prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Paragrafen genomför delvis artikel 33.2 f i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen, som delvis motsvarar 8 kap. 13 a § första stycket 2 lagen om försäkringsförmedling, innehåller bestämmelser om högsta belopp för sanktionsavgift för en försäkringsförmedlare som är en fysisk person, en fysisk person som ingår i ledningen för en försäkringsförmedlare som är en juridisk person eller ett försäkringsföretag (se 2 och 3 §§) och den verkställande direktören för en EES-försäkringsförmedlare över vilken övertagit tillsynen enligt en överenskommelse om överflyttning av tillsynsansvar (se 30 §) eller för en försäkrings- förmedlare från tredjeland (se 31 §). Av första stycket följer att taket för sanktionsavgiften ska fastställas till det högsta av de belopp som kan bli aktuellt enligt punkterna 1 och 2. Enligt punkt 1 kan beloppstaket bestämmas till två gånger den vinst som den fysiska personen erhållit till följd av regelöverträdelsen. För en fysisk person i ledningen i ett företag kan vinsten bl.a. utgöras av presta- tionsdriven bonus eller andra inkomster som kan härledas till regel- överträdelsen. Enligt punkt 2 ska avgiften kunna bestämmas till ett belopp som per i kronor motsvarade . Andra stycket motsvarar i sak 8 kap. 13 a § första stycket 2 lagen om försäkringsförmedling, som har införts för att i svensk rätt genomföra fjärde penningtvättsdirektivet (se prop. 2016/17:173). Om en försäkrings- förmedlare som är en fysisk person överträder lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism ska personen kunna bli föremål för sanktionsavgifter som per motsvarade (jfr 2 §). Den valutakurs som ska användas bör vara den s.k. mittkursen som fastställs av (Stockholmsbörsen). Av tredje stycket följer att avgiften tillfaller staten. Övervägandena finns i avsnitten 12.2.8 och 12.2.9. Paragrafen genomför delvis artikel 34 i försäkringsdistributionsdirek- tivet. Paragrafen, som delvis motsvarar 8 kap. 13 b § lagen om försäkrings- förmedling, innehåller bestämmelser om de omständigheter som ska beaktas när sanktionsavgiftens storlek ska bestämmas vid ingripanden enligt 2, 3 eller 13 §. Sanktionsavgiften ska bestämmas inom det spann som anges i 14 eller 15 §. Utgångspunkten är att alla relevanta omständigheter ska beaktas. Sanktionsavgiftens storlek bör, som en allmän utgångspunkt, stå i proportion till överträdelsens allvarlighet. Förutom de omständigheter som anges i 5 och 6 §§ ska den juridiska eller fysiska personens finan- siella ställning särskilt beaktas. Med finansiell ställning avses exempelvis den juridiska personens årsomsättning eller den fysiska personens årsinkomst, men även andra faktorer, som t.ex. ett utdömt skadestånd eller ålagd företagsbot, bör kunna beaktas. Även den vinst som erhållits till följd av överträdelsen bör beaktas, om detta belopp kan fastställas. Genom att sanktionsavgiftens högsta nivå kan bestämmas till två gånger den vinst som gjorts kan sanktionsavgiften alltid bestämmas till ett belopp som innebär att den eventuella vinst som den juridiska eller fysiska personen har gjort till följd av överträdelsen kan neutraliseras. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.10. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkrings- förmedling, innehåller bestämmelser om sanktionsföreläggande. Para- grafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se prop. 2014/15:57). Iförsta stycket anges att frågor om ingripanden mot fysiska personer enligt 2, 3, 30 eller 31 § tas upp av genom sanktions- föreläggande. Iandra stycket anges att ett sanktionsföreläggande innebär att den fysiska personen föreläggs att inom godkänna en sanktion som är bestämd till tid eller belopp. Av tredje stycket följer att ett godkänt föreläggande gäller som en dom- stols lagakraftvunna avgörande. Ett godkänt sanktionsföreläggande som avser sanktionsavgift kan därmed verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.11. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkringsför- medling, anger de uppgifter som ett sanktionsföreläggande ska innehålla. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 b § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se prop. 2014/15:57). I första stycket anges vilka uppgifter ett sanktionsföreläggande ska innehålla. Bestämmelsen är uppbyggd på liknande sätt som 48 kap. 6 § , som avser strafföreläggande. 2017/18:216 Enligt andra stycket ska sanktionsföreläggandet även innehålla en upp- lysning om att en ansökan om sanktion kan komma att ges in till dom- stol, om personen i fråga inte godkänner föreläggandet inom den tid som anger. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.11. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkringsför- medling, anger vad som gäller i fråga om domstolsprövning för det fall ett sanktionsföreläggande inte godkänts. