prop · H503177 · 2018-03-20 00:00:00 — kränkning av den personens ovillkorliga rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande. tar sin utgångspunkt i om samtycke föreligger stämmer bättre överens med den allmänna uppfattningen om sexuellt självbestämmande och innebär ett Prop. 2017/18:177 naturligt steg för att åstadkomma ett heltäckande och tydligt straffrättsligt skydd mot sexuella övergrepp. En sådan reglering, som klart är att föredra framför en reglering som bygger på användande av något medel eller utnyttjande av vissa omständigheter, bör därför införas. Ett särskilt oaktsamhetsansvar bör införas för vissa sexualbrott Kommittén anser det vidare befogat att införa ett särskilt oaktsamhetsansvar för vissa sexualbrott. Att kriminalisera vissa sexuella övergrepp som begås av oaktsamhet handlar om att utvidga straffbarheten av beteenden som redan är straffbara vid uppsåt. Sexuella övergrepp är en allvarlig typ av brottslighet och även oaktsamma gärningar framstår som straffvärda. Också sådana beteenden kan orsaka påtaglig skada i form av framför allt psykiskt lidande för den som utsätts eller fara för sådan skada. De skador som brottsoffret drabbas av torde vara oberoende av om gärningen genomförs uppsåtligen eller av oaktsamhet. En kriminalisering av oaktsamhet bedöms också ha betydelse i praktiken för att motverka av samhället icke önskvärda beteenden. När det gäller risken för nedsubsumering är det svårt att se att denna risk skulle vara särskilt stor vid just sexuella övergrepp. Eftersom denna risk hanteras vid åtskilliga andra brott kan argumentet inte vara avgörande för att avstå från att införa ett oaktsamhetsansvar för vissa sexualbrott. Vidare finns det som regeringen ser det lika stor anledning att ta samhällets resurser i anspråk för att beivra oaktsamma som uppsåtliga sexualbrott, i synnerhet om det straffbara området begränsas till att avse de allvarligare formerna av brott i 6 kap. , se avsnitt 6.1. Således är det regeringens uppfattning att det är befogat att utöka det straffbara området genom att införa ett oaktsamhetsansvar för vissa sexualbrott. Något hinder mot att införa ett sådant ansvar för vissa brott med en samtyckesreglering kan regeringen inte se. I samband med införandet av en sexualbrottslagstiftning som bygger på bristande samtycke framstår det som naturligt att analysera och ta ställning till vad som ska krävas av gärningsmannen i form av personligt ansvar. En frivillighetsbaserad lagstiftning tar sin utgångspunkt i att den som har för avsikt att ha sexuellt umgänge med någon annan måste försäkra sig om att viljan till ett sådant sexuellt umgänge är ömsesidig. I det ligger ett krav på aktsamhet. Med den utgångspunkten framstår det som konsekvent att inte bara uppsåtliga utan även vissa oaktsamma beteenden mot någon som inte deltar frivilligt bör omfattas av straffansvar. Också andra länder där samtyckeslagstiftning har införts, såsom och , har ett slags oaktsamhetsansvar, även om det tekniskt är utformat på ett annat sätt än i svensk rätt. För att strafflagstiftningen ska erbjuda ett heltäckande skydd av den sexuella integriteten och den sexuella självbestämmanderätten är det sammanfattningsvis regeringens mening att ett oaktsamhetsansvar bör införas för vissa sexualbrott. 2017/18:177 5 En sexualbrottslagstiftning byggd på Bör våldtäkt och vissa andra brott få nya Regeringens förslag: Sexuellt tvång och grovt sexuellt tvång ska i stället benämnas sexuellt övergrepp respektive grovt sexuellt övergrepp. Regeringens bedömning: I övrigt bör det inte göras några ändringar av nuvarande brottsbeteckningar. Kommitténs förslag stämmer inte överens med regeringens förslag och bedömning. Kommittén föreslår att brottsbeteckningarna våldtäkt och sexuellt tvång byts ut mot sexuellt övergrepp respektive sexuell kränkning samt föreslår motsvarande ändringar beträffande sexualbrotten mot barn och de grova brotten. Remissinstanserna: ombudsmän, , , , (), (Nationellt