prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — gälla för försäkringsföretagen. För företagen finns såväl närings- rättsliga som civilrättsliga bestämmelser om den information som ska lämnas till den som erbjuds att teckna försäkring, till försäkringstagare och andra ersättningsberättigade . sakliga näringsrättsliga bestämmelserna finns i försäkringsrörelselagen och i föreskrifter som har meddelats av (se Finans- inspektionens föreskrifter och allmänna råd [FFFS 2011:39] om informa- tion som gäller försäkring och tjänstepension). rättsliga bestämmelserna finns i försäkringsavtalslagen. om information finns också i bl.a. lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , marknadsföringslagen, rådgivningslagen och föreskrifter som har meddelats av Konsument- verket. Det bör inledningsvis framhållas att de informationskrav som föreslås gälla för försäkringsföretagen enligt den nya lagen om försäkrings- distribution är betydligt mer omfattande och detaljerade än de informa- tionskrav som finns i försäkringsrörelselagen och försäkringsavtals- lagen. Vidare bedöms det sammanhållna genomförandet av försäkrings- distributionsdirektivet i en ny lag inte ge upphov till motstridiga informationskrav. Ett försäkringsföretag som lever upp till de strängaste av de krav som följer av dessa lagar kommer i praktiken att uppfylla sina förpliktelser även enligt liknande bestämmelser i de andra lagarna. Enligt regeringens bedömning bör det anförda innebära att försäkringsföretagen i de flesta fall kommer att kunna uppfylla den informationsplikt som följer av försäkringsrörelselagen eller försäkringsavtalslagen genom att uppfylla motsvarande eller liknande krav som gäller vid försäkringsdistribution enligt den nya lagen. I försäkringsrörelselagen regleras försäkringsföretagens skyldighet att lämna information endast i en bestämmelse (4 kap. 2 §). Enligt den bestämmelsen ska ett försäkringsföretags information till försäkrings- tagare och dem som erbjuds att teckna försäkring vara anpassad efter försäkringens art och tydligt visa försäkringens villkor och värde- utveckling. Även andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar ska ges den information de behöver. Ett försäkringsbrev ska vidare inne- hålla uppgifter både om de allmänna försäkringsvillkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i brevet. I försäkrings- rörelselagen är bestämmelsen om information således mycket allmänt hållen jämfört med de regler om information som finns i försäkrings- distributionsdirektivet. För det fall bestämmelserna om information i den nya lagen kan anses överlappa bestämmelsen i försäkringsrörelselagen bör försäkringsföretagen således även uppfylla kraven i försäkrings- rörelselagen genom att uppfylla de krav som ska gälla enligt den nya lagen (jfr 4 kap. 2 § försäkringsrörelselagen och avsnitten 10.4.2 och 10.6). Som Svensk Försäkring konstaterar får med stöd av ett bemyndigande meddela föreskrifter om vilken information ett försäkringsrörelselagen (4 kap. 18 § 2 försäkringsrörelselagen 7 kap. 2 § första stycket 13 försäkringsrörelseförordningen [2011:257]). I före- skrifter och allmänna råd om information som gäller försäkring och tjänstepension finns kortfattade allmänna krav på information till försäkringstagare och ersättningsberättigade (2 kap. 1 och 2 §§), information som ska lämnas innan en försäkring meddelas (3 kap. 1 §) och information som ska lämnas under försäkrings- och utbetalningstiden (4 kap. 1 och 2 §§). I sak är det, som Svensk Försäkring påpekar, delvis fråga om informationskrav som motsvarar de informationskrav som anges i försäkringsdistributionsdirektivet och som föreslås ska gälla enligt lagen om försäkringsdistribution. Den överlappning som där- igenom uppkommer i förhållande till nuvarande myndighetsföreskrifter är enligt regeringens uppfattning emellertid en fråga som bör hanteras inom ramen för arbete med att ta fram nya föreskrifter med anledning av