prop · H503267 · 2018-06-12 00:00:00 — Om registreringen på grund av en invändning har hävts helt eller delvis, ska registreringen tas bort ur varumärkesregistret i motsvarande utsträckning när avgörandet har fått laga kraft. Beslutet ska kungöras. I paragrafen finns bestämmelser om Patent- och registreringsverkets beslut vid prövning av invändningen. Paragrafen motsvarar i huvudsak hittillsvarande 28 §. Frågan behandlas i avsnitt 6.2. Tillägget i första stycket innebär att även om det finns hinder mot registreringen ska den i vissa fall ändå inte hävas. Se vidare kommentaren till 30 §. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. 30 § Om en invändning mot registreringen av ett varumärke grundas på att ett äldre registrerat varumärke enligt 8 § utgör hinder och det på ingivningsdagen eller, i förekommande fall, prioritetsdagen för det yngre varumärket hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord gäller följande. Registreringen av det yngre varumärket får hävas endast om det äldre varumärket har tagits i verkligt bruk för de varor eller tjänster som ligger till grund för invändningen på det sätt som avses i 3 kap. 2 § eller, om det äldre varumärket är ett EU-varumärke, på det sätt som avses i artikel 18 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av om EU- Prop. 2017/18:267 varumärken, före ingivningsdagen eller prioritetsdagen för det yngre varumärket. Om det äldre varumärket inte har använts i den utsträckning som anges i första stycket, får registreringen av det yngre varumärket ändå hävas om det finns giltiga skäl till att det äldre varumärket inte har använts i den utsträck- ningen. Paragrafen, som är ny, innehåller vissa begränsningar när det gäller hävning av en varumärkesregistrering efter invändning. Den utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets förslag. Med bestämmelserna genomförs artikel 44 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen har sin motsvarighet för EU-varumärken i artikel 47.2 och 47.3 i EU:s varumärkesförordning. Av första stycket framgår att () får häva en varumärkesregistrering som strider mot ett äldre registrerat varumärke endast om det äldre varumärket har använts på visst sätt (tagits i verkligt bruk) och för de varor eller tjänster som ligger till grund för invändningen. Bestämmelsen är tillämplig om den äldre rättigheten är ett registrerat varumärke som gäller i . Det kan alltså handla om ett varumärke som är registrerat enligt 2 kap. varumärkeslagen, ett varumärke som är registrerat genom en internationell varumärkesregistrering som enligt 5 kap. varumärkeslagen fått giltighet i eller ett EU-varumärke (se 2 kap. 8 § andra stycket 1, 2 och 4). Bestämmelsen är bara tillämplig om det på det yngre varumärkets ingivningsdag eller, i förekommande fall, prioritetsdag hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord. Äldre varumärken som ännu inte har varit registrerade berörs alltså inte. Vilken dag som är ingivningsdag föreskrivs i 1 a §. Om det finns en prioritetsdag för det yngre varumärket är det i stället den dagen som är av betydelse (jfr 14–16 §§). En prioritetsdag kan t.ex. föreligga när innehavaren har ansökt om registrering av varumärket i ett annat land innan en ansökan om registrering görs i . Det äldre varumärket ska ha tagits i verkligt bruk på det sätt som avses i 3 kap. 2 § för de varor eller tjänster som ligger till grund för invändningen. Om det äldre varumärket är ett EU-varumärke ska det i stället ha tagits i verkligt bruk på det sätt som avses i artikel 18 i EU:s varumärkesförordning. Hänvisningen till EU-förordningen avser förord- ningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hän- visning. Den tidsperiod inom vilken det äldre varumärket ska ha tagits i verkligt bruk är före det yngre varumärkets ingivningsdag eller prioritetsdag. Av 3 kap. 2 § och artikel 18 i EU:s varumärkesförordning framgår vad som avses med verkligt bruk. Hänvisningen till dessa bestämmelser innebär att det