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 c § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se prop. 2014/15:57). Av första stycket följer att får ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktionen ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett över- klagande av eventuella beslut om ingripande för samma överträdelse. I andra stycket anges att det krävs prövningstillstånd för överklagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.11. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkringsför- medling, innehåller en preskriptionsbestämmelse. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 d § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se prop. 2014/15:57). Paragrafen innebär att en sanktion för en överträdelse enligt 2, 3, 30 eller 31 § får beslutas bara om sanktionsföreläggande har delgetts den som sanktionen riktas mot från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.11. Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § lagen om försäkringsförmedling (se prop. 2004/05:133 s. 166). Övervägandena finns i avsnitt 12.1.4. 22–25 §§ Paragraferna motsvarar 8 kap. 15–18 §§ lagen om försäkringsförmedling (se prop. 2004/05:133 s. 166 f.). Bestämmelserna anpassas så att de även omfattar sanktionsavgifter som beslutats genom förfarandet med sanktionsföreläggande. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.12. Paragrafen genomför delvis artiklarna 16 och 33.1 b i försäkrings- Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller bestämmelser om ingripande mot försäkrings- distributörer som använder sig av obehöriga försäkringsförmedlare. Bestämmelsen justeras på så sätt att möjlighet att utfärda förelägganden mot den som använder sig av en obehörig försäkringsförmedlare utvidgas till att omfatta försäkringsdistributörer. Det innebär att samtliga försäkringsgivare och försäkringsföretag som är verksamma på den svenska marknaden omfattas, dvs. även EES- försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredjeland som bedriver verksamhet i enligt lagen (1998:293) om utländska försäkrings- givares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i omfattas. Med begreppen EES-försäkringsgivare och utländsk försäkringsgivare från tredjeland avses detsamma som i 1 kap. 5 § den lagen. Ytterligare bestämmelser om tillsyn över EES-försäkringsgivare respektive försäk- ringsgivare från tredjeland finns i 3 och 6 kap. samma lag. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.13. Paragrafen genomför artikel 8.1 och delvis artikel 8.5 i försäkrings- distributionsdirektivet. Paragrafen, som delvis motsvarar 8 kap. 10 § andra stycket lagen om försäkringsförmedling, innehåller bestämmelser om ingripande mot EES- försäkringsförmedlare som bedriver verksamhet från filial eller en permanent närvaro i . har enligt första stycket möjlighet att ingripa direkt mot en sådan EES-försäkringsförmedlare. En förutsättning för att ingripande ska få ske med stöd av bestämmelsen är att överträdelsen avser bestämmelser som antagits för att genomföra reglerna i kapitlen V och VI i försäkringsdistributionsdirektivet, dvs. artiklarna 17–30 i direktivet. Det är således fråga om regler som i svensk rätt genomförs i bestämmelser i 4–7 kap. förevarande lag. Ingripande får även ske om försäkringsförmedlaren har gjort sig skyldig till överträdelser av före- skrifter som har meddelats med stöd av bestämmelserna i dessa kapitel. Med hänvisningen avses bestämmelserna i 4–7 kap. i tillämpliga delar. Bestämmelser i dessa kapitel som t.ex. endast rör försäkringsföretag omfattas därför inte. Av andra stycket följer att får förelägga EES- försäkringsförmedlaren att göra rättelse. I den svenska språkversionen av artikel 8.1 i försäkringsdistributionsdirektivet anges att den behöriga myndigheten ska ”föreslå nödvändiga åtgärder”. I den engelska språk- versionen anges däremot att den behöriga myndigheten ska ha rätt att vidta lämpliga åtgärder (”take appropriate measures”). Det får därigenom anses stå klart att det är vidtagande av åtgärder som avses. I tredje stycket, som motsvarar 8 kap. 10 § andra stycket lagen om försäkringsförmedling, anges att , om rättelse inte sker, får förbjuda EES-försäkringsförmedlaren att bedriva försäkrings- distribution här i landet. Av fjärde stycket följer att ska underrätta berörda behöriga myndigheter, Europeiska kommissionen och Eiopa om åtgärder som vidtas med stöd av bestämmelsen (artikel 8.5 i direktivet). 2017/18:216 ska underrätta EES-försäkringsförmedlaren om sådana åtgärder följer av förvaltningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.14. Paragrafen genomför delvis artiklarna 5.1 och 8.3 och artikel 8.2 i försäkringsdistributionsdirektivet. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkrings- förmedling, regleras möjlighet att vända sig till den behöriga myndigheten i en EES-försäkringsförmedlares hemland när förmedlaren har gjort sig skyldig till andra överträdelser än sådana som ger inspektionen rätt att ingripa direkt mot förmedlaren enligt 27 eller 29 § (se författningskommentarerna till de paragraferna). Finansinspek- tionens möjlighet att vända sig till den behöriga myndigheten i hem- landet får betraktas som en huvudregel vid överträdelser som en EES- försäkringsförmedlare gör sig skyldig till när den bedriver verksamhet i eftersom den gäller alla överträdelser som inte omfattas av 27 eller 29 §. Av första stycket följer att bestämmelsen är tillämplig vid andra typer av överträdelser än sådana som avses i 27 § när det gäller EES-försä- kringsförmedlare som bedriver verksamhet från filial eller en permanent närvaro i . I andra stycket anges att också får vända sig till Eiopa, som sedan får hantera ärendet enligt Eiopaförordningen. Om det finns förutsättningar för att ingripa enligt 29 §, kan inspektionen välja mellan att ingripa enligt den paragrafen eller att vända sig till den andra behöriga myndigheten eller hänskjuta ärendet till Eiopa enligt förevarande paragraf. får också välja om huruvida inspektionen ska vända sig till den behöriga myndigheten i förmedlarens hemland innan ärendet hänskjuts till Eiopa, eller om ärendet ska hänskjutas till Eiopa . val mellan de olika alternativen bör styras av omständigheterna i det enskilda fallet. Av tredje stycket följer att bestämmelsen är tillämplig även vid över- trädelser som begås av EES-försäkringsförmedlare som bedriver försäkringsdistribution genom att erbjuda och tillhandahålla tjänster i utan att inrätta en filial eller en permanent närvaro här i landet. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.14. Paragrafen genomför artiklarna 5.2, 8.4 och 9 och delvis artiklarna 5.1, 5.3, 8.3 och 8.5 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 10 § lagen om försäkrings- förmedling. Paragrafen reglerar tre situationer när kan ingripa direkt mot en EES-försäkringsförmedlare utan föregående begäran till den behöriga myndigheten i förmedlarens hemland om att den myndig- heten ska vidta åtgärd. Det rör sig om situationer som kan betecknas som särskilt kvalificerade som motiverar att avsteg görs från huvudregeln i 28 § att ingripande ska ske genom underrättelse till behörig myndighet i Prop. 2017/18:216 förmedlarens hemland. Iförsta stycket anges när får ingripa mot en EES- försäkringsförmedlare som bedriver försäkringsdistribution här i landet. Ingripande enligt detta stycke ska ske genom föreläggande att göra rättelse. Ipunkt 1 genomförs artiklarna 5.1 tredje stycket och 8.3 första stycket i försäkringsdistributionsdirektivet, som ger den behöriga myndigheten i värdlandet möjlighet att vidta åtgärder mot en EES-försäkrings- förmedlare. Som förutsättning gäller att den behöriga myndigheten i hemlandet antingen inte vidtagit åtgärder eller har vidtagit otillräckliga åtgärder mot en EES-försäkringsförmedlare som hör hemma i det landet, efter att ha mottagit information från den behöriga myndigheten i värd- landet om att förmedlaren har gjort sig skyldig till regelöverträdelser. får alltså bara ingripa om en begäran om åtgärder har framställts hos den behöriga myndigheten i EES-försäkringsförmedlarens hemland och det efter denna begäran inte framkommit att den behöriga myndigheten i hemlandet har vidtagit åtgärder eller att de åtgärder som den myndigheten har vidtagit kan antas vara otillräckliga. Enligt punkt 2, som genomför artiklarna 5.2, 8.4 och 9.1 i försäkrings- distributionsdirektivet, får , som behörig myndighet i värdlandet, ingripa mot en EES-försäkringsförmedlare som överträder bestämmelser i svensk rätt som ska anses ha särskild betydelse för konsumentskyddet eller något annat skyddat allmänintresse. För ett ingripande enligt bestämmelsen krävs att ett ingripande ska vara nödvändigt. I 36 § finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka bestämmelser som ska anses ha särskild betydelse för konsumentskyddet eller något annat skyddat allmänintresse. Ipunkt 3 genomförs artikel 9.2 i försäkringsdistributionsdirektivet, som ger medlemsstaterna rätt att vidta åtgärder om en EES-försäkrings- förmedlare har etablerat sig i en annan medlemsstat i syfte att kringgå regler i värdlandet. Det behöver inte vara utrett att det är syftet för att det ska finnas förutsättningar för att ingripa. I stället räcker det att det kan antas att det finns ett sådant syfte. Med det avses att måste ha konkret stöd för att etableringen i det andra landet skett för att kringgå regler som skulle gälla för förmedlaren om etableringen i stället skett här i landet. Enligt andra stycket, som motsvarar 8 kap. 10 § andra stycket lagen om försäkringsförmedling, får förelägga en EES- försäkringsförmedlare