centrum för kvinnofrid), (), , , , Fatta, Fatta man, RFSL, Stiftelsen och tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget att utmönstra brottsbeteckningarna våldtäkt och sexuellt tvång. Inte heller Hovrätten över och , eller har något emot att begreppen byts ut, men anser att det bör övervägas om det är motiverat att ändra brottsbeteckning om en samtyckesreglering inte införs. tillstyrker utmönstring av våldtäkt och att det ersätts med sexuellt övergrepp men är tveksam till begreppet sexuell kränkning. och anser att förslaget till nya brottsbeteckningar rymmer både fördelar och nackdelar. Enligt är våldtäkt ett väletablerat begrepp med ett starkt signalvärde på så sätt att det indikerar allvaret i gärningen. Beteckningen är dock enligt myndigheten missvisande, då brottet inte kräver att våld eller tvång utövas. avstyrker förslaget att byta ut våldtäkt mot barn mot sexuellt övergrepp mot barn eftersom det enligt myndigheten inte är lämpligt att använda samma brottsrubricering för två olika brott. instämmer i kommitténs bedömning att brottsrubriceringarna våldtäkt och sexuellt tvång inte bör tillämpas för de fall där våld eller tvång inte har använts men avstyrker förslaget att brottsrubriceringarna helt utmönstras. I stället bör enligt tingsrätten övervägas om våldtäkt och sexuellt tvång även fortsättningsvis ska användas men vara reserverat för de fall där våld och sexuellt tvång faktiskt har använts medan sexuellt övergrepp används för övriga situationer. , , , , , , (), Föreningen Anhöriga till sexuellt utnyttjade barn, Brottsofferjouren, Föreningen Tillsammans, Kvinnofronten, Stödcentrum Kvinnolobby motsätter sig att begreppet våldtäkt utmönstras ur Flera av dessa remissinstanser, , , Föreningen till sexuellt utnyttjade barn, Brottsofferjouren, Föreningen , Stödcentrum och Kvinnolobby, liksom Unizon, anser att begreppsförändringen riskerar leda till att brottet uppfattas som Enligt ordbytet en risk att den utsattas upplevelse av brottet förminskas och att de utsattas trauma och kränkning inte överensstämmer med det ord som beskriver gärningen. anser att begreppet våldtäkt är så djupt förankrat att de allvarligaste sexualbrotten även i fortsättningen bör benämnas våldtäkt, en åsikt som delas av , och Med en sådan lösning undviks enligt även dubbla brottsbeteckningar. framhåller att de föreslagna brottsrubriceringarna sexuellt övergrepp och sexuell kränkning är olämpliga eftersom de fungerar som remissinstanser, bl.a. , Föreningen till sexuellt utnyttjade barn, Föreningen , Kvinnofronten, Stödcentrum , Kvinnolobby och Unizon, vänder sig mot argumentet att våldtäkt är missvisande och framhåller att våld omfattar inte bara fysiskt utan även psykiskt våld. , Kvinnolobby och Unizon betonar att genomförandet av en sexuell handling mot någons vilja i sig är en Kvinnolobby och Unizon hänvisar i detta sammanhang till den bredare definition av våld som regeringen utgår från i sin strategi mot mäns våld mot kvinnor. Även när det gäller tvång anser Kvinnolobby och Unizon att kommittén har en för snäv tolkning. Föreningen till sexuellt utnyttjade barn, Föreningen Tillsammans, Roks och Kvinnolobby framhåller att övergreppen handlar om makt och dominans, inte om sexualitet. Att byta till sexuellt övergrepp skulle enligt föreningarna innebära att brottet skulle beskrivas som en sexuell handling när det egentligen handlar om en våldshandling mot den kroppsliga integriteten. Kvinnolobby och Unizon anser att begreppet sexuellt tvång till skillnad från det föreslagna sexuell kränkning sätter fokus på förövaren samt framför slutligen att det inte finns något belägg för att en ändrad brottsrubricering skulle leda till fler Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som redovisas i avsnitt 4.2 anser kommittén, vilket regeringen instämmer i, att det bör införas en sexualbrottslagstiftning som inte bygger på våld eller hot som Enligt kommittén innebär en sådan ändring av utgångspunkten