de bemyndiganden som föreslås i den nya 2017/18:216 lagen (se avsnitt 10.1.3) samt befintliga bemyndiganden i försäkrings- Genomförandet av försäkringsdistributionsdirektivet bör därmed inte ge upphov till några överlappande informationskrav i förhållande till de föreskrifter som har meddelat med stöd bemyndigandet i försäkringsrörelselagen. Det bör även i förhållande till annan relevant lagstiftning ankomma på att se över sina gällande föreskrifter och att hantera eventuella överlappande informationsregler som kan uppkomma när försäkringsdistributions- direktivet genomförs i svensk rätt. I förhållande till de informationskrav som anges i försäkringsavtals- lagen torde överlappningen bli mer begränsad. konstateras att försäkringsavtalslagen i allt väsentligt innehåller civil- Bestämmelserna om information i den lagen avser huvudsakligen information om försäkringsavtalet och den reglering som gäller för avtalet. De näringsrättsliga reglerna om information i försäkringsdistributionsdirektivet avser däremot till största del informa- tion om förhållanden hos de aktörer som distribuerar försäkring, t.ex. krav på information om pris och ersättning, intressekonflikter och I huvudsak tar de olika regelverken sikte på olika typer av I praktiken synes det endast vara reglerna om anpassad produktinformation i försäkringsdistributionsdirektivet, dvs. kunden ska få objektiv och förståelig information om försäkrings- produkten (se avsnitt 10.4.2) och om produktfaktablad (se avsnitt 10.6) som delvis överensstämmer med bestämmelserna i försäkrings- avtalslagen om information som ska lämnas innan ett avtal ingås (se t.ex. 2 kap. 2 §). Försäkringsavtalslagen innehåller därutöver mer detaljerade krav på information som ska lämnas när avtal har ingåtts och som i allt väsentligt saknar motsvarighet i försäkringsdistributions- Således är det främst i fråga om kraven på förköpsinformation om innehållet i försäkringsavtalet som det uppstår dubbelreglering. Som framgår ovan följer det av försäkringsdistributionsdirektivet att en försäkringsdistributör, innan ett försäkringsavtal ingås, är skyldig att bl.a. klargöra kundens krav och behov i fråga om försäkringsskydd och där- efter ge kunden objektiv och tydlig information om försäkringsprodukten som är anpassad efter typen av kund och produktens komplexitet. Informationen ska underlätta för kunden att kunna fatta ett välgrundat beslut (se nedan avsnitt 10.4.2). På liknande sätt ska ett försäkringsbolag, enligt försäkringsavtalslagen innan en försäkring meddelas lämna information som underlättar kundens bedömning av försäkringsbehovet och val av försäkring (se t.ex. 2 kap. 2 § och 10 kap. 2 §). enligt både försäkringsavtalslagen och den föreslagna nya lagen fråga om en allmänt hållen skyldighet för företaget att lämna information om försäkringsavtalet som syftar till att underlätta kundens val. regeringens uppfattning bör den materiella innebörden av de nu aktuella reglerna vara i stort sett densamma även om kravet enligt den nya lagen kan anses vara mer precist i förhållande till den enskilde kunden och ställer större krav på distributören. Kravet i den nya lagen på att kundens behov ska klargöras och att det ska lämnas information som är anpassad efter typen av kund och produktens komplexitet, måste alltså i vart fall omfatta ett krav på att kunden ska få information som underlättar hans eller hennes bedömning av försäkringsbehovet och val av försäkring. De angivna informationskraven är alltså inte motstridiga och bör enligt regeringens mening kunna gälla parallellt i de olika lagarna. Det faktum att ett i princip motsvarande överlappande informations- krav har gällt enligt bestämmelserna om information i försäkringsavtalslagen och i försäkringsrörelselagen talar med styrka för att detta inte utgör något påtagligt praktiskt problem (jfr t.ex. 2 kap. 2 § försäkringsavtalslagen och 4 kap. 2 § försäkringsrörelselagen). I lagrådsremissen föreslås att