prop · H60326 · 2018-12-11 00:00:00 — Regeringens proposition 2018/19:26 Kompletterande bestämmelser till EU:s Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår en ny lag med kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning. Den föreslagna lagen innehåller bestämmelser om att näringsidkare som bryter mot förordningen ska åläggas att betala en sanktionsavgift. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. 2Förslag till lag med kompletterande bestämmelser till EU:s Ärendet och dess beredning .............................................................. Reglering av tjänster på den inre marknaden .................................... Genomförandet av tjänstedirektivet i Artikel 1 – syfte och tillämpningsområde .......................... Artikel 2 – definitioner..................................................... Artikel 3 – åtkomst till onlinegränssnitt ........................... Artikel 4 – åtkomst till varor eller tjänster ....................... 5.5Artikel 5 – förbud mot diskriminering av skäl som – avtal om passiv försäljning............................. – stöd till konsumenter...................................... 5.10Artikel 10 – ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv 2009/22/EG ...................................................................... Artikel 11 – slutbestämmelser.......................................... 6Kompletterande bestämmelser till EU:s En ny lag införs ................................................................ Sanktionsavgift vid överträdelse av Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Bilaga 1 Förordning (EU) 2018/302 om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv 2009/22/EG ..................................................................... Sammanfattning av promemorian Genomförande av EU:s geoblockeringsförordning (Ds 2018:24)................. Förteckning över remissinstanserna ................................ Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 2018/19:26 1 antar regeringens förslag till lag om kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning. 2 Förslag till lag med kompletterande Prop. 2018/19:26 bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag kompletterar och rådets förordning (EU) 2018/302 av om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv /22/EG, här benämnd EU:s geoblockeringsförordning. 2 § Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer ska stödja och kontrollera att EU:s geoblockeringsförordning följs. 3 § En näringsidkare som har brutit mot artikel 3, 4 eller 5 i EU:s geoblockeringsförordning, i den ursprungliga lydelsen, ska åläggas att betala en sanktionsavgift. I ringa fall ska någon sanktionsavgift inte tas ut. Sanktionsavgiften tillfaller staten. 4 § En sanktionsavgift ska bestämmas till lägst och högst . Sanktionsavgiften får inte överstiga av näringsidkarens omsättning närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättning annars saknas, kan antas vara missvisande eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. 5 § När sanktionsavgiftens storlek bestäms ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är. Sanktionsavgiften får sättas ned helt eller delvis, om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. 6 § Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer prövar frågor om sanktionsavgift. En sanktionsavgift får inte beslutas senare än från den tidpunkt då överträdelsen upphörde. En beslutad sanktionsavgift faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft. 2018/19:26 7 § En sanktionsavgift ska betalas till den myndighet som regeringen bestämmer efter det att beslutet har fått laga kraft eller den som anges i beslutet. Beslutet om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken, om avgiften inte har betalats . Om en avgift inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska myndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 8 § Beslut om sanktionsavgift enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning presenterade kommissionen två strategier för att stärka och fördjupa EU:s inre marknad: Strategin för en digital inre marknad, KOM(2015) 192, och Inremarknadsstrategin för varor och tjänster, KOM(2015) 550. Båda strategierna aviserade att kommissionen skulle komma att presentera initiativ för att motverka omotiverad geoblockering. Geoblockering uppstår när en näringsidkare som bedriver näringsverksamhet i en medlemsstat blockerar eller begränsar åtkomsten till sina onlinegränssnitt, såsom