prop · H60316 · 2018-11-27 00:00:00 — En husrannsakan får göras även om påföljden för gärningen, till följd av bestämmelserna i lagen (1996:517) om begränsning av tillämpningen av svensk lag när det gäller vissa brott som begåtts på utländska fartyg eller 41 § första stycket fiskelagen (1993:787), endast kan bestämmas till böter. Paragrafen ger en kustbevakningstjänsteman, med dess hänvisning till bestämmelsen i 28 kap. 5 § , en möjlighet att vid fara i dröjsmål besluta om husrannsakan. Den motsvarar i huvudsak 2 § första stycket 5 lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning och 11 kap. 7 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förore- ning från fartyg. Paragrafen är tillämplig även när en kustbevak- ningstjänsteman agerar med stöd av 4 kap. 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.4. De närmare förutsättningarna för att göra en husrannsakan enligt första stycket framgår av 28 kap. 5 § . Av följer att vissa ytterligare bestämmelser ska iakttas, såsom 28 kap. 6 och 7 §§. En husrannsakan riktas främst mot den som är skäligen misstänkt för brott, men får även under vissa förutsättningar göras hos en annan person. Föremål för husrannsakan är hus, rum eller annat slutet förva- ringsställe. Utrymmen ombord på ett fartyg jämställs med hus och hytter med rum. Ett låst stuvfack är ett slutet förvaringsställe även om det är åtkomligt utifrån. Behov av att göra en husrannsakan kan i verksam- het uppstå bl.a. vid ett ingripande mot sjöfylleri där syftet är att söka efter alkoholhaltiga drycker som kan tas i beslag. Detsamma gäller vid en utredning av vattenförorening, där det även kan krävas husrannsakan för att undersöka vissa utrymmen inne i fartyg. Skyldigheten att föra protokoll över husrannsakan regleras i 28 kap. 9 § (se 2 kap. 7 §). Andra stycket gör undantag från huvudregeln att det för husrannsakan krävs att fängelse ska kunna följa på brottet. Till följd av bestämmelserna i lagen (1996:517) om begränsning av tillämpningen av svensk lag när det gäller vissa brott som begåtts på utländska fartyg kan påföljden i vissa fall bara bestämmas till böter. En motsvarande begränsning i fråga om påföljdsvalet finns 41 § första stycket fiskelagen (1993:787) när det gäller fiske i den ekonomiska zonen. I övrigt gäller samma rättsliga krav. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 9 § I fråga om brott som ingår i den direkta brottsbekämpningen har en kustbevakningstjänsteman samma rätt som en polisman att göra en undersökning enligt 28 kap. 10 § . Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans möjligheter att besluta om undersökning av sådana platser som inte är allmänna och inte heller omfattas av bestämmelserna om husrannsakan, dvs. inte är att hänföra till hus, rum eller slutet förvaringsställe (jfr kommentaren till 8 §). Bestäm- melsen motsvarar 11 kap. 8 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förore- ning från fartyg. Paragrafen är tillämplig även när en kustbevak- ningstjänsteman agerar med stöd av 4 kap. 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.5. De närmare förutsättningarna för att göra en undersökning på annat ställe finns i 28 kap. 10 § . Med stöd av denna paragraf kan t.ex. ett fartygs däck och öppna lastutrymmen undersökas som ett led i en brottsutredning. De öppna utrymmena kring ett båtvarv eller en inhägnad upplagsplats för båtar kan vara andra exempel på platser som faller inom tillämpningsområdet. Rubriken och paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ta föremål i beslag 10 § En kustbevakningstjänsteman har samma rätt som en polisman att enligt 27 kap. 4 § andra stycket ta föremål i beslag för brott som ingår i den direkta brottsbekämpningen. Om det i lag finns avvikande bestämmelser om beslag gäller dessa. Paragrafen ger en kustbevakningstjänsteman, med dess hänvisning till bestämmelsen i 27 kap. 4 § , en möjlighet att vid fara i dröjsmål besluta om att ta föremål i beslag. Den motsvarar 11 kap. 6 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. Paragrafen är tillämplig även när en kustbevakningstjänsteman agerar med stöd av 4 kap. 3 och 4 §§. