prop · H503269 · 2018-06-19 00:00:00 — Personuppgiftsbehandling vid biträde åt andra behöriga myndigheter Kriminalvården ansvarar enligt 1 § förordningen med instruktion för Kri- minalvården också för att utföra personutredningar i brottmål. I lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. föreskrivs att Kriminalvården dels ska genomföra sådan utredning om en misstänkts personliga förhållanden som krävs för att domstolen ska kunna avgöra påföljdsfrågan, dels ska avge yttranden som belyser återfallsrisken. När Kriminalvården genomför en personutredning eller avger ett yttrande görs det primärt för att det ska finnas ett tillräckligt underlag för att kunna lagföra någon för brott. Vid personutredning kan Kriminalvården sägas biträda framför allt domstolarna vid lagföring av brott. Enligt överenskommelse med driver Kriminalvården arrestverksamhet på vissa platser i landet. 2017/18:269 verksamhet får Kriminalvården anses biträda i dess brottsbekämpande och ordningshållande verksamhet. Kriminalvården bedriver även transporttjänst. När t.ex. häktade trans- porteras till och från häkten i samband med domstolsförhandlingar biträ- der Kriminalvården åklagare och domstolar vid brottsbekämpning och lagföring. När personer transporteras från häkten till kriminalvårds- anstalter eller mellan kriminalvårdsanstalter görs det inom ramen för straffverkställigheten. Transporter som inte görs för lagföring eller straff- verkställighet utan med stöd av t.ex. tvångsvårdslagstiftningen eller ut- länningslagstiftningen, ligger däremot utanför lagens tillämpnings- område. Kriminalvården ansvarar vidare för den som av domstol eller övervak- ningsnämnd har omhändertagits med stöd av 28 kap. 11 § och som förvaras i häkte. Kriminalvården biträder i dessa fall andra be- höriga myndigheter vid verkställighet av påföljd. Lagens tillämpnings- område bör därför även omfatta behandling av personuppgifter vid Kri- minalvårdens biträde åt andra behöriga myndigheter för något syfte inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Regeringens förslag: Kriminalvården ska vara personuppgiftsansva- rig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför. En övervakningsnämnd ska vara personuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som nämnden utför. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården är Kriminalvården personuppgifts- ansvarig. Det bör framgå av kriminalvårdens brottsdatalag att Kriminal- vården är personuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som myndigheten utför. Övervakningsnämnderna ska som framgår av avsnitt 12.2.1 tillämpa lagen. Det finns 28 övervakningsnämnder. De är fristående myn- digheter och har en domstolsliknande funktion. För övervakningsnämnd- erna gäller förordningen (2007:1174) med instruktion för övervaknings- nämnderna. Eftersom övervakningsnämnderna är fristående myndigheter är det inte lämpligt att Kriminalvården ansvarar för den personuppgifts- behandling som de utför. Det bör därför framgå av lagen att varje över- vakningsnämnd är personuppgiftsansvarig för sin personuppgiftsbehand- ling. Den omständigheten att övervakningsnämnderna blir personuppgifts- ansvariga hindrar inte att de samarbetar med Kriminalvården, t.ex. på det sättet att Kriminalvården kan vara personuppgiftsbiträde åt nämnderna. Möjligheten att utse ett gemensamt dataskyddsombud kan också över- vägas. 13.3Grundläggande bestämmelser om behandling av personuppgifter 13.3.1Rättsliga grunder och behandling för nya ändamål Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas om det är nödvändigt för att någon av myndigheterna inom kriminalvården ska kunna utföra följande uppgifter: 1.verkställa häktning eller straffrättsliga påföljder, 2.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet i sam- band med sådan verkställighet, 3.biträda andra myndigheter när de fullgör uppgifter för ett syfte som anges i brottsdatalagen, eller 4.fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Det ska framgå genom en hänvisning att personuppgifter som be- handlas med stöd av lagen ska få behandlas för nya ändamål enligt de förutsättningar som anges i brottsdatalagen. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utredningen föreslår att regleringen i brottsdatalagen om att en arbetsuppgift ska framgå av lag, förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att utföra uppgiften ska upprepas i den nu föreslagna lagen. Remissinstanserna: Datainspektionen framför att utredningen inte, för respektive myndighet, har analyserat om brottsdatalagen, de aktuella registerförfattningarna och de regelverk som styr myndighetens verksam- het sammantaget ger en tydlig, precis och förutsägbar rättslig grund för behandlingen av personuppgifter. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag Enligt 2 kap. 1 § brottsdatalagen får personuppgifter behandlas om det är nödvändigt för att en behörig myndighet ska kunna utföra sin uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Enligt 3 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården får kriminalvården behandla personuppgifter om det behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning, underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myndigheter behöver eller upprätthålla säkerheten och förebygga brott som en åtgärd enligt 1 § första stycket 2–9 pågår. Hänvis- ningen avser tid under vilken någon är häktad eller avtjänar ett fängelse- straff, verkställer en frivårdande påföljd i form av villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst eller skyddstillsyn, är ålagd fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite eller på grund av utländsk dom verkställer någon av nämnda påföljder i , på annan grund är inta- gen i häkte eller kriminalvårdsanstalt eller annars transporteras av Krimi- 2017/18:269 nalvårdens transporttjänst. De personuppgifter som kriminalvården får behandla får också behandlas om det behövs för tillsyn, planering, upp- följning och kvalitetssäkring av verksamheten. De brottsbekämpande myndigheternas registerförfattningar bör inne- hålla bestämmelser om tillåtna rättsliga grunder för behandling av per- sonuppgifter. Det bör även gälla för Kriminalvården och övervak- ningsnämnderna. Datainspektionen efterfrågar en ytterligare analys av om direktivets krav på en tydlig, precis och förutsägbar rättslig grund är uppfyllt för respektive myndighets behandling av personuppgifter. Som tidigare kon- staterats anser regeringen att direktivets krav är uppfyllt genom de för- fattningar och regeringsbeslut som reglerar den verksamhet i vilken per- sonuppgifterna behandlas, tillsammans med ramlagen och registerför- fattningarna. För Kriminalvårdens del framgår det av förordningen med instruktion för Kriminalvården att myndigheten ansvarar för att verk- ställa utdömda påföljder, bedriva häktesverksamhet samt utföra person- utredningar i brottmål. För övervakningsnämnderna följer av 1 § förord- ningen med instruktion för övervakningsnämnderna att nämndernas verksamhetsområden beslutas av regeringen (se förordning [1998:1318] om övervakningsnämndernas verksamhetsområden m.m.). Denna regle- ring, tillsammans med den föreslagna regleringen i 2 kap. 1 § i kriminalvårdens brottsdatalag, uppfyller enligt regeringens mening direktivets krav på att den rättsliga grunden ska vara entydig, precis och förutsägbar. En bestämmelse som ersätter brottsdatalagens bestämmelse om tillåtna rättsliga grunder för behandling Kriminalvårdens brottsdatalag bör innehålla en bestämmelse om tillåtna rättsliga grunder för behandling av personuppgifter som ger Kriminal- vården rättsligt stöd för att behandla personuppgifter automatiserat för att utföra sina uppgifter. I avsnitt 13.2.1 föreslås att tillämpningsområdet ska omfatta behand- ling av personuppgifter vid verkställighet av häktning eller straffrättsliga påföljder. Det bör framgå av lagen att personuppgifter får behandlas för de syftena. Det omfattar även behandling av personuppgifter som rör säkerheten vid verkställighet, exempelvis frågor om en intagen medför förhöjd risk för rymning eller fritagning och vem som besöker den häk- tade eller intagne. Personuppgifter bör även få behandlas när kriminalvården biträder andra behöriga myndigheter vid brottsbekämpning, lagföring, verkstäl- lighet av straffrättsliga påföljder eller upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Vad sådant biträde kan innebära redovisas i avsnitt 13.2.1. I biträdet ingår att ge rättsväsendets myndigheter information om häktes- verksamheten och verkställigheten av påföljder och att tillhandahålla de personuppgifter som behövs för att andra myndigheter ska kunna fullgöra uppgifter inom brottsdatalagens tillämpningsområde. Ett exempel på det förstnämnda är information till åklagare och domstolar som rör häktade och på det sistnämnda den information som Kriminalvården ger Polis- myndigheten om avslutade vårdvistelser. Kriminalvården bör därför få behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att biträda en annan behörig myndighet för ett syfte som anges i brottsdatalagen. Kriminalvården har vissa internationella förpliktelser, bl.a. att under vissa förutsättningar ta över verkställigheten av en utländsk frivårds- påföljd eller ett utländskt fängelsestraff och att förvara personer som är föremål för transitering genom för verkställighet