webbplatser och applikationer, för kunder från andra medlemsstater som vill ingå gränsöverskridande transaktioner. Det inträffar också när vissa näringsidkare tillämpar andra allmänna villkor för åtkomst till sina varor och tjänster för kunder från andra medlemsstater, både online och offline. presenterade kommissionen förslaget till EU:s geoblockeringsförordning, KOM(2016) 289. Efter förhandlingar mellan Europeiska unionens råd och nåddes en överenskommelse om och rådets förordning (EU) 2018/302 av om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv /22/EG (härefter kallad EU:s geoblockeringsförordning eller förordningen). Förordningen trädde i kraft och ska börja tillämpas . Förordningen finns i bilaga 1. EU:s geoblockeringsförordning förutsätter att vissa kompletterande bestämmelser införs i nationell rätt. Inom har därför promemorian Genomförande av EU:s geoblockeringsförordning (Ds 2018:24) upprättats. I promemorian föreslås kompletterande regler till EU:s geoblockeringsförordning. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i (UD2018/09107/HI). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.2, 6.3.1, 6.3.2 och i författningskommentaren. Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag. I förhållande till förslagen i lagrådsremissen har även vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 2018/19:26 4 Reglering av tjänster på den inre Inom EU gäller fri rörlighet för tjänster. I artikel 56 första stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (härefter kallat EUF- fördraget) anges att inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom unionen ska förbjudas beträffande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan medlemsstat än mottagaren av tjänsten. Europeiska unionens domstol (härefter kallad ) har förklarat att bestämmelsen inte omfattar rent interna situationer, dvs. där verksamheten är begränsad till en enda medlemsstat och det saknas ett gränsöverskridande moment (se t.ex. rättsfallen Koestler, C-15/78, EU:C:1978:184 och Debauve, C-52/79, EU:C:1980:83). I artikel 57 i EUF-fördraget ges en definition av tjänster. Som tjänster i fördragets mening anses prestationer som normalt utförs mot ersättning, i den utsträckning de inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital och personer. Med tjänster ska särskilt avses verksamhet av industriell natur, av kommersiell natur, inom hantverk och inom fria yrken. I artikel 61 i EUF-fördraget anges att så länge inskränkningarna i friheten att tillhandahålla tjänster inte har avvecklats, ska varje medlemsstat tillämpa dessa inskränkningar på alla de personer som avses i artikel 56 första stycket i EUF-fördraget utan att göra åtskillnad i fråga om nationalitet eller hemvist. För att ta tillvara tjänstemarknadens potential och råda bot på de hinder som fanns, antog och rådet direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (härefter kallat tjänstedirektivet). Tjänstedirektivet innehåller bestämmelser om bl.a. administrativ förenkling, etableringsfrihet för tjänsteleverantörer, fri rörlighet för tjänster och administrativt samarbete. En viktig utgångspunkt i direktivet är att stärka tjänstemottagarnas rättigheter och att säkra en hög kvalitet på de tjänster som tillhandahålls och omfattas av tjänstedirektivets bestämmelser. I artikel 20.1 i tjänstedirektivet anges att medlemsstaterna ska se till att tjänstemottagarna inte omfattas av diskriminerande krav som grundas på deras nationalitet eller bosättningsort. Dessutom ska medlemsstaterna, enligt artikel 20.2 i direktivet, se till att de allmänna villkoren för tillträde till en tjänst som tjänsteleverantören tillhandahåller allmänheten inte innehåller diskriminerande bestämmelser som grundar sig på tjänstemottagarens nationalitet eller bosättningsort. Detta utesluter emellertid inte möjligheten för tjänsteleverantörer att tillämpa olika villkor om detta är direkt motiverat av objektiva faktorer. Genomförandet av tjänstedirektivet i svensk rätt Tjänstedirektivet har på ett övergripande plan genomförts i svensk rätt genom lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden samt förordningen (2009:1078) om tjänster på den inre marknaden. Därutöver är direktivet genomfört i svensk sektorslagstiftning på så sätt att vissa författningar har anpassats till tjänstedirektivet, exempelvis lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt och lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Artikel 20 i tjänstedirektivet har genomförts i 20 § lagen om tjänster på den inre marknaden. I paragrafen anges att en tjänsteleverantör inte får ställa upp allmänna villkor för tillhandahållandet av tjänster, som diskriminerar tjänstemottagare på grund av nationalitet eller bosättningsort, om detta inte kan motiveras på objektiva grunder. I förordningen om tjänster på den inre marknaden finns bestämmelser om bl.a. information till tjänstemottagare, informationsutbyte mellan myndigheter samt informationssystemet för den inre marknaden (), som är ett webbaserat system som medlemsstaternas myndigheter ska använda för att utbyta information vid tillämpning av vissa rättsakter. 