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.6. I 27 kap. 4 § första stycket föreskrivs en generell rätt för den som med laga rätt griper eller anhåller en misstänkt eller verkstäl- ler häktning, husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning att ta föremål som då påträffas i beslag. Även en kustbevakningstjänsteman ta egendom i beslag med stöd av den bestämmelsen. Genom hänvisningen i första stycket får en kustbevakningstjänsteman dessutom i vissa fall ta föremål i beslag vid fara i dröjsmål. De närmare förutsättningarna för ett sådant beslag framgår av 27 kap. 4 § andra stycket . En grundläggande förutsättning för att ta föremål i beslag är att det föremål som ska tas i beslag är tillgängligt. I vilken utsträckning andra tvångsmedel, t.ex. husrannsakan, får användas för att söka efter föremål som ska tas i beslag beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt 27 kap. 4 § tredje stycket ska beslaget anmälas till undersökningsledaren eller åklagaren, om inte denne själv har beslu- tat om beslaget (jfr 17 §). I finns ytterligare bestämmel- ser om beslag. Bestämmelser om hantering av egen- Prop. 2018/19:16 dom som tagits i beslag finns i 11 och 12 §§. I vissa lagar finns avvikande regleringar om beslag, t.ex. om hur egen- dom som tagits i beslag ska förvaras. I så fall gäller enligt andra stycket dessa bestämmelser. I vapenlagen (1996:67) finns t.ex. särskild reglering om omhändertagande av vapen och ammunition. Detsamma gäller i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. när det gäller hanteringen av beslag av alkoholhaltiga drycker. Hantera egendom som tagits i beslag 11 § Egendom som tagits i beslag ska förvaras av om inget annat är föreskrivet eller åklagaren bestämmer något annat. Paragrafen reglerar förvaring av egendom som tagits i beslag. En mot- svarande bestämmelse för finns i 23 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.6. Egendom som tagits i beslag ska som huvudregel förvaras av Kust- bevakningen. En åklagare kan dock besluta att egendomen ska förvaras på annat sätt, t.ex. särskild förvaring av vårdkrävande egendom, eller själv ta hand om ett beslagtaget föremål som ska visas upp för rätten. I 27 kap. 10 § första stycket ges en möjlighet att lämna kvar ett föremål som tagits i beslag i innehavarens besittning, om detta kan ske utan fara och annars är lämpligt. Beslut i den frågan fattas av förundersökningsledaren. kan det av utredningstekniska skäl vara lämpligt att godset som tagits i beslag finns på den ort där förundersökningen genomförs. Det kan då vara praktiskt att förvaringen sker hos t.ex. (jfr prop. 1999/2000:124 s. 166). Detsamma kan vara fallet om beslag görs på en plats där inte har några lokaler och godset inte lämpligen kan transporteras. 12 § Om inget annat följer av lag eller annan författning får egendom som har tagits i beslag och som kan antas bli förverkad säljas av om 1.egendomen inte kan vårdas utan fara för att den förstörs, 2.vården av egendomen är förenad med alltför stora kostnader, eller 3.det annars finns särskilda skäl. Sådan egendom får i stället förstöras, om den 1.inte kan säljas, 2.kan befaras komma till brottslig användning, eller 3.annars är olämplig för försäljning. Om egendom som sålts eller förstörts inte förverkas, har ägaren eller någon annan rättsinnehavare rätt till ersättning. För egendom som sålts lämnas dock inte ersättning med högre belopp än vad som kommit in vid försäljningen. Om egendomen har förstörts lämnas ersättning med skäligt belopp. Paragrafen reglerar möjligheter att vidta åtgärder med sådan egendom som har tagits i beslag för framtida förverkande. motsvarande reglering finns i 24 § lagen (2000:1225) om straff för 2018/19:16 smuggling. Andra beslag hanteras enligt reglerna