det i den nya lagen ska införas en upplys- ningsbestämmelse om att det i försäkringsavtalslagen finns ytterligare bestämmelser om information som ska lämnas innan en försäkring med- delas. Regeringen instämmer emellertid med Lagrådet att det inte bör införas en sådan upplysningsbestämmelse i den nya lagen (se avsnitt 10.4.2). Försäkringsdistributionsdirektivet innehåller, som anges ovan, krav på att viss information om försäkringsprodukten (avtalet) ska lämnas i form av ett produktfaktablad vid distribution av skadeförsäkring (se avsnitt 10.6 nedan). De informationskrav som enligt förslaget i denna proposition ska gälla för produktfaktabladet (och som följer av direk- tivet) är relativt detaljerade och överlappar bestämmelserna i försäkrings- avtalslagen om information som ska lämnas innan ett avtal ingås, t.ex. i fråga om viktiga begränsningar eller undantag. För att begränsa eventuella tillämpningsproblem föreslås emellertid i denna proposition att det i viss utsträckning ska vara tillåtet för en försäkringsdistributör att tillhandahålla annan information som distribu- tören är skyldig att lämna till kunden tillsammans med produktfakta- bladet (avsnitt 10.6). Ett försäkringsföretag kan alltså, i förekommande fall, lämna även sådan tillkommande information som krävs enligt t.ex. försäkringsavtalslagen genom att tillhandahålla den informationen i produktfaktabladet. I produktfaktabladet kan det således läggas till information om försäkringstagarens möjlighet att förnya försäkringen, ett informationskrav som följer av försäkringsavtalslagen men som inte ställs på produktfaktabladet (jfr 2 kap. 2 § andra stycket försäkrings- avtalslagen). Den dubbelreglering som uppstår i förhållande till försäkringsavtalslagen bedöms sammantaget inte bli särskilt problem- atisk. Även när det gäller förhållandet mellan den nya lagen och försäkringsavtalslagen torde (i de delar informationskraven är över- lappande) ett försäkringsföretag som lever upp till de strängaste av de krav som följer av dessa lagar i praktiken uppfylla sina förpliktelser enligt båda lagarna. I denna proposition föreslås vidare att en försäkringsdistributör vid telefonförsäljning ska lämna information till konsumenter före avtalets ingående i enlighet med bestämmelserna i 3 kap. lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (distansavtalslagen) (se avsnitt 10.5.1). Således uppkommer ingen dubbelreglering i förhållande till distansavtalslagen i fråga om den information som ska lämnas före avtalets ingående vid sådan försäljning, i den mån ett avtal kan ingås per telefon. I stället för den omfattande information som ska lämnas enligt förslaget i denna proposition kan en mer kortfattad information lämnas vid telefonsamtalet enligt vad som följer av distansavtalslagen, om konsumenten samtycker till det (mer om detta redovisas nedan i avsnitt 2017/18:216 10.5.2). När det sedan gäller den information som ska lämnas till kunden efter avtalets ingående får dock reglerna om information i direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter anses gälla parallellt med de informationskrav som till följd av försäkrings- distributionsdirektivet föreslås gälla enligt den nya lagen (se avsnitt 10.6.1 och jfr artikel 4.1 i och rådets direktiv 2002/65/EG av om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG samt direktiven /7/EG och 98/27/EG). förslaget i denna proposition som enligt distansavtalslagen finns det nämligen en skyldighet att lämna fullständig information efter Det finns, vilket och Svensk Försäkring också påpekar, lagtekniska invändningar mot att ha olika informationskrav för försäkringsföretagen i olika lagar. instanserna anser att informationskraven för försäkringsföretag bör regleras i en och samma lag, företrädesvis i försäkringsavtalslagen. Enligt regeringens uppfattning framstår det dock inte som lämpligt att genomföra reglerna om information i försäkringsdistributionsdirektivet i Som nämns ovan