prop · H503190 · 2018-03-19 00:00:00 — personer som har behov av ersättning från våra gemensamt finansierade socialförsäkringar behandlas lika. Mot den här bakgrunden bör det i bestämmelserna om merkostnads- ersättningen inte införas någon motsvarighet till den nuvarande särskilda regleringen för blinda och gravt hörselskadade. Det innebär att rätten till merkostnadsersättning för gravt syn- och hörselskadade i stället kommer att bedömas med utgångspunkt från merkostnaderna i det enskilda fallet. Personer med gravt nedsatt syn och hörsel kommer framöver, på samma sätt som övriga personer med funktionsnedsättning, att kunna ansöka om den nya merkostnadsersättningen och beviljas ersättning efter en bedöm- ning av hur behovet ser ut i det enskilda fallet. Om en person har merkostnader för bland annat hjälp i den dagliga livsföringen som beror på funktionsnedsättning, t.ex. kostnader för städhjälp, avgifter för hem- tjänst eller avgifter för ledsagning enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, så kommer han eller hon att kunna få sådana kostnader ersätta av den nya merkostnadsersättningen om villkoren för förmånen är uppfyllda. Ersättning lämnas i sådana fall med vissa fasta schablon- belopp, se avsnitt 7.3. motsätter sig att den särskilda schablon- ersättningen för blinda och gravt hörselskadade avskaffas. ser nämligen en stor risk för att övergången till individuell bedömning kommer att leda till ett mer rättsosäkert system för personer med syn- nedsättning jämfört med dagens särskilt fastställda schabloner. Reger- ingen anser att individuella bedömningar kommer att leda till mer materiellt rättvisande resultat jämfört med dagens system med förut- bestämda schabloner baserade på diagnos. Det bör i sammanhanget fram- hållas att personer med syn- eller hörselnedsättningar även finns inom andra delar av socialförsäkringen, t.ex. inom sjukersättningen och aktivi- tetsersättningen, och där individuella bedömningar görs för att fastställa rätten till de förmånerna. Vidare bör nämnas att , enligt 110 kap. 13 § SFB, ska utreda ett ärende i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Förbundet ser en risk för att bedömningarna kommer att variera över landet när de särskilda schablonerna försvinner. Regeringen anser att när rätten till ersättning är baserad på förekomsten av en viss diagnos, utan på en bedömning av skäliga merkostnader i det enskilda fallet, så kommer det naturligtvis, i fråga om ersättning, att uppstå variationer mellan personer med samma diagnos. ska det framhållas att ett av målen med den nya merkostnadsersättningen är att den ska öka likformigheten och rättssäkerheten för alla personer som har merkostnader på grund av sin funktionsnedsättning. Regeringen har förståelse för att omställningen från att vara garanterad ersättning på en viss nivå till att rätten till den nya förmånen, på samma sätt som alla andra personer med funktionsnedsättning, ska baseras på en bedömning av behovet i det enskilda fallet kan väcka oro hos blinda och gravt hörselskadade. Regeringen vill emellertid understryka att denna förändring inte påverkar dem som redan uppbär handikappersättning baserad på dessa särskilda diagnoser så länge som de övergångs- bestämmelser som föreslås är tillämpliga. I avsnitt 9.2 redogörs för vilka ikraftträdande- och övergångsbestämmelser som bör gälla vid införandet av merkostnadsersättningen. En konsekvens av de förslagen är bl.a. att de beslut om handikappersättning för blinda och gravt hörselskadade som har fattats innan de nya reglerna träder i kraft ska fortsätta att gälla tills besluten löper ut eller ska omprövas. Det är således endast för de personer som är blinda eller gravt hörselskadade och som inte har uppburit handikappersättning som dessa nya förutsättningar kommer att gälla direkt i anslutning till att de nya reglerna träder i kraft. 2017/18:190 avser att följa upp och utvärdera denna del av reformen bland annat vad gäller utfallet för dessa grupper. 