prop · H503224 · 2018-04-09 00:00:00 — I paragrafen anges att av patientskadelagen (1996:799) och patientsäkerhetslagen (2010:659) framgår att dessa lagar gäller vid tillämpningen av den här lagen. Den aktuella bestämmelsen får betraktas som en upplysningsbestämmelse. Som framgår av 8 § ska försäkringsmedicinska utredningar utföras av en legitimerad läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal hos en vårdgivare. Med vårdgivare avses enligt 1 kap. 3 § patientsäkerhetslagen statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård. Patientskadelagen och patientsäkerhetslagen gjorts tillämpliga på försäkringsmedicinska utredningar genom att det i respektive lags definition av uttrycket hälso- och sjukvård har gjorts ett tillägg med angivandet att även verksamhet som omfattas av den här lagen är att anse som hälso- och sjukvård. Uttrycket hälso- och sjukvård är centralt för dessa lagars tillämplighet eftersom det av patientskadelagen framgår att den lagen endast gäller skador som uppkommit i samband med hälso- och sjukvård i och patientsäkerhetslagens syfte är att främja hög patientsäkerhet inom hälso- och sjukvården och därmed jämförlig verksamhet. I och med ändringen i respektive lags definition av uttrycket hälso- och sjukvård kommer försäkringsmedicinska utredningar att utgöra hälso- och sjukvård enligt dessa lagar och dessa lagar blir också blir tillämpliga på sådana utredningar. 15 § Ett landsting har rätt till ersättning från staten för kostnader för försäk- Prop. 2017/18:224 ringsmedicinska utredningar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela ytterligare föreskrifter om ersättning för kostnader som ett landsting har med anledning av skyldigheter enligt denna lag. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.5. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke anger att ett landsting har rätt till ersättning från staten för kostnader för försäkringsmedicinska utredningar. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela ytterligare föreskrifter om ersättning för kostnader som ett landsting har med anledning av skyldigheter enligt den här lagen. Paragrafen innehåller inga specifika ersättningsregler utan utgör en upplysningsbestämmelse om att ett landsting har rätt till ersättning och att sådan kommer att lämnas i enlighet med de föreskrifter som regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan meddela. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 11. Första punkten anger att lagen ska träda i kraft . Andra punkten anger att lagen ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Det innebär att lagen inte kommer att tillämpas på sådana försäkringsmedicinska utredningar som har påbörjats vid ikraftträdandet eller som har begärts av före . 13.2Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 14 § När det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av denna balk får den handläggande myndigheten 1.göra förfrågan hos den försäkrades arbetsgivare, läkare, anordnare av personlig assistans eller någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter, 2.besöka den försäkrade, 3.begära ett utlåtande av viss läkare eller någon annan sakkunnig, samt 4.begära att den försäkrade genomgår undersökning enligt lagen (2018:000) om försäkringsmedicinska utredningar eller någon annan utredning eller deltar i ett avstämningsmöte för bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd och arbetsförmåga, behov av hjälp i den dagliga livsföringen samt behovet av och möjligheterna till rehabilitering. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.1. Paragrafens första och andra punkter är oförändrade. 2017/18:224 Tredje punkten har ändrats genom att uttrycket särskilt läkarutlåtande tagits bort. Ändringen innebär inte någon ändring i sak utan är endast av språklig karaktär. Uttrycket ett särskilt läkarutlåtande har använts inom socialförsäkringsadministrationen för att ge uttryck för en viss typ av utlåtande men uttrycket har ur ett medicinskt perspektiv ingen särskild betydelse avseende utfärdarens kompetens eller utlåtandets kvalitet. handläggande myndigheten, dvs. , kommer fortfarande att ha möjlighet att begära utlåtanden av viss läkare eller någon annan sakkunnig. Med uttrycket viss läkare får avses en legitimerad läkare som den handläggande myndigheten väljer. Med uttrycket någon annan sakkunnig avses någon med motsvarande kompetens eller specialistutbildning i viss fråga utan att vara legitimerad läkare. Fjärde punkten har ändrats genom att uttrycket undersökning av viss läkare ersatts med undersökning enligt lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Ändringen innebär att , i egenskap av handläggande myndighet, inte längre har möjlighet att välja vilken läkare som ska undersöka den försäkrade. En begäran att den försäkrade ska genomgå en undersökning i enlighet med socialförsäkringsbalkens utredningsbefogenheter innebär att ska rikta en sådan begäran till det landsting som framgår av lagen om försäkringsmedicinska utredningar. 