5.1Artikel 1 – syfte och tillämpningsområde Av artikel 1 framgår syftet och tillämpningsområdet för EU:s geoblockeringsförordning. I punkt 1 anges att syftet med förordningen är att bidra till en väl fungerande inre marknad genom att förhindra omotiverad geoblockering och andra former av diskriminering vid handel både på nätet och i fysiska butiker, som direkt eller indirekt grundar sig på kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. Detta ska göras bl.a. genom att ytterligare klargöra vissa situationer där särbehandling inte kan anses vara motiverad med hänvisning till artikel 20.2 i tjänstedirektivet. I skälen i EU:s geoblockeringsförordning (skäl 4) förklaras att artikel 20 i tjänstedirektivet inte har haft full verkan när det gäller att bekämpa diskriminering och att rättsläget är osäkert. Enligt punkt 7 ska artikel 20.2 i tjänstedirektivet vara tillämplig i den mån EU:s geoblockeringsförordning inte fastställer mer specifika bestämmelser. Enligt punkt 2 är förordningen inte tillämplig på rent interna situationer, där alla relevanta aspekter av transaktionen är begränsade till en enda medlemsstat. I punkterna 3–6 anges ytterligare undantag vad gäller förordningens tillämpningsområde. I punkt 3 anges att förordningen inte är tillämplig på de verksamheter som anges i artikel 2.2 i tjänstedirektivet. Det innebär att bl.a. icke ekonomiska tjänster av allmänt intresse, finansiella tjänster, tjänster på transportområdet, hälso- och sjukvårdstjänster samt vissa sociala tjänster undantas från tillämpningsområdet. Enligt punkterna 4 och 5 ska förordningen inte heller påverka de bestämmelser som är tillämpliga på skatteområdet respektive 2018/19:26 området för upphovsrätt eller närstående rättigheter. I punkt 6 anges att förordningen inte ska påverka unionsrätt som rör civilrättsligt samarbete. Efterlevnad av förordningen ska inte tolkas som att en näringsidkare riktar sin verksamhet till den medlemsstat där konsumenten har sin vanliga vistelseort eller hemvist i den mening som avses i artikel 6.1 b i förordning (EG) nr 593/2008 och artikel 17.1 c i förordning (EU) nr 1215/2012. I skäl 13 i EU:s geoblockeringsförordning förklaras det att den omständigheten att en näringsidkare följer förordningen inte i sig ska tolkas som att näringsidkaren riktar verksamhet till konsumentens medlemsstat. Vid fastställande av tillämplig lag och behörig domstol bör därför den omständigheten att näringsidkaren inte blockerar eller begränsar åtkomsten till ett onlinegränssnitt för konsumenter från en annan medlemsstat, inte tillämpar olika allmänna villkor för åtkomst i de fall som anges i förordningen eller inte tillämpar olika villkor för betalningstransaktioner inom det utbud av betalningsmedel som näringsidkaren godtagit, inte i sig anses innebära att näringsidkaren riktar sin verksamhet till konsumentens medlemsstat. Inte heller bör en näringsidkare enbart på dessa grunder anses rikta verksamhet till den medlemsstat där konsumenten har sin vanliga vistelseort eller hemvist, om näringsidkaren tillhandahåller konsumenten information och stöd efter ingåendet av det avtal som är resultatet av att näringsidkaren följer EU:s geoblockeringsförordning. 5.2Artikel 2 – definitioner Artikel 2 i EU:s geoblockeringsförordning innehåller definitioner. I punkt 1 anges att med tjänster som levereras elektroniskt avses tjänster som tillhandahålls via internet eller ett elektroniskt nätverk och som till sin natur är sådana att leveransen i allt väsentligt är automatiserad, kräver ett minimalt mått av mänsklig inblandning och inte kan utföras i avsaknad av informationsteknik. Det förklaras i skäl 14 i förordningen att när det gäller innebörden i och tillämpningen av begreppet enligt punkt 1 är det viktigt att skapa säkerhet om rättsläget och säkerställa samstämmighet med unionsrätten i fråga om mervärdesskatt, som gör det möjligt