7.5Merkostnadsersättning för flera barn Regeringens förslag: Om en förälder har flera barn med funktions- nedsättning, ska bedömningen av merkostnaderna grundas på en be- dömning av de sammanlagda merkostnaderna för barnen. Detta ska dock inte gälla om det finns särskilda skäl mot en sådan bedömning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga synpunkter från remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag Enligt de regler om vårdbidrag som gäller ska bedömningen av rätten till vårdbidrag för en förälder som har flera barn med funktions- nedsättning grundas på det sammanlagda behovet av tillsyn och vård samt de sammanlagda merkostnaderna (22 kap. 3 § andra stycket SFB i dess nuvarande lydelse.) Av förarbetena till den nämnda bestämmelsen (prop. 1981/82:216 s. 17 f. och 22) framgår bland annat följande. Om det finns flera barn i en familj där barnen var för sig inte uppfyller kraven för vårdbidrag ska bidrag ändå kunna betalas ut om det totala behovet av stöd motiverar det. En sammanvägning av familjens behov och en helhetsbedömning ska göras. Bidraget anses då betalas ut för alla barnen. Uppfyller varje barn i en familj kravet för vårdbidrag ska också en sammanvägning göras. En förälder kan även få flera vårdbidrag. Ett barn kan dock aldrig ge rätt till mer än ett helt vårdbidrag. Avgörande vid bedömningen är familjens totala behov av stöd. En sammanvägning ska enligt nuvarande ordning göras även om en förälder ansöker om bidrag för ett barn och den andre föräldern ansöker om bidrag för ett annat barn i familjen. Har vårdbidrag beviljats för vård av fler än ett barn ska vårdbidraget omprövas om förhållandena för något av barnen ändras. Om det i en familj finns flera barn med likartad funktionsnedsättning, görs ofta en anpassning i familjens livsmönster på grund av det första barnet med funktionsnedsättning. Tillkomsten av ytterligare barn med funktionsnedsättning i familjen medför inte alltid dubbla kostnader. Vid bedömningen är det enligt förarbetena angeläget att ta hänsyn till vad barnens funktionsnedsättning innebär totalt för familjens situation. En sammanvägning görs endast för de barn som finns hemma. Om det för ett barn endast är aktuellt att betala ut ferievårdbidrag, kan det barnet inte ingå i bedömningen (22 kap. 3 § andra stycket jmf med 106 kap. 11 § SFB i deras nuvarande lydelse. För sammanboende utan gemensamma barn görs inte någon sam- manlagd bedömning. Det är en följd av det föräldrabegrepp som används när det gäller vårdbidrag (22 kap. 2 § jmf med 22 kap. 3 § SFB i deras nuvarande lydelse. När personer som är sammanboende både har barn var för sig och gemensamma barn kan det bli aktuellt att göra en flerbarnsprövning. Det kan till exempel ske då en förälder söker vårdbidrag för både den andra förälderns barn och det gemensamma barnet. En sammanlagd bedömning ska då göras (22 kap. 2 § jmf med 22 kap. 3 § SFB i deras nuvarande lydelse). Merkostnadsersättningen ska grundas på de sammanlagda merkostnaderna Regeringens förslag när det gäller omvårdnadsbidraget innebär att det ska göras en bedömning av barnens sammanlagda behov av omvårdnad och tillsyn när en förälder har flera barn med funktionsnedsättning. Regeringen anser att samma princip, som även gäller för det hittills- varande vårdbidraget, bör gälla för merkostnadsersättningen. Som en följd av bl.a. förslaget att ett barns båda föräldrar ska kunna beviljas merkostnadsersättning kan det dock i vissa fall innebära svårigheter att göra en bedömning av de sammanlagda merkostnaderna, eftersom be- dömningen kan komma att behöva göras för flera barn i flera olika hus- håll. Ett exempel på en sådan situation är när föräldrarna till ett barn med funktionsnedsättning bor i separata hushåll och har ytterligare barn med funktionsnedsättning som inte är deras gemensamma och för vilka de an- söker om ersättning. I en sådan situation kan det finnas särskilda skäl för att göra en bedömning av kostnaderna separat för