innehåller den lagen i huvudsak civilrättsliga bestämmelser om försäkringsföretagens informations- skyldighet när det gäller innehållet i och villkoren för försäkringsavtalet. Merparten av bestämmelserna i försäkringsavtalslagen är allmänt formulerade jämfört reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet. införandet av försäkringsavtalslagen gjordes bedömningen att det inte var lämpligt att tynga den lagen med liknande detaljerade informationsregler som i det sammanhanget ställdes upp i ett annat EU-direktiv (se prop. 2003/04:150 s. 240 f. och 1087 f.). Regeringen finner inte skäl att göra någon annan bedömning . Det gäller i synnerhet som informations- reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet, till skillnad från bestämmel- serna i försäkringsavtalslagen, i stor utsträckning avser annat än själva Reglerna i direktivet gäller t.ex. även information om distributörens rörelse och organisation och om rådgivning. vidare konstateras att om reglerna i direktivet skulle genomföras i bestämmelser i försäkringsavtalslagen skulle det krävas att i det närmaste identiska bestämmelser om information i flera fall ändå måste införas i den nya lagen för att de ska gälla för försäkringsförmedlarna. ordning framstår inte som ändamålsenlig. Vidare skulle t.ex. de särskilda tillsyns- och ingripandebefogenheter som den behöriga myndigheten ska ha enligt direktivet – och som självfallet måste finnas i den nya lagen – i så fall delvis behöva kopplas till bestämmelser i en annan lag när det En annan lösning för att komma till rätta med de delvis överlappande informationskraven som uppkommer i förhållande till bestämmelserna i försäkringsavtalslagen om information som ska lämnas innan ett avtal ingås skulle vara att helt utmönstra kraven på förköpsinformation i den En sådan åtgärd vore dock olycklig eftersom ett åsidosättande av de informationskrav som enligt förslaget ska gälla enligt den nya lagen om försäkringsdistribution inte kommer ha några avtalsrättsliga följder. De ovan angivna bestämmelserna i försäkringsavtalslagen har däremot betydelse för förståelsen av den avtalsrättsliga följden vid underlåtenhet att lämna viss information enligt den lagen (se t.ex. 2 kap. 8 §). 2017/18:216 skulle det alternativet kräva någon form av särlösning för sådan distribution av försäkringar som inte omfattas av den nya lagens tillämpningsområde (se t.ex. avsnitt 10.11). Slutligen kan det, när det gäller den dubbelreglering som i viss utsträckning uppkommer i förhållande till försäkringsavtalslagen, inte bortses från att försäkringsföretagen är vana vid att det finns bestäm- melser i andra lagar och andra föreskrifter som gäller parallellt. Exempel- vis förutsattes redan i förarbetena till försäkringsavtalslagen att det finns ytterligare informationskrav utöver de som anges i den lagen som företagen också måste följa (se samma prop. s. 148 och 382). Att det finns liknande bestämmelser om information i olika lagar är, vilket Svensk Försäkring också påpekar, i och för sig inte skäl för att man inte skulle eftersträva att undvika ytterligare dubbelreglering. Som framgår ovan gör emellertid regeringen sammantaget bedömningen att den relativt begränsade dubbelreglering som genomförandet av försäkrings- distributionsdirektivet kommer att ge upphov till är svår att komma till rätta med utan att det i så fall i stället skulle uppkomma andra tillämpningsproblem och otydligheter. Undanröjande av all dubbel- reglering som förekommer på försäkringsområdet skulle kräva omfattande analys och överväganden. Något utrymme för det finns inte inom ramen för detta lagstiftningsärende som avser genomförande av ett EU-direktiv. Undanröjande av all dubbelreglering på området torde dess- utom kräva ändringar i den nuvarande EU-rättsliga regleringen. 