prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Regeringen påpekade i direk- tiven också att det fortfarande finns ett antal raser där djuren är utsatta för fysiska problem till följd av sin kroppsbyggnad, t.ex. för trubbiga nosar som kan leda till andningsproblem för djuren. Även utredningen gör bedömningen att det, trots de regler som finns i dag, finns uppenbara djurskyddsproblem knutna till avel och att åtgärder måste sättas in. Utredningen anser att avelsproblematiken är komplicerad och skiljer sig åt mellan olika djurarter. När det gäller sällskapsdjur upp- ges avelsproblemen ofta vara relaterade till en strävan efter nya, an- norlunda och mer extrema utseenden på djuren. När det gäller lantbrukets djur så är avelsproblemen ofta på ett eller annat sätt kopplade till en snabb tillväxt eller andra produktionsrelaterade faktorer. Regeringen anser att utgångspunkten bör vara, liksom , att avel som får sådana konsekvenser för djuren att det innebär lidande för dem ska vara förbjuden. Detta bör framgå redan av lagen. därför, i likhet med vad utredningen föreslår, att den bestämmelse som i dag finns i 29 § andra stycket djurskyddsförordningen bör föras in i den nya lagen i stället. Det bör även, så som utredningen också föreslår, för- tydligas att förbudet mot lidande avser både moderdjur och avkomma. Eftersom syftet inte är att utesluta avel som innebär lidande för handjur bör dock uttrycket föräldradjur användas i stället för moderdjur. Utredningen föreslår också att det ska införas ett bemyndigande för re- geringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från förbudet mot avel som kan medföra li- finns dock ingen möjlighet att föreskriva om undantag från förbudet i 29 § andra stycket djurskyddsförordningen. verar inte heller vilka undantag från förbudet som skulle vara nödvändiga En generell möjlighet till undantag riskerar också att Regeringen anser därför inte att ett sådant bemyndi- gande bör införas. Till skillnad från i län anser regeringen inte heller att förbudet bör begränsas till otillbörligt eller onödigt lidande. Utredningen föreslår att det nu gällande förbudet mot avel som innebär ett lidande kompletteras med ett krav på att djur ska avlas på ett sådant sätt att de naturligt kan föda fram sin avkomma samt att aveln ska ha en sådan inriktning att den ger avkomman naturliga kroppsfunktioner. utredningen påpekar kan det finnas ett behov av att ställa ytterligare krav på avel, utöver förbudet mot lidande, som förtydligar vad som ska vara tillåtet och inte, även om kraven delvis kan komma att överlappa förbu- det mot lidande. Regeringen delar utredningens syn att avel normalt ska bedrivas på ett sådant sätt att avkomman får normala kroppsfunktioner och att djur kan föda fram sin avkomma naturligt. När det gäller sällskapsdjur anser regeringen, i likhet med utredningen, att det inte är etiskt godtagbart att aveln bedrivs på ett sådant sätt att avkomman får brister i de normala kroppsfunktionerna eller som påver- kar möjligheten att föda fram avkomman naturligt enbart för att tillgo- dose önskemål kring djurens utseende. Regeringen menar dock, i likhet med vad t.ex. SLU och LRF påpekar, att det kan finnas anledning att överväga vilka konsekvenser de av utredningen föreslagna tillkommande kraven kan få för olika djurslag. Det kan också, framförallt när det gäller produktionsdjuren, finnas andra intressen som måste beaktas. anser därför att det inte bör införas ytterligare generella krav i lagen på avel, utan att den närmare regleringen av krav på och förbud mot vissa former av avel liksom bör ske i förordning eller myndighetsföre- I linje med detta föreslår regeringen därför att det i lagen införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurens normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma. påpekar att uttrycket ”naturligt kunna föda fram sin avkomma” bara omfattar själva förloss- ningen, medan parning och digivning är minst lika viktiga. Regeringen instämmer i denna bedömning men anser att förmåga till parning och digivning omfattas av uttrycket ”normala kroppsfunktioner”. Utredningen tycks mena att de krav som den föreslår om att djur ska avlas på ett sådant sätt att de naturligt kan föda fram sin avkomma samt att avel ska ha sådan inriktning att den ger avkomman normala kropps- funktioner också innebär ett förbud mot avel som kan påverka djurens naturliga beteenden (eftersom utredningen också föreslår ett bemyndi- gande att meddela föreskrifter om undantag från ”förbudet mot avel som kan påverka djurens naturliga beteenden”). Regeringen anser dock att uttrycket naturligt beteende å ena sidan och uttrycken normala kropps- funktioner och förmåga att