äldre varumärket måste ha använts på det sätt som anges 2017/18:267 där för att invändaren ska kunna nå framgång i ett invändningsför- farande. Frågan om en varumärkesinnehavare har gjort verkligt bruk av ett varumärke har prövats av i ett flertal domar (se dom i mål nr C-40/01, Ansul, beslut i mål nr C-259/02, , dom i mål nr C- 495/07, Silberquelle och dom i mål nr C-149/11, ). Av praxis framgår följande. Det är fråga om verkligt bruk när varumärket används i enlighet med sin grund- läggande funktion, nämligen att garantera ursprungsidentiteten hos varorna eller tjänsterna i syfte att skapa eller behålla avsättningsmöjlig- heter. Så är inte fallet vid en ”symbolisk användning”, en användning som bara syftar till att upprätthålla varumärkesrätten. Bedömningen ska göras på grundval av samtliga omständigheter som kan styrka att varumärket utnyttjas kommersiellt. Sådana omständigheter är i synnerhet användning som anses motiverad i den berörda ekonomiska sektorn för att behålla eller skapa marknadsandelar, men även varornas eller tjänsternas art, marknadens egenskaper och omfattningen av användningen ska beaktas. Det ankommer på innehavaren av det yngre varumärket att göra gällande att det äldre varumärket inte har använts på det sätt som krävs. PRV ska alltså inte ta upp frågan självmant. Om det görs gällande att det äldre varumärket inte har använts, är det invändaren som ska visa att det varumärket har använts på föreskrivet sätt eller att det finns giltiga skäl till att det inte har använts på det sättet (se andra stycket). Som bevisning kan åberopas t.ex. användning av varumärket i marknadsföring. Om innehavaren av det äldre varumärket kan visa att varumärket har använts på det sätt och inom den tid som krävs får alltså registreringen av det yngre varumärket hävas på grund av det äldre varumärket. I avsaknad av bevisning om verkligt bruk av den äldre rättigheten ska invändningen avslås helt eller delvis. Om den äldre rättigheten endast har använts delvis, ska prövningen av invändningen grundas på den del som har använts. Av andra stycket framgår att om det äldre varumärket inte har använts på det sätt och inom den tid som krävs, kan invändaren i stället visa att det finns giltiga skäl till att det inte har använts i den utsträckningen. Finns giltiga skäl, får registreringen av det yngre varumärket hävas, under förutsättning att det finns grund för hävning enligt 29 §. Kravet på giltiga skäl för att varumärket inte har använts tar enligt EU- domstolen sikte på förekomsten av hinder som har ett sådant direkt samband med varumärket att de medför att det är omöjligt eller orimligt att använda varumärket. Hindren ska också ligga utanför varu- märkesinnehavarens kontroll (se dom i mål nr C- 246/05, Häupl). Ändring av villkor för användning av kollektiv-, garanti- eller kontroll- 33 § Om det efter registreringen görs någon ändring av de villkor som gäller för att ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke ska få användas, ska innehavaren anmäla detta till . De ändrade villkoren ska föras in i varumärkesregistret och kungöras, under förutsättning att de villkor som gäller för varumärkets användning fortfarande uppfyller kraven i 1 § andra stycket och att det inte finns något hinder mot att föra in de ändrade villkoren enligt 7 § andra stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som gäller vid ändring av villkoren för användning av ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 31 §. Med ändringen genomförs artikel 33.2. Övervägandena finns i avsnitt 10. Ändringen i andra stycket innebär att (PRV) ska granska de ändrade villkoren på samma sätt som vid en ansökan om registrering av ett varumärke. PRV ska kontrollera att kraven i 1 § andra stycket är uppfyllda och att de ändrade villkoren inte strider mot goda seder eller allmän ordning enligt 7 § andra stycket första Avser varumärket ett kollektivmärke som anger geografiskt ursprung ska PRV också kontrollera att villkoren tillåter medlemskap i sammanslutningen för alla som tillhandahåller sådana varor eller tjänster som märket avser och där varorna eller tjänsterna kommer från det geografiska område som märket avser (se 7 § andra stycket andra Om innehavaren uppfyller sin anmälningsplikt enligt första stycket men PRV anser att de ändrade villkoren inte kan föras in i varumärkesregistret, kommer de redan registrerade villkoren fortsätta att gälla för märket. Används märket därefter ändå enligt de ändrade villkoren, kan detta utgöra en grund för hävning (jfr 3 kap. 3 § 1). 