för sexualbrottslagstiftningen att det finns såväl språkliga som normativa skäl att ändra brottsbeteckningarna våldtäkt och sexuellt Kommitténs argumentering utgår från termen våld i den betydelse ordet har som brottsförutsättning i den nuvarande våldtäktsbestämmelsen, dvs. sådant våld som betecknas våld mot person vilket är en form av fysiskt Flera remissinstanser, bl.a. , Föreningen 2017/18:177 Stödcentrum och Kvinnolobby, framhåller dock att begreppet våld i allmän mening omfattar inte bara fysiskt utan även psykiskt våld. Kvinnolobby och Unizon hänvisar i detta sammanhang till den bredare definition av våld som förekommer i den nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor där våld beskrivs som alla former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld (skr. 2016/17:10). Stödcentrum , Kvinnolobby och Unizon lyfter fram att genomförandet av en sexuell handling mot någons vilja i sig är en våldshandling. Regeringen konstaterar att sexualbrottslagstiftningen är utformad så att straffansvaret för våldtäkt omfattar betydligt mer än gärningar som begåtts genom våld eller hot om våld i den mening termen har i straffrättslig lagstiftning. Om man utgår från att termen våld i ett allmänt språkbruk kan ha en bredare definition och omfatta mer än fysiskt våld, behöver inte våldtäkt som beteckning för de allvarligaste sexualbrotten uppfattas som missvisande. Med en sådan utgångspunkt framstår inte heller argumentet att ett byte av begreppet sänder ett tydligt normativt budskap som övertygande. Som även flera remissinstanser framhåller, t.ex. , , och , har ordet våldtäkt, som historiskt har reserverats för det allvarligaste sexualbrottet, en tydlig betydelse och innebörd hos allmänheten som inte nödvändigtvis har sin grund i de rekvisit som lagen anger för brottet. Det som starkast talar för att beteckningen våldtäkt bör vara kvar är det tydliga signalvärde begreppet har på så sätt att det indikerar allvaret i gärningen. Att byta ut våldtäkt mot sexuellt övergrepp riskerar leda till att brottet uppfattas som mindre allvarligt, en uppfattning som delas av många remissinstanser. Regeringen anser därför att beteckningen våldtäkt ska vara kvar. Beteckningen sexuellt tvång är inte lika djupt förankrad hos allmänheten och har inte samma signalvärde som våldtäktsbegreppet. Kommitténs förslag att benämna brottet sexuell kränkning är dock enligt regeringens mening inte lämpligt då kränkningen är den gemensamma nämnaren för alla sexualbrott, vilket även och Kvinnofronten framhåller. Motsvarande brott beträffande sexualbrotten mot barn benämns sexuellt övergrepp mot barn. Genom att byta ut sexuellt tvång mot sexuellt övergrepp skulle man uppnå en större enhetlighet i brottsbeteckningarna för vuxna och barn. Risken för att ett byte av brottsbeteckningen sexuellt tvång till sexuellt övergrepp skulle leda till att brottet uppfattas som mindre allvarligt torde enligt regeringens uppfattning inte vara särskilt stor. Detta mot bakgrund av att brottsbeteckningen sexuellt övergrepp redan existerar som benämning på motsvarande gärning begången mot ett barn. Regeringen föreslår således att sexuellt tvång byts ut mot sexuellt övergrepp. Kommitténs förslag till ändringar av brottsbeteckningar bör inte genomföras. Regeringens bedömning: Samlagsbegreppet bör inte Inte heller bör bestämmelserna om samlag med avkomling och samlag med syskon ändras så att det av paragrafen framgår att endast vaginala samlag avses. Kommitténs bedömning och förslag stämmer inte överens med Kommittén gör bedömningen att med begreppet samlag i ska avses vaginala, orala och anala samlag och förutsätter att ändringen kan ske genom uttalanden i förarbetena. föreslår kommittén att bestämmelserna om samlag med avkomling och samlag med syskon ska ändras så att det av paragrafen framgår att endast vaginala samlag avses. Remissinstanserna: Hovrätten över och , tingsrätt, , , Amnesty och Stiftelsen tillstyrker eller har inga