prop · H50377 · 2018-01-30 00:00:00 — Även dessa kostnader är svåra att uppskatta. 16.3.5 Konsekvenser för små företag Det är möjligt att de krav som ställs med anledning av genomförandet i svensk rätt av andra betaltjänstdirektivet kan komma att bli särskilt betungande för små företag med begränsade resurser. Det går inte att utesluta att det nya regelverket och kostnaderna det medför kan få aktörer att ändra inriktning på sin verksamhet. Företagarna och framför att det inte finns någon information när det gäller om särskild hänsyn har tagits till små företag när reglerna utformats. Regeringen konstaterar att andra betaltjänstdirektivet inte ger något utrymme att införa mildare krav för små företag. Det är därför inte möjligt att ta särskild hänsyn till små företag vid utformningen av förslagen i denna proposition. bedömer att utredningens konsekvensanalys är bristfällig när det gäller konkurrensförhållandena för berörda företag. anser att andra betaltjänstdirektivet kommer att innebära stora och mycket genomgripande förändringar av spelplanen på betalnings- marknaden och anser att det saknas en analys av hur olika områden och aktörer samt hur säkerheten för betaltjänster, betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster kommer att påverkas. Regeringen instäm- mer i bedömning att andra betaltjänstdirektivet kommer att innebära en förändring av spelplanen på betalningsmarknaden. Regeringen konstaterar att det är troligt att förslagen i denna proposition kommer att medföra en ökad konkurrens på marknaden för betaltjänster. Förslagen innebär att bankkunder – både privatkunder och företag – kan låta tredjepartsleverantörer utföra finansiella tjänster åt dem. De kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna blir enligt förslagen skyldiga att ge dessa tredjepartsleverantörer åtkomst till sina kunders betalkonton. Det innebär att tredjepartsbetaltjänstleverantörer kan använda bankernas data och infrastruktur som plattform för sina finansiella tjänster. Förslagen i denna proposition kommer därför att förändra värdekedjan för betaltjänster och det kommer att få stor betydelse för vilka affärsmodeller som är lönsamma och vem som har kontakt med kunden. Regeringen konstaterar att förslagen skapar en ökad konkurrens på marknaden för betaltjänster men att det är svårt att på förhand beskriva hur marknaden kommer att utvecklas. I sammanhanget kan noteras att förslagen inte omfattar tredjepartsbetaltjänstleverantörers tillgång till annan information än sådan från betalkonton. Tillgången till annan typ av information kommer således även i fortsättningen vara ett område där det råder avtalsfrihet (se avsnitt 7.3.9). 2017/18:77 16.4 Förslagen i denna proposition kommer att innebära ett utökat tillsyns- ansvar för . Flera aktörer som inte står under Finans- inspektionens tillsyn kan förväntas ansöka om tillstånd eller om undantag från tillståndsplikt. Det är dock inte troligt att det rör sig om särskilt många aktörer, varför det sannolikt blir fråga om en marginell ökning av antalet ansökningar. kommer att behöva utöva tillsyn över ett mer omfattande regelverk jämfört med . Omfattningen av tillsynen utvidgas t.ex. när det gäller betalningsinstituts rätt till tillgång till kredit- institutens betalkontotjänster samt utländska företag som driver betal- tjänstverksamhet i . Vidare kommer inspektionen att behöva med- dela föreskrifter med anledning av den föreslagna regleringen och troligen också allmänna råd vilket innebär en ökad arbetsinsats för myndigheten. uppskattar att arbetsuppgifterna motsvarar ytterligare två till tre medarbetare på heltid och utöver detta bedömer myndigheten att det tillkommer kostnader för systemstöd för rapportering om ca . Förslagen i denna proposition innebär att ska sam- råda med i fråga om tillsyn över betalningsinstituts rätt till tillgång till kreditinstituts betalkontotjänster samt över betaltjänst- leverantörers möjlighet till indirekt tillträde till betalningssystem