naturligt föda fram sin avkomma å andra sidan inte helt överlappar varandra. Det gällande bemyndigandet att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot avel som kan på- verka det naturliga beteendet föreslås därför föras över till den nya lagen. Regeringen bedömer inte att det därutöver är nödvändigt att, i enlighet med utredningens förslag, införa ett generellt bemyndigande att meddela föreskrifter om villkor för avel. Något sådant bemyndigande finns inte och utredningen motiverar inte närmare varför det skulle vara nöd- vändigt eller vilken typ av villkor som skulle kunna komma ifråga. Eftersom regeringen inte föreslår något förbud i lagen mot avel som kan påverka djurens naturliga beteenden är det inte heller nödvändigt att införa ett bemyndigande att föreskriva om undantag från ett sådant för- bud. Däremot kan det finnas behov av föreskrifter, motsvarande dem som får meddelas av med stöd av bemyndigandet i 12 § andra stycket andra punkten djurskyddslagen och 29 § andra stycket djurskyddsförordningen, som tydliggör innebörden av förbudet mot avel som kan medföra lidande. Det bör införas ett bemyndigande i lagen att meddela föreskrifter om förbudet mot avel som innebär lidande. Som påpekats i avsnitt 6.2 kan lagens bestämmelser i allmänhet tilläm- pas bara på vissa kategorier av djur och kunskapen om djurs förmåga att känna smärta och uppleva lidande bör vara vägledande för i vilken grad olika bestämmelser i lagen är tillämpliga. Det kan därför konstateras att bestämmelsen om förbud mot avel som medför lidande eller bestämmel- ser om avel som har meddelats med stöd av bemyndigandet inte kan tillämpas på arter där det saknas vetenskapligt stöd för att bedöma om aveln medför lidande eller påverkan på det naturliga beteendet, normala kroppsfunktioner eller möjlighet att föda fram sin avkomma naturligt. Utredningen föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om rapporteringsplikt för veterinärer gällande defekter och andra komplikationer orsakade av avel. Förslaget och konsekvenserna av att införa en sådan eventuell rapporte- ringsplikt beskrivs dock inte särskilt utförligt i utredningens betänkande. 2017/18:147 Några remissinstanser, bl.a. och ett antal länsstyrelser, påpekar att det kan vara mer effektivt och ändamålsenligt att använda och bygga vidare på befintliga system, t.ex. djursjukdatasystemet eller rasföreningarnas egna avelsprogram, än att införa en sådan rapporte- ringsplikt som utredningen skissar på. Mot den bakgrunden anser rege- ringen inte att ett bemyndigande om rapporteringsskyldighet för veterinä- rer bör införas . Bestämmelse om innehav av och avel med aggressiva hundar I 19 § djurskyddsförordningen anges att det är förbjudet att inneha eller genom avel frambringa hundar som har extremt stor kamplust, blir lätt retade och biter, bara med svårighet kan förmås att avbryta ett angrepp och har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller andra hundar. Utredningen föreslår att motsvarande bestämmelse i stället ska införas i tillsynslagen och hänvisar till att djurskyddsförordningen inte bör innehålla materiella bestämmelser. Regeringen har dock i avsnitt 5.2 bedömt att det även fortsättningsvis bör finnas materiella bestämmelser i djurskyddsförordningen. Regering- en uttalade också i förarbetena till tillsynslagen att bestämmelsen i 19 § djurskyddsförordningen till viss del motiveras av djurskyddsskäl, bl.a. genom att den syftar till att motverka att hundar används i hundslagsmål, vilket innefattar ett uppenbart lidande för de inblandade djuren. Rege- ringen ansåg därför att bestämmelsen borde vara kvar i djurskyddsför- ordningen och inte föras över till tillsynslagen (se prop. 2006/07:126, Tillsyn över hundar och katter, s. 22). Regeringen anser inte att det fram- kommit några skäl att nu göra en annan bedömning. 7.15Försäljning och annan överlåtelse av djur Regeringens förslag: Nuvarande bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot försäljning eller annan överlåtelse av djur, förs över till den nya lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om försäljning eller annan överlåtelse av djur. Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna kommenterar förslaget särskilt. Skälen för regeringens förslag: I nuvarande bestämmelse i 7 § djur- skyddslagen anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot för- säljning eller annan överlåtelse av djur. I 20 § djurskyddsförordningen föreskrivs att den som yrkesmässigt eller i större omfattning driver han- del med sällskapsdjur ska ha den utbildning eller kunskap i övrigt som föreskriver. Vidare anges i 21 a § djurskyddsförordning- en att får meddela ytterligare föreskrifter om villkor för eller förbud mot försäljning eller annan överlåtelse av djur. Regeringen bedömer i likhet med utredningen att det även fortsätt- Prop. 2017/18:147 ningsvis kan finnas ett behov av sådana föreskrifter och föreslår därför att det nuvarande bemyndigandet förs över till den nya lagen. Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse om att djur ska trans- porteras i transportmedel som är lämpliga för ändamålet och som ger djuret skydd mot värme och köld och mot stötar, skavning och lik- nande samt att djur, i den utsträckning som det behövs, ska hållas skilda från varandra förs över till den nya lagen utan ändring i sak. Nuvarande bestämmelse i djurskyddsförordningen om att den som transporterar djur ska ha tillsyn över djuren och vidta de åtgärder som behövs för att djuren under lastning, transport och urlastning inte ska skadas eller orsakas lidande förs över till den nya lagen utan ändring i Det förtydligas att för transporter som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1/2005 gäller bestämmelserna i första och andra styckena utö- ver vad som framgår av artiklarna 3 och 6 samt bilaga I i rådets för- ordning (EG) nr 1/2005 om transporten sker enbart på svenskt territo- rium eller avser sjötransporter från svenskt territorium. Nuvarande bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om villkor för eller förbud mot transport av djur förs över till den nya lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår att djur ska transporteras i transportmedel som inte skadar dem eller utsätter dem för lidande, att djur ska hållas åtskilda om de riskerar att skada varandra samt att transporter av djur inte får ske under så långa tidsperioder att djur utsätts för lidande. en föreslår också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges ett särskilt bemyndigande att meddela föreskrifter om villkor för hur tillsyn över djuren eller övriga åtgärder under lastning, transport och urlastning ska genomföras. Remissinstanserna: Förslaget kommenteras endast av ett fåtal remiss- Djurskyddet tillstyrker förslaget. påpekar att utredningens uttalande i författningskommentaren om att bestämmelsen endast har genomgått språkliga förändringar, inte Det har gjorts ett tillägg till bestämmelsen genom den sista meningen som anger att djur inte får transporteras under så långa tids- perioder att de utsätts för lidande. Tillägget har gjorts utan att dess inne- börd närmare har förklarats. i län vill att det skrivs in att även drivgångar och lastutrymmen omfattas och lant- bruksuniversitet (SLU) önskar att det ska läggas till i bestämmelsen att ”djur inte onödigtvis ska transporteras”. län och anser att djurtransportörens ansvar även bör omfatta att kunna vägra ta emot djur som är i sådan kondition att de inte kan lastas på transporten. anser att det i förslaget är otydligt vilket ansvar som djurtransportören har vid urvalet av de djur som ska i län önskar att ges bemyn- 2017/18:147 digande att föreskriva om kompetenskrav för alla led vid transport, även vid t.ex. packning. Skälen för regeringens förslag: I 8 § första stycket djurskyddslagen anges att vid transport av djur ska transportmedlet vara lämpligt för än- damålet och ge djuret skydd mot värme och köld samt mot stötar, skav- ning och liknande. I den utsträckning som behövs ska djuren hållas skilda från varandra. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 8 § andra stycket meddela ytterligare föreskrifter om villkor för eller förbud mot transport av djur. Kravet på att djur ska transporteras i lämpliga transportmedel som skyddar djuren mot stötar, skavning och likande, fanns med djurskyddslag. Genom djurskyddslag utökades kraven till att omfatta också skydd mot värme, köld och andra djur. Tilläggen gjordes mot bakgrund av att det har uppmärksammats att det förekom brister i bl.a. temperaturförhållan- dena, framför allt vid transport av djur till slakt (prop. 1987/88:93, s. 54). I 22 § djurskyddsförordningen anges att den som transporterar levande djur ska ha tillsyn över djuren och vidta de åtgärder som behövs för att djuren under lastning, transport och urlastning inte ska skadas eller orsa- kas lidande. Bestämmelser om transport av djur finns även i rådets förordning (EG) nr 1/2005. Förordningen gäller enligt artikel 1.5 dock endast transporter av ryggradsdjur som har samband med en ekonomisk verksamhet och som inte på veterinärs inrådan företas direkt till eller från veterinärmot- tagning eller klinik. Av artikel 3 följer att ingen person får transportera eller låta transportera djur på ett sådant sätt att de riskerar att skadas eller orsakas onödigt lidande. Vidare anges i artikeln en rad ytterligare krav, bl.a. att –alla