varje barn. Huvud- regeln bör dock vara att det ska göras en bedömning av de sammanlagda merkostnaderna för barnen och en sådan bör därmed göras så långt det är möjligt. Vid en flerbarnsprövning ska man utgå från förälderns merkostnader för vart och ett av barnen. Därefter ska barnens merkostnader läggas samman. Det innebär till exempel att när en förälder har flera barn med funktionsnedsättning vilka var för sig inte når upp till den nedre gränsen (av prisbasbeloppet) för att få ersättning ska merkostnads- ersättning ändå kunna betalas ut, om det vid en bedömning av de sammanlagda merkostnaderna för barnen framgår att dessa uppgår till av prisbasbeloppet. Som högst bör dock en ersättning om kunna lämnas för varje barn. Något som också ska tas hänsyn till vid bedömningen är om föräldrarna gör effektivitetsvinster och de sammanlagda merkostnaderna därför blir lägre. Lagrådet har anfört att nivåerna är anpassade till den prövning som ska ske avseende ett barns behov och att det behöver förtydligas hur denna skala ska tillämpas t.ex. när vart och ett av flera barn ger upphov till merkostnader som motsvarar den lägsta ersättningsnivån eller mer. Regeringen vill understryka att det förhållandet att det i en familj finns två eller fler barn med funktionsnedsättning inte alltid medför dubbla eller flerdubbla merkostnader för familjen. Vissa insatser, hjälpmedel eller dylikt kan komma flera av barnen till nytta varigenom familjens totala mer- kostnader kan reduceras. Vid bedömningen är det därför angeläget att ta hänsyn till vad barnens funktionsnedsättning, och de merkostnader som uppstår på grund av den, innebär totalt för familjens situation. Det är de sammantagna merkostnaderna för barnen som bör ligga till grund för på vilken ersättningsnivå det ska lämnas merkostnadsersättning. 2017/18:190 7.6 Merkostnadsersättning ska kunna beviljas ett Regeringens förslag: Merkostnadsersättning ska kunna beviljas ett barns båda föräldrar, om förutsättningarna för rätt till merkostnads- ersättning är uppfyllda. Har båda föräldrarna ansökt om merkostnads- ersättning och rätt till ersättningen bedöms föreligga ska ersättningen enligt huvudregeln beviljas med hälften till vardera föräldern. Om föräldrarna begär en annan fördelning av ersättningen än hälften till vardera föräldern, ska ersättningen lämnas i enlighet med vad de begär. Om föräldrarna inte är överens om fördelningen av merkostnads- ersättningen, ska ersättningen fördelas i fjärdedelar utifrån en bedöm- ning av vilka merkostnader som uppkommer för barnet hos respektive förälder. Ansökan om rätt till merkostnadsersättning ska kunna göras gemen- samt av föräldrarna, av var och en av dem för sig eller av endast den ena föräldern. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Många instanser, bl.a. , , kommun, i län, , Svenska Diabetesför- bundet, , och Funk- tionsrätt (f.d. Handikappförbunden), är positiva till förslaget. Flera av nämnda instanser lyfter fram förslagets fördelar ur både ett barnrätts- och jämställdhetsperspektiv. Kammarrätten i anser dock att bestämmelsen om att ersättningen ska delas i fjärdedelar vid oenighet mellan föräldrarna saknar förutsägbarhet och tydlighet då det inte går att utläsa vilken storlek på förälderns merkostnad för barnet som krävs för att en förälder ska ha rätt till ersättningen. Förvaltningsrätten i anför att hur ansökan kan göras av föräldrarna (gemensamt, var och en för sig eller endast den ene) kan vålla bekymmer i parts- ställningen vid överklagande till förvaltningsdomstol. tillstyrker förslaget under förutsättning att det för- tydligas. Enligt kommer förslaget att innebära svårig- heter i de fall föräldrarna inte är överens om fördelningen. Föräldrarna kan ha olika uppfattning om vem som kommer att ha en viss kostnad och det blir, enligt , svårt att avgöra vilka merkostnader som uppkommer hos respektive förälder. Vidare hänvisar Försäkrings- kassan till de behov av förtydliganden som myndigheten har påtalat i