enligt lagen om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden, på samma sätt som gäller för tillsynen över tillträde till betalningssystem. Detta kan antas medföra en ökad arbetsinsats även för . framför att samrådsförfarandet förutsätter att det finns personal som är inläst på området när behovet uppstår och uppskattar att det tillkommande resursbehovet motsvarar en halvtidstjänst. Regeringen bedömer att eventuella merkostnader som kan uppstå på grund av detta ryms inom myndighetens befintliga budgetramar. För riksbanks del bedöms förslagen i denna proposition inte medföra någon ökad arbetsinsats eller kostnader. Konsekvenser för domstolarna och Allmänna Förslagen i denna proposition ger fler aktörer möjlighet att ansöka om tillstånd eller registrering för att få tillhandahålla betaltjänster. innebär också att kommer att fatta beslut i flera olika slags ärenden enligt betaltjänstlagen än . Även dessa beslut kommer att få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Trots att kretsen av aktörer som kan ansöka om tillstånd att få tillhandahålla betaltjänster utökas enligt förslagen kan det förutsättas att det är ett begränsat antal aktörer som är aktuella för att få tillstånd. De ökade kraven på beslut av i olika frågor torde endast medföra en marginell ökning av antalet mål och ärenden i de allmänna förvaltningsdom- De nya reglerna när det gäller obehöriga eller bristfälligt genomförda betalningstransaktioner kan leda till att det uppkommer Prop. 2017/18:77 tvister mellan leverantörer av betalningsinitieringstjänster och konto- förvaltande betaltjänstleverantörer om vem som är ansvarig för en transaktion (se avsnitten 7.2.14 och 7.2.15). De nya reglerna bedöms dock inte leda till någon betydande ökning av antalet tvistemål i allmän domstol. Förvaltningsrätten i påpekar att det saknas en närmare analys av vilka konsekvenser förslagen innebär för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Förvaltningsrätten välkomnar en djupare konsekvensanalys i detta avseende och även framöver när det gäller införandet av nya regler på finansmarknadsområdet. Allmänna reklama- tionsnämnden () påpekar att bedrägerierna på internet ökar vilket i sin tur gör att anmälningarna till nämnden blir fler. Nämnden framför även att i takt med att den tekniska utvecklingen går framåt måste det säkerställas att nämnden har tillräcklig teknisk kompetens för att tvisterna ska kunna prövas på ett rättssäkert sätt. Regeringen konstaterar att förslagen bl.a. innebär att fler verksamheter kommer att bli föremål för tillståndsplikt men att de merkostnader som kan bli aktuella ryms inom Domstolars och ARN:s befintliga budgetramar. Det bedöms därför inte föreligga något behov av resurstillskott till domstolarna med anledning av förslagen i denna proposition. De föreslagna reglerna om betaltjänstleverantörens respektive betal- arens ansvar i samband med obehöriga transaktioner med betalnings- instrument innebär en ändring främst av bestämmelserna om självrisk i betaltjänstlagen. bedömer att de föreslagna ändringarna, om exempelvis en sänkt självrisk från till , inte i sig kommer att öka ARN:s måltillströmning. Regeringen instämmer i den bedömningen och finner att kostnaden för att hantera dessa ärenden ryms inom befintliga budgetramar. Det övergripande syftet bakom andra betaltjänstdirektivet kan samman- fattningsvis sägas vara att skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar och på så sätt öka skyddet för konsumenterna i samband med betalningstransaktioner. Den nya reglering som föreslås i denna proposition bl.a. när det gäller kommunikation mellan betaltjänst- leverantörerna och betaltjänstanvändarna samt att flera företag än kommer att stå under tillsyn kommer att bidra till ökad säkerhet för konsumenter och andra betaltjänstanvändare. Det kan leda till en minskad risk för att betaltjänstanvändare utsätts för t.ex. bedrägeri eller andra former av brott och missbruk i samband med