invändningar mot bedömningen. Ett antal remissinstanser, som i och för sig inte har några invändningar mot en sådan förändring av begreppet, bl.a. ombudsmän, , och universitet (), framhåller att en ändrad definition av begreppet samlag tydligt måste framgå i lag. uttryckligen anges ”vaginalt, oralt eller analt samlag” i lagtexten när samtliga former avses. Också med den lagtekniska lösningen är det dock enligt hovrätten nödvändigt att behålla det särskilda rekvisitet ”sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med Hovrätten anser därför att det kan ifrågasättas om det finns något påtagligt behov av en sådan ändring. Kvinnofronten, RFSL, och Roks avstyrker förslaget att ändra incestparagrafen så att endast vaginala RFSL och framför att det är bättre att vänta med att ändra samlagsbegreppet tills en översyn av incestparagrafen gjorts. Skälen för regeringens bedömning: De sexualhandlingar som träffas av våldtäktsbestämmelsen är samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. avses i endast vaginala samlag. Det är en förlegad syn på samlag som inte överensstämmer med den allmänna uppfattningen eller Regeringen anser, i likhet med kommittén, att också sexuella handlingar mellan personer av samma kön ska kunna omfattas av Regeringen delar emellertid den uppfattning som förs fram av flera remissinstanser att en sådan ändring förutsätter en ändring i Ändringen kan alltså inte genomföras enbart genom förarbetsuttalanden på det sätt kommittén förutsätter. bedömning ska genomföras måste det anges ”vaginalt, oralt eller analt samlag” i lagtexten när samtliga former avses. I definieras samlag som: ”Akt där två eller flera personer förenas sexuellt. Ett samlag kan vara vaginalt, analt eller oralt. Samlag är inte alltid penetrerande.” Definitionen av samlag enligt Svenska ordlista är ”sexuellt umgänge”. Det finns således ingen enhetlig definition av samlag. Begreppet samlag har enligt regeringens uppfattning därmed förlorat en stor del av sin betydelse 2017/18:177 jämförelsenorm. Samlagsbegreppet har även vållat en del problem i rättstillämpningen. Framförallt är det definitionen av oralt samlag som orsakat tillämpningssvårigheter. En handling bestående i att en gärningsman med sin mun berört offrets underliv utan att det varit fråga om penetration har i rättstillämpningen inte ansetts jämförlig med vad som brukar avses med oralt samlag (jfr NJA 2008 s. 1096 II). Med anledning av nämnda rättsfall har dock förtydligats att orala övergrepp bestående i att någon med tunga vidrör en kvinnas underliv kan utgöra en handling jämförlig med samlag, oavsett om penetration skett eller inte (se prop. 2012/13:111 s. 38). Mot denna bakgrund framstår det inte som en lämplig lösning att lägga till ytterligare jämförelsenormer i lagtexten som kan vara svåra att definiera. Lagändringarna innebar ett ökat fokus på kränkningen vid avgränsningen av den sexuella handlingen. Det fanns tecken på att lagstiftarens intentioner, att avgränsningen i första hand inte ska göras utifrån en jämförelse mellan sexualhandlingar utan mellan kränkningar, inte fullt ut fått genomslag. För att tydliggöra att det i första hand är en bedömning av kränkningen vid en sexuell handling som ska göras ändrades därför våldtäktsbestämmelsen så att straffansvaret för våldtäkt, förutom samlag, skulle omfatta varje annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. En naturlig fortsättning på den utvecklingen skulle kunna vara att ta bort samlaget som jämförelsenorm och låta straffansvaret för våldtäkt omfatta varje sexuell handling som innebär en allvarlig kränkning med hänsyn till dess art eller omständigheterna i övrigt. års sexualbrottskommitté, som ville göra regleringen mer ”teknikoberoende”, föreslog att bestämmelsen om våldtäkt inte längre skulle ha ett påtvingat vaginalt samlag som jämförelsenorm eller att ett sådant samlag skulle vara bestämmande för ”kränkningshöjden”. Förslaget kritiserades dock av flera