30 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om ersättning för kostnader som en försäkrad eller någon annan har med anledning av sådan utredning som avses i 14 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen även meddela föreskrifter om ersättning för kostnader som en försäkrad har för läkarundersökning eller läkarutlåtande i samband med ansökan om omvårdnadsbidrag, sjukersättning, aktivitetsersättning eller merkostnadsersättning. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.5. Paragrafen reglerar ersättning för kostnader som en försäkrad eller någon annan har haft med anledning sådan utredning som avses i 110 kap. 14 § SFB. Paragrafens första stycke ändrats genom att hänvisningen till 22 § tas bort eftersom den bestämmelsen upphävs och endast hänvisning till 14 § återstår. Andra stycket är oförändrat. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 11. Första punkten anger att lagen ska träda i kraft . Andra punkten anger att ändringarna i lagen ska tillämpas på för- säkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Det innebär att lagändringarna inte kommer att tillämpas på sådana försäkringsmedicinska utredningar som har påbörjats vid ikraftträdandet eller som har begärts av före den 1 Prop. 2017/18:224 januari 2019. 13.3Förslaget till lag om ändring i patientskadelagen (1996:799) 5 § I denna lag avses med hälso- och sjukvård: sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar eller lagen (2018:000) om försäkringsmedicinska utredningar, annan liknande medicinsk verksamhet samt verksamhet inom detaljhandeln med läkemedel, allt under förutsättning att det är fråga om verksamhet som utövas av personal som omfattas av 1 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659), vårdgivare: statlig myndighet, landsting eller kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för (offentlig verksamhet) samt enskild som bedriver hälso- och sjukvård (privat vårdgivare). Paragrafen behandlas i avsnitt 9.4. Ändringen i paragrafens andra stycke innebär att patientskadelagens definition av uttrycket hälso- och sjukvård även kommer att omfatta sådan verksamhet som avses i lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Patientskadelagen blir därmed tillämplig på försäkringsmedicinska utredningar. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den nya bestämmelsen ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 11. Första punkten anger att lagen ska träda i kraft . Andra punkten anger att ändringarna i lagen ska tillämpas på för- säkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Det innebär att lagändringen inte ska tillämpas på sådana försäkringsmedicinska utredningar som har påbörjats vid ikraftträdandet eller som har begärts av före . 13.4Förslaget till lag om ändring i patientdatalagen (2008:355) 3 § I denna lag används följande uttryck med nedan angiven betydelse. Verksamhet som avses i hälso- och sjukvårds- (2017:30), tandvårdslagen (1985:125), lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, om rättspsykiatrisk vård, smittskyddslagen (2004:168), lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., lagen (2018:000) om försäkringsmedicinska utredningar samt den upphävda lagen (1944:133) om kastrering. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.2. Ändringen i paragrafen innebär att patientdatalagens definition av ut- trycket hälso- och sjukvård även kommer att omfatta sådan verksamhet som avses i lagen om försäkringsmedicinska utredningar. till patientdatalagen anges att lagen ska vara tillämplig för personuppgiftsbehandling i all individinriktad patientverksamhet som innefattar vård, undersökning eller behandling. Det betyder att även så- dan individinriktad patientvård som inte inryms i begreppet hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen omfattas av patientdatalagen 2007/08:126 s. 49). Eftersom det med uttrycket hälso- och sjuk- vård i patientdatalagen ska inkluderas den verksamhet som avses i lagen om försäkringsmedicinska utredningar, ska den verksamhet som vård- givare utför med anledning av den lagen på motsvarande sätt anses ut- göra patientvård enligt patientdatalagen. som utför med anledning av de försäkringsmedicinska utredningarna regleras i 114 kap. socialförsäkringsbalken. 