prop · H503117 · 2018-02-27 00:00:00 — Registret kommer att vara självfinansierat och avgifterna för olika tjänster kommer att fastställas så att de täcker kostnaderna. En förutsättning för att olika stater med skilda rättssystem skulle kunna enas kring de materiella bestämmelserna i och de tillhörande protokollen var att de till viss del kunde förfoga över bestäm- melsernas tillämplighet. De fördragsslutande staterna har därför getts möjlighet att avge vissa förklaringar eller att avstå från att göra det. Avsikten med förklaringar är alltså att så många länder som möjligt ska kunna tillträda konventionen och de tillhörande protokollen oavsett hur deras nationella rättssystem ser ut. Valet av förklaringar påverkar de för- dragsslutande staternas rättigheter och skyldigheter. Vissa förklaringar är s.k. opt-in-förklaringar, vilket innebär att en viss bestämmelse blir tillämp- lig endast om en stat har lämnat en förklaring om att tillämpa bestämmel- sen. Det är här ofta fråga om bestämmelser som utökar skyddet för borge- närer och gör ett förfarande vid gäldenärens insolvens eller avtalsbrott snabbare och mer effektivt. Andra bestämmelser i konventionen och proto- 2017/18:117 kollen är så grundläggande att det krävs en förklaring av ett land för att de inte ska tillämpas, s.k. opt-out-förklaringar. Enligt en bestämmelse i järnvägsprotokollet ska förklaringar som redan avgetts inom ramen för Kapstadskonventionen anses ha avgetts även enligt järnvägsprotokollet, om inte annat anges. Mot bakgrund av att konven- tionen och protokollet ska läsas och tolkas tillsammans är det för tillämp- ningen av protokollet av betydelse vilka förklaringar som lämnat till konventionen. Nedan följer därför en kortfattad beskrivning av inne- börden av dessa förklaringar. Förklaringar till artiklarna 39.1 och 39.4 i Kapstadskonventionen Kapstadskonventionens bestämmelser om prioriteringsordning innebär att registrerade internationella säkerhetsrätter har bättre prioritet i ett objekt än oregistrerade säkerhetsrätter. Konsekvensen av dessa bestämmelser är att säkerhetsrätter som uppkommit till följd av en bestämmelse i den nation- ella rätten och inte genom avtal, s.k. legala säkerhetsrätter, alltid skulle få sämre prioritet eftersom dessa inte kan registreras i det internationella registret. För att skydda legala säkerhetsrätter som enligt den nationella lagen har bättre prioritet än de typer av säkerhetsrätter som omfattas av konventionen, kan en fördragsslutande stat lämna en förklaring till artikel 39.1a. De legala säkerhetsrätterna som omfattas av förklaringen kommer då att ha prioritet framför en registrerad internationell säkerhetsrätt, trots att de inte kan registreras i det internationella registret. har lämnat en generell förklaring till artikel 39.1a som innebär att alla kategorier av legala säkerhetsrätter och rättigheter även efter ett svenskt tillträde har företräde framför en registrerad internationell säker- hetsrätt. De legala säkerhetsrätter som avses är de som enligt nuvarande och framtida bestämmelser i svensk rätt har företräde framför en säkerhets- rätt som är av samma slag som en internationell säkerhetsrätt. För del handlar det om luftpanträtt och i vissa fall retentionsrätt i flygmotorer (4 § 1 och 9 § andra stycket förmånsrättslagen [1970:979]). En förutsättning för de legala säkerhetsrätternas prioritet är enligt artikel 39.3 att den internationella säkerhetsrätten inte var registrerad i det inter- nationella registret när förklaringen till artikel 39.1a deponerades. För att skydda de legala säkerhetsrätterna även i förhållande till redan registrerade internationella säkerhetsrätter krävs att den fördragsslutande staten lämnar en förklaring till artikel 39.4. För att undvika eventuella rättsförluster för innehavare av sådana legala säkerhetsrätter har lämnat en för- även till den artikeln. har dessutom lämnat en förklaring till artikel 39.1b med inne- börden att inget i konventionen ska påverka rätten