34 § Registreringen gäller från ingivningsdagen för ansökan om I paragrafen anges hur länge en registrering av ett varumärke varar. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 32 §. förs artikel 48.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Ändringen innebär att en registrering gäller från ingivningsdagen för ansökan om registrering. Enligt hittillsvarande ordning beräknas varaktigheten från registreringsdagen. Av 1 a § framgår vad som ska anses Förnyelse av en registrering 35 § Registreringen kan förnyas helt eller delvis varje gång för en period på tio år räknat från utgången av föregående registreringsperiod. En ansökan om för- nyelse ska ha kommit in till tidigast före och senast efter registreringsperiodens utgång. Den som ansöker om förnyelse ska betala föreskriven förnyelseavgift inom den frist som anges i första stycket. En inbetalning av förnyelseavgiften som görs inom denna frist ska anses utgöra en ansökan om förnyelse. 2017/18:267 Ett beslut att förnya en registrering ska föras in i varumärkesregistret och kungöras. I paragrafen finns bestämmelser om förnyelse av en registrering. Paragrafen motsvarar i huvudsak hittillsvarande 33 §. Med ändringarna genomförs artikel 49.3 och 49.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Ändringen i första stycket innebär att det nu uttryckligen framgår att en registrering kan förnyas också delvis. I den praktiska tillämpningen har detta ansetts gälla även enligt hittillsvarande ordning. En innehavare som använder sitt varumärke bara för en del av de varor eller tjänster som det har registrerats för kan vilja förnya registreringen endast för denna del (jfr kravet på verkligt bruk i 3 kap. 2 §). Om en begäran om förnyelse endast avser en del av de varor eller tjänster för vilka varumärket är registrerat, ska registreringen förnyas endast för dessa varor eller tjänster. Detsamma gäller om förnyelseavgiften endast har betalats avseende en del av de varor eller tjänster för vilka varumärket är registrerat. En nyhet är att den tidigaste dagen att ansöka om förnyelse av en registrering är registreringsperioden löper ut. Enligt hittillsvarande ordning gäller att en ansökan tidigast kan ges in före registreringsperiodens utgång. Ändringen i andra stycket innebär att förnyelseavgiften ska betalas inom den frist som anges i första stycket. Med förnyelseavgift avses även den del av avgiften som tillkommer för varje klass i de fall där förnyelse söks efter registreringsperiodens utgång (jfr 7 kap. 1 § varumärkes- förordningen). Vad som händer om inte förnyelseavgiften betalas inom fristen framgår av 36 och 37 §§. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. Hävning av registrering Grunder för hävning 1 § En registrering av ett varumärke får hävas om 1.märket har registrerats i strid mot denna lag, 2.registreringen fortfarande strider mot lagen, 3.rätten till märket ändå inte får bestå enligt 1 kap. 14, 15 eller 16 §, och 4.annat inte följer av 1 a § i detta kapitel. En registrering får vidare hävas om 1.varumärket, till följd av innehavarens handlande eller passivitet, i handeln har blivit en allmän beteckning för sådana varor eller tjänster som registreringen avser, 2.varumärket har kommit att strida mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, eller 3.varumärket har blivit ägnat att vilseleda allmänheten i fråga om varans eller tjänstens art, kvalitet, geografiska ursprung eller