för näringsidkaren att deklarera och betala mervärdesskatt på ett förenklat sätt via en gemensam kontaktpunkt (VAT Mini-One-Stop-Shop) i enlighet med bestämmelserna om den särskilda ordningen för icke-etablerade beskattningsbara personer, i rådets direktiv /112/EG och rådets genomförandeförordning (EU) nr 282/2011. Det förklaras även att på grund av den snabba tekniska och kommersiella utvecklingen bör definitionen utformas på ett teknikneutralt sätt, genom hänvisning till sådana tjänsters huvudsakliga egenskaper på ett sätt som är förenligt med definitionen i artikel 7.1 i genomförandeförordningen (EU) nr 282/2011. I punkterna 2–11 finns definitioner av förmedlingsavgift, kortbaserat betalningsinstrument, betalmärke, betalningstransaktion, betaltjänst, betaltjänstleverantör, betalkonto, betalningsinstrument, autogirering och girering. I punkt 12 anges att med konsument avses en fysisk person som agerar för ändamål som faller utanför hans eller hennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk eller yrke. I punkt 13 anges att med kund avses en konsument som är medborgare i eller har sin bosättningsort i en medlemsstat, eller ett företag som har sin etableringsort i en medlemsstat, och uteslutande för slutanvändning tar emot en tjänst eller köper en vara, eller avser att göra detta, inom unionen. Det förklaras i skäl 16 i förordningen att konsumenter och företag, i synnerhet mikroföretag och små och medelstora företag, ofta befinner sig i en liknande situation när de som slutanvändare köper varor eller tjänster enligt allmänna villkor för åtkomst. Följaktligen bör både konsumenter och företag skyddas mot diskriminering av skäl som rör nationalitet, bosättningsort eller etableringsort när de utgör kunder i den mening som avses i förordningen. I punkt 14 anges att med allmänna villkor för åtkomst avses alla villkor och all annan information, även nettoförsäljningspriser, som reglerar kundernas åtkomst till varor eller tjänster som saluförs av en näringsidkare och fastställs, tillämpas och tillhandahålls allmänheten av näringsidkaren eller för dennes räkning och som är tillämpliga om näringsidkaren och kunden inte har något individuellt förhandlat avtal. Det förklaras i skäl 15 att sådana allmänna villkor för åtkomst omfattar bl.a. priser, betalningsvillkor och leveransvillkor. De allmänna villkoren kan göras tillgängliga för allmänheten av näringsidkaren eller för dennes räkning på olika sätt, såsom genom information i reklamannonser, på webbplatser, i dokumentation som föregår ett avtal eller i avtalshandlingar. Villkor som förhandlas fram individuellt mellan näringsidkaren och kunderna bör inte anses vara allmänna villkor för åtkomst. I punkt 15 anges att med varor avses lösa saker, förutom saker som säljs exekutivt eller annars tvångsvis med stöd av lag. I punkt 16 anges att med onlinegränssnitt avses mjukvara, däribland en webbplats eller en del därav och applikationer, däribland mobila applikationer, som drivs av en näringsidkare eller för dennes räkning och vars syfte är att ge kunder åtkomst till näringsidkarens varor eller tjänster i syfte att ingå en transaktion gällande dessa varor eller tjänster. I punkt 17 anges att med tjänst avses förvärvsverksamhet som egenföretagare utövar, i regel mot ekonomisk ersättning, enligt artikel 57 i EUF-fördraget. I punkt 18 anges att med näringsidkare avses en fysisk eller juridisk person, offentligägd eller privatägd, som agerar för ändamål som faller inom ramen för dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk eller yrke samt varje annan person som agerar i dennes namn eller för dennes räkning. I skäl 17 i förordningen förklaras att diskriminerande behandling i samband med transaktioner som rör försäljning av varor eller tillhandahållande av tjänster inom unionen får samma följder för kunderna och den inre marknaden oavsett om en näringsidkare är etablerad i en medlemsstat eller i ett tredjeland. Därför, och för att säkerställa att samma krav gäller för alla konkurrerande näringsidkare på denna punkt, bör EU:s geoblockeringsförordning tillämpas likvärdigt på alla näringsidkare, även internetbaserade marknadsplatser, som bedriver verksamhet inom unionen. 