nödvändiga åtgärder ska ha vidtagits på förhand för att transport- tiden ska begränsas till ett minimum och djurens behov ska vara till- fredsställda under befordran, –djuren ska vara i skick för planerad befordran, –transportmedlen och anordningar för i- och urlastning ska vara utfor- made och konstruerade samt underhållas och handhas på ett sådant sätt att skador och lidande förhindras och djurens säkerhet tryggas, –personer som hanterar djuren ska vara utbildade eller ha vederbörlig kompetens för sin uppgift och utföra sitt arbete utan att använda våld eller andra metoder som i onödan kan skrämma djuren eller tillfoga djuren skada eller lidande, –transporten till bestämmelseorten ska genomföras utan dröjsmål och förutsättningarna för djurens välbefinnande ska kontrolleras regel- bundet och upprätthållas på lämpligt sätt, –djuren ska förfoga över tillräcklig golvyta och ståhöjd i förhållande till sin storlek och den planerade befordran, och –djuren ska få vatten, foder och vila med lämpliga intervall och i en mängd och av en kvalitet som ska vara anpassad till djurart och stor- lek. Medlemsstaterna får enligt artikel 1.3 vidta strängare nationella åtgärder som syftar till att förbättra djurens välbefinnande under transporter som endast äger rum på deras territorium eller under sjötransporter från deras Utredningen anger att den av utredningen föreslagna bestämmelsen motsvaras av gällande bestämmelser i djurskyddslagen och djurskydds- förordningen och att texten endast har ändrats språkligt. Regeringen delar dock Kammarrätten i bedömning att utredningens förslag innehåller även ändringar i materiellt hänseende. Utredningen gör bl.a. ett förtydligande om att transportmedlen inte får skada djuren eller ut- sätta dem för lidande samt ett tillägg till bestämmelsen som anger att djur inte får transporteras under så långa tidsperioder att de utsätts för lidande. Utredningen föreslår också att djur ska hållas åtskilda om de riskerar att skada varandra. I denna del är det av utredningen föreslagna kravet lägre än vad som gäller . I den nu gällande bestämmelsen slås det fast att djur ska hållas skilda från varandra i den utsträckning som behövs. Som exempel på när det kan vara behövligt att hålla djur åtskilda från varandra nämndes i förarbetena till djurskyddslag situationer där djur av olika arter eller åldrar transporteras i samma utrymme eller vid transport av djur från olika besättningar (prop. 1987/88:93, s. 54–55). Enligt regeringens uppfattning är det inte endast vid risk för skada som det kan vara olämpligt att föra samman djur. Så kan t.ex. även vara fallet om djuren därigenom orsakas stress eller om det av djurhälsoskäl finns anledning att hålla djuren åtskilda i syfte att ge lugn och ro till sjuka djur eller för att skydda friska djur från att drabbas av smitta. Att djur ska skyddas mot onödigt lidande och i övrigt behandlas väl under transporten följer av den bestämmelse som regeringen har föresla- git i avsnitt 7.1. Mot denna bakgrund anser regeringen att den nu gällande bestämmel- sen i 8 § första stycket djurskyddslagen bör föras över till den nya djur- skyddslagen. Regeringen delar utredningens uppfattning att den nya djurskyddslagen ska omfatta de mest grundläggande bestämmelserna om hur djur ska hållas och skötas. Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att även bestämmelsen i 22 § djurskyddsförordningen om skyldighet för den som transporterar djur att ha tillsyn över dem och vidta de åtgärder som behövs för att djuren under lastning, transport och urlastning inte skadas eller orsakas lidande ska föras över till djurskydds- lagen utan ändring i sak. Regeringen anser inte att det är nödvändigt att, som utredningen före- slår, införa ett särskilt bemyndigande att meddela föreskrifter om hur tillsyn över djuren eller övriga åtgärder under lastning, transport och urlastning ska genomföras. Det nuvarande bemyndigandet i 8 § andra stycket innefattar en möjlighet att meddela sådana föreskrifter och bör föras över till den nya lagen. För transporter av ryggradsdjur som har samband med en ekonomisk verksamhet, ska dock i första hand bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 1/2005 tillämpas, om inte de svenska bestämmelserna är sträng- are. Detta förhållande bör tydliggöras genom att det i djurskyddslagen anges att bestämmelserna i dessa fall gäller utöver vissa bestämmelser i rådets förordning (EG) nr 1/2005. I enlighet med Lagrådets synpunkter bör det dock också förtydligas i författningstexten att de svenska be- stämmelserna tillämpas för transporter som sker enbart på svenskt territo- rium eller vid sjötransporter från svenskt territorium. Genom den före- slagna skrivningen