prop · H503231 · 2018-04-19 00:00:00 — Vid denna bedömning ska särskilt beaktas hur övervakningen ska utföras, om teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet används och vilket område som ska övervakas. Exempel på andra berättigade ändamål är skolors arbete med att förebygga och förhindra kränkningar av elever samt tillverkningsföretags kontroll av produktionsprocesser (se prop. 2012/13:115 s. 154). Vid all kameraövervakning enligt kameraövervakningslagen gäller som huvudregel en upplysningsplikt. Upplysning om kameraövervakning ska lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt (25 §). Upplysning ska också lämnas om vem som bedriver kameraövervakningen, om detta inte framgår av förhållandena på platsen. Om ljud kan avlyssnas eller tas upp vid övervakningen, ska det lämnas en Prop. 2017/18:231 särskild upplysning om detta. Upplysningsplikten inträder när övervakningsutrustningen sätts upp. Den som bedriver övervakningen ska på begäran även informera den övervakade om ändamålet med över- vakningen (26 §). I vissa fall behöver det inte lämnas någon upplysning om kamera- övervakningen (27 §). Det gäller bl.a. vid övervakning som Polismyndig- heten bedriver vid automatisk hastighetsövervakning och vid övervakning till skydd för vissa skyddsobjekt. Det finns också en möjlighet för att medge undantag från upplysningsplikten i enskilda fall, om det finns synnerliga skäl. Undantagen från upplysningsplikten gäller inte övervakning som omfattar avlyssning eller upptagning av ljud. 4.3.5Behandling av ljud och bildmaterial, tystnadsplikt m.m. Kameraövervakningslagen innehåller ett antal bestämmelser som närmare reglerar hur bild- och ljudmaterial från kameraövervakning får behandlas. Bestämmelserna innebär bl.a. att den som bedriver kameraövervakning inte får behandla bild- och ljudmaterial från övervakningen för något ändamål som är oförenligt med det som materialet samlades in för (28 §). Dessutom får tillgång till bild- och ljudmaterial från kameraövervakning inte ges till fler personer än vad som behövs för att övervakningen ska kunna bedrivas (29 §). I kameraövervakningslagen regleras också hur länge bild- och ljudmaterial från kameraövervakning får bevaras (32 §). Material från kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde får bevaras , om inte beslutar om en längre bevarandetid. Material från övervakning av en plats dit allmänheten saknar tillträde får inte bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Om bild- eller ljudmaterial från kameraövervakning används i någon annan verksamhet hos den som bedriver kameraövervakningen, ska i stället regleringen i personuppgiftslagen eller annan författning som gäller för behandling av personuppgifter i den verksamheten, exempelvis polisdatalagen (2010:361), tillämpas (33 §). I kameraövervakningslagen anges också under vilka förutsättningar det är tillåtet att till tredjeland föra över bild- och ljudmaterial från kameraövervakning som innehåller personuppgifter (34–36 §§). I lagen finns också en bestämmelse om tystnadsplikt och utlämnande av uppgifter (37 §). Datainspektionen har det centrala ansvaret för tillsyn enligt kamera- övervakningslagen och utövar dessutom den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde (38 och samt 1 § kameraövervakningsförordningen [2013:463]). inspektionens centrala tillsynsansvar ingår bl.a. att rättstillämpningen och ge råd och stöd till länsstyrelserna. 2017/18:231 sin tur den operativa tillsynen över kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde och ska se till att tillståndskravet och anmälningsplikten för uppsatta övervakningskameror som inte har tagits i bruk följs (39 §). Tillsynsmyndigheterna får inom ramen för sin tillsynsverksamhet meddela förelägganden, som får förenas med vite (41 och 42 §§). Tillsynsmyndigheterna har också rätt att för tillsynen få tillträde till kontrollrum och andra delar av en övervakningsanläggning samt att få tillgång till och granska bild- eller ljudmaterial (43 §). 