i eller annan tillämplig författning (se 10 § andra stycket och t.ex. 47 § tredje stycket jaktlagen [1987:259]). Övervägandena finns i avsnitt 9.4.6. En försäljning enligt första stycket bör bara komma ifråga när en fort- satt förvaring är oförsvarlig. Det ställs t.ex. inga krav på att ägaren ska ha begärt en försäljning. Den första punkten i första stycket kan tillämpas på exempelvis beslag av fisk eller andra s.k. färskvaror. Enligt 47 § fiskelagen (1993:787) ska dock livsduglig fisk om möjligt släppas tillbaka i vattnet. Andra punkten kan t.ex. tillämpas på levande djur som kräver särskild vård eller föremål som kräver förvaring i särskild miljö för att inte för- lora sitt värde. Kostnaderna bör här ställas mot bl.a. egendomens värde och hur länge beslaget kan väntas bestå. Tredje punkten reglerar t.ex. beslag av typiskt säsongsbetonade varor. Förstörande enligt andra stycket kan aktualiseras exempelvis vid beslag av sällsynta levande växter som inte får föras in i landet. Det kan också vara fråga om särskilt vårdkrävande egendom som avses i första stycket och som inte heller får säljas. Bestämmelsen bör, med hänsyn till dess definitiva natur, tillämpas restriktivt. Med skäligt belopp enligt tredje stycket avses normalt sett varans marknadsvärde då beslaget skedde. Ersättningsfrågan bör prövas av den myndighet som beslutade om åtgärden. Ta egendom i förvar 13 § I fråga om brott som ingår i den direkta brottsbekämpningen har en kustbevakningstjänsteman samma rätt som en polisman att enligt 26 kap. 3 § andra stycket ta egendom i förvar. Paragrafen ger en kustbevakningstjänsteman, med dess hänvisning till bestämmelsen i 26 kap. 3 § , en möjlighet att vid fara i dröjsmål ta egendom i förvar. En motsvarighet finns i 25 a § lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Paragrafen är tillämplig även när en kustbevakningstjänsteman agerar med stöd av 4 kap. 4 §. Övervägan- dena finns i avsnitt 9.4.7. De närmare förutsättningarna för att ta egendom i förvar finns i 26 kap. 3 § . Att ta egendom i förvar är en tillfällig åtgärd som kräver att det finns grund för kvarstad, dvs. att egendom måste säkras i avvaktan på rättens beslut eftersom det finns risk att den misstänkte t.ex. genom att avvika eller på annat sätt kommer undandra sig bötesstraff eller vissa andra former av betalningsskyldighet som kan komma att ådömas honom eller henne. Ett beslut om att ta egendom i förvar får alltså endast riktas mot den som är skäligen misstänkt för brott. Endast lös egendom, t.ex. pengar, får tas i förvar. Enligt huvudregeln ska åklagare besluta om att ta egendom i förvar. Genom hänvisningen i bestämmelsen ges en kustbevaknings- tjänsteman en möjlighet att ta lös egendom i förvar vid fara i dröjsmål. Det kan aktualiseras t.ex. om upptäcker brott av allvar- lig karaktär och påträffar stora mängder pengar eller andra värdeföremål. Har en kustbevakningstjänsteman tagit egendom i förvar ska detta en- Prop. 2018/19:16 ligt 26 kap. 3 § andra stycket skyndsamt anmälas till åklagare som avgör om egendomen ska förbli i förvar (jfr 17 §). Ett för- varstagande kan vara ett särskilt skäl att överlämna förunder- sökningsledningen till åklagare. Av 26 kap. 3 a och 3 b §§ följer bl.a. en möjlighet att lämna kvar ett föremål som tagits i förvar i innehavarens besittning, en dokumentationsskyldighet (jfr 2 kap. 7 §) och en skyldighet att underrätta den vars egendom har tagits i förvar. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Besluta om avspärrning och förbud att flytta föremål 14 § I fråga om brott som ingår i den direkta brottsbekämpningen har en kustbevakningstjänsteman rätt att besluta om avspärrning och förbud att flytta föremål samt andra åtgärder enligt 27 kap. 15 § rättegångs- balken. Paragrafen reglerar möjligheten att, för säkerställande av utredning om brott, spärra av en byggnad eller ett rum och vissa andra liknande åtgär- der, såsom att förbjuda tillträde till visst område eller meddela förbud mot att flytta visst föremål. Paragrafen är tillämplig även när en kust- bevakningstjänsteman agerar med stöd av 4 kap. 