prop · H503225 · 2018-04-19 00:00:00 — Bestämmelserna om intygsgivare i den lagen är utformade med bostadsrättslagen som förebild. ska utöva tillsyn över intygsgivarnas verksamhet, se 9 § andra stycket bostadsrättsförordningen och 7 § förordningen (2002:106) om kooperativ hyresrätt. En intygsgivares behörighet kan återkallas av , om intygsgivaren inte längre uppfyller kvalifikationskravet eller om han eller hon inte utför sina skyldigheter med tillräcklig omsorg. Om förseelsen är mindre allvarlig kan i stället meddela en varning (10 c § bostadsrättsförordningen och 8 c § förordningen om kooperativ hyresrätt). har i ett avgörande prövat förutsättningarna för att meddela en intygsgivare var- ning med stöd av bostadsrättsförordningen (rättsfallet HFD 2017 ref. 22). I avgörandet konstaterar domstolen att bestämmelserna om disciplinära åtgärder är betungande för den enskilde och av offentligrättslig karaktär. Domstolen konstaterar vidare att något bemyndigande för regeringen att besluta om sådana föreskrifter inte finns i bostadsrättslagen. Enligt domstolen kan bestämmelserna inte anses vara verkställighetsföreskrif- ter. Mot denna bakgrund finner domstolen att bestämmelsen om varning i 10 c § bostadsrättsförordningen strider mot de normgivningsregler i regeringsformen som gällde vid paragrafens tillkomst och att den därför inte får tillämpas (numera 8 kap. 2 § första stycket 2 regeringsformen). Sammanfattningsvis innebär Högsta förvaltningsdomstolens avgörande att inte har rätt att vidta några disciplinära åtgärder mot en intygsgivare som inte uppfyller kvalifikationskravet eller som inte utför sina skyldigheter med tillräcklig omsorg enligt bostadsrättslagen. tillsyn över intygsgivarna kan därmed inte fungera som avsett. Detsamma gäller för intygsgivare enligt lagen om kooperativ hyresrätt. Intygsgivarna spelar en viktig roll som konsumentskydd för de blivan- de bostadsrättshavarna. De är de enda utomstående som gör en saklig granskning av den ekonomiska planen. Intygsgivarnas granskning utgör därför ett viktigt skydd mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt (jfr prop. 2002/03:12 s. 41). För att säkerställa en hög kvalitet och för att 2017/18:225 upprätthålla förtroendet för regelverket är det av stor betydelse att intygsgivare omfattas av tillsyn. Det finns alltså anledning att vidta de lagstiftningsåtgärder som behövs för att tillsyn ska återställas. Med hänsyn till att intygsgivarna står utan en effektiv tillsyn bör en snabb, bra och enkel lösning väljas. Det mest ändamåls- enliga är att i bostadsrättslagen och lagen om kooperativ hyresrätt införa bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i frågan. Bemyndigandena bör ge regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om vem som får ges behörighet som intygsgivare, om tillsyn över intygsgivare och om disciplinära åtgärder mot intygs- givare. För att säkerställa att de aktuella bestämmelserna i bostads- rättsförordningen och förordningen om kooperativ hyresrätt blir giltiga avser regeringen att, med stöd av de nya bemyndigandena, utfärda motsvarande bestämmelser på nytt. Regeringens förslag: Den nya paketreselagen och följdändringarna till den lagen ska träda i kraft . Genom den nya lagen ska lag om paketresor upphävas. Äldre föreskrifter ska fortfarande gälla för avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Ändringarna i bostadsrättslagen och lagen om kooperativ hyresrätt ska träda i kraft . Utredningens och promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I utredningen och promemorian föreslås att lagarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser yttrar sig inte särskilt över utredningens och promemorians respektive förslag i denna del. Enligt , och , skulle det vara värdefullt om det framgår vad som gäller beträffande en resa som omfattas av flera avtal i den situationen att något av avtalen har ingåtts före ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag Den nya paketreselagen och