av fängelse- straff i annat land. Fullgörande av internationella förpliktelser bör därför vara en tillåten rättslig grund för Kriminalvårdens personuppgiftsbehand- ling (jfr bl.a. 2 kap. 1 § polisens brottsdatalag, 2 kap. 1 § brottsdatalag och 2 kap. 1 § brottsdatalag). Kriminalvårdens brottsdatalag föreslås i avsnitt 13.2.1 gälla utöver brottsdatalagen. För att det inte ska råda någon osäkerhet om hur bestäm- melsen i 2 kap. 1 § första stycket brottsdatalagen förhåller sig till be- stämmelsen om tillåtna rättsliga grunder i registerförfattningen bör den senare helt ersätta den i brottsdatalagen. Det behöver inte, som utred- ningen föreslår, föreskrivas att den uppgift som myndigheten ska utföra ska framgå av lag, förordning eller ett särskilt beslut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att utföra uppgiften. Detta framgår nämligen redan av brottsdatalagen. Med lag jämställs bl.a. EU-förordningar. Särskilt om Kriminalvårdens brottsförebyggande arbete Enligt 2 § myndighetens instruktion ska Kriminalvården särskilt vidta åtgärder som syftar till att brottslighet under verkställigheten förhindras, frigivningen förbereds, narkotikamissbruket bekämpas och innehållet i verkställigheten anpassas efter varje individs behov. Arbetet med att förebygga och förhindra att brott begås av den som verkställer straff är en viktig del i straffverkställigheten. Fokus är att förhindra både att brott planeras eller begås under verkställigheten och att de intagna återfaller i brott . Andra viktiga frågor är att förhindra att narkotika förekom- mer på häkten och i kriminalvårdsanstalter och att hindra rymning och fritagning. Det bör emellertid framhållas att Kriminalvården varken har särskilda uppgifter eller befogenheter på området, utöver rätten att ta hand om och förstöra narkotika som påträffas på häkten och i kriminalvårdsanstalter. Det brottsförebyggande arbetet består därför i åtgärder som Kriminal- vården vidtar eller beslutar om under själva verkställigheten, även om syftet är att förebygga att den häktade eller intagne begår brott efter fri- givning eller avslutad straffverkställighet. Kriminalvården har således inte någon uppgift som syftar till brottsbekämpning som inte har att göra med häktesverksamheten eller verkställighet av straff. Kriminalvården behöver kunna behandla personuppgifter för den brottsförebyggande verksamheten. Det bör därför framgå av lagen att Kriminalvården har rätt att behandla uppgifter för att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet i samband med verkställighet av häktning eller straffrättsliga påföljder. Kriminalvårdens forsknings- och statistikverksamhet Kriminalvården ansvarar för underlaget till en stor del av den sam- lade rättsstatistiken. Myndigheten har även för sin egen verksamhet be- hov av omfattande statistik. Dessutom bedriver Kriminalvården sedan 2017/18:269 länge viss forskning som rör framför allt verkställighet av straffrättsliga påföljder. Enligt 2 kap. 5 § brottsdatalagen får en behörig myndighet be- handla personuppgifter för vetenskapliga, statistiska eller historiska ändamål inom lagens tillämpningsområde. Kriminalvårdens statistik- och forskningsverksamhet är ett led i uppgifter som ligger inom brottsdata- lagens tillämpningsområde. Den rättsliga grunden i kriminalvårdens brottsdatalag täcker därmed även behandling av personuppgifter för sådana syften. Behandling för nya ändamål Lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården reglerar inte när personuppgifter får behandlas för nya ändamål. Det har i stället styrts av finalitetsprincipen i personuppgiftslagen. I brottsdatalagen regleras förutsättningarna för att personuppgifter ska få behandlas för nya ändamål. Enligt 2 kap. 4 § brottsdatalagen ska den som överväger att behandla personuppgifter för ett nytt ändamål göra en prövning av om det är nödvändigt och proportionerligt att personuppgift- erna behandlas för det nya ändamålet innan uppgifterna får behandlas för nya ändamål inom lagens tillämpningsområde. Motsvarande prövning ska enligt 2 kap. 22 § brottsdatalagen göras när de brottsbekämpande myndigheterna behandlar personuppgifter för nya ändamål utanför till- ämpningsområdet. En sådan prövning utgör en lämplig avvägning mellan mottagarens behov av personuppgifterna och skyddet för enskildas per- sonliga integritet. Samma prövning bör göras av Kriminalvården innan personuppgifter behandlas för ett nytt ändamål utanför brottsdatalagens tillämpningsområde. Det bör därför införas en bestämmelse i kriminal- vårdens brottsdatalag som tydliggör att förutsättningarna för att behandla personuppgifter som behandlas med stöd av den lagen för nya