4.3.7Skadestånd, straff och överklagande Enligt kameraövervakningslagen ska den som bedriver kameraöver- vakning ersätta den övervakade för skada och kränkning av den personliga integriteten som kameraövervakning i strid med lagen har orsakat (44 §). Ersättningsskyldigheten kan jämkas i den utsträckning det är skäligt, om den som har bedrivit övervakningen visar att felet inte berodde på honom eller henne. Lagen innehåller också bestämmelser om straff vid vissa överträdelser av lagen (45 §) och om förverkande av övervakningsutrustning (46 §). Tillsynsmyndigheternas beslut enligt lagen får överklagas till allmän Datainspektionen har rätt att överklaga ett beslut om kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde. I vissa fall får beslut också överklagas av den kommun där övervakningen ska ske eller, om kameraövervakningen ska avse en arbetsplats, av en organisation som 3 § kameraövervakningsförordningen). bestämma att deras beslut ska gälla (48 §). Ett nytt särskilt regelverk för kamerabevakning Regeringens förslag: Kameraövervakningslagen ska upphävas och ersättas av en ny lag: kamerabevakningslagen. I kamerabevakningslagen ska det finnas bestämmelser om kamerabevakning som kompletterar EU:s dataskyddsförordning och genomför EU:s dataskyddsdirektiv. I lagen ska det också finnas bestämmelser om sådan kamerabevakning som inte omfattas av förordningen eller direktivet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna, bl.a. Justitiekanslern, i , Datainspektionen, , i , Svensk Handel och i (LO), tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. anser att det inte finns några vägande skäl för att ställa upp tillkommande krav på kamerabevakning i en särskild lag eftersom den nya dataskyddsregleringen ändå kommer leda Prop. 2017/18:231 till ett förstärkt skydd för den personliga integriteten. skulle anpassade regler för kamerabevakning i stället kunna införas i annan lagstiftning som reglerar personuppgiftsbehandling. Skälen för regeringens bedömning Det kan inledningsvis konstateras att det finns vissa problem med tillämpningen av den nuvarande kameraövervakningslagen. Ett sådant problem är att rättspraxis har utvecklats på ett sätt som innebär allt för begränsade möjligheter att få tillstånd till kameraövervakning. Det finns vidare en osäkerhet kring hur lagens tillämpningsområde förhåller sig till användning av ny teknik samt brister i efterlevnaden av regleringen vid kameraövervakning på arbetsplatser. Regeringen bedömer därför i likhet med utredningen att den nuvarande lagstiftningen både försvårar en ändamålsenlig användning av kameratekniken och innehåller vissa brister i integritetsskyddet. Det finns därför redan till följd av detta skäl att förändra den svenska regleringen på området. Kameraövervakning innebär vidare att det i de flesta fall sker en sådan personuppgiftsbehandling som omfattas av den nya EU-rättsliga dataskyddsregleringen, dvs. dataskyddsförordningen eller det nya dataskyddsdirektivet. All nationell reglering av personuppgiftsbehandling måste anpassas till den nya EU-regleringen och för kameraövervakningslagens del kan konstateras att reformbehovet är betydande. EU-förordningar ska enligt artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ha allmän giltighet och vara till alla delar bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat. EU-förordningar gäller alltså fullt ut och med samma innehåll inom hela EU och ska inte genomföras i nationell rätt. Bestämmelser om kameraövervakning som upprepar innehållet i dataskyddsförordningen eller som avviker från EU-regleringen kan därför inte behållas eller införas i svensk rätt om inte förordningen lämnar utrymme för det. Det nya dataskyddsdirektivet kräver däremot ett nationellt genomförande. Detta innebär att det inom direktivets tillämpningsområde måste finnas svenska bestämmelser som reglerar den personuppgiftsbehandling som kameraövervakning innebär och som upp- fyller direktivets krav. Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att många av kameraövervakningslagens bestämmelser antingen måste upphävas eller ändras (se SOU 2017:55 s. 105–166). Så är t.ex. fallet med de definitioner som finns i 2 § kameraövervakningslagen samt bestämmelserna i 8–24 §§ om när kameraövervakning är tillåten. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det krävs en omfattande reform av den nuvarande svenska regleringen av kameraövervakning för att anpassa den till den nya EU-rättsliga dataskyddsregleringen. En ny svensk lag om kamerabevakning Utredningen föreslår att kameraövervakningslagen upphävs och att en ny lag införs. Som utredningen anför skulle ett alternativ till detta kunna vara att inte införa någon särskild reglering för kameraövervakning överhuvudtaget. Ett sådant alternativ skulle innebära att kameraövervakning reglerades helt av de allmänna bestämmelserna om personuppgiftsbehandling i dataskyddsförordningen och dataskyddslagen samt personuppgiftsreglering som genomför det nya dataskyddsdirektivet (framför allt brottsdatalagen). Därutöver finns s.k. särskilda registerförfattningar som reglerar personuppgiftsbehandling inom olika sektorer, både inom och utanför tillämpningsområde. Trots att dataskyddsförordningen är direkt tillämplig finns emellertid visst utrymme för medlemsstaterna att behålla eller införa särskilda regler för personuppgiftsbehandling. Detta gäller särskilt sådan personuppgiftsbehandling som sker inom den offentliga sektorn. Svensk lagstiftning som kompletterar dataskyddsförordningen kan nämligen med stöd av artikel 6.2 i förordningen innehålla specifika bestämmelser för sådan personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse, utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i myndighetsutövning. Sådana bestämmelser ska anpassa tillämpningen av bestämmelserna i dataskyddsförordningen genom att fastställa specifika krav för uppgiftsbehandlingen och andra åtgärder för att säkerställa en laglig och rättvis behandling. Enligt artikel 36.5 i dataskyddsförordningen får den nationella rätten dessutom innehålla ett krav på samråd med eller förhandstillstånd av tillsynsmyndigheten i sådana fall. Det är därför möjligt att t.ex. behålla ett tillståndskrav för viss kameraövervakning. Artikel 88 i dataskyddsförordningen ger vidare medlemsstaterna utrymme att behålla eller införa särskild nationell reglering som rör personuppgiftsbehandling i anställningsförhållanden, vilket är av betydelse för kameraövervakning av arbetsplatser. I enlighet med skäl 8 till dataskyddsförordningen kan medlemsstaterna dessutom under vissa förutsättningar och i den utsträckning det är nödvändigt för samstämmigheten och för att göra de nationella bestämmelserna begripliga, införliva delar av förordningen i nationell rätt. Det nya dataskyddsdirektivet kräver ett nationellt genomförande vilket innebär att det måste finnas en svensk reglering som omfattar kameraöver- vakning inom direktivets tillämpningsområde, dvs. primärt brottsbekämpande myndigheters kameraövervakning. Nationell reglering kan i enlighet med artikel 1.3 i dataskyddsdirektivet också innehålla starkare skyddsåtgärder än de som följer av direktivet. Som påpekar kommer den nya dataskyddsregleringen att innebära förstärkningar av skyddet för den personliga integriteten i olika avseenden. Detta utgör dock enligt regeringens mening inte i sig tillräckliga skäl för att helt avskaffa den svenska regleringen om kameraövervakning. EU-reformen innebär också att regleringen av personuppgiftsbehandling, i vart fall inledningsvis, kommer att upplevas som ett förhållandevis komplext och svårtillämpat rättsområde. Det finns därför goda skäl att behålla en särskilt anpassad svensk reglering för kameraövervakning. En sådan reglering kan både underlätta för förståelsen och innebära möjligheter att snabbt få till stånd en enhetlig och Prop. 2017/18:231 ändamålsenlig rättstillämpning på området. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att reformen med anledning av den nya EU-regleringen är så omfattande att det inte är lämpligt att genomföra den inom ramen för den nuvarande kameraövervakningslagen. Att behålla den nuvarande lagen skulle inte heller på samma sätt som en ny lag tydliggöra att bestämmelserna i stora delar har sin bakgrund i den nya EU-regleringen. Mot denna bakgrund bör kameraövervakningslagen upphävas och ersättas av en ny svensk lag. Som utredningen anför kan det ifrågasättas om kameraövervakning är ett rättvisande begrepp för den kameraanvändning som bör omfattas av regleringen. Det är fråga om kameraanvändning som sker för berättigade ändamål, t.ex. att skydda människors liv och hälsa mot brott och olyckor. Sådan kameraanvändning skapar trygghet för det stora flertalet människor som vistas på de platser där kamerorna används. Ordet övervakning kan dessutom föra tankarna till en kontroll där enskildas intresse av att inte bli föremål för fotografering eller filmning inte har beaktats i tillräcklig utsträckning. Ordet bevakning beskriver, enligt regeringens uppfattning, bättre den kameraanvändning som ska omfattas av lagen. Den nya lagen bör därför benämnas kamerabevakningslagen. Kamerabevakningslagen kommer att innehålla bestämmelser som kompletterar dataskyddsförordningen och som genomför det nya dataskyddsdirektivet. Detta bör framgå redan av en sådan inledande bestämmelse som regelmässigt tas in i svensk lagstiftning som har unionsrättslig bakgrund. Eftersom lagen även fortsättningsvis bör gälla generellt för kamerabevakning bör det även framgå att bestämmelser i lagen också gäller sådan kamerabevakning som inte omfattas av dataskyddsförordningen eller det nya dataskyddsdirektivet, exempelvis Försvarsmaktens kamerabevakning. 5.2Utgångspunkter för den nya lagen Regeringens bedömning: Kamerabevakningslagens bestämmelser måste vara förenliga med regleringen i EU:s dataskyddsförordning och EU:s dataskyddsdirektiv. Kamerabevakningslagen bör endast innehålla de bestämmelser som särskilt behövs för kamerabevakning till skillnad mot annan personuppgiftsbehandling. Bestämmelserna bör, så långt det är förenligt med EU-regleringen och ändamålsenligt, vara desamma för all kamerabevakning. Kamerabevakningslagens bestämmelser bör, i den utsträckning det är lämpligt, utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelser i den nuvarande kameraövervakningslagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna instämmer i bedömningen eller har inga synpunkter 2017/18:231 Skälen för regeringens bedömning: En given utgångspunkt för bestämmelserna i den nya kamerabevakningslagen är att de ska vara förenliga med regleringen i dataskyddsförordningen och det nya dataskyddsdirektivet. Den nya kamerabevakningslagen bör huvudsakligen betraktas som en dataskyddsreglering vilket innebär att den i första hand bör innehålla regler om behandling av personuppgifter i samband med kamerabevakning. Till skillnad mot kameraövervakningslagen kan inte kamerabevakningslagen innehålla en uttömmande reglering av den personuppgiftsbehandling som kamerabevakningen innebär. Tvärtom innebär en anpassning till EU:s nya dataskyddsreglering att allmänna principer och generella bestämmelser i sådana regelverk måste eller bör gälla även vid kamerabevakning. En annan utgångspunkt för kamerabevak- ningslagen bör därför vara att den endast ska innehålla de bestämmelser som särskilt behövs för kamerabevakning. Kamerabevakningslagen bör alltså inte innehålla bestämmelser som i princip skulle utgöra upprepningar av vad som annars gäller för personuppgiftsbehandling. Däremot kan regleringen av begriplighetsskäl behöva hänvisa till vissa andra bestämmelser för att tydliggöra vad som gäller vid kamerabevakning. De bestämmelser som tas in i kamerabevakningslagen bör, så långt det är förenligt med EU-regleringen och ändamålsenligt, vara desamma för all kamerabevakning, oavsett om den omfattas av dataskyddsförordningen, det nya dataskyddsdirektivet eller helt faller utanför tillämpningsområde. Detta för att bestämmelserna ska bli så förutsebara och enkla att tillämpa som möjligt. Bestämmelserna i den nya lagen bör dessutom, i den utsträckning det är lämpligt, utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelser i dagens kameraövervakningslag. 