motsvarande avsnitt för omvårdnadsbidraget. Skälen för regeringens förslag Med dagens regelverk (22 kap. 15 och 16 §§ i deras nuvarande lydelse) kan endast en förälder beviljas vårdbidrag och därmed få ersättning för merkostnader. Utbetalningen av bidraget kan emellertid delas till hälften men det krävs då att föräldrarna är överens och att båda tar del i vården Kravet på att föräldrarna ska vara överens ger den förälder som får eller har rätten till bidraget en möjlighet att avgöra om bidraget ska delas eller inte. En begäran om delning kan när som helst återkallas på initiativ av en av föräldrarna. Delningen av utbetalningen upphör då med omedelbar verkan och hela vårdbidraget betalas ut till den förälder som har beviljats rätten till det. Både i promemorian och i det tidigare betänkandet Fortsatt föräldrar – om ansvar, ekonomi och samarbete för barnets skull (SOU 2011:51), görs den bedömningen att detta är en orättvis och ojämlik ordning som inte gynnar barnet. I den nuvarande regleringen, när det gäller föräldrarnas ansvar för barnet och vem av föräldrarna som ska beviljas vårdbidraget, nämns inte merkostnaderna (22 kap. 15 § SFB i dess nuvarande lydelse.). En bedöm- ning av vem som ska få vårdbidraget görs enbart utifrån föräldrarnas insatser när det gäller tillsyn och vård. En anledning till det kan vara att merkostnaderna, i de fall de har betydelse för bedömningen, oftast utgör en mindre del av vårdbidraget. I praktiken innebär det att även om båda föräldrarna har merkostnader så är det den förälder som beviljas vårdbidraget som får ersättning för merkostnaderna. Merkostnadsersättningen ska kunna beviljas ett barns båda föräldrar När föräldrarna lever tillsammans i ett gemensamt hushåll kan det tyckas problemfritt att bara en av föräldrarna kan få vårdbidraget. Bidraget kan då förutsättas komma både barnet och föräldrarna till del. Däremot kan det uppstå komplikationer i de fall föräldrarna separerar, eller om de aldrig har bott tillsammans. Det är betydligt mer vanligt att barn bor växelvis hos sina föräldrar än vad det var när vårdbidraget infördes (SOU 2011:51). Dagens vårdbidrag har enligt regeringens uppfattning sin grund i principer som med tiden blivit otidsenliga och tar inte sikte på jämställdhet och jämlikhet på det sätt som är politikens målsättning . Att endast en av föräldrarna kan beviljas vårdbidrag kan leda till konflikt mellan föräldrarna, vilket i sin tur kan få negativa konsekvenser för barnet. Enligt ska konventionsstaterna göra sitt bästa för att säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har ett gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling (Artikel 18 i barnkonventionen.). Regeringen bedömer att de nu aktuella reglerna be- höver förändras så att de bättre överensstämmer med principer. Om föräldrarna är överens finns det, såsom tidigare framgått, med dagens regelverk en möjlighet att dela utbetalningen. Förutsättningarna för det är att föräldrarna har gemensam vårdnad och att båda tar del i vården om barnet. Vill inte den förälder som beviljas vårdbidraget dela utbetalningen, trots att den andra föräldern också tar hand om barnet, kan det leda till att den andra föräldern inte får samma förutsättningar att tillgodose barnets behov. Ytterst kan detta drabba barnet och barnets relation till denna förälder. Det går inte heller att bortse från möjligheten att en förälder skulle ta större ansvar för barnet, om han eller hon skulle få bättre ekonomiska möjligheter att göra det. Att inte kunna bevilja båda föräldrarna vårdbidrag bedöms även ha negativa konsekvenser ur jämställdhetssynpunkt. lämnas vård- bidrag främst till kvinnor (), vilket ytterst riskerar att leda till 2017/18:190 att män tar mindre ansvar för barnet. Att ge båda föräldrarna en möjlighet att beviljas merkostnadsersättning signalerar även ett jämställt ansvar för barnet. Sammantaget bedömer regeringen att det i de flesta fall skulle vara till fördel för både barnet och föräldrarna om