följdändringar Enligt artikel 28 i direktivet ska medlemsstaterna tillämpa direktivets bestämmelser . Den nya lagen och följd- ändringarna till den lagen bör träda i kraft . Med hänsyn till de återstående leden i lagstiftningsprocessen bör detta kunna ske , då lag om paketresor ska upphöra att gälla. Av allmänna principer följer att den nya lagen och ändringarna i Prop. 2017/18:225 sjölagen och distansavtalslagen endast kommer att bli tillämpliga på avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. Enligt den nya lagen kan i en paket- resa – vilket , och , upp- märksammar – ingå flera enskilda avtal om resetjänster. Det kan före- komma att ett eller flera resetjänstavtal har träffats före ikraftträdandet, medan paketreseavtalet ingås efter ikraftträdandet. Det syfte som bär upp de allmänna principerna är att om lagstiftningen skulle ges retroaktiv verkan, skulle det innebära att en av parterna i ett avtalsförhållande ges en fördel eller en nackdel som inte fanns med i bedömningen när avtalet ingicks. Eftersom ett paketreseavtal kan bestå av en kombination av flera avtal som vart och ett är nödvändigt för att en paketresa ska uppkomma, måste principerna uppfattas så att vart och ett av avtalen måste ha uppkommit efter ikraftträdandet för att det ska kunna vara en del i en paketresa. Detsamma gäller i fråga om resetjänster som ingår i ett sammanlänkat researrangemang. Det bör i den nya paketreselagen, sjölagen och distansavtalslagen in- föras övergångsbestämmelser om att äldre föreskrifter ska tillämpas i fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Även de föreslagna ändringarna i bostadsrättslagen och lagen om koope- rativ hyresrätt bör träda i kraft . Förslagen syftar till att åtgärda en oavsiktlig lucka avseende tillsynen över intygsgivare. Det är viktigt att ändringarna börjar gälla . Förslagen bör inte ges någon retroaktiv verkan. Det innebär att Bover- ket inte kan återkalla behörigheten eller meddela varning för en intygsgi- vare för brister i tiden före det att ändringarna träder i kraft. Det finns inte något behov av övergångsbestämmelser i denna del. Regeringens bedömning: Förslagen som rör en ny paketreselag inne- bär ett förstärkt skydd för resenärer som köper paketresor eller sammanlänkade researrangemang. Förslagen minskar kostnaderna och hindren för gränsöverskridande handel, vilket förväntas öka det gräns- överskridande utbudet av resetjänster. I vart fall får det antas leda till en bättre konkurrens på den inre marknaden. En annan förvän- tad konsekvens av förslagen är att kostnaderna och de ekonomiska ris- kerna för resenärer minskar och att färre resenärer upplever problem under resan. kommer förslagen att medföra ökade kostnader för företagen. De ökade kostnaderna består främst i högre krav på att ge information till resenärerna. För det allmänna bedöms förslagen medföra begränsade merkostna- der. kommer att ha ett initialt behov av informa- tions- och utbildningsinsatser. Kostnadsökningarna ryms inom befint- 2017/18:225 Förslagen som rör tillsyn innebär att verket får utöva till- syn över intygsgivare i enlighet med det som har varit lagstiftarens av- sikt. Förslagen påverkar inte tillsynens innehåll eller vilka disciplinära åtgärder som ska finnas. Några statsfinansiella konsekvenser upp- kommer inte. Utredningens och promemorians bedömning överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i utred- ningens och promemorians respektive bedömning eller har ingen invänd- ning mot dem. finner att den konsekvensutredning som görs av uppfyller kraven i 6 och 7 §§ i förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Rådet konstate- rar dock att det finns brister i utredningens redovisning av förslagets på- verkan på företagens administrativa kostnader och verksamhet. anser att utredningens konsekvensbeskrivning är bristfällig och behöver kompletteras. Nämnden framhåller bl.a. att det saknas en närmare beskrivning av hur den svenska resemarknaden ser ut och hur olika