5.2.2Ökade möjligheter till kamerabevakning och ett förstärkt integritetsskydd Regeringens bedömning: Kamerabevakningslagen bör ge ökade möjligheter till kamerabevakning. bör lagen leda till ett förstärkt skydd för den personliga integriteten, särskilt vid kamerabevakning på arbetsplatser. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland , , , Kommuner och Landsting, Jernhusen, och Svensk kollektivtrafik, ställer sig bakom bedömningen eller har inga synpunkter på den. Justitiekanslern konstaterar att det är möjligt att öka möjligheterna till kamerabevakning för berättigade syften utan att det skapar en obalans i förhållande till skyddet för den personliga integriteten och anser att förslagen i stort ger uttryck för en välavvägd syn på förhållandet mellan kamerabevakning och personlig integritet. Skälen för regeringens bedömning Ny teknik innebär både nya möjligheter och risker Kameratekniken har länge använts i många olika samhälleliga syften. Två särskilt viktiga syften är att bekämpa brott och förhindra olyckor. Andra betydelsefulla användningsområden för tekniken är kopplade till t.ex. arbetslivet, sjukvården, jord- och skogsbruk eller miljön. Den tekniska utvecklingen medför dessutom att kameratekniken kan användas för nya berättigade ändamål. Det är angeläget att lagstiftningen inte hindrar en sådan berättigad användning av modern teknik. Den snabba tekniska utvecklingen kan även medföra särskilda integritetsrisker. Kameror kan t.ex. göras allt mindre och svårare att upptäcka. Vidare kan kameror som monteras på en drönare eller byggs in i annan rörlig teknik göra det svårt för enskilda att värja sig mot obefogad övervakning. Utvecklingen av ny teknik kan skapa bättre möjligheter att begränsa onödiga integritetsintrång. Med inbyggd integritetsfrämjande teknik kan exempelvis bildmaterial maskeras automatiskt så att det inte är möjligt att identifiera personer i bildmaterialet, om detta inte behövs. Vissa kameror kan också ställas in för att aktiveras först efter olika typer av larm, onormala rörelsemönster eller särskilda ljud som skottlossning eller glaskross. Genom den nya EU- rättsliga dataskyddsregleringen slås dessutom viktiga principer om inbyggt dataskydd och dataskydd som standard fast (artikel 25 i dataskyddsförordningen och artikel 20 i det nya dataskyddsdirektivet). Detta innebär bl.a. att den som behandlar personuppgifter ska genomföra och integrera lämpliga tekniska åtgärder för att skydda de registrerades rättigheter och t.ex. se till att inte fler personuppgifter behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet. Ett viktigt verktyg vid brottsbekämpning Kamerabevakning kan vara särskilt betydelsefull i de brottsbekämpande På offentliga platser kan tekniken fungera som ett viktigt komplement till andra brottsförebyggande åtgärder. Kamerabevakning kan också underlätta avslöjandet av pågående brott och vara av avgörande betydelse i efterföljande utredningar. brottsbekämpning bidrar i sin tur till ett tryggare samhälle. har det blivit tydligt att det finns ett ökat behov och efterfrågan av Det är angeläget att lagstiftningen inte ställer upp för höga krav för exempelvis eller kommunernas möjligheter att vid behov använda tekniken som ett led i att skapa trygga Regeringen beslutade skrivelsen Tillsammans mot brott – 2016/17:126). Programmet är en del av en större satsning på brottsförebyggande arbete och berör allt från individinriktade insatser till förebyggande åtgärder mot situationer