ändamål regleras i brottsdatalagen. Behandling av biometriska och genetiska Regeringens förslag: Kriminalvården ska få behandla biometriska uppgifter om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behand- Regeringens bedömning: Kriminalvården bör inte få behandla Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med rege- Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget eller bedöm- Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av 1 kap. 6 kap. brottsdatalagen följer vad som avses med biometriska och genetiska upp- Enligt 2 kap. 12 § brottsdatalagen får sådana uppgifter behandlas endast om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. behandlar Kriminalvården varken biometriska eller genetiska Det pågår emellertid utveckling av teknik för att med hjälp av biometri möjliggöra säkrare identifiering vid exempelvis transporter Prop. 2017/18:269 inom en kriminalvårdsanstalt. På samma sätt som för polisen och Tull- verket är det viktigt för Kriminalvården att den rättsliga regleringen inte hämmar eller hindrar utvecklingen och användningen av ny teknik. Även om Kriminalvården inte använder biometri anser regeringen, i likhet med utredningen, att myndigheten bör ges rättslig möjlighet att behandla biometriska uppgifter, eftersom det kom- mer att finnas behov av det. bedöms det inte finnas skäl att begränsa möjligheten att behandla biometriska uppgifter utöver vad som föreskrivs i brottsdatalagen. Det bör därför införas en bestämmelse kriminalvårdens brottsdatalag som medger behandling av biometriska uppgifter om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Det har inte framkommit att Kriminalvården har behov av att behandla genetiska uppgifter och regeringen instämmer därför i utredningens be- dömning att myndigheten inte bör få behandla sådana uppgifter. Någon bestämmelse som medger sådan behandling bör därför inte finnas i kriminalvårdens brottsdatalag. Regeringens förslag: Kriminalvården ska till en utländsk myndighet eller internationell organisation få lämna ut de personuppgifter som behövs för 1.prövning och genomförande av överflyttning av straffverkställig- 2.transitering och förvaring av en person som är frihetsberövad för utredning av eller lagföring för brott eller straffverkställighet, eller 3.tillfällig överflyttning av en frihetsberövad person för utredning av eller lagföring för brott eller straffverkställighet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 8 kap. brottsdatalagen regleras frå- gor om överföring av personuppgifter till tredjeland och internationella organisationer. Uttrycket internationell organisation definieras i 1 kap. 6 § brottsdatalagen. I 48 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården regleras förutsättningarna för att lämna ut personuppgifter till en annan stat när verkställighet av påföljd ska överflyttas dit. Enligt para- grafen får uppgifter lämnas ut om bl.a. namn, personnummer eller andra identifikationsbeteckningar, genomförd personutredning och andra lik- nande utredningar, domstols dom och avräkningsunderlag, liksom upp- gifter i journal för häktad, fängelsedömd, skyddstillsynsdömd eller den som är dömd till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst. Sådana personuppgifter får lämnas ut till den myndighet i den andra staten som är ansvarig för verkställigheten. Bestämmelsen om att personuppgifter får lämnas ut till annan stat om det behövs för att den staten ska kunna överta straffverkställigheten av en påföljd är av sådant slag att den bör ha lagform. Den bör därför tas in i Bestämmelsen bör dock göras mer gene- 2017/18:269 rell eftersom det kan förutses att det internationella samarbetet kommer att öka, särskilt inom EU. Den nya bestämmelsen bör utformas så att den täcker de områden där det kan förutses behov av att kunna behandla och överlämna personuppgifter till en annan stats myndigheter. Bestämmel- sen bör vara sekretessbrytande. Det är framför allt för tre ärendetyper som det finns behov av att kunna lämna information. En av dessa är överflyttning av straffverkställighet. Den ökade rörlig- heten över gränserna har medfört att frågor om överflyttning av verk- ställighet till en annan stat är betydligt vanligare . I de fallen behövs ofta ingående information om den dömde, både för att pröva frågan om överflyttning och för den framtida verkställigheten om överflyttning kommer till stånd. Den reglering som finns i 48 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ger ledning för vilka typer av personuppgifter som kan behöva överföras. Regleringen behöver dock inte vara så detaljerad. En annan situation där Kriminalvården behöver kunna överföra person- uppgifter