2 § En vårdgivare ska bestämma villkor för tilldelning av behörighet för åtkomst till sådana uppgifter om patienter som förs helt eller delvis automatiserat. behörighet ska begränsas till vad som behövs för att den enskilde ska kunna fullgöra sina arbetsuppgifter inom hälso- och sjukvården. Personuppgifter som behandlas i en utredning enligt lagen (2018:000) om för- säkringsmedicinska utredningar för ändamål som anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2 får inte göras tillgängliga genom elektronisk åtkomst för den som arbetar vid en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma I den lagen finns särskilda bestämmelser om elektronisk åtkomst vid Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om tilldelning av behörighet enligt första stycket för åtkomst till uppgifter som förs helt eller delvis automatiserat. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.2.1. I paragrafen regleras att en vårdgivare ska bestämma villkor för till- delning av behörighet för åtkomst till sådana uppgifter om patienter som förs helt eller delvis automatiserat. Sådana behörigheter ska begränsas till vad som behövs för att den enskilde ska kunna fullgöra sina arbetsupp- gifter inom hälso- och sjukvården. I bestämmelsen förs in ett nytt andra stycke som reglerar att person- uppgifter som behandlas i en utredning enligt lagen (2018:000) om för- säkringsmedicinska utredningar inte får göras tillgängliga genom elektronisk åtkomst för den som arbetar vid en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma vårdgivare. Det nya stycket inne- bär att det inte ska vara möjligt för hälso- och sjukvårdspersonal som arbetar vid en annan vårdenhet eller vårdprocess att genom elektronisk åtkomst få ta del av den patientjournal som förs vid en försäkringsmedi- Detta under förutsättning att patientjournalen dokumenterats för ändamålet vårddokumentation enligt 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2, dvs. med ändamålen att föra en patientjournal, upprätta annan dokumentation som behövs i och för vården av patienter samt administration som rör patienter och som syftar till att ge vård i enskilda fall eller som annars föranleds av vård i enskilda fall. Det andra stycket är utformat i enlighet med Lagrådets förslag. I förarbetena till patientdatalagen konstateras att avgränsningen av en vårdprocess är funktionell och inte organisatorisk såsom beträffande vårdenhet. En vårdprocess kan med andra ord inbegripa avgränsbara aktiviteter eller åtgärder hos olika vårdenheter som har ett funktionellt samband (prop. 2007/08:126 s. 241). Eftersom den verksamhet som utförs vid en försäkringsmedicinsk utredning ska anses som hälso- och sjukvård i patientdatalagens mening innebär detta att den verksamhet som utförs i samband med en sådan utredning därför bör kunna utgöra en vårdprocess. Verksamheten vid en försäkringsmedicinsk utredning kan också vara organiserad så att den är samlad på en vårdenhet. En vårdenhet kan t.ex. utgöras av en mottagning eller en vårdcentral. I 4 kap. 4 § regleras att personuppgifter som dokumenterats för ändamål som anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2 hos en vårdenhet eller inom en vårdprocess inte får göras tillgängliga genom elektronisk åtkomst för den som arbetar vid en annan vårdenhet eller inom en annan vårdprocess hos samma vårdgivare, om patienten motsätter sig det. Om en patient motsätter sig detta ska uppgiften genast spärras. I förarbetena till patientdatalagen anges att möjligheten att spärra uppgifter endast gäller för uppgifter som behövs för vård. Det följer av att det i paragrafen talas om en annan vårdenhet och vårdprocess. Uppgifterna är däremot tillgängliga om vårdgivaren behöver dem exempelvis för kvalitetssäkring av hälso- och sjukvården eller för administration, planering etc. av verksamheten, jfr 2 kap. 4 § första stycket 4 och 5 (prop. 2007/08:126 s. 241). Detsamma ska anses gälla vid behörighetstilldelning för personuppgifter som behandlas vid en försäkringsmedicinsk utredning. Vid begränsningen av spärrar i 4 § anges i förarbetena att bestämmelsen innebär att den enskilde patienten ges rätt att begära att vårddokumentation spärras från tillgänglighet genom elektronisk åtkomst för andra vårdenheter alternativt vårdprocesser utanför den till vilken uppgifterna hör, s.k. inre spärrar (prop. 2007/08:126 