Även källkoder och datorprogram omfattas. Jämfört med den hittillsvarande lagen tas beskrivningen av vad som kan utgöra information bort, eftersom den är obehövlig. I första stycket andra punkten klargörs vad som avses med hemlig information. Någon saklig ändring i förhållande till vad som gäller enligt den hittillsvarande lagen, som saknar en uttrycklig sådan bestämmelse, är inte avsedd. För att informationen ska anses vara hemlig krävs att den varken som helhet eller i den form dess beståndsdelar ordnats och satts samman är allmänt känd hos eller lättillgänglig för den som normalt har tillgång till information av det aktuella slaget. I kravet ligger att kretsen av personer med kännedom om information- en måste vara begränsad, definierbar och sluten i den meningen att pers- onerna inte reservationslöst är behöriga att utnyttja eller föra den vidare (prop. 1987/88:155 s. 13). Det framgår av bestämmelsen att det kan förekomma att information som i sig inte hemlighålls blir företagshemlig när den sätts samman med annan information. Listor på kunder med kontaktuppgifter, där namnen på de olika kunderna var för sig visserligen knappast utgör någon före- tagshemlighet men där den sammanställda listan kan vara värdefull, är exempel på detta. Av första stycket tredje punkten framgår att informationens innehavare, dvs. näringsidkaren eller forskningsinstitutionen, måste ha vidtagit rim- liga åtgärder för att hemlighålla informationen; annars är informationen inte skyddad enligt lagen. I detta ligger ett uttryckligt krav på aktivitet från innehavarens sida som saknar motsvarighet i den hittillsvarande lag- en. Det krävs inte att de åtgärder för hemlighållande som innehavaren vid- tar måste vara av något särskilt slag eller uppnå en bestämd nivå av skydd. Däremot läggs ett ansvar på innehavaren att vidta tillräckliga åtgärder för att bevara informationens karaktär av hemlighet. Åtgärderna kan bestå i att innehavaren utfärdar instruktioner om hur hemlig informa- tion ska hanteras på arbetsplatsen eller i att viss information är åtkomlig endast för den som har getts särskild behörighet. En innehavare som är helt passiv i fråga om skyddet för sina företags- hemligheter kan inte anses ha vidtagit rimliga åtgärder enligt bestämmel- sen. Att innehavaren själv avstår från att sprida informationen är inte tillräckligt. Inte heller är det tillräckligt att de som har tillgång till infor- mationen, t.ex. anställda och parter som innehavaren står i affärsför- bindelse med, redan utifrån informationens karaktär borde förstå att den är hemlig. I fråga om information som innehavaren uppenbart har skäl att hålla skyddad bör dock kravet på aktivitet från innehavarens sida sättas lågt. Om det framstår som mer långsökt att informationen skulle vara skyddsvärd för innehavaren, bör det krävas större ansträngningar från dennes sida. Av betydelse vid bedömningen av om rimliga åtgärder för hemlighåll- ande har vidtagits är också hur förutsebart ett visst angrepp har varit för innehavaren av företagshemligheten. Det kan vidare ha betydelse om den företagshemliga informationen förekommer inom ramen för en långvarig och förtroendefull avtals- förbindelse eller om det rör sig om en tillfällig affärskontakt som inne- havaren inte känner . Vid långvariga affärsförhållanden bör det i många fall kunna godtas att innehavaren endast initialt gör klart vad som gäller i sekretesshänseende mellan parterna. Något krav på att inne- havaren vid varje förmedling av en företagshemlighet måste ange att informationen är hemlig finns då inte. Enligt första stycket fjärde punkten krävs det vidare, för att lagen ska vara tillämplig, att röjandet av informationen är ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för innehavaren. I detta ligger att informationen ska ha kommersiellt värde på grund av att den är hemlig. Kravet överens- stämmer med gällande rätt och innebär att ett röjande ska förändra innehavarens konkurrensförmåga negativt när denne konkurrerar på marknaden med de konkurrensmedel som är förenliga med kravet på en sund konkurrens (jfr bet. 1989/90:LU37 s. 111 f.). Det räcker att ett röjande typiskt sett leder till skada. Något krav på att skada har uppstått i det enskilda fallet finns inte (prop. 1987/88:155 s. 36). Att det räcker med att röjandet typiskt sett leder till skada har särskild betydelse när det gäller att bedöma om skaderekvisitet är uppfyllt om informationen finns hos en icke-kommersiell forskningsinstitution. Det ligger mindre nära till hands att anse att en sådan institution konkurrerar på en marknad på samma sätt som en näringsidkare. Till följd av kravet att röjandet av informationen är ägnat att medföra skada i konkurrenshänseende för innehavaren faller en stor mängd infor- mation om affärs- eller driftförhållanden utanför lagens tillämpnings- område. I många fall bör det ganska enkelt kunna konstateras att infor- mationen visserligen rör företagets interna förhållanden men inte på ett sådant sätt att det har potential att påverka innehavarens konkurrensför- måga om informationen blir allmänt känd. Det kan röra sig om företagets avtal om t.ex. elförsörjning, anställningsavtal eller annan, närmast admi- nistrativ information om företagets organisation. Visserligen kan ett röjande av även information av det slaget påverka kon- kurrensförmågan negativt. Som regel har dock sådan information, tagen för sig, varken ett kommersiellt eller potentiellt kommersiellt värde och saknar typiskt sett betydelse som konkurrensmedel. Enligt andra stycket första meningen undantas information som utgörs av en arbetstagares erfarenhet och färdigheter som han eller hon har fått vid normal yrkesutövning från lagens tillämpningsområde. Information som vem som helst med adekvat utbildning kan omsätta i praktiskt resultat anses som information som tillhör arbetsgivaren. emellertid informationen knuten till individen, så att den inte genom en instruktion eller anvisning kan överflyttas till någon annan, bör den anses vara av personlig art och inte tillhöra arbetsgivaren. den information som avses är att den som regel saknar anknytning till något som kan sägas vara säreget eller specifikt för det företag där arbetstagaren är anställd (jfr prop. 1987/88:155 s. 35 och 61). de gäller även enligt den hittillsvarande lagen utan att det där kommer till uttryck i lagtexten. I förhållande till den hittillsvarande lagen klargörs i andra stycket andra meningen att inte heller information om något som utgör brott eller annat allvarligt missförhållande är en företagshemlighet. samman med det tidigare nämnda förhållandet att lagen endast skyddar information vars röjande kan förändra innehavarens konkurrensförmåga