tydliggörs också att bestämmelsen i djurskyddslagen gäller vid transport av djur som faller utanför EU-förordningens tillämp- 2017/18:147 ningsområde. Hänvisningen till EU-förordningen är av upplysande ka- raktär och det finns inte heller i övrigt skäl att hänvisa till en viss lydelse av EU-förordningen. Hänvisningen bör därför vara dynamisk. Såsom också nämndes i förarbetena till djurskyddslag, kan även andra bestämmelser vara tillämpliga för djur under transport (prop. 1987/88:93 s. 55). i län vill att det ska framgå att bestämmelsen även omfattar drivgångar och lastutrymmen. Regeringen delar åsikt att hur djuren drivs och förvaras i samband med transport också är viktigt för att minska stress och annat obehag för djuren. Regeringen vill i sammanhanget understryka att även andra bestämmelser i den före- slagna djurskyddslagen kan vara tillämpliga i dessa situationer. Den allmänna bestämmelsen som har föreslagits i avsnitt 7.1 om att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande ska gälla vid transport. I den mån det är behövligt att ställa ytterligare krav på dessa utrymmen kan detta göras med stöd av det bemyndigande om att meddela föreskrif- ter om krav på och förbud mot viss djurhållning som har föreslagits i avsnitt 7.2. SLU önskar att det ska läggas till i bestämmelsen att ”djur inte onö- digtvis ska transporteras”. Regeringen anser att tanken med tillägget är god men att det är svårt att avgränsa vilka transporter som är nödvändiga och vilka som inte kan anses vara nödvändiga. Djur transporteras av många olika skäl, t.ex. till veterinär för vård och behandling, i samband med bete, tävling eller utställning, eller för att djuret ska kunna vistas på samma ställe som sin ägare, i samband med överlåtelser eller för att avli- vas eller slaktas. Att begränsa människors möjligheter att förflytta sina djur skulle innebära ett betydande ingrepp i människors rätt att förfoga över sin egendom och det föreslagna tillägget bör, bl.a. av det skälet, inte införas. anser att det i förslaget är otydligt vilket ansvar som djurtransportören har vid urvalet av de djur som ska lastas och Läns- styrelserna i och anser att djurtransportö- rens ansvar även bör omfatta att kunna vägra att ta emot djur som är i sådan kondition att de inte kan lastas på transporten. När det gäller transporter av djur som har samband med ekonomisk verksamhet slås det fast, i artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1/2005, att ingen person får transportera eller låta transportera djur på ett sådant sätt att de riskerar att skadas eller orsakas onödigt lidande. Av samma artikel framgår det vidare, i punkten b, att djuren ska vara i skick för planerad befordran. Enligt regeringens uppfattning har således såväl transportörer som djurhållare, enligt EU-förordningen, ett ansvar för att endast djur som är i skick för detta transporteras. Förordningen är tillämplig för de transporter som sker i samband med ekonomisk verksamhet och det är generellt den typen av verksamhet som är förenade med de största risker- na för att djur utsätts för lidande. När det gäller djurtransporter där det saknas ekonomiska incitament för transporten eller för att transporten ska genomföras på ett visst sätt, är risken att djur utsätts för lidande generellt sett lägre. Om det trots detta finns ett behov av att reglera ansvarsfördel- ningen mellan olika aktörer även för dessa andra transporter bör detta, enligt regeringens uppfattning, lämpligen ske i föreskrifter. i län önskar att ges ett bemyndi- Prop. 2017/18:147 gande att föreskriva om kompetenskrav för alla led vid transport, även vid t.ex. packning. Regeringen har i avsnitt 7.3 föreslagit ett allmänt krav på att den som håller eller på annat sätt tar hand om djur ska ha tillräcklig kompetens för att tillgodose djurets behov. I bestämmelsen föreslås också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om särskilda krav på kompetens eller utbildning för den som håller eller hanterar djur. Det föreslagna bemyndigandet innebär att regeringen ges en möjlighet att delegera en sådan föreskriftsrätt till . 8 Tävling och offentlig förevisning 8.1Tävling, prov och offentlig förevisning Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse om förbud mot att ut- sätta djur för lidande vid viss träning och vid tävling, ljud- och bildin- spelning, föreställning eller annan förevisning som anordnas för all- mänheten, förs över till den nya lagen utan ändring i sak. Förbudet ska utvidgas till att omfatta träning för och användning av djur vid prov. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska be- myndigas att meddela ytterligare föreskrifter om sådan träning eller användning av djur.