betalningstransaktioner. Förslagen förväntas leda till en förbättrad kon- kurrens och bättre villkor för konsumenterna. Regeringen bedömer att förslagen sammantagna får positiva effekter på samhällsekonomin i stort. Förslagen i denna proposition påverkar värdebolag som bedriver upp- räkningsverksamhet och vars verksamhet innefattar kontanthantering i landet. riksbank framför att ökade kostnader för värdebolagen som kontantanvändningen minskar kan innebära problem för lönsamheten i sådan verksamhet. I förlängningen skulle det kunna leda 2017/18:77 till att färre aktörer är beredda att tillhandahålla uppräkningstjänster vilket skulle kunna få återverkningar på kontantförsörjning. Säkerhetsbranschen framför att om kontanthanteringen blir dyrare för butiker blir incitamenten större för dessa att sluta med kontanter. Blir kostnaden för att transportera kontanter i glesbygd dyrare än vad värde- transportföretagen kan ta ut från sina kunder, kommer värdebolagen inte längre att ha möjlighet att transportera kontanter till dessa områden. Regeringen konstaterar att värdebolagens uppräkningsverksamhet fyller en viktig funktion för konsumenterna och samhället och att en väl fungerande kontanthantering är av stort samhällsintresse. Det är dock svårt att på förhand förutse vilka konsekvenser som förslagen kan få för värdebolagen och om kontanthanteringen kommer att påverkas. I sammanhanget kan uppmärksammas att ansvar för kontanthanteringen, kontantförsörjningen och beredskapen i betalnings- systemet ska behandlas i översyn av det penning- politiska ramverket och riksbankslagen (dir. 2016:114). 17.1Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster Utöver de ändringar som kommenteras nedan föreslås ändringar i 5 kap. 2, 34, 39, 40, 43 och 47 §§ och 8 kap. 22 §. Ändringarna i de para- graferna avser enbart hänvisningar till paragrafer eller punkter i para- grafer som får nya beteckningar eller att hänvisningar tas bort. Paragrafen genomför artikel 2.1 och 2.2 och delvis artiklarna 1, 2.3 och 2.4 i andra betaltjänstdirektivet. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Ändringen i första stycket innebär att lagen ska tillämpas på betal- tjänster som tillhandahålls i och utförs inom EES oavsett i vilken valuta som transaktionen genomförs. Enligt nya 1 a § gäller dock vissa bestämmelser inte vid transaktioner i ett tredjelands valuta under vissa förutsättningar och inte heller när antingen betalarens eller betalnings- mottagarens betaltjänstleverantör i en betalningstransaktion hör hemma utanför EES. Paragrafen kompletteras av bestämmelser om när betaltjänster får tillhandahållas i . I 3 kap. finns bestämmelser om tillståndsplikt och undantag från tillståndsplikt för att tillhandahålla betaltjänster. I 3 kap. 26 § finns bestämmelser om att vissa utländska företag som har tillstånd i sitt hemland inte behöver ha tillstånd i för att få tillhandahålla betaltjänster här i landet. Övervägandena finns i avsnitten 6.2.2 och 6.2.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artikel 2.3 och 2.4 i andra betal- tjänstdirektivet. I paragrafen anges vilka bestämmelser i lagen som inte gäller vid betal- ningstransaktioner inom EES i ett tredjelands valuta eller där betalarens eller betalningsmottagarens betaltjänstleverantör hör hemma utanför EES. Första stycket avser betalningstransaktioner i en valuta som inte är en valuta inom EES när både betalarens och betalningsmottagarens betal- tjänstleverantörer, eller den enda betaltjänstleverantören i transaktionen, hör hemma inom EES. Genom ändringen i 1 § omfattas även sådana transaktioner av lagen. Enligt förevarande bestämmelse gäller dock vissa bestämmelser i 4 och 5 kap. inte för sådana transaktioner. De bestäm- melserna motsvarar de regler som undantas enligt artikel 2.3 i direktivet och avser en betaltjänstleverantörs skyldighet att lämna information till betaltjänstanvändaren om genomförandetiden för en betalningstransak- tion innan avtal ingås respektive när en