remissinstanser och regeringen instämde i kritiken att tillämpningen av en sådan bestämmelse kunde väntas medföra betydande svårigheter att avgränsa det brottsliga området. Ett ytterligare skäl till att regeringen ansåg att tillräckliga skäl inte fanns att ändra bestämmelsens utformning på det sätt kommittén föreslagit var att några tillämpningsproblem inte heller var kända (se prop. 2004/05:45 s. 46). Liknande uttalanden gjordes av regeringen i samband med lagändringarna (se prop. Sammantaget anser regeringen att kommitténs förslag för att åstadkomma ett könsneutralt samlagsbegrepp inte är lämpligt att genomföra. Något beredningsunderlag för att på annat sätt åstadkomma en könsneutral reglering i detta hänseende finns inte i detta lagstiftningsärende. 5.3Bristande frivillighet som gräns för straffansvar Regeringens förslag: Straffansvaret för våldtäkt ska omfatta den som, med en person som inte deltar frivilligt, genomför ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. Vid bedömningen av om ett deltagande är frivilligt eller inte ska det särskilt beaktas om frivillighet har kommit till uttryck genom ord eller handling eller på annat sätt. Straffansvaret för sexuellt övergrepp ska omfatta den som, med en person som inte deltar frivilligt, genomför en annan sexuell handling än den som framgår i föregående stycke. Regeringens bedömning: Det bör inte uppställas ett krav i lagtexten på att valet att delta frivilligt måste komma till uttryck. Kommitténs förslag stämmer delvis överens med regeringens förslag och bedömning. Kommittén föreslår att det ska uppställas ett krav i lagtexten på att valet att delta frivilligt måste komma till uttryck. Remissinstanserna: (), (Nationellt centrum för kvinnofrid), , , , , Amnesty, ECPAT, Fatta, Fatta man, Föreningen , , , Roks, Stiftelsen , Stödcentrum , , Kvinnolobby och Unizon tillstyrker förslaget om att frivillighet ska ha kommit till uttryck. Hovrätten över och , och () avstyrker att bristande uttryck för frivillighet ska utgöra ett grundläggande brottsrekvisit. Enligt Hovrätten över och och kommer en lagstiftning som baseras på bristande uttryckt frivillighet inte nå upp till de krav på förutsägbarhet och tydlighet som måste ställas på straffrättslig lagstiftning. Hovrätten över och , , , () och pekar på frågan om vilka krav som ska ställas på det uttryck för frivillighet som måste ges vid övergång mellan olika sexuella handlingar och hur man definierar en ny sexuell handling. Otydlighet i dessa frågor riskerar enligt bl.a. Hovrätten över och leda till att det straffbara området kommer att utökas i praxis. Detta gäller enligt hovrätten särskilt om regleringsmodellen kombineras med ett oaktsamhetsansvar, en synpunkt som även framförs av Enligt blir kravet på uttryck problematiskt eftersom det framstår som oklart om detta krav tar över det grundläggande kravet på frivillighet. En tillämpning av bestämmelsen synes enligt myndigheten nämligen leda till att det är straffbelagt att genomföra en sexuell handling med någon som i och för sig deltar frivilligt men som inte ger uttryck för frivilligheten, en synpunkt som framförs också av andra remissinstanser, bl.a. Hovrätten över och och (). Förslaget att införa oaktsamhetsansvar medför enligt att behovet av att ställa krav på att frivilligheten ska ha kommit till uttryck minskar. Det finns enligt myndigheten goda skäl att tro att vid passivitet kommer de fall av bristande frivillighet som framstår som mest straffvärda att fångas upp genom oaktsamhetsansvaret. Även förordar att en eventuell samtyckesreglering tar sikte på samtycket som sådant, inte på formen för hur samtycket kommer till uttryck. Enligt tingsrätten innebär rekvisitet ”komma till uttryck” att temat för prövningen kommer att handla om huruvida vissa angivna formkrav uppfyllts vilket riskerar leda till betydande utredningsproblem. 