typer av företag påverkas av de föreslagna reglerna i form av kostnader och påverkan på konkurrensförhållandena. Svensk Sjöfart pekar på att utvidgningen av tillämpningsområdet och den utökade informationsskyldigheten kommer att innebära ökade kostnader för reseföretagen. Skälen för regeringens bedömning Förslagen avser genomförande av ett EU-direktiv som fullharmoniserar marknaden för paketresor och sammanlänkade researrangemang. Resenärerna kommer att få större möjligheter att fatta medvetna beslut om köp av resetjänster och andra kringtjänster som t.ex. försäkringar. Enhetliga regler i EU minskar kostnaderna och hindren för gränsöver- skridande handel, vilket förväntas öka det gränsöverskridande utbudet av resetjänster. I vart fall får det antas leda till en bättre konkurrens på den inre marknaden. En annan förväntad konsekvens av förslagen är att kostnaderna och de ekonomiska riskerna för resenärer minskar och att färre resenärer upplever problem under resan. kommer förslagen – vilket Svensk Sjöfart för fram – att inne- bära vissa ökade kostnader för företagen. har i den ur- sprungliga konsekvensanalysen uppskattat att den s.k. fullgörandekost- naden – dvs. kostnaden för ett företag att leva upp till direktivet – är mellan 7,5 och per paketresa, COM(2013) 512. När det gäller de delar av direktivet som genomförs genom denna proposition, bedömer regeringen att kostnaderna till stor del består i ytterligare kostnader för att ge information till resenärerna genom de särskilda standardinfor- mationsformulär som ska användas. Många företag måste anpassa sina datasystem efter det nya regelverket och ta fram nya rutiner. Mot detta bör ställas att förslagen – som berörs ovan – kommer att underlätta för företag som är verksamma på den inre marknaden och förbättra förutsättningarna för gränsöverskridande försäljning av resor. och anser att utredningens kon- Prop. 2017/18:225 sekvensutredning har brister. Regeringen konstaterar att det finns bety- dande svårigheter att kartlägga vilka konsekvenser direktivet kommer att få – detta gäller särskilt om analysen ska göras för olika typer av företag. Som anger i sin konsekvensanalys är konsekvenserna beroende av hur företagen kommer att anpassa sina affärsmodeller efter de nya reglerna. Det bör dessutom uppmärksammas att direktivet är ett fullharmoniseringsdirektiv och endast i begränsad utsträckning lämnar utrymme för andra nationella regleringar än de som följer av direktivets bestämmelser. I de fall direktivet ger medlemsstaterna handlingsutrymme innebär regeringens förslag och bedömningar inga ytterligare administra- tiva bördor för företagen. Det kan mot denna bakgrund inte anses nöd- vändigt att komplettera konsekvensutredningen. För det allmänna bedöms förslagen medföra begränsade merkostnader. Ett initialt behov av informations- och utbildningsinsatser från Konsu- mentverkets sida kommer att finnas. tillsynsansvar kommer inte att förändras på annat sätt än att de regler som verket ska övervaka efterlevnaden av förändras. Denna förändring är så begränsad att den ryms inom de befintliga ekonomiska ramarna. Förslagen bedöms inte innebära några ökade kostnader för konsumentvägledare, eller domstolarna. Förslagen bedöms inte innebära några negativa effekter för företagens arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt. De bedöms inte ha någon påverkan på vare sig jämställdheten mellan män och kvinnor eller möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Förslagen bedöms inte ha några sociala eller miljömässiga konsekvenser. Det finns ett sjuttiotal behöriga intygsgivare. De före- slagna lagändringarna är av tekniskt slag och påverkar inte omfattning av eller innehållet i tillsynen över intygsgivare. De påverkar inte heller vilka disciplinära åtgärder som kan användas vid tillsynsarbetet. Förslagen är endast avsedda att återställa rättsläget till det som var lagstiftarens avsikt vid regelverkets tillkomst. Förslagen medför inte någon ökad