enligt svensk lag att beslagta eller hålla kvar ett objekt för betalning av en skuld hänförlig till offentliga tjänster som avser objektet. Ett exempel på en sådan lagbestäm- melse är bestämmelsen i 11 kap. 2 § luftfartslagen (2010:500) om att den som driver en flygplats får hindra ett luftfartygs avgång om avgifter för användningen av flygplatsen och tjänsterna för luftfarten inte har betalats och säkerhet inte har ställts. Någon motsvarande lagbestämmelse om rätt till kvarhållande av järnvägsfordon för betalning av en skuld som grundar sig på tillhandahållandet av offentliga tjänster, t.ex. i en situation av obe- talda banavgifter, finns inte. Förklaring till artikel 40 i Kapstadskonventionen Liksom artikel 39 syftar artikel 40 till att skydda legala säkerhetsrätter. Skillnaden är att de säkerhetsrätter som omfattas av en förklaring till artikel 40 måste registreras i det internationella registret för att få prioritet och att de, efter registrering, ska behandlas som internationella säkerhetsrätter. förklaring till artikel 40 kan inte vara generell utan de säkerhetsrätter som omfattas måste anges särskilt. har lämnat en förklaring till artikel 40 som innebär att ett avgörande av domstol eller om kvarstad, betalningssäkring eller utmätning ska kunna registreras i det internationella registret, om det avser egendom som omfattas av konven- Förklaringen motsvaras av 5 § lagen om internationella säkerhetsrätter i lösa saker. Bestämmelsen tar sikte på det internationella register som är aktuellt för respektive protokoll, dvs. i förevarande fall det internationella registret för säkerhetsrätter i rullande järnvägsmateriel. Förklaring till artikel 54.2 i Kapstadskonventionen En stat som tillträder Kapstadskonventionen måste lämna en förklaring till I förklaringen ska det anges om en åtgärd som står till borge- närens förfogande enligt konventionen eller protokollet och vars verk- ställighet enligt bestämmelserna i överenskommelserna inte förutsätter en framställan hos domstol, ska få vidtas endast efter beslut av domstol. har lämnat en förklaring med innebörden att alla åtgärder som är tillgängliga för borgenären enligt någon av överenskommelserna och där det inte uttryckligen anges att det krävs ett beslut av domstol, ska få vidtas utan att domstol involveras. Förklaringen om att åtgärder får vidtas utan beslut av domstol, utom i fall där det uttryckligen föreskrivs i konven- tionen eller protokollet, innebär inte att det görs avsteg från kravet på domstolsbeslut i situationer där det enligt svensk rätt krävs ett sådant be- Den praktiska betydelsen av förklaringen är närmast att borgenärer med begränsad kännedom om svensk rätt och utan närmare rättsutredning kan förlita sig på det som följer av konventionen och protokollet. Tillämpningsområde (artiklarna I–III) Kapstadskonventionen och järnvägsprotokollet är tillämpliga på rullande järnvägsmateriel såsom det definieras i artikel I.2e i protokollet. tionen täcker två typer av järnvägsfordon: fordon som rullar på ett fast järnvägsspår och fordon som leds direkt på, över eller under en styrbana. Den sistnämnda typen av järnvägsfordon inkluderar monorailtåg, mag- levtåg som svävar ovanför spåren via elektromagnetisk kraft, tåg som förflyttar människor mellan olika terminaler på flygplatser, bergbanor och andra linbanor. Styrbanan måste finnas rent fysiskt, vilket innebär att ett styrsystem (t.ex. GPS) som vägleder ett fordon faller utanför defini- De två olika typerna av järnvägsfordon täcks av protokollets bestämmelser oavsett hastighet, storlek och lastkapacitet och oavsett om 2017/18:117 de används för transport inom en stat eller mellan stater. Definitionen täcker dessa fordonstyper även om de för tillfället inte skulle rulla på spår eller styrbana av olika skäl. Det viktiga är att kreditgivaren, för när avtalet om finansiering ingås, försäkrar sig om att fordonet rent tekniskt kan rulla på spår eller ledas på, över eller under en styrbana. Definitionen