10.1.3Allmän information till kunden Regeringens förslag: En försäkringsdistributör ska innan ett försäkringsavtal ingås lämna information till kunden om 1.sin identitet och adress och om distributören är en försäkrings- förmedlare eller ett försäkringsföretag, 2.den eller de myndigheter som utövar tillsyn över försäkrings- distributören, 3.huruvida distributören tillhandahåller rådgivning om de försäkringsprodukter som distribueras, och 4.de möjligheter som finns för kunden att framställa klagomål mot distributören och få en tvist med distributören prövad utanför domstol. En försäkringsförmedlare ska även innan ett försäkrings- avtal ingås informera kunden om 1.det register som förmedlaren är upptagen i och hur registreringen kan kontrolleras, 3.huruvida förmedlaren agerar för kundens eller ett försäkrings- företags räkning. En sidoverksam försäkringsförmedlare ska innan ett försäkringsavtal ingås lämna information om sin identitet, myndig- heter som utövar tillsyn och möjligheten att framställa klagomål respektive få tvist prövad samt om register, registrering och ansvars- försäkringen. Samma informationskrav ska gälla för en anknuten sido- verksam försäkringsförmedlare, dock med undantag av kravet på information om ansvarsförsäkringen. Anknutna försäkringsförmedlare och anknutna sidoverksamma försäkringsförmedlare ska, i stället för att informera om ansvars- försäkringen, informera kunden om att den försäkringsdistributör med vilken förmedlaren har ingått avtal om att förmedla dess försäkrings- produkter är ansvarigt för ren förmögenhetsskada som drabbar en kund, ett försäkringsföretag eller någon som härleder sin rätt från kunden till följd av att förmedlaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vissa skyldigheter som anges i lagen om försäkrings- distribution. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om den information som en försäkringsdistributör ska lämna till sina kunder. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att kravet att informationen ska lämnas ”innan”, i stället för som ”i rimlig tid innan”, ger tydligare uttryck för att konsumenten ska ges betänketid. I tolkningen av vad som är ”innan” understryker att det är ur konsumentens synvinkel som tidsrymden ska bedömas. Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) efterlyser en tydligare definition av vad som avses med ”” och anser att det behöver förtydligas om förslaget innebär någon ändring i sak när det gäller när en försäkringsförmedlare ska lämna informationen till kunden. Skälen för regeringens förslag I försäkringsdistributionsdirektivet finns krav på allmän information som försäkringsförmedlare och försäkringsföretag ska lämna till kunder innan försäkringsavtal ingås (artikel 18). De informationskraven motsvaras i huvudsak av de krav som gäller för försäkringsförmedlare enligt lagen om försäkringsförmedling (6 kap. 1 §, se artikel 12.1 i försäkrings- förmedlingsdirektivet). Som anges i avsnitt 10.1 ställer dock försäkrings- distributionsdirektivet, till skillnad från försäkringsförmedlingsdirektivet, upp specifika informationskrav även för försäkringsföretag. Därtill ska försäkringsförmedlare som bedriver försäkringsförmedling som sido- verksamhet uppfylla vissa av de allmänna informationskraven i försäk- ringsdistributionsdirektivet (artiklarna 18 och 21). I denna proposition föreslås att de kraven ska gälla även för anknutna sidoverksamma försäk- ringsförmedlare (se nedan). Enligt försäkringsdistributionsdirektivet ska informationen som huvud- regel lämnas till kunden innan ett försäkringsavtal ingås (artikel 18). Enligt lagen om försäkringsförmedling gäller att informationen ska lämnas i rimlig tid innan ett avtal ingås (6 kap. 1 §). Uttrycket ”” förekommer i flera lagar på värdepappersmarknadsområdet (se lagen om värdepappersmarknaden, lagen om värdepappersfonder och lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). För kunden upplevs ofta sparande i finansiella instrument och i vissa livförsäkringar som likartade Därför bör informationskraven i den nya lagen om försäkringsdistribution i så stor utsträckning som