betalningstransaktion utförs (4 kap. 4 § första stycket 2, 10 § 8 och 16 § första stycket 1), avdrag från överförda och mottagna belopp (5 kap. 38 §) och genomförandetid och valuteringsdag (5 kap. 39–41 §§, 42 § första stycket, 43 och 44 §§). Andra stycket avser betalningstransaktioner där antingen betalarens eller betalningsmottagarens betaltjänstleverantör hör hemma utanför EES, s.k. ”one leg”-betalningar. Bestämmelsen är tillämplig oavsett i vilken valuta transaktionen genomförs. Av 1 § följer att lagen gäller för sådana transak- tioner till den del de utförs inom EES. Enligt förevarande bestämmelse gäller dock vissa bestämmelser i 4 och 5 kap. inte för sådana transaktioner. De bestämmelserna motsvarar de regler som undantas enligt artikel 2.4 i direktivet och avser en betaltjänstleverantörs skyldigheter att lämna infor- mation till betaltjänstanvändaren om genomförandetiden för en betal- ningstransaktion innan avtal ingås respektive när en betalningstransak- tion utförs (4 kap. 4 § första stycket 2, 10 § 8 och 16 § första stycket 1) och om villkor för återbetalning av betalningstransaktioner som initierats av eller via betalningsmottagaren (4 kap. 10 § 24), att betalaren och betalningsmottagaren ska betala de avgifter som respektive betaltjänst- leverantör tar ut (5 kap. 1 § andra stycket), återbetalning av betalnings- transaktioner som initierats av eller via betalningsmottagaren (5 kap. 28–30 §§), avdrag från överförda och mottagna belopp (5 kap. 38 §), genomförandetid för en betalningstransaktion (5 kap. 40 §), ansvar för att betalningstransaktioner genomförs korrekt (5 kap. 47–53 §§) och rätt till återkrav (5 kap. 55 §). Lagrådet anser att det kan ifrågasättas om inte en lämpligare placering av paragrafen är i slutet av kapitlet. Med hänsyn till det nära sambandet med 1 § anser regeringen att placeringen inte bör ändras i förhållande till lagrådsremissens förslag. Övervägandena finns i avsnitten 6.2.3 och 6.2.4. Paragrafen genomför artikel 4.3 och bilaga I till andra betaltjänstdirek- tivet. I paragrafen definieras vad som utgör betaltjänster enligt lagen. 2017/18:77 Paragrafens struktur ändras, efter synpunkter från , så att den motsvarar uppräkningen av betaltjänster i bilaga I till direk- tivet. Kommissionen ska anta tekniska standarder avseende hanteringen av gränsöverskridande ärenden mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter som innebär att den numrering och struktur som följer av bilagan till direktivet ska användas i kommunikation mellan de behöriga myndigheterna. Att beskrivningen av betaltjänster i paragrafen överens- stämmer med den i direktivet kan också underlätta för de företag som vill driva verksamhet i flera länder inom EES. Punkterna 1 och 2 motsvarar nuvarande punkt 1. Punkterna 3 och 4 motsvarar nuvarande punkt 2. Punkt 5 motsvarar nuvarande punkterna 3 och 4 och punkt 6 motsvarar nuvarande punkt 5. Denna omstrukturering innebär inte någon ändring i sak. Ipunkterna 1 och 2 ersätts uttrycket transaktioner med åtgärder. Det senare uttrycket har en något vidare innebörd och innefattar även andra åtgärder som krävs för förvaltning av kontot än just transaktioner, t.ex. öppnande och avslutande av ett konto samt uttag av en avgift från konto- innehavaren. Övriga ändringar är endast språkliga. Ipunkt 3 görs, efter synpunkter från , ett förtyd- ligande om att det som avses är betalningstransaktioner på ett betalkonto. Det innebär inte någon ändring i sak. Ipunkt 5 ersätts uttrycket utfärdande med utgivning. Det innebär inte någon ändring i sak. Genom punkterna 7 och 8, som är nya, tillkommer ytterligare två betal- tjänster: betalningsinitieringstjänster och kontoinformationstjänster. Dessa tjänster definieras i 4 §. De tjänster som omfattas av nuvarande lydelse av punkt 6, som utgår, omfattas i stället av någon av punkterna 1–5, beroende på betalnings- transaktionens karaktär i det enskilda fallet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen genomför delvis