täcker inte trådbussar som, till skillnad från spår- vagnar, inte rullar på räls utan drivs genom anslutning till luftledningar som inte styr det enskilda fordonets rörelse. Vad som utgör rullande järnvägsmateriel enligt artikel I.2e beror på konstruktionen av ett tåg och på hur lätt vagnarna kan separeras. Exem- pelvis är en spårvagn sammansatt på så sätt att hela uppsättningen av vagnar är konstruerad som en enda enhet som går längs spårvagnen. Det går därmed inte att dela upp spårvagnen i kortare sektioner utan större ansträngning och arbete. Därför är spårvagnen som helhet att betrakta som en enhet när det ska avgöras hur den ska registreras. Detsamma gäller för tåg där intilliggande vagnar inte bara är fästade på en boggi, utan är permanent sammankopplade så att tåget fungerar som en enda enhet. Beträffande de tåg som består av separata vagnar där vagnarna sitter på boggier som är lätt avtagbara och utbytbara, ska däremot varje vagn anses vara en särskild registrerbar enhet. Även olika komponenter, utrustningsdetaljer och delar som är in- stallerade på eller integrerade i fordonen omfattas av konventionen och protokollet. De olika komponenterna kan t.ex. vara motorer, framdriv- ningssystem, bromsar, boggier och axlar. Däremot ligger komponenter (inklusive motorer) som inte har installerats eller som har installerats men sedan tagits bort ur järnvägsfordonet utanför konventionens och protokollets tillämpningsområden. Föremål som ännu inte har installerats eller tagits bort ur järnvägsfordonen utgör inte ”objekt” som avses i artikel 1.u i konventionen, utan styrs i stället av tillämplig nationell lag. Säkerhetsrätter i föremål som ännu inte har installerats i ett järnvägs- fordon och alltså inte omfattas av konventionen och protokollet påverkas inte så länge säkerhetsrätten till föremålet enligt nationell lag fortsätter att gälla även efter en installation (artikel 29.7a i konventionen). Som exempel kan nämnas att en motor i ett järnvägsfordon går sönder och måste ersättas med en ny motor som i sin tur är föremål för en säkerhets- rätt. Effekten av artikel 29.7a är att en persons rätt till den nya motorn består även efter installationen, om tillämplig nationell lag tillåter det. Rätten till motorn övergår alltså inte till ägaren av järnvägsfordonet trots att det sker en sammanfogning av delarna. Inte heller hindar konven- tionen och järnvägsprotokollet att säkerhetsrätter och andra rättigheter uppkommer i föremål som har varit installerade i ett objekt sedan det tagits ur objektet, om detta är möjligt enligt tillämplig lag (29.7b i kon- ventionen). Parterna avgör till största delen själva om protokollets bestämmelser ska tillämpas eller inte. Genom ett skriftligt avtal kan de undanta eller ändra verkan av vissa bestämmelser (artikel III i protokollet). Frågor om representation och om identifiering av rullande järnvägsmateriel i avtalet (artiklarna IV och V) Ett ombud, en förvaltare eller en annan företrädare har enligt järnvägs- protokollet möjlighet att träffa avtal om säkerhetsrätt, registrera den internationella säkerhetsrätten och åberopa de rättigheter och säkerhets- rätter som följer av konventionen (artikel IV). Avsikten med artikel IV är att den ska förenkla administrationen vid förvärv och finansiering där flera parter är involverade. I ett avtal där en internationell säkerhetsrätt skapas måste den rullande järnvägsmaterielen beskrivas på något av de fyra alternativa sätt som ges i artikel V i protokollet. Lagval (artikel VI) Järnvägsprotokollet ger parterna möjlighet att avtala vilken lag som, helt eller delvis, ska tillämpas på deras avtalsenliga rättigheter och skyldigheter (artikel VI). Detta ger parterna frihet att välja de mest fördelaktiga bestäm- Valet av lag får då inte begränsas av nationella bestämmelser. För tillämpning av lagvalsbestämmelsen krävs som huvudregel att den fördragsslutande staten har avgett en förklaring. En förklaring om att tillämpa protokollets lagvalsbestämmelse