s. 151). Vid begränsning av behörigheter för den som arbetar hos en vårdgivare ska bedömningen göras på liknande sätt. Det som är relevant är till vilken vårdprocess eller vårdenhet uppgifterna om patienten hör. Den som arbetar vid en annan vårdenhet, men inom den vårdprocess till vilka uppgifterna hör ska kunna få behörighet till elektronisk åtkomst av uppgifterna. I det andra stycket förs också in en upplysning om att det i lagen om försäkringsmedicinska utredningar finns särskilda bestämmelser om behörighetstilldelning för den som utför sådana utredningar. De särskilda bestämmelserna som åsyftas finns i 13 § lagen om försäkringsmedicinska utredningar. I bestämmelsens tredje stycke görs en följdändring med anledning av att ett nytt andra stycke införs i paragrafen. 2017/18:224 6 kap. 1 § En vårdgivare får, under de förutsättningar som anges i 2 §, ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av andra vårdgivare för ändamål som anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2. En vårdgivare får inte ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av en annan vårdgivare i en utredning enligt lagen (2018:000) om försäkringsmedicinska utredningar. I den lagen finns särskilda bestämmelser om direktåtkomst vid sådana utredningar. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.2.2. I paragrafen regleras att en vårdgivare under vissa förutsättningar får ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av andra vårdgivare för ändamål som anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2, dvs. för ändamålet vårddokumentation. I paragrafen förs in ett nytt andra stycke som reglerar att en vårdgivare inte får ha direktåtkomst till personuppgifter som behandlas av en annan vårdgivare i en utredning enligt lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Det innebär att det inte är tillåtet för hälso- och sjukvårdspersonal att genom sammanhållen journalföring ta del av personuppgifter som behandlas av en annan vårdgivare i samband med en försäkringsmedicinsk utredning. I det andra stycket förs också in en upplysning om att det i lagen om försäkringsmedicinska utredningar finns särskilda bestämmelser om direktåtkomst vid sådana utredningar. De särskilda bestämmelserna som åsyftas finns i 13 § lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Det andra stycket är utformat i enlighet med Lagrådets förslag. En sammanhållen journalföring innebär en större risk för att personuppgifter behandlas utan att behov av detta finns. Skyddet för den enskildes integritet blir således svagare. De fördelar som sammanhållen journalföring för med sig vid vård enligt hälso- och sjukvårdslagen saknas i stor utsträckning vid försäkringsmedicinska utredningar. Vid försäkringsmedicinska utredningar finns det inte behov för vårdgivarna att inhämta underlag genom direktåtkomst till andra vårdgivares journaler eftersom det ankommer på att tillhandahålla det material som är relevant för utredningen. Inte heller finns det ur patientsäkerhetssynpunkt anledning för vårdgivare att ha direktåtkomst till annan vårdgivares journaler. Eftersom den utredning som görs i samband med försäkringsmedicinska utredningar inte är att anse som vård enligt hälso- och sjukvårdslagen och inga medicinska insatser sätts in eller behandlingar ges är det inte heller nödvändigt för annan vårdgivare att i ett senare skede genom direktåtkomst ta del av den försäkringsmedicinska utredningen. Eftersom personuppgifter inte ska kunna tillgängliggöras genom sammanhållen journalföring vid försäkringsmedicinska utredningar innebär detta att det inte heller är möjligt att tillämpa den sekretessbrytande regeln vid sammanhållen journalföring som finns i 25 kap. 11 § 3 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 11. Första punkten anger att lagen ska träda i kraft . Andra punkten anger att de nya bestämmelserna i lagen ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Det innebär att lagändringarna inte ska tillämpas på sådana försäkringsmedicinska utredningar som har påbörjats vid ikraftträdandet eller som har begärts av före . 13.5Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) 2§ Med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar, lagen (2018:000) om försäkringsmedicinska utredningar samt verksamhet inom detaljhandel med läkemedel enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.5. Ändringen i paragrafen innebär att patientsäkerhetslagens definition av uttrycket hälso- och sjukvård även kommer att omfatta verksamhet som avses i lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Patientsäkerhetslagen blir därmed tillämplig på försäkringsmedicinska utredningar. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den nya bestämmelsen ska tillämpas på försäkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 11. Första punkten anger att lagen ska träda i kraft . Andra punkten anger att ändringen i lagen ska tillämpas på för- säkringsmedicinska utredningar som begär från och med ikraftträdandet. Det innebär att lagändringen inte kommer att tillämpas på sådana försäkringsmedicinska utredningar som har påbörjats vid ikraftträdandet eller som har begärts av före . Sammanfattning av promemorian För kvalitet – Med gemensamt ansvar SOU 2015:17 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att lämna förslag till hur behovet av kvalificerade försäkringsmedicinska utredningar inom relevanta socialförsäkrings-områden skulle kunna tillgodoses (dir. 2014:43). I uppdraget ingick att lämna förslag till de författningsändringar som utredarens överväganden gav anledning till. Syftet med utredningen var att tydliggöra ansvaret för att göra försäkringsmedicinska utredningar och utfärda försäkringsmedicinska utlåtanden. I första hand skulle utredaren pröva möjligheten och lämpligheten av att tillgodose behovet av försäkringsmedicinska utredningar via landstingen. överlämnade utredningen sitt betänkande För kvalitet – Med gemensamt ansvar (SOU 2015:17). Inom socialförsäkringsadministrationen behövs det ibland medicinska utredningar som kompletterar de intyg som den försäkrade själv ger in för att styrka rätten till ersättning från försäkringen. Sådana kompletterande medicinska utredningar har socialförsäkringsadministrationen fått på olika sätt; genom egna utredningsresurser, privata aktörer eller hälso- och sjukvården. har staten och Kommuner och Landsting (SKL) ingått årliga överenskommelser om att ge ersättning till landsting som inom föreskriven tid, fastställd av , levererar fördjupade medicinska utredningar, s.k. försäkringsmedicinska utredningar, efter begäran från . Överenskommelserna är dock tidsbegränsade och inte juridiskt bindande. Med en försäkringsmedicinsk utredning avses en medicinsk undersökning som syftar till ett utlåtande som kan ligga till grund när ska ta ställning till en försäkrads rätt till ersättning eller andra förmåner enligt socialförsäkringsbalken. En försäkringsmedicinsk utredning begärs ofta för försäkrade som har en mångfacetterad livssituation där inte enbart sjukdom, diagnos och funktionsnedsättning är avgörande för processen. De finns tre olika former av försäkringsmedicinska utredningar som används i ärenden rörande sjukpenning, sjukersättning och aktivitetsersättning. De problem som utredningen har konstaterat med den nuvarande modellen är; osäkerhet på grund av bristen på långsiktighet i överenskommelserna, otydlighet kring vilken lagstiftning som reglerar verksamheten, ojämna beställningar från , dåligt stöd till handläggare om när en försäkringsmedicinsk utredning bör ske och hur den ska tolkas samt en bristande samarbetsmöjlighet mellan landstingen. Utredningen framhåller även att det finns problem kopplade till beställning av ytterligare beslutsunderlag för förmåner vid funktionsnedsättning. Mer övergripande konstaterar utredningen att det finns en osäkerhet kring nyttan av de försäkringsmedicinska utredningarna, då det saknas utvärderingar och forskning på området. Det finns en rad problem kring de försäkringsmedicinska utredning- arna som kan kopplas till bristen på långsiktighet i överenskommelserna: osäkerhet kring vilken lagstiftning som reglerar verksamheten, ojämnt flöde av beställningar från , hand- läggning och otydlig samarbetsmöjlighet mellan landstingen. Utredningens huvudsakliga bedömningar och förslag –Det ska vara landstingens ansvar att utföra de försäkringsmedicinska utredningarna –Landstingens ansvar ska regleras i lag –Det finns behov av kompletterande lagregleringar avseende samarbetsmöjligheter, kompetenskrav, jäv och ersättning –Att utföra en försäkringsmedicinsk utredning är inte myndighetsutövning –Möjlighet till samarbete mellan landsting ska finnas –Krav på den personal som utför de försäkringsmedicinska utredningarna och som skriver de försäkringsmedicinska utlåtandena –Landstingen ska ha ersättning för de försäkringsmedicinska utredningarna –Bestämmelser till skydd för den enskilde –Sekretess och tystnadsplikt –Det ska föras journal –Det krävs även åtgärder och utvecklingsarbete för att öka effektiviteten hos vid försäkringsmedicinska utredningar