måltillströmning till domstolarna, jämfört med läget före Högsta förvaltningsdomstolens avgörande. För- slagen bedöms inte heller i övrigt medföra några statsfinansiella konse- kvenser. Förslagen har inte någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. De strider inte mot de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen. Några särskilda informa- tionsinsatser behövs inte. Lagen är ny och ersätter lagen (1992:1672) om paketresor (lag). Genom lagen genomförs delvis och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och samman- 2017/18:225 länkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upp- hävande av rådets direktiv /314/EEG. Den nya lagen genomför direk- tivets civilrättsliga bestämmelser. Lagen innehåller även vissa bestäm- melser om marknadsrättsliga påföljder och om tillsyn. Direktivets bestämmelser om skydd för resenärer vid obestånd genomförs genom en ny resegarantilag (se prop. 2017/18:226). Lagen inleds med bestämmelser som anger lagens tillämpningsområde och vad som gäller för avtalsvillkor som avviker från lagen (1 kap.). Det första kapitlet innehåller också definitioner. Därefter följer tre kapitel som bara gäller för paketresor: paketreseavtalet och information om paketresan (2 kap.), ändringar innan paketresan påbörjas (3 kap.) och fullgörande av paketresan (4 kap.). Sedan finns bestämmelser om sam- manlänkade researrangemang (5 kap.). I det avslutande kapitlet regleras frågor om tillsyn (6 kap.). 1 § Denna lag gäller för paketresor som näringsidkare säljer eller erbjuder till försäljning och för sammanlänkade researrangemang som näringsidkare genom förmedling eller på annat sätt underlättar uppkomsten av. Lagen gäller inte för paketresor och researrangemang som 1.varar än och som inte innefattar övernattning, 2.anordnas utan vinstsyfte, tillfälligt och för en avgränsad grupp resenärer, 3.köps av en resenär som är näringsidkare med ett avtal om anordnande av affärsresor som grund. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Den motsvaras delvis av 1 och 2 §§ lag. Paragrafen genomför artikel 2.1 och 2.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1. Av första stycket framgår att lagen är tillämplig på paketresor som näringsidkare säljer eller erbjuder till försäljning och på sammanlänkade researrangemang som näringsidkare genom förmedling eller på annat sätt underlättar uppkomsten av. Vad som menas med en paketresa och ett sammanlänkat researrange- mang anges i 3 respektive 4 §. Uttrycken resenär och näringsidkare defi- nieras i 5 § 1 respektive 2. En förutsättning för att en paketresa ska omfattas av lagen är att en nä- ringsidkare säljer den eller erbjuder den till försäljning. Det senare uttrycket är mer begränsat än marknadsför, som används lag. Som exempel kan nämnas att näringsidkaren tillhandahåller en webbplats eller något annat försäljningsställe där bokning av resorna kan göras. Reklamkampanjer som genomförs utan att resorna faktiskt finns till försäljning, t.ex. för att väcka intresse inför en framtida försäljning av resor till ett nytt resmål, innebär inte att resorna erbjuds till försäljning. Regleringen innebär att lagen tillämpas även på den situation som föregår ingåendet av avtalet. Det är i första hand fråga om bestämmelser som reglerar den information som ska ges till resenären innan avtal ingås. För att sammanlänkade researrangemang ska omfattas av lagens tillämpningsområde krävs att de genom förmedling eller på annat sätt underlättas av en näringsidkare. Det kan ske på flera olika sätt. Det kan exempelvis vara fråga om att näringsidkaren, tillsammans med boknings- bekräftelsen på en flygresa, skickar med ett erbjudande till resenären om att boka ytterligare en resetjänst som finns tillgänglig på det valda res- målet, t.ex. en hotellvistelse, med en länk till en annan näringsidkares webbplats där bokningen kan göras (skäl 13 i direktivet). I andra stycket anges undantagen från lagens tillämpningsområde. Enligt punkten 1, som