är en s.k. kvalificerad förklaring. För EU-medlemsstater finns dock ett undantag, eftersom lagval i mot- svarande situationer regleras i (se avsnitt 7). Kompletterande bestämmelser om åtgärder vid avtalsbrott (artiklarna VII och VIII) Bestämmelser om åtgärder vid avtalsbrott finns i kapitel III i konven- Konventionens bestämmelser kompletteras och modifieras av ar- tiklarna VII och VIII i järnvägsprotokollet. Möjligheten för borgenären att vidta åtgärder vid gäldenärens avtals- brott är av stor betydelse för att konventionen och protokollet ska få den effekt som eftersträvas, nämligen att öka förutsebarheten och minska Uttrycket borgenär i järnvägsprotokollet definieras i konventionen och omfattar säkerhetshavare enligt ett pantavtal, säljare med äganderätts- förbehåll och leasegivare enligt ett leasingavtal. tecknar den andra avtalsparten som enligt avtalet ska betala eller uppfylla en annan form av prestation till borgenären, dvs. aren eller leasetagaren. Av artikel VII.1 följer att en borgenär, utöver de åtgärder som anges i kapitel III i konventionen, kan låta exportera och föra ut den rullande järnvägsmaterielen ur det territorium där den finns. För att en borgenär ska kunna låta exportera järnvägsfordonet krävs att gäldenären vid något tillfälle lämnat sitt samtycke till åtgärden och att det verkligen är fråga om ett avtalsbrott från gäldenärens sida enligt konventionen (artikel 11 i Det är också nödvändigt att samtliga innehavare av reg- istrerade säkerhetsrätter med bättre prioritet än borgenären skriftligen har samtyckt till att åtgärden vidtas. Om dessa villkor är uppfyllda, finns det två sätt för borgenären att genomföra de åtgärder som protokollet till- 2017/18:117 Det ena sättet som borgenären kan välja är export utan beslut från en domstol. En säkerhetshavare som avser att exportera rullande järnvägs- materiel utan ett domstolsavgörande, ska inom skälig tid skriftligen in- formera gäldenären och andra berörda personer (artikel VII.6 och artikel 1.m i konventionen). Artikel VII.6 gäller endast säkerhetshavare enligt ett pantavtal. En leasegivare eller en säljare med äganderättsförbehåll påverkas inte av dessa krav, eftersom de till skillnad från en säkerhets- havare har en äganderätt till objektet och därmed kan hävda rätten att kontrollera sin egen egendom. Av artikeln framgår också att berörda administrativa myndigheter, i enlighet med de lagar och andra författningar som är tillämpliga när det gäller säkerhet på järnväg, skyndsamt ska erbjuda borgenären samarbete och bistånd vid exporten (VII.5). Bestämmelsen i konventionen om att de åtgärder som anges där ska vidtas på ett affärsmässigt skäligt sätt preciseras när det är fråga om rullande järnvägsmateriel och utökas till att avse alla de åtgärder som borgenären kan vidta (artikel VII.3, jfr artikel 8.3 i konventionen). Protokollets bestämmelse är tvingande för parterna. Det andra sättet är att göra en framställan till domstol och få ett interimistiskt beslut om export (artikel VIII.6, jfr artikel 13 i konven- tionen). Med stöd av beslutet kan borgenären sedan begära att berörda myndigheter från begäran gör den rullande järn- vägsmaterielen tillgängligt för export ut ur landet. Lagar och förord- ningar som avser frågor om säkerhet på järnväg får inte åsidosättas på grund av en åtgärd enligt artikel VIII.6. Artikel VIII innehåller ytterligare en möjlighet i förhållande till kon- ventionens bestämmelser om interimistiska åtgärder. Det är, enligt arti- keln, också möjligt att få ett interimistiskt beslut om försäljningen av objektet och fördelningen av intäkterna från försäljningen. Ett interimis- tiskt beslut med den innebörden kräver dock att gäldenären och borge- nären uttryckligen kommit överens om att domstolen ska kunna besluta om försäljning och fördelning av intäkterna. En sådan överenskommelse kan göras när som helst. Den beskrivna möjligheten finns endast tillämplig om en fördragsslutande stat har lämnat en förklaring om