artikel 1 och artikel 4.11 i andra betaltjänst- direktivet. I paragrafen definieras vad som avses med betaltjänstleverantörer i lagen. Punkt 1 ändras med anledning av att det i 4 § införs en definition av kreditinstitut (se avsnitt 5.3.13). Den definitionen utgörs av en hänvis- ning till definitionen i lagen om bank- och finansieringsrörelse (1 kap. 5 § 10) som i sin tur definierar kreditinstitut som banker och kredit- marknadsföretag. Detta innebär således inte någon ändring i sak. I punkt 5 införs en hänvisning till andra betaltjänstdirektivet i stället för första betaltjänstdirektivet. Av definitionen i 4 § följer att hänvisningen till EU-direktivet är utformad på så sätt att den avser direktivet i den ursprungliga lydelsen, s.k. statisk hänvisning. Det görs även en språklig justering. Punkt 8 ändras med anledning av att det i 4 § införs definitioner av kreditinstitut och utländskt kreditinstitut (se avsnitten 5.3.13 och 5.3.14). Detta innebär inte heller någon ändring i sak. Av punkt 9, som är ny, följer att även filialer till iska pengar från länder utanför EES är betaltjänstleverantörer. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.2. Paragrafen genomför delvis artikel 4 i andra betaltjänstdirektivet och artiklarna 2, 15, 16.1 och 16.2 i betalkontodirektivet. I paragrafen finns definitioner av termer och utryck som används i lagen. Det införs tretton nya definitioner som alla har motsvarigheter i andra betaltjänstdirektivet. Definitionerna av autentisering (artikel 4.29), betal- ningsinitieringstjänst (artikel 4.15), elektroniskt kommunikationsnät (artikel 4.41), elektronisk kommunikationstjänst (artikel 4.42), konto- förvaltande betaltjänstleverantör (artikel 4.17), kontoinformationstjänst (artikel 4.16), känslig betalningsuppgift (artikel 4.32), stark kund- autentisering (artikel 4.30) och utgivning av betalningsinstrument (artikel 4.45) överensstämmer med motsvarande definitioner i direktivet. Definitionen av inlösen av transaktionsbelopp motsvaras av uttrycket inlösen av betalningstransaktioner i direktivet (artikel 4.44). Definitionen av kontobaserad betalning motsvaras av termen betalning i direktivet (artikel 4.24). Definitionen av personlig behörighetsfunktion motsvaras av uttrycket personlig säkerhetsbehörighetsuppgift i direktivet (artikel 4.31). Definitionen av kapitalbas innehåller en hänvisning till definitionen i lagen om bank- och finansieringsrörelse, som dock överensstämmer i sak med den i direktivet (artikel 4.46). I definitionen anges inte de krav på sammansättningen av kapitalbasen som anges i definitionen i direktivet. De kraven anges i stället i bestämmelserna om kapitalkrav (3 kap. 2 § andra stycket). Definitionen av betalningsinstrument ändras för att bättre överens- stämma med direktivet (artikel 4.14). Definitionen av grupp ändras med anledning av att motsvarande defini- tion i andra betaltjänstdirektivet ändras i förhållande till definitionen i första betaltjänstdirektivet. Genom ändringen ersätts hänvisningen till definitionen i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat med en hänvisning som motsvarar den i andra betaltjänstdirektivet (artikel 4.40). Nya definitioner av kreditinstitut och utländskt kreditinstitut införs som inte har några motsvarigheter i direktivet. Dessa definitioner behandlas i avsnitten 5.3.13 och 5.3.14. Definitionen av obehörig transaktion, som är ny, har sin motsvarighet i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument som upp- hävs. Bestämmelserna i den lagen överförs till denna lag (se avsnitt 8.2). Definitionen i denna lag är dock inte begränsad till betalningsinstrument utan avser transaktioner som genomförs utan samtycke från konto- havaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot (se avsnitt 5.3.15). Det införs även en definition av säker kommunikation, som hänvisar till kraven i de tekniska standarder som antagits av Europeiska kommissionen i enlighet med artikel 98 i betaltjänstdirektivet (se 2017/18:77 avsnitt 5.3.16 och Commission delegated regulation [EU] supplementing Directive 2015/2366 of Parliament and of the Council with regard to regulatory technical standards for strong customer authen- tication and common and secure open standards of communication [C(2017)7782], som ännu inte finns i svensk språkversion). Benämningar av två EU-rättsakter införs: betaltjänstdirektivet och tillsynsförordningen. Hänvisningen till betaltjänstdirektivet är utformad på så sätt att den avser direktivet i den ursprungliga lydelsen, s.k. statisk hänvisning. Hänvisningen till tillsynsförordningen är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 5.2 och 5.3. Paragrafen genomför delvis artikel 3 i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen finns undantag för tjänster som inte omfattas av lagen. I punkt 1 gör ett tillägg om hantering av kontanter. Uttrycket ”därmed sammanhängande hantering” är avsett att motsvara uttrycket ”inbegripet (…) hantering” i direktivet (artikel 3 c), dvs. det avser hantering som sker i anslutning till transport av kontanter. undantas dock uppräkningsverksamhet från bestämmelsens tillämpningsområde. Det innebär att värdebolagens uppräkningsverksamhet inte längre ska vara undantagen från lagens tillämpningsområde. Med uppräkningsverk- samhet avses att räkna, äkthetskontrollera eller kvalitetssortera svenska sedlar eller mynt för insättning på konto. Tillägget i punkt 4 innebär att undantaget för tekniska stödtjänster inte gäller för betalningsinitieringstjänster eller kontoinformationstjänster. För tillhandahållande av betalningsinitieringstjänster gäller tillståndsplikt enligt 2 kap. 1 §. Tillhandahållande av kontoinformationstjänster kan undantas från tillståndsplikt med stöd av 2 kap. 3 § fjärde stycket. Undantaget i nuvarande punkt 5 som avser tjänster som baseras på betalningsinstrument som endast kan användas i ett begränsat nätverk överförs till nya 6 a § 1 och undantaget i nuvarande punkt 6 som avser uttag av kontanter med hjälp av uttagsautomater överförs till nya 6 b §. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 6.3.2 och 6.3.5. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 3 k i andra betaltjänstdirektivet. I paragrafen anges ett antal tjänster som, med undantag för bestäm- melserna i 5 kap. 55 och 56 §§ och 5 a kap. 1–4 och 6–8 §§ om obehöriga transaktioner, inte omfattas av lagen. Paragrafen innebär att vid tillämpningen av de bestämmelserna ska det som där anges om en betaltjänstleverantör gälla även för den som tillhandahåller sådana tjänster som anges i denna paragraf och som i övrigt är undantagna från I punkt 1, som motsvarar nuvarande 6 § 5, införs en begränsning när det Prop. 2017/18:77 gäller tjänster som baseras på betalningsinstrument som enbart kan utnyttjas i fråga om ett begränsat varu- eller tjänsteutbud. Det krävs att varu- eller tjänsteutbudet är ”mycket” begränsat. Ändringen innebär att undantaget ges en snävare innebörd än vad som är fallet enligt nuvarande lydelse. Enligt 8 § ska sådan verksamhet anmälas till när det sammanlagda värdet av de betalningstransaktioner som genomförts överstiger ett belopp motsvarande . Inspektionen ska då besluta om verksamheten omfattas av undan- taget. Inspektionens bedömningar inom ramen för det förfarandet kommer alltså att få betydelse för vad som kan anses vara ett mycket begränsat varu- eller tjänsteutbud. Undantaget i punkt 2 är nytt. Det avser vissa tjänster som baseras på betalningsinstrument som endast är giltiga i . Det krävs bl.a. att betalningsinstrumentet regleras av en myndighet av särskilda sociala eller skattemässiga skäl. Med ”regleras” av en myndighet avses att användningen av betalningsinstrumentet styrs av författningar eller övervakas av en myndighet inom ramen för dess tillsynsverksamhet av t.ex. skattemässiga skäl. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.3. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 3 o i andra betaltjänstdirektivet.