2018/19:26 5.3 Artikel 3 – åtkomst till onlinegränssnitt Artikel 3 innehåller bestämmelser om åtkomst till onlinegränssnitt. I punkt 1 anges att en näringsidkare, genom användning av tekniska åtgärder eller på annat sätt, inte får blockera eller begränsa en kunds åtkomst till näringsidkarens onlinegränssnitt av skäl som rör kundens nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. I punkt 2 första stycket anges att en näringsidkare inte får, av skäl som rör en kunds nationalitet, bosättningsort eller etableringsort, omdirigera kunden till en version av sitt onlinegränssnitt som – genom sin utformning, det använda språket eller andra egenskaper som gör det specifikt för kunder med en viss nationalitet, bosättningsort eller etableringsort – skiljer sig från det onlinegränssnitt som kunden ursprungligen försökte få åtkomst till, såvida kunden inte gett sitt uttryckliga medgivande till en sådan omdirigering. I andra stycket anges att om omdirigering sker med kundens uttryckliga medgivande, ska den version av näringsidkarens onlinegränssnitt som kunden ursprungligen försökte få åtkomst till fortsatt att vara lättillgänglig för kunden. I skäl 18–20 i förordningen förklaras att näringsidkare inte bör, vare sig genom tekniska åtgärder eller på annat sätt, hindra kunder från att få fullständig och likvärdig åtkomst till onlinegränssnitt, inbegripet i form av mobila applikationer. Tekniska åtgärder som hindrar åtkomst kan i synnerhet omfatta teknik som används för att fastställa var kunden befinner sig fysiskt, däribland genom att spåra denna plats med hjälp av en ip-adress eller koordinater. Förbudet mot diskriminering med avseende på åtkomst till onlinegränssnitt bör dock inte förstås som att näringsidkare åläggs en skyldighet att ingå transaktioner med kunder. Vissa näringsidkare har olika versioner av sina onlinegränssnitt för kunder från olika medlemsstater. Detta bör förbli möjligt, men omdirigering av kunder från en version av onlinegränssnittet till en annan utan deras uttryckliga medgivande bör förbjudas. I punkt 3 anges att förbuden i punkterna 1 och 2 inte ska tillämpas om blockeringen eller begränsningen av åtkomst eller omdirigeringen är nödvändig för att säkerställa efterlevnad av ett rättsligt krav som fastställts i unionsrätten, eller i en medlemsstats lagstiftning i enlighet med unionsrätten, och som näringsidkarens verksamhet omfattas av. Det förklaras i skäl 21 i förordningen att ingenting i förordningen syftar till att begränsa yttrandefriheten och mediernas frihet och mångfald, inklusive tryckfriheten, såsom dessa garanteras i unionen och i medlemsstaterna, i synnerhet genom artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. 5.4Artikel 4 – åtkomst till varor eller tjänster Artikel 4 innehåller bestämmelser om åtkomst till varor eller tjänster. Punkt 1 anger tre specifika situationer i vilka en näringsidkare inte får tillämpa olika allmänna villkor för åtkomst till sina varor eller tjänster på grund av en kunds nationalitet, bosättningsort eller etableringsort. I punkt 1 a anges den första situationen. Den gäller när en kund avser att köpa varor från en näringsidkare och dessa varor levereras till en plats i en medlemsstat till vilken näringsidkaren erbjuder leverans i sina allmänna villkor för åtkomst eller hämtas på en plats, som avtalats mellan näringsidkaren och kunden, i en medlemsstat där näringsidkaren erbjuder ett sådant alternativ i sina allmänna villkor för åtkomst. Det förklaras i skäl 23 i förordningen att i den situationen bör kunden kunna köpa varor på exakt samma villkor, inklusive pris- och leveransvillkor, som liknande kunder som är bosatta eller etablerade i den medlemsstat dit varorna levereras eller där varorna hämtas. Detta kan innebära att utländska kunder måste hämta varorna i den medlemsstaten eller i en annan medlemsstat dit näringsidkaren levererar varorna eller att de på egen hand måste ordna med den gränsöverskridande leveransen av varorna. I punkt 1 b anges den andra situationen. Den gäller när en kund avser att ta emot tjänster som levereras elektroniskt från näringsidkaren, förutom tjänster som huvudsakligen kännetecknas av att de möjliggör åtkomst till och användning av upphovsrättsskyddade verk eller annat skyddat innehåll, inklusive försäljning av upphovsrättsskyddade verk eller skyddat innehåll i immateriell form. Det förklaras i skäl 24 i förordningen att det i detta fall inte krävs någon fysisk leverans, eftersom tjänsterna levereras elektroniskt. Tjänster som levereras elektroniskt innefattar t.ex. molntjänster, datalagringstjänster, webbhotell, brandväggar, sökverktyg och internetkataloger. I punkt 4 anges att punkt 1 b inte ska tillämpas på näringsidkare som är undantagna från mervärdesskatt på grundval av bestämmelserna i avdelning XII kapitel 1 i direktiv /112/EG.