att tillämpa artikel VIII. Se avsnitt 7 om regeringens förslag i denna del. Åtgärder vid insolvens (artikel IX) För egendom som omfattas av järnvägsprotokollet finns vid insolvens särskilda bestämmelser. Artikel IX om borgenärens rättigheter vid gäldenärens insolvens är central för tillämpningen av protokollet och är sannolikt den artikel som har störst ekonomisk betydelse. Insolvensrätten skiljer sig ofta åt mellan stater, vilket skapar stor osäkerhet hos kreditgivarna. Genom protokollets bestämmelser skapas en särskild reglering av insolvensfrågor för rullande järnvägsmateriel. Syftet med bestämmelserna i artikel IX är att på ett effektivt och förutsebart sätt tillvarata borgenärens rättigheter när gäldenären blir före- mål för en insolvenssituation. Begreppet insolvenssituation som används i artikel IX omfattar inledande av insolvensförfarande, dvs. konkurs, likvidation eller andra rättsliga eller administrativa förfaranden (även interimistiska), varvid gäldenärens till- gångar och rörelse kontrolleras eller övervakas av en domstol för rekon- struktion eller likvidation (artikel I.2c i protokollet). Det omfattar också gäldenärens besked om inställelse av betalningar, eller faktisk inställelse av betalningar, när borgenären är förhindrad att inleda ett insolvensförfarande mot gäldenären eller är förhindrad enligt lag eller efter en statlig åtgärd att vidta åtgärder enligt konventionen. Insolvensbestämmelserna i protokollet gäller enbart om den stat som har primär jurisdiktion i ett insolvensförfarande har avgett en förklaring om att tillämpa dem. Primär jurisdiktion över ett insolvensärende har den fördragsslutande stat där gäldenären har sitt registrerade säte eller, om ett sådant saknas, den stat där bolaget är bildat (artikel I.2d i protokollet). Om staten med primär jurisdiktion inte har avgett en förklaring om att tillämpa protokollets insolvensbestämmelser, tillämpas den nationella insolvensrätten. Det skydd som borgenären får enligt protokollets insolvens- bestämmelser innebär i korthet att borgenären inom måste få betalt av gäldenären (t.ex. ett järnvägsföretag) eller den som förvaltar egendomen. Om inte det sker, kan objektet i vilket säkerhetsrätten finns överföras till borgenären. I artikel IX redovisas tre olika alternativ (A, B och C), och det anges att en förklaring om att insolvensbestämmelserna ska tillämpas ska inne- hålla en uppgift om vilket av de tre alternativen som ska tillämpas. Alternativ A innebär att efter en väntetid, som den fördragsslutande staten ska avge i sin förklaring (eller en tidpunkt då borge- nären enligt tillämplig lag skulle få tillgång till objektet), måste förvalta- ren eller gäldenären välja mellan att överlämna järnvägsfordonet till borgenären eller att läka tidigare avtalsbrott (förutom det som har lett till ett insolvensförfarande) och åta sig att uppfylla alla framtida förpliktelser enligt avtalet. Alternativ B är mer flexibelt och innebär att gäldenären eller för- valtaren först efter en förfrågan från borgenären, som den fördragsslutande staten ska ange i sin förklaring, måste läka alla tidigare avtalsbrott och åta sig att uppfylla alla framtida förpliktelser, eller ge borgenären möjlighet att överta den rullande järnvägsmaterielen i enlighet med bestämmelser i tillämplig lag. Alternativ C kräver i likhet med alternativ A att förvaltaren eller gälde- nären inom åtgärdsperioden (som gäller från det att insolvenssituationen uppstod och som staten angett i sin förklaring) läker alla avtalsbrott under avtalet som grundar säkerhetsrätten, alternativt erbjuder borgenären att ta över den rullande järnvägsmaterielen. Enligt alternativ C får förvaltaren eller gäldenären vända sig till domstol för att få anstånd med skyldigheten att ge borgenären möjlighet att ta objektet i besittning. Till skillnad från alternativ A är ett återtagande enligt alternativ B och C beroende av nationell domstol som i enlighet med den tillämpliga nationella lagen kan begära att