merkostnadsersättning kan beviljas barnets båda föräldrar. Det skulle också bidra till uppfyllelsen av intentioner. De överväganden som görs avseende möjligheten att dela rätten till omvårdnadsbidrag bör i allt väsentligt även gälla för merkostnadsersättningen. Om båda föräldrarna ansöker om och bedöms ha rätt till merkostnads- ersättning, bör den som huvudregel lämnas med hälften till vardera föräl- dern. Om föräldrarna begär en annan fördelning av merkostnadsersättningen, ska ersättningen lämnas i enlighet med vad de begär. Om föräldrarna exempelvis är överens om att den ena föräldern svarar för och den andra föräldern av merkostnaderna, bör ersättningen kunna fördelas på detta sätt. Enligt bör det i lagtexten förtydligas att ansökan om merkostnadsersättning sker i två steg på så sätt att det i ett första steg är rätten till merkostnadsersättning som avgörs medan fördelningen av ersättningen avgörs i nästa steg. Regeringen har behandlat denna fråge- ställning när det gäller omvårdnadsbidrag ovan i avsnitt 5.5 och gör nu samma bedömning beträffande merkostnadsersättningen. Om båda för- äldrarna ansöker om ersättning och har olika uppfattning om hur den ska fördelas, bör kunna fördela rätten till ersättning i fjärdedelar, utifrån en bedömning av respektive förälders merkostnader för barnet. Utfallet av prövningen kan därmed bli en fördelning till en förälder med 0, 25, 50, av den sammanlagda mer- kostnadsersättningen. Återstående andel ska då lämnas till den andra föräldern. Detta kan i vissa fall resultera i att fördelningen inte blir helt rättvis men mot bakgrund av svårigheten för att i denna situation med exakthet utreda hur merkostnaderna fördelar sig och att ersättningen inte är tänkt att ges krona för krona framstår det som en rimlig lösning. och Kammarrätten i lyfter i sina remissvar fram de svårigheter som är förenade med att göra en fördelning mellan föräldrarna. Kammarrätten anser att den föreslagna bestämmelsen om fördelning inte är tillräckligt förutsägbar och tydlig. nämner att när föräldrarna inte är ense kan det bland annat med hänsyn till avrundning vara svårt att göra en fördelning som av bägge föräldrarna uppfattas som rättvis. Regeringen är medveten om dessa svårigheter och vill understryka att i vissa svår- bedömda situationer kan komma att behöva begära in ytterligare under- lag. Om det införs en möjlighet att bevilja ett barns båda föräldrar merkost- nadsersättning på det sätt som föreslås ovan, behövs det inte någon mot- svarighet till den nuvarande bestämmelsen i 22 kap. 16 § SFB om delad utbetalning. En sådan bestämmelse föreslås därför inte för den nya mer- Enligt regeringens mening bör föräldrarna kunna välja om de ska ansöka gemensamt, var och en av dem för sig eller om endast den ena föräldern ska ansöka om merkostnadsersättning. Enligt finns det mycket som talar för att ansökningarna bör handläggas som separata ärenden. Att ansökningarna handläggs i ett gemensamt ärende kan enligt nämligen innebära en risk för att föräldrar som i sig har rätt till bidraget avstår från att ansöka om merkostnadsersättning för att den andre föräldern inte ska få del av uppgifter om barnet. Hand- läggning av ansökningar i ett gemensamt ärende, även om föräldrarna an- söker var och en för sig, medför enligt att båda föräldrarna har partsinsyn. Lagrådet efterfrågar ett förtydligande av hur regeringen ser på Försäk- ringskassans möjlighet att lösa de problem som myndigheten ser mot bakgrund av rätten till partsinsyn genom ett administrativt beslut som innebär att ansökningar från respektive förälder handläggs som separata ärenden. Regeringen har i avsnitt 6.6 redovisat sin syn på partsinsyn när det gäller omvårdnadsbidrag. Det som har anförts där gäller även ärenden om merkostnadsersättning. Det förhållandet att ansökan om merkostnadsersättning för ett barn kan göras gemensamt av föräldrarna, av vardera föräldern för sig eller av endast ena föräldern kan enligt Förvaltningsrätten i vålla