är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, gäller lagen inte för paketresor och sammanlänkade researrangemang som varar än och som inte innefattar övernattning. Den tid som avtalet anger är avgörande vid bedömningen av hur resan varar. Lagen ska alltså inte tillämpas om en resa överskrider tidsgränsen på grund av att en transport blir försenad. Oberoende av resans längd ska lagen dock tillämpas om paketresan eller det samman- länkade researrangemanget innefattar övernattning. Med övernattning av- ses separat ordnad inkvartering. Den omständigheten att en bussresa sker helt eller delvis innebär inte i sig att det är fråga om en sådan övernattning som avses i bestämmelsen (jfr prop. 1992/93:95 s. 64). Enligt punkten 2 gäller lagen inte för paketresor och researrangemang som anordnas utan vinstsyfte, tillfälligt och för en avgränsad grupp resenärer. För att undantaget ska vara tillämpligt krävs att samtliga angivna villkor är uppfyllda. Resor som anordnas utan vinstsyfte högst av välgörenhetsorganisationer, idrottsklubbar eller skolor för deras medlemmar eller elever, och som inte erbjuds till allmänheten, faller därmed utanför lagens tillämpningsområde (skäl 19 i direktivet). Vid bedömningen av om anordnandet av resan skett utan vinstsyfte finns det ofta anledning att jämföra resans inköpspris med vad resenärerna har fått betala för resan. Om en förening erbjuder sina medlemmar att åka på en resa mot en ersättning som motsvarar före- ningens kostnader för anordnandet av resan, bör utgångspunkten vara att anordnandet skett utan vinstsyfte. Bedömningen kan dock utfalla an- norlunda om föreningen tar betalt för resorna genom medlemsavgiften. Det krävs vidare att erbjudandet av paketresan eller förmedlandet eller underlättandet av det sammanlänkade researrangemanget har skett till- fälligt. Vad som är att uppfatta som tillfälligt kan bero på hur ofta paketresan eller researrangemanget anordnas och hur regelbundet det sker. Om paketresan eller researrangemanget anordnas , får det anses ha skett tillfälligt. Även paketresor och rese- arrangemang som anordnas återkommande kan alltså omfattas av undantaget, förutsatt att de inte anordnas oftare än så. Direktivet anger inte hur många personer ett erbjudande eller underlättande får rikta sig till för att det ska omfatta en avgränsad grupp resenärer. Någon form av avgränsning mot allmänheten behöver dock ske, t.ex. genom medlem- skap i en förening eller liknande. Enligt punkten 3 gäller lagen inte för paketresor och researrangemang som köps av en resenär som är näringsidkare med ett avtal om anord- nande av affärsresor som grund. Genom regeln i denna punkt undantas 2017/18:225 vissa affärsresor från lagens tillämpningsområde. Det kan exempelvis vara fråga om att ett företag tecknat ett avtal med en resebyrå om bokning av resetjänster. De resor som bokas med avtalet som grund omfattas inte av lagen. 2 § Med resetjänst avses i lagen följande typer av resetjänster: 2.inkvartering som inte utgör en integrerad del av en passagerartransport och som inte är för bostadsändamål, 3.uthyrning av en bil eller av en motorcykel som kräver körkort med be- hörigheten A, och 4.en turisttjänst som inte utgör en integrerad del av en resetjänst som avses i 1–3. I paragrafen, som är utformad efter Lagrådets synpunkter i anslutning till 3 §, anges vad som avses med en resetjänst. Paragrafen motsvaras delvis av 2 § första stycket 1 och tredje stycket lag. Paragrafen genomför artikel 3.