gäldenären ska vidta ytterligare åtgärder eller ställa ytterligare säkerhet. Genom alternativ A får både gäldenären och borgenären en tydlig tidsgräns under vilken de kan förhandla om huruvida järnvägsmaterielen ska återlämnas eller bli kvar hos gäldenären. Om järnvägsmaterielen återlämnas, kan borgenären vidta de åtgärder som avses i artikel VII, dvs. exportera den rullande järnvägsmaterielen 2017/18:117 eller vidta åtgärder enligt konventionens tredje kapitel. Åtgärderna ska göras tillgängliga av behöriga myndigheter från den dag borgenären har meddelat myndigheten att borgenären har rätt att vidta åtgärderna (artikel IX.A.8). De behöriga myndigheterna ska skynd- samt erbjuda borgenären samarbete och bistånd med att genomföra åtgärderna i enlighet med de lagar och andra författningar som är tillämpliga när det gäller säkerhet på järnväg. Alternativ A är det mest förmånliga alternativet för borgenärerna, eftersom de vid ett insolvensförfarande kan vara säkra på att snabbt få tillbaka sin egendom eller bli kompenserade av gäldenären eller förvalta- ren. Gäldenären har vårdplikt avseende järnvägsmaterielen under vänte- tiden, något som minskar värdeförlust. Bistånd vid insolvens (artikel X) För att underlätta tillämpningen av järnvägsprotokollets insolvens- bestämmelser föreskrivs att de nationella domstolarna i den stat där den rullande järnvägsmaterielen befinner sig i största möjliga mån ska sam- arbeta med utländska domstolar och insolvensförvaltare. Bestämmelsen om samarbete är endast tillämplig om den fördragsslutande staten har avgett en förklaring om det. Bestämmelser om gäldenären (artikel XI) Gäldenären har rätt till faktisk rådighet och användning av den rullande järnvägsmaterielen så länge det inte sker något avtalsbrott. Detta skydd gäller gentemot borgenären och andra innehavare av säkerhetsrätter som inte var registrerade när borgenären registrerade sin säkerhetsrätt. Som exempel kan anges att en leasegivare pantsätter sin säkerhetsrätt i järn- vägsfordonet. Om panthavaren sedan försöker beslagta fordonet på den grunden att leasegivaren inte har uppfyllt sina förpliktelser, utgör detta ett intrång i leasetagarens rätt till rådighet enligt järnvägsprotokollet. Det förutsätts dock att leasetagaren fortfarande har järnvägsfordonet i sin besittning och inte har gjort sig skyldig till avtalsbrott för att skyddet enligt bestämmelsen ska gälla. Kompletterande registreringsbestämmelser (artiklarna XII–XVI) Järnvägsprotokollet innehåller vissa kompletterande bestämmelser av- seende det internationella registret och tillsynsmyndigheten. Det finns en bestämmelse om att fördragsslutande stater kan utse kontaktpunkter som ska översända information för registrering till det internationella registret (jfr artikel 18.5 i konventionen). Försäljning (artikel XVII) När det gäller registrering av försäljningar i det internationella registret skiljer sig bestämmelserna i järnvägsprotokollet och luftfartsprotokollet åt. Enligt konventionen finns inte någon möjlighet till registrering av försäljningen. Luftfartsprotokollet utvidgar dock tillämpningsområdet för registrerings- och prioritetsbestämmelserna i konventionen till att också avse försäljningar och kommande försäljningar. artikel XVII tillåter däremot endast registrering av meddelande om för- säljning i upplysningssyfte. Frågor om prioritet mellan olika säkerhets- Prop. 2017/18:117 rätter och deras tillhörande rättigheter påverkas inte av registrering av ett sådant meddelande om försäljning. I vissa stater kan förekomsten av meddelanden om försäljning i det internationella registret ha betydelse vid frågor om prioritering mellan olika säkerhetsrätter enligt nationell lagstiftning. I praktiken kan borgenärer komma att söka bland dessa regi- streringar för att kontrollera om det finns några andra fordringsägare. Jurisdiktion (artikel XVIII) Genom järnvägsprotokollet utvidgas den jurisdiktion som följer av konventionen till att avse rullande järnvägsmateriel.