eller platser där risken för brott är hög. Ett exempel på en sådan insats är användningen av kamerabevakning. presenterade en rapport med sin nationella lägesbild över utsatta områden i landet där det finns en sådan kriminell 2017/18:231 (dnr: HD 44/14A203.023/2016). Av rapporten framgår bl.a. att polisen har ökat sin närvaro i dessa områden, tillsatt kommun- och områdespoliser samt genomfört riktade insatser och medborgardialoger. Ett trygghetsskapande arbete pågår också, t.ex. samarbete med lokaltrafiken och bostadsbolagen, trygghetsvandringar där den fysiska miljön kontrolleras, nattvandringar och sociala insatsgrupper. Det råder enligt regeringens bedömning inget tvivel om att kamerabevakning också kan vara ett viktigt verktyg i detta arbete. Vidare startade ett kameraprojekt vars syfte är att skapa nationella riktlinjer och metoder för kameraanvändningen, bygga upp ett nationellt och enhetligt kameraövervakningssystem och stödja de olika regionerna med kompetens och utrustning för kameraövervakning. har flera terrorangrepp skett i länder i vår närhet, bl.a. i , , och . Mot denna bakgrund har regeringen tagit fram en nationell strategi mot terrorism som ska vara utgångspunkten för långsiktiga arbete på detta område både nationellt och internationellt (skr. 2014/15:146). Syftet med strategin är att skapa en tydlig struktur för det arbete som krävs för att motverka terroristbrottslighet. Vikten av samverkan mellan olika aktörer betonas i strategin. Vidare slås fast att terrorism bl.a. riktar sig mot offentliga platser som platser för kollektivtrafik och kultur- och köpcentra och att även tillfälliga arrangemang som idrotts- och kulturevenemang har visat sig vara tänkbara mål för terroristattentat. Som utredningen framhåller har kamerabevakning på sådana platser i flera fall bidragit till att brotten har kunnat utredas och att terroristerna och deras medhjälpare har kunnat identifieras och lagföras. riktades också ett allvarligt angrepp mot centrala där ett flertal människor dödades och skadades. träffade regeringen och , , och en överenskommelse om åtgärder mot terrorism. I överenskommelsen anges att om den då pågående utredningen om kameraövervakning inte skulle resultera i en tillräcklig förbättring ur polisens perspektiv ska det finnas beredskap från regeringen att agera. Bl.a. mot denna bakgrund beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå åtgärder som kan underlätta kameraövervakning som sker i brottsbekämpande syfte (dir. 2017:124). Syftet med utredningen är att säkerställa att myndigheternas möjlighet att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda brott och att skydda mot samt förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten, ska vara flexibel och verksamhetsanpassad. Utredaren ska även analysera förutsättningarna för kameraövervakning av allmänna transportmedel och stationer. Uppdraget som rör förenkling av möjligheterna till kameraövervakning i brottsbekämpande syfte och därmed sammanhängande frågor ska redovisas och uppdraget som avser kameraövervakning av allmänna transportmedel och stationer ska redovisas . Behovet att använda kamerabevakning tillgodoses inte Genom den kartläggning som utredningen har gjort är det enligt regeringens mening tydligt att behovet av att kunna använda kamerabevakning inte tillgodoses av den nuvarande lagen och gällande praxis. För att tillstånd till kamerabevakning med inspelning ska beviljas krävs t.ex. enligt etablerad praxis normalt att den aktuella platsen kan anses vara särskilt brottsutsatt. Att visa detta kräver ofta utförlig dokumentation från sökanden om att allvarlig eller omfattande brottslighet redan har inträffat på platsen, vilket kan vara svårt och mycket tidsödande att få fram. krävs det dessutom att sökanden presenterar dokumentation av brottsligheten på andra platser än den som ska bevakas som ett slags jämförelsematerial (jfr t.ex. Kammarrätten i dom i mål nr 7392–15).