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4. Resetjänsterna delas in i fyra olika typer: passagerartransport, inkvar- tering som inte utgör en integrerad del av en passagerartransport och som inte är för bostadsändamål, uthyrning av vissa fordon, och turisttjänster som inte utgör en integrerad del av någon av de andra typerna av resetjänster. I punkten 1 anges att passagerartransport är en resetjänst. Passagerar- transporten kan ske med flyg, buss, tåg eller båt, eller på något annat sätt. I punkten 2 anges att inkvartering är en resetjänst. Det finns dock två undantagssituationer. Den första är när inkvartering tillhandahålls som en del av en passagerartransport, t.ex. sovhytt i ett tåg eller på en båt. För att undantaget ska vara tillämpligt krävs att det är tydligt att transport- inslaget dominerar (skäl 17 i direktivet). Om transportinslaget inte dominerar utan resans huvudsakliga syfte är ett annat, anses inkvarte- ringen däremot vara en resetjänst i sig. Den andra undantagssituationen avser inkvartering som är för bostadsändamål. Det kan vara fråga om bo- ende i samband med en långvarig språkkurs eller utbytesstudier (jfr skäl 17). Däremot är en inkvartering som sker i anslutning till en språkkurs, som endast varar , att anse som en inkvartering som inte är för bostadsändamål. I punkten 3 anges att uthyrning av en bil eller av en motorcykel som kräver körkort för behörighet A är en resetjänst. Med bil avses detsamma som i 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Det innebär att såväl personbilar som lastbilar och bussar omfattas. De motorcyklar som avses är sådana som kräver körkort med behörighet A, se 2 kap. 5 § körkortslagen (1998:488). I punkten 4 anges att en turisttjänst som inte utgör en integrerad del av en resetjänst som avses i punkterna 1–3 är en resetjänst. Det kan vara fråga om inträden till konserter, idrottsevenemang eller evenemangsparker, utflykter, guidade turer, liftkort, spabehandlingar eller uthyrning av sportutrustning. Utbildnings-, hälso- och sjukvårdstjänster kan som utgångspunkt inte anses utgöra turisttjänster. Inte heller anses finansiella tjänster, t.ex. reseförsäkringar, vara turisttjänster. En avgränsning görs Prop. 2017/18:225 mot turisttjänster som är en integrerad del av någon annan resetjänst, t.ex. transport av bagage som en del av en guidad tur eller transfer till eller från ett hotell, måltider, drycker och städning som tillhandahålls som en del av en inkvartering, eller tillgång till utrymmen inom anläggningen såsom simbassäng, bastu, spa eller gym för hotellgäster (skäl 17). 3 § Med paketresa avses i lagen en kombination av minst två olika typer av resetjänster som avser samma resa, om 1.resetjänsterna sätts ihop av en näringsidkare innan ett avtal om samtliga resetjänster ingås, eller 2.resetjänsterna i annat fall a)köps från ett enda försäljningsställe, om resetjänsterna har valts innan resenären accepterar betalningsskyldighet, b)säljs, erbjuds eller debiteras till ett gemensamt pris, c)säljs eller marknadsförs som en paketresa eller som en resa med en liknande beteckning, d)sätts ihop efter att det har ingåtts ett avtal som ger resenären rätt att välja bland ett urval av resetjänster, eller e)köps från olika näringsidkare genom ett länkat bokningsförfarande på internet, där resenärens namn, betalningsuppgifter och e-postadress förs över från den näringsidkare som det första avtalet ingås med till en eller flera andra näringsidkare och ett avtal ingås med den eller de näringsidkarna från det att bokningen av den första resetjänsten bekräftades. För att en kombination av en resetjänst som avses i 2 § 1–3 och en eller flera resetjänster som avses i 2 § 4 ska vara en paketresa krävs att den eller de senare resetjänsterna utgör en betydande del av värdet på eller på något annat sätt ett väsentligt inslag i kombinationen och att dessa resetjänster köps eller väljs innan fullgörandet av resetjänsten som avses i 2 § 1–3 har inletts. I paragrafen anges vad som avses med en paketresa. vis 2 § lag. Genom paragrafen genomförs artikel 3.2 i direk- Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. I första stycket anges de grundläggande förutsättningarna för att en paketresa ska uppkomma. Det krävs att det är fråga om en kombination av minst två olika typer av resetjänster. En kombination som innehåller en tågresa och en flygresa kan därmed – till skillnad från en kombination av en flygresa och uthyrning av en bil – aldrig utgöra en paketresa.