2017/18:177 av rekvisitet ”delta” framstår som oklar och att denna oklarhet förmodligen kommer att leda till svåra gränsdragningsfrågor i rättstillämpningen. Frågan tingsrätten ställer sig är vilka krav som ställs på en persons agerande för att det ska räknas som ett deltagande i bestämmelsens mening och om det i en sådan situation kan få betydelse hur just den personen vanligtvis brukar agera i sexuella sammanhang. Tingsrätten och Kvinnofronten pekar också på de tillämpningssvårigheter som kan uppstå i situationer då en person först deltar frivilligt men sedan drabbas av frozen fright och inte kan uttrycka att han eller hon inte längre deltar frivilligt. , och () anser att legalitetsskäl talar för att hur ett frivilligt val ska komma till uttryck så långt som möjligt ska anges i lagtexten. ombudsmän anser att det bör framgå av lagtexten att det inte är möjligt att ge uttryck för ett val att delta frivilligt i förväg utan att det bara kan ske i samband med att handlingen genomförs. ifrågasätter om den föreslagna utformningen av bestämmelsen står i överensstämmelse med legalitetsprincipen. efterlyser mer vägledning angående vad som ska anses som sådant frivilligt uttryck. Hovrätten över och påpekar att om ansvarsfrihetsregeln i 24 kap. 7 § inte ska kunna tillämpas i förhållande till de aktuella brotten, som kommittén anger, bör det komma till direkt uttryck i lagtexten. Skälen för regeringens förslag och bedömning Grundförutsättningen för straffansvar i bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt övergrepp bör vara att målsäganden inte deltar frivilligt Som redovisas i avsnitt 4.2 anser regeringen att sexualbrottslagstiftningen bör ändras så att utgångspunkten ska vara om deltagandet i den sexuella handlingen har varit frivilligt eller inte. jämfört med gällande rätt ska vara att våld, hot eller utnyttjande inte längre ska krävas för ansvar för våldtäkt eller sexuellt övergrepp, utan att regleringen ska utgå från att den sexuella handlingen har genomförts mot någon som inte deltar frivilligt. Den lagstiftning som föreslås har i tidigare lagstiftningsärenden och i den allmänna debatten kallats samtyckesreglering eller Begrepp som t.ex. samtycke är normativa när de används i lagstiftning. Det innebär att begreppet kan ges den innebörd som lagstiftaren vill att det ska ha. Ansvarsfrihetsgrunden samtycke har dock redan sin specifika betydelse i (se 24 kap. 7 § ), en betydelse som inte fullt ut överensstämmer med den innebörd begreppet bör ha om det används i samband med sexualbrott. samtycke som rekvisit för att handlingen inte ska vara brottslig och därmed avser samtycke i den mening det har som ansvarsfrihetsgrund, kommer också fall där samtycket inte getts med full insikt om relevanta förhållanden att grunda ansvar. Villfarelse rörande någon omständighet av betydelse medför enligt ansvarsfrihetsbestämmelsen att samtycket blir Att lura till sig sexuellt umgänge genom löften om t.ex. en kärleksrelation eller genom att utge sig för att vara en känd person skulle kunna innebära att samtycket inte är En annan situation där samtycket skulle kunna bli ogiltigt är om en person lämnar felaktiga uppgifter om förekomsten av könssjukdomar eller om huruvida preventivmedel ska användas. Sådana fall av vilseledanden bör inte grunda ansvar för sexualbrott. Regeringen instämmer därför i kommitténs bedömning att det inte är lämpligt att använda begreppet samtycke som rekvisit i bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt övergrepp. Genom att välja ett annat rekvisit blir en tillämpning av ansvarsfrihetsregeln inte aktuell på samma sätt som vid brottstyper där det uttryckligen anges att gärningen ska ske olovligen, obehörigen etc., dvs. där det framgår uttryckligen av brottsrekvisiten att samtycke har ansvarsbefriande verkan. Kommittén väljer att som grundrekvisit använda begreppet ”inte deltar frivilligt”. Denna lösning förordades också av regeringen i lagrådsremissen. anser att rekvisitet ”delta” är oklart och att denna oklarhet kan leda till gränsdragningssvårigheter i rättstillämpningen.