någon annan omständighet och detta är en följd av det bruk innehavaren eller någon med hans eller hennes samtycke gjort av märket för sådana varor eller tjänster som det är registrerat för. Vid en prövning av om en registrering ska hävas på grund av bristande särskiljningsförmåga ska endast sådan särskiljningsförmåga beaktas som varu- märket har förvärvat genom användning före ansökan om hävning. Paragrafen innehåller allmänna grunder för hävning av en varumärkes- Prop. 2017/18:267 registrering. Övervägandena finns i avsnitt 5.2 och 7.1. Första stycket 3 ändras genom att 1 kap. 16 § om mellankommande rättigheter läggs till i hänvisningen. Se vidare kommentaren till den paragrafen. Första stycket 4 är nytt. Där hänvisas till 1 a § som innehåller regler om att en registrering i vissa fall inte får hävas vid underlåten användning. Förevarande bestämmelse motsvarar tillsammans med 1 a § delvis förevarande paragrafs hittillsvarande tredje stycke. Bestämmelsen i tredje stycket är ny och genomför artikel 4.4 i direktivet. Enligt bestämmelsen ska endast sådan särskiljningsförmåga som varu- märket har förvärvat genom användning före ansökan om hävning beaktas vid en prövning av om det finns grund för att häva registreringen på grund av bristande särskiljningsförmåga. Särskiljningsförmåga som har förvärvats genom användning efter det att ansökan kom in ska alltså inte beaktas. Vad som avses med särskiljningsförmåga framgår av 1 kap. Med ansökan om hävning avses både en ansökan om administrativ hävning som görs hos () och en talan om hävning som förs vid domstol. Avgörande är den dag då den aktuella ansökan om hävning kom in till PRV eller till domstol. Om varumärket saknar särskiljningsförmåga , hjälper det inte att det får särskiljningsförmåga för varorna eller tjänsterna . I en sådan situation kan registreringen alltså hävas, t.ex. enligt första stycket för att den strider mot lagen (jfr 2 kap. 5 §). 1 a § Om ett yrkande om hävning av en registrering av ett varumärke grundas på att ett äldre registrerat varumärke enligt 2 kap. 8 § utgör hinder och det för ansökan om hävning hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord gäller följande. Registreringen av det yngre varumärket får hävas endast om det äldre varumärket har tagits i verkligt bruk för de varor eller tjänster som ligger till grund för yrkandet på det sätt som avses i 2 § eller, om det äldre varumärket är ett EU-varumärke, på det sätt som avses i artikel 18 i och rådets förordning (EU) 2017/1001 av om EU-varumärken, före ansökan om hävning. Om det på ingivningsdagen eller, i förekommande fall, prioritetsdagen för det yngre varumärket hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord, ska det äldre varumärket dessutom ha tagits i verkligt bruk före ingivningsdagen eller priori- tetsdagen. Om det äldre varumärket inte har använts i den utsträckning som anges i första och andra styckena, får registreringen av det yngre varumärket ändå hävas om det finns giltiga skäl till att det äldre varumärket inte har använts i den utsträckningen. Paragrafen, som är ny, innehåller vissa begränsningar när det gäller möjligheten till hävning. Den utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Med bestämmelserna genomförs artikel 46 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Paragrafen har sin motsvarighet för EU-varumärken i artikel 64.2 och 64.3 i EU:s varumärkesförordning. Av första stycket framgår att en registrering av ett varumärke får hävas på grund av att den strider mot ett äldre registrerat varumärke endast om det äldre varumärket har använts på visst sätt (tagits i verkligt bruk) och för de varor eller tjänster som ligger till grund för yrkandet om hävning. Bestämmelsen är tillämplig om den äldre rättigheten är ett registrerat varumärke som gäller i . Det kan alltså handla om ett varumärke som är registrerat enligt 2 kap. varumärkeslagen, ett varumärke som är registrerat genom en internationell varumärkesregistrering som