bekym- mer i partsställningen vid överklagande till förvaltningsdomstol. Rege- ringen har förståelse för denna synpunkt, men anser inte att den utgör skäl att överväga en alternativ reglering av ansökningsförfarandet. Frågan om partsställning får avgöras i rättstillämpningen utifrån de allmänna förvaltningsrättsliga principer som gäller för detta. Regeringens förslag: Merkostnadsersättning ska få lämnas från och med den månad rätten till förmånen har inträtt, dock inte tillbaka än före ansökningsmånaden. Sådan ersättning lämnas dock inte retroaktivt för en sådan månad för vilken det redan har lämnats bidrag för barnet utom till den del det är en ökning av bidraget. Rätten till merkostnadsersättning ska få begränsas till att omfatta . Promemorians förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: är positiv till att merkostnads- ersättning ska kunna beviljas retroaktivt men ser behov av vissa förtydli- ganden. anser att det bör förtydligas i lagtexten att en ny retroaktivitetstid inte blir aktuell om en förälder ansöker om ersätt- ningen när den andre föräldern redan har fått merkostnadsersättning. Vidare nämner att när en förälder ansöker om merkostnadsersättning och den andre föräldern redan har beviljats 2017/18:190 ersättningen finns det en risk för att utbetalning kommer att ske till båda föräldrarna för samma merkostnader . och anser att retroaktivitetstiden bör vara . Kommuner och Landsting är tveksamt till att ersättning ska kunna lämnas retroaktivt då man bedömer att det ökar risken för bidragsbrott. Kammarrätten i anför att det i författningskommentaren till 50 kap. 10 § SFB nämns en situation där det inte är möjligt för en förälder att retroaktivt få merkostnadsersättning. Kammarrätten anser att denna begränsning även bör framgå av lagtexten. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande reglering kan handikappersättning lämnas retroaktivt före ansöknings- månaden (50 kap. 9 § SFB i dess nuvarande lydelse). För vårdbidraget finns det däremot inte någon möjlighet att få bidraget beviljat retroaktivt för tid före ansökningsmånaden (22 kap. 6 § SFB i dess nuvarande lydelse). Några remissinstanser argumenterar för att retroaktivitetstiden bör vara . Regeringen bedömer dock, i likhet med vad som föreslogs i promemorian, att tre månaders retroaktivitet är en lämplig avvägning för den nya förmånen. Även för omvårdnadsbidraget föreslås en mot- svarande ordning. Om endast en förälder får ersättning och den andra föräldern ansöker , bör en ny retroaktivitetstid dock inte kunna bli aktuell eftersom det då skulle kunna bli fråga om att ersätta samma merkostnad . Såsom Kammarrätten i och framhåller bör detta komma till tydligare uttryck i regelverket. Om omprövningen leder till en ökning av merkostnads- ersättningen, kan dock den del av ersättningen som innebär en ökning betalas ut retroaktivt. nämner även att när en förälder ansöker om merkostnadsersättning, och den andre föräldern redan har beviljats ersättningen, finns det en risk för att utbetalning kommer att göras till båda föräldrarna för samma merkostnader under utrednings- tiden. Regeringen bedömer att den situation som nämner visserligen kan uppstå, men att omfattningen av detta problem bör vara begränsad med hänsyn till att det torde röra sig om få fall och till att det sammantaget torde röra sig om mindre belopp eftersom detta endast kan uppstå ett ärende är under utredning. Kommuner och Landsting är tveksamt till att ersättning alls ska kunna lämnas retroaktivt då man menar att det ökar risken för bidragsbrott. Regeringen vill påminna om att har ett stående uppdrag att säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs och motverka bidragsbrott (2 § p. 3 förordningen [2009:1174] med instruktion för ). Rätten till merkostnadsersättningen bör kunna tidsbegränsas eftersom merkostnaderna kan komma att förändras t.ex. på grund av att den enskilde kommer att omfattas av nya samhällsstöd eller andra liknande förändringar.