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.8. De närmare förutsättningarna för att vidta en åtgärd enligt bestämmel- sen finns i 27 kap. 15 § . Åtgärden kan riktas mot vem som helst och i princip tillämpas på vilka områden och utrymmen som helst, såväl inomhus som utomhus (jfr prop. 1996/97:175 s. 29). Om exempelvis ett fartyg behöver undersökas som ett led i en brottsutredning är det möjligt att hindra tillträde till eller att spärra av en viss del av det. Det är också möjligt att med stöd av paragrafen förbjuda att ett fartyg flyttas från platsen, t.ex. efter en allvarlig olycka. En avspärrning ska aldrig bestå längre än vad som är nödvändigt för att genom t.ex. en teknisk undersökning säkra den bevisning som finns. Ju allvarligare brott det rör sig om, desto större intrång i motstående intressen får accepteras. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 15 § I fråga om brott som ingår i den direkta brottsbekämpningen har en kustbevakningstjänsteman samma rätt som en polisman att 1.besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning enligt 28 kap. 13 § första stycket , och 2.ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras, enligt 28 kap. 13 a § tredje stycket . Paragrafen reglerar frågor om kroppsvisitation och kroppsbesiktning och motsvarar 8 § lagen (2008:322) om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Paragrafen är tillämplig även när en kustbevakningstjänsteman agerar med stöd av 4 kap. 4 §. vägandena finns i avsnitt 9.4.9. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Undersökningen kan aktualiseras när en kustbevaknings- tjänsteman söker efter egendom som kan tas i beslag. En kroppsbesiktning avser en undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks, vilket bl.a. blir aktuellt vid fylleribrotten. De närmare förutsättningarna för kroppsvisitation och kroppsbesikt- ning finns i 28 kap. 13 och 13 a §§ . Hänvisningen till 28 kap. 13 § första stycket innebär att som huvudregel ska beslut om sådana åtgärder fattas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten, men vid fara i dröjsmål får beslut fattas av en kustbevakningstjänsteman. Hänvisningen till 28 kap. 13 a § innebär att en kustbe- vakningstjänsteman har samma befogenhet som en polisman att ta med personen till den plats där åtgärden ska verkställas. I 28 kap. 13 a § finns även bestämmelser om hur länge någon får hållas kvar för åtgärden och i 28 kap. 13 § om hur förrättningen ska gå till. Regle- ringen i 28 kap. 3 a § om proportionalitet och i 28 kap. 9 § om protokoll ska också tillämpas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd Stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel 16 § En kustbevakningstjänsteman har i den direkta brottsbekämpning- en rätt att stoppa ett fartyg, fordon eller något annat transportmedel om det 1.finns anledning att anta att någon som befinner sig i eller på trans- portmedlet har gjort sig skyldig till brott som tjänstemannen får ingripa mot, 2.av någon annan anledning behövs för att med stöd i lag ingripa mot någon som befinner sig i eller på transportmedlet, genom att beröva honom eller henne friheten, på annat sätt inskränka hans eller hennes rörelsefrihet eller utsätta honom eller henne för kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, 3.behövs för att med stöd i lag göra husrannsakan i eller på trans- portmedlet, eller 4.behövs för att med stöd i lag eller annan författning reglera trafiken eller för att kontrollera transportmedlet, den som för det eller dess last. Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans rätt att stoppa ett fartyg, fordon eller annat transportmedel. Den motsvarar 22 § polislagen (1984:387). Övervägandena finns i avsnitt 9.8. I fyra punkter anges de närmare förutsättningarna för att stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel. Paragrafen får tillämpas inom all brottsbekämpning enligt denna lag. Med fartyg avses varje farkost som används eller kan användas till transport på vattnet. I förhållande till utländska fartyg måste alltid beaktas att åtgärden inte får strida mot allmänt erkända folkrättsliga principer, t.ex. utländska statsfartygs immunitet och rätten till oskadlig genomfart (se kommen- Prop. 2018/19:16 taren till 1 kap. 5 §). Enligt första punkten får en kustbevakningstjänsteman stoppa t.ex. ett fartyg om förutsättningarna för att inleda förundersökning är uppfyllda och den misstänkte finns på fartyget. Avsikten är att en kustbevaknings- tjänsteman ska kunna stoppa ett fartyg för att vidta sådana åtgärder som avses i 23 kap. 3 § fjärde stycket , exempelvis hålla förhör med någon som färdas på fartyget. Den andra punkten ger kustbevakningstjänstemannen rätt att stoppa ett transportmedel för att t.ex. genomföra alkoholutandningsprov på föraren. Bestämmelser enligt fjärde punkten finns t.ex. i fartygssäkerhetslagen (2003:364), tullagen (2016:253) samt lagen (2006:263) och förordningen (2006:311) om transport av farligt gods. Eftersom det är fråga om en åtgärd i den brottsbekämpande verksamheten krävs det misstanke om att brott har begåtts. Rätten att använda våld i samband med åtgärden regleras i 2 kap. 4 §. 17 § En kustbevakningstjänsteman som ingriper med stöd av 4–10 §§ eller 13–15 §§ ska genast anmäla detta till någon som är behörig att leda en förundersökning. Paragrafen reglerar kustbevakningstjänstemannens skyldighet att anmäla ingripanden till den som har rätt att leda förundersökningen. dena finns i avsnitt 9.9. En förundersökning kan ledas av en förundersökningsledare t.ex. hos eller en åklagare. endast anmäla till en behörig person. Paragrafen gäller utöver kraven på anmälan till åklagare i bl.a. 24 kap. 8 § andra stycket, 26 kap. 3 § andra stycket och 27 kap. 4 § tredje stycket samt 3 a § förundersökningskungörelsen (1947:948). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 18 § Om en kustbevakningstjänsteman får kännedom om att ett brott som omfattas av den direkta brottsbekämpningen har begåtts inom lagens geografiska tillämpningsområde, ska tjänstemannen rapportera detta till sin förman så snart det kan ske. En kustbevakningstjänsteman får lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att brottet inte skulle leda till någon annan påföljd än Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans rapporterings- skyldighet till sin förman. Övervägandena finns i avsnitt 9.9. En rapport enligt första stycket bör lämnas så snart arbetsförhållandena I vissa situationer ska saken även anmälas till åklagare (se 19 §). Andra stycket reglerar en kustbevakningstjänstemans rätt att lämna rapporteftergift och motsvarar 3 § andra stycket förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär övervakning samt vad som 2018/19:16 gäller för en polisman enligt 9 § andra stycket polislagen (1984:387). Rapporteftergift är främst avsedd för brott som har begåtts på grund av glömska, missuppfattning eller förbiseende. Brott som har förövats av- siktligt kan endast i enstaka fall, om det med hänsyn till omständighet- erna i den särskilda situationen är att betrakta som obetydliga, också omfattas av möjligheten att lämna rapporteftergift. 19 § Om en kustbevakningstjänsteman upptäcker att ett brott har be- gåtts utanför territorium ska tjänstemannen skyndsamt anmäla saken till åklagare. Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans anmälningsskyldighet till åklagare vid brott utanför territorium. Övervägandena finns i avsnitt 9.9. Med utgångspunkt i en anmälan enligt bestämmelsen får åklagaren besluta om vidare åtgärder. Förundersökning rörande sådana brott kan aktualisera komplicerade juridiska frågeställningar, bl.a. vad gäller havs- rätten, och kan kräva kontakter med andra staters myndigheter. Dessutom kan krävas särskilda överväganden i jurisdiktionsfrågor och i en del fall dessutom åtalsförordnande enligt 2 kap. 5 § . Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Biträde åt en annan myndighet innan en förundersökning har inletts Biträde efter godkännande av behörig myndighet 1 § Innan en förundersökning har inletts får i ett enskilt fall ingripa, även om brottet inte ingår i den direkta brottsbe- kämpningen. Ett sådant ingripande får göras av en kustbevakningstjänsteman efter en förfrågan om biträde i ett enskilt fall från 1.Kustbevakningen till eller , eller 2.Polismyndigheten eller till . En förutsättning för att biträde ska få lämnas är att den myndighet som fått förfrågan har gått med på det. Paragrafen reglerar biträde åt en annan myndighet innan en förundersök- ning har inletts. Övervägandena finns i avsnitt 9.5, 9.6 och 9.7.2. Rätten att biträda en annan myndighet enligt första stycket är inte av- gränsad till vissa typer av brott. I stället avgränsas den genom det verk- samhetsområde som gäller för den myndighet som biträder och den uppgift biträdet avser. Det är upp till den myndighet som begär biträde att avgöra om det är lämpligt att uppgiften utförs av , som då agerar i myndighetens ställe. förutsätter att förfrågan sker i ett enskilt fall, vilket innebär att det inte är möjligt att träffa generella överenskommelser mellan myndigheterna om att en kustbevakningstjänsteman får ingripa vid vissa brottstyper eller på I andra stycket preciseras hur en begäran kan aktualiseras. Det kan vara frågan om ett enskilt fall även om uppdraget spänner över flera arbetspass. Ett exempel på när en förfrågan enligt andra stycket första punkten kan bli aktuell är om vid patrullering upp- täcker en person som framför en stulen båt. Efter godkännande av Polis- myndigheten kan kustbevakningstjänstemannen vidta den åtgärd som biträdet avser. Om situationen är så akut att ett godkännande om biträde inte kan avvaktas, får kustbevakningstjänstemannen överväga om det finns grund för att tillämpa 3 §. Ett exempel på när en förfrågan enligt andra punkten kan bli aktuell är efter ett larm till från allmänheten angående ett slagsmål på en avlägsen skärgårdsö eller när behöver hjälp med att följa efter misstänkta gärnings- män som har flytt i båt. En annan situation då denna typ av förfrågan kan aktualiseras är vid en planerad insats, t.ex. när begär biträde för ett tillslag i en hamnanläggning. Av 2 § framgår vilka befogenheter som en kustbevakningstjänsteman har när han eller hon biträder eller vid ett ingripande innan en förundersökning har inletts. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att en myndighet har rätt att av- slå en förfrågan om biträde. Myndigheten behöver alltså inte anföra några skäl för sitt ställningstagande. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Befogenheter inom den indirekta brottsbekämpningen 2 § Vid ett ingripande enligt 1 § får befogenheterna i 3 kap. 4–6 §§ utövas. I paragrafen regleras en kustbevakningstjänstemans rättsliga befogen- heter vid biträde åt annan myndighet innan förundersökning har inletts. Övervägandena finns i avsnitt 9.7.2. Av 3 kap. 4 § följer en rätt för en kustbevakningstjänsteman att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder. Vidare följer av 3 kap. 5 § en rätt att i vissa situationer ta med någon till förhör. I 3 kap. 6 § ges en rätt att ta hand om elektronisk kommunikationsutrustning. Bestämmelsen är tillämplig i de fall där kontakten med den huvud- ansvariga myndigheten har utmynnat i ett godkännande, men där den som har beslutat på den huvudansvariga myndighetens vägnar t.ex. inte är behörig att inleda förundersökning. Kustbevakningstjänstemannens rätt att ingripa är tidsbegränsad och gäller enbart fram till den tidpunkt när en behörig person fattar beslut i frågan om förundersökning ska inle- das. Tillämpningsområdet för bestämmelsen är alltså snävt. Därefter kan biträde åt förundersökningsledare enligt 4 § aktualiseras.