enligt 5 kap. varumärkeslagen fått giltighet i eller ett EU-varumärke (se 2 kap. 8 § andra stycket 1, 2 och 4). Bestämmelsen är bara tillämplig om det för ansökan om hävning hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord. Äldre varumärken som ännu inte har varit registrerade berörs alltså inte. Det äldre varumärket ska ha tagits i verkligt bruk på det sätt som avses i 2 § för de varor eller tjänster som ligger till grund för yrkandet om hävning. Om det äldre varumärket är ett EU-varumärke ska det i stället ha tagit i verkligt bruk på det sätt som avses i artikel 18 i EU:s varumärkesförordning. När det gäller vad som avses med verkligt bruk, se närmare kommentaren till 2 kap. 30 §. Hänvisningen till EU-förordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Den tidsperiod inom vilken det äldre varumärket i vart fall ska ha tagits i verkligt bruk är före ansökan om hävning (se även andra stycket). När det gäller vad som avses med ansökan om hävning, se närmare kommentaren till 1 §. Om svaranden (den som har det yngre varumärket) gör en invändning om att varumärket inte har använts på det sätt som krävs, är det käranden (den som har det äldre varumärket) som ska visa att varumärket har använts på föreskrivet sätt eller att det finns giltiga skäl till att det inte har använts på det sättet (se tredje stycket). Som bevisning kan åberopas t.ex. användning av varumärket i marknadsföring. Om käranden kan visa att varumärket har använts på det sätt och inom den tid som krävs får alltså registreringen av det yngre varumärket hävas på grund av det äldre varumärket. I vissa fall kan användningstvånget vara uppfyllt för bara en del av de varor eller tjänster som ett varumärke är registrerat för. I så fall ska varumärkesinnehavaren anses ha gjort verkligt bruk endast i fråga om dessa varor eller tjänster. Både 2 § och förevarande paragraf innebär alltså krav på att varu- märken faktiskt används. Tillämpningsområdet för 2 § och 1 a § är dock olika. I ett mål om hävning enligt 2 § är varumärkesinnehavaren svarande och någon annan – som inte nödvändigtvis är en annan varumärkes- innehavare – yrkar att varumärket ska hävas. Vid en tvist enligt före- varande paragraf är det alltid fråga om en tvist mellan två varumärkes- innehavare; det är den som innehar ett äldre varumärke som är kärande och yrkar att någon annans yngre varumärke ska hävas. I andra stycket anges ytterligare en tidsperiod inom vilken det äldre varumärket ska ha tagits i verkligt bruk för att det ska kunna utgöra grund för hävning av ett yngre varumärke. Den tidsperioden blir dock bara aktuell om det på ingivningsdagen eller, i förekommande fall, prioritetsdagen för det yngre varumärket hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord. I sådant fall ska det äldre varumärket dessutom ha tagits i verkligt bruk före ingivningsdagen eller prioritetsdagen för det yngre varumärket. Tidsperioden i andra stycket innebär alltså ett ytterligare krav i förhållande till tidsperioden i första stycket. De två perioderna kan överlappa varandra helt eller delvis men de kan också löpa efter varandra, med eller utan uppehåll. Vilken dag som är ingivningsdag för nationella varumärken föreskrivs i 2 kap. 1 a §. Om det finns en prioritetsdag för det yngre varumärket är det i stället den dagen som är av betydelse (jfr 2 kap. 14–16 §§). En prioritetsdag kan föreligga t.ex. om innehavaren har ansökt om registrering av varumärket i ett annat land innan en ansökan om registrering görs i . I fråga om internationella registreringar framgår ingivningsdagen av artiklarna 3 (4) och 3ter i Madridprotokollet och reglerna 15 och 24 i tillämpningsföreskrifterna till protokollet. I artikel 4 (2) i Madrid- protokollet finns bestämmelser om prioritet. Av tredje stycket framgår att om det äldre varumärket inte har använts i den utsträckning som anges i första och andra styckena, får registreringen av det yngre varumärket ändå hävas om det finns giltiga skäl till att det