är vid transitering av frihetsberövade. Vid transitering ska den frihetsberövade tas om hand tillfälligt i transiteringsstaten. Kriminal- vården måste då kunna lämna nödvändig information till en annan stats myndigheter om personen som ska transiteras och i samband med det tillfälligt förvaras i den andra staten. Den tredje situationen som den nya bestämmelsen bör täcka är tillfällig överflyttning till en annan stat. Om exempelvis en person som avtjänar ett längre fängelsestraff i behöver överföras tillfälligt till en annan stat för att lagföras eller medverka i en brottsutredning där behöver personuppgifter överföras för att den andra staten ska kunna förvara den dömde på ett säkert sätt till dess att han eller hon återförs till för att återuppta straffverkställigheten här. Förslaget tar sikte på Kriminalvårdens behov av att kunna överföra personuppgifter till en annan stat. Att Kriminalvården i motsvarande fall får behandla personuppgifter som myndigheten får från en annan stat följer av rätten att behandla personuppgifter för att fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. I förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården regleras två register, det centrala kriminalvårdsregistret och säkerhets- Det centrala kriminalvårdsregistret innehåller uppgifter om i princip alla som verkställer en påföljd som Kriminalvården ansvarar för. innehåller något förenklat uppgifter om personer som verkställer häktning eller påföljd och som kan utgöra en säkerhetsrisk i Det finns också ett flertal bestämmelser i förordningen I 34 § förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården regleras det centrala kriminalvårdsregistret, som förs av Kriminal- Registret innehåller uppgifter om personer som har dömts till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhälls- tjänst, har ålagts förvandlingsstraff för böter eller vite eller som på grund Prop. 2017/18:269 av en utländsk brottmålsdom verkställer en sådan påföljd i . 35 § anges genom hänvisningar till andra bestämmelser i förordningen vilka uppgifter registret får innehålla. Andra myndigheters skyldighet att lämna uppgifter som ska registreras i centrala kriminalvårdsregistret regleras i 36 §. Kriminalvårdens skyldighet att lämna uppgifter till andra myndigheter regleras i 37 §. Där anges också vilka myndigheter som får medges direktåtkomst till registret. Enligt 39 § för Kriminalvården också säkerhetsregistret. Registret inne- håller uppgifter om häktade eller intagna som är dömda till fängelse eller som på grund av utländsk dom verkställer fängelsestraff och som på något av de i paragrafen uppräknade sätten utgör en säkerhetsrisk. Det är fråga om personer som är eller har varit placerade på säkerhets- avdelning, under tid i häkte eller under verkställighet av ett fängelsestraff har gjort sig skyldiga till allvarligt hot eller våld mot personal eller andra intagna, har befattat sig med narkotika som inte varit avsedd för eget bruk eller som rymt eller fritagits från häkte eller krimi- nalvårdsanstalt eller förberett eller gjort försök till rymning eller fritag- ning. Dessutom omfattar regleringen personer som misstänks för att under tid i häkte eller under verkställighet av ett fängelsestraff ha deltagit i nätverk som bidrar till allvarliga ordningsstörningar eller brottslig verk- samhet. Utöver de personkategorier som nämnts får säkerhetsregistret enligt 40 § innehålla uppgifter om häktade eller intagna, om det finns särskild anledning att anta att de under häktning eller verkställighet av fängelse- straff kan komma att utöva allvarlig brottslig verksamhet tillsammans med andra, göra sig skyldiga till hets mot folkgrupp eller vissa andra brott mot allmän verksamhet, allvarligt störa ordningen inom häktet eller anstalten, delta i nätverk som bidrar till allvarliga ordningsstörningar eller brottslig verksamhet eller förbereda rymning eller fritagning. får enligt 41 § första stycket föras för att samla, bearbeta och analysera information som ger underlag för åtgärder för att upprätthålla säkerheten eller förebygga brott. Registret får innehålla de uppgifter som behövs för det. Enligt andra stycket ska säkerhetsregistret innehålla skälen för registreringen, med särskilt angivande av de omstän- digheter som ger anledning till ett sådant antagande som avses i 40 §, och upplysning om varifrån uppgifterna kommer och, om det inte är obehöv- ligt, en bedömning av uppgiftslämnarens trovärdighet. I 43 och 44 §§ finns det bestämmelser om direktåtkomst till uppgifter i och utlämnande av uppgifter ur säkerhetsregistret. I 45 § regleras gallring av uppgifter i registret. 13.4.2Hur bör den framtida regleringen se ut?