möjligt utformas på samma sätt som i lagen om värdepappersmarknaden (9 kap. 14 §). I den nya lagen bör det därför, i enlighet med försäkringsdistributions- direktivet, ställas upp krav på att informationen till kunden i regel ska lämnas innan ett avtal ingås. SFM efterlyser att det förtydligas dels vad som bör avses med ””, dels om förslaget innebär någon ändring i sak avseende när en försäkringsförmedlare ska lämna informa- tionen till kunden. Vad som bör avses med att information ska lämnas bör avgöras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt regeringens mening är det därför inte möjligt att närmare specificera vad som bör avses. Kravet bör dock innebära att försäkringsdistributören som huvudregel ska lämna informationen i samband med de inledande kontakterna med kunden och att kunden ska få tillräckligt med tid för att ta del av informationen innan ett avtal ingås. Regeringen instämmer med att uttrycket ”” ger ett tydligare uttryck för att kunden ska ges betänketid samt att det är ur kundens synvinkel som tidsrymden i första hand bör bedömas. Kravet på att informationen ska lämnas till kunden innan avtalet ingås gäller för merparten av de informationskrav som ställs i kapitel V i försäkringsdistributionsdirektivet. I förhållande till de krav om allmän information som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling (6 kap. 1 §) innebär de allmänna informationskraven i försäkringsdistributionsdirektivet (artikel 18) inte några större skillnader i sak. I några avseenden ställs det dock i lagen upp informationskrav som går utöver dem i direktivet (se 6 kap. 1 § första stycket 3, 5 och 6). Det som anges i direktivet innebär emellertid enligt regeringens uppfattning inte att det finns skäl att ändra eller ta bort dessa informationskrav. De kraven bör därför gälla även enligt den nya lagen om försäkringsdistribution. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om den information som en försäkringsdistributör ska lämna till sina kunder. En motsvarande möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter finns även när det gäller lagen om försäkringsförmedling (se 7 kap. 1 § 10 förordningen om försäkringsförmedling). En försäkringsdistributör ska lämna information till kunden om sin identitet, adress och om huruvida den är försäkringsförmedlare eller försäkringsföretag (artikel 18 första stycket a i och andra stycket b i i försäkringsdistributionsdirektivet). Även försäkringsförmedlare som be- driver förmedling som sidoverksamhet omfattas av dessa informations- krav (artikel 21). För försäkringsförmedlare gäller motsvarande krav enligt lagen om försäkringsförmedling (6 kap. 1 § första stycket 1). I den nya lagen om försäkringsdistribution bör det införas ett informationskrav för alla typer av försäkringsdistributörer för att i svensk rätt genomföra det som gäller enligt direktivet i detta avseende. Informationen om identitet bör innehålla uppgift om såväl namn som person- eller organisationsnummer. 2017/18:216 Vidare bör informationen om adress omfatta såväl postadress som besöksadress samt telefonnummer, e-postadress och eventuell webb- adress. En försäkringsförmedlare ska enligt lagen om försäkringsförmedling informera sina kunder om vilken myndighet som utövar tillsyn över förmedlaren (6 kap. 1 § första stycket 3). Något motsvarande informa- tionskrav ställs inte upp i försäkringsdistributionsdirektivet. Det nu- varande informationskravet är enligt regeringens uppfattning befogat, bl.a. eftersom det är olika myndigheter som sköter registrering (Bolags- verket) respektive tillsyn (). Utöver den tillsyn som utövar, ansvarar för att granska företagens marknadsföring och reklam. Det finns därför skäl för att det nuvarande informationskravet ska gälla även enligt den nya lagen om försäkringsdistribution. Informationen bör omfatta och postadresser, telefonnummer, e-postadresser och webbplatsadresser. Information om huruvida rådgivning tillhandahålls