äldre varumärket inte har använts i den utsträckningen. Det förutsätter dock att det finns grund för hävning enligt 1 §. Om användning inte har skett på det sätt och inom den tid som krävs, kan innehavaren av det äldre varumärket alltså i stället visa att det finns giltiga skäl för detta. Se närmare kommentaren till 2 kap. 30 §. Kollektiv-, garanti- och kontrollmärken 3 § En registrering av ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke får hävas, förutom på de grunder som anges i 1 eller 2 §, om 1. märket har använts på ett sätt som inte är förenligt med villkoren för användningen och innehavaren inte har vidtagit rimliga åtgärder för att förhindra den användningen, 2. villkoren för användning av märket har ändrats och innehavaren inte har anmält detta till enligt 2 kap. 33 § första stycket, eller 3.villkoren för användning av märket har ändrats och förts in i varu- märkesregistret i strid mot denna lag och villkoren fortfarande strider mot lagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om ytterligare hävningsgrunder för kollektiv-, garanti- och kontrollmärken utöver de grunder som finns i 1 och 2 §§. Med ändringen genomförs artikel 35 c i direktivet. vägandena finns i avsnitt 10. Punkt 1 motsvarar punkt 2 i paragrafens hittillsvarande lydelse. Punkt 2 motsvarar punkt 1 i paragrafens hittillsvarande lydelse och ändras endast redaktionellt. Punkt 3, som är ny, innebär att även om innehavaren av kollektiv-, garanti- eller kontrollmärket har uppfyllt sin anmälningsplikt enligt 2 kap. 33 § första stycket och har fört in de ändrade villkoren för användning av märket, kan märket ändå hävas. gäller om de ändrade villkoren har förts in i strid mot 2 kap. 33 § andra Bestämmelsen tar sikte på den situationen att de ändrade villkoren egentligen inte borde ha förts in i registret eftersom villkoren inte längre innehåller de grundläggande uppgifter som krävs enligt 2 kap. 1 § andra stycket eller för att det finns hinder enligt 2 kap. 7 § andra stycket mot att föra in de ändrade villkoren i registret. Om innehavaren av kollektiv-, garanti- eller kontrollmärket ändrar villkoren för användning igen så att de uppfyller kraven för registrering, får varumärket inte hävas. Hävningsgrunderna i 1 och 2 §§ ska tillämpas också på kollektiv-, garanti- och kontrollmärken. Därmed gäller också begränsningarna i dessa hävningsgrunder vid underlåten användning (1 a §). 5 § Den som vill inleda ett förfarande för att häva en registrering kan föra talan vid domstol eller ansöka om hävning av registreringen hos Patent- och registreringsverket enligt 6–21 §§ (administrativ hävning). I 2 kap. 29 § finns det bestämmelser om att en registrering av ett varumärke får hävas efter det att någon gjort en invändning mot registreringen. Ett förfarande för att häva en registrering med stöd av 1 § andra stycket, 2, 3 eller 4 § eller 2 kap. 4, 5 eller 7 § får också inledas av en myndighet. med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om vilken myndighet som får göra detta. Paragrafen innehåller regler om vem som får ansöka om hävning och tillvägagångssättet för att häva en registrering. Ändringen i första stycket är redaktionell. Även ändringen i andra stycket är redaktionell och innebär en anpass- ning till nya anvisningar för författningsskrivning. Verkan av en hävning 23 § Om en registrering av ett varumärke har hävts med stöd av 1 § första stycket, ska registreringen anses aldrig ha haft någon verkan. Om en registrering har hävts med stöd av 1 § andra stycket, 2 eller 3 § ska registreringen anses ha förlorat sin verkan för ansökan om hävning. På yrkande av en part får domstolen eller, vid administrativ hävning, Patent- och registreringsverket bestämma att registreringen i stället ska anses ha förlorat sin verkan den dag då det förhållande som utgör grund för hävningen uppkom. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om verkan av en hävning av en varumärkesregistrering. Med bestämmelserna genomförs artikel 47