att upphöra med verksamhet här i landet. Bestäm- melsen genomför artiklarna 5.1, 5.2, 8.3, 8.4 och 9 i försäkrings- distributionsdirektivet när det gäller befogenheten för den behöriga myndigheten att hindra en försäkringsförmedlare att bedriva verksamhet inom medlemsstatens territorium. Tredje stycket genomför delvis artikeln 8.5 i försäkringsdistributions- direktivet Av bestämmelsen följer att ska underrätta berörda behöriga myndigheter, Europeiska kommissionen och Eiopa om åtgärder som vidtagits med stöd av bestämmelsen. Om Finansinspek- tionen avser att vidta åtgärder med stöd av första stycket 1 eller 3, ska inspektionen informera den behöriga myndigheten i EES-försäkrings- 2017/18:216 förmedlarens hemland innan åtgärderna vidtas. Att ska underrätta berörd försäkringsförmedlare följer av förvaltningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.14. Paragrafen genomför delvis artikel 7 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkrings- förmedling, innehåller bestämmelser om möjlighet att ingripa mot en EES-försäkringsförmedlare som har sitt huvudsakliga verksamhetsställe i när inspektionen har ingått en internationell överenskommelse om att inspektionen tar över tillsynsansvaret för en Iförsta stycket anges när får ingripa mot en sådan EES-försäkringsförmedlare. Bestämmelser om tillsynsansvaret över dessa försäkringsförmedlare finns i 8 kap. 4 § (se författnings- kommentaren till den paragrafen). kan ingripa mot sådana EES-försäkringsförmedlare om de överträder någon bestämmelse i 2 kap. 7 eller 8 § eller 4–7 kap. eller föreskrifter som har meddelats avseende dessa bestämmelser. Dessa bestämmelser innehåller i allt väsentligt förutsättningar för tillstånd och uppföranderegler. Ingripande kan ske även vid överträdelse av dessa bestämmelser när EES- försäkringsförmedlaren bedriver gränsöverskridande verksamhet i ett annat land inom EES. Iandra stycket anges de åtgärder som kan ingripa med. har således inte möjlighet att återkalla EES- försäkringsförmedlarens tillstånd eller registrering. Itredje stycket anges att om verksamheten i bedrivs i en filial, ska ingripa mot filialens verkställande direktör med tillämpning av 2 och 4 §§. Hänvisningen innebär att som behörig myndighet kan ingripa fullt ut, dvs. även mot personer som ingår i ledningen under samma förutsättningar och enligt samma för- farande som ett sådant ingripande kan ske beträffande en svensk försäkringsförmedlare. När det gäller ingripande mot EES-försäkrings- förmedlare som bedriver sin verksamhet i en filial i ska sådana ingripanden riktas mot filialens verkställande direktör. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.15. Paragrafen, som motsvarar 5 kap. 3 § lagen om försäkringsförmedling, ger möjlighet att ingripa mot försäkringsförmedlare från tredjeland. Eftersom sådana försäkringsförmedlare endast får be- driva verksamhet här i landet efter tillstånd från , har inspektionen möjlighet att ingripa mot dem i samma omfattning och under samma förutsättningar som i fråga om svenska försäkrings- förmedlare, dvs. även genom återkallelse av tillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.16. Paragrafen genomför delvis artikel 33.1 a i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen motsvarar 8 kap. 3 och 19 §§ lagen om försäkringsförmed- andra styckena förs över i huvudsak oförändrade från 8 kap. 19 § lagen om försäkringsförmedling (se prop. s. 167). Bestämmelserna anpassas emellertid så att de gäller försäkrings- distribution. Av tredje stycket följer att ett beslut om återkallelse av tillstånd får förenas med förbud att fortsätta verksamheten. Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 3 § lagen om försäkringsförmedling, som i sin tur i sak motsvarar 16 § andra stycket i den numera upphävda försäkringsmäklarlagen. Bestämmelsen innebär att har möjlighet att förena ett beslut om återkallelse av tillstånd med ett förbud att fortsätta verksam- heten. Ett sådant förbud kan förenas med vite (se 35 § och författnings- kommentaren till den paragrafen). Ett ingripande enligt första stycket kan aktualiseras i sådana fall där någon aldrig haft tillstånd eller varit registrerad eller i fall där någon har fått sitt tillstånd eller sin registrering återkallad. Det kan också vara fråga om ingripande till följd av att en försäkringsdistributör bedriver verksamhet som inte omfattas av ett visst tillstånd. Genom bestämmelsen kan redan i samband med återkallelse av ett tillstånd meddela ett vitesföreläggande (jfr prop. 1988/89:136 s. 42). Övervägandena finns i avsnitt 12.2.17. Paragrafen, som motsvarar 5 kap. 3 § lagen om försäkringsförmedling, innebär en möjlighet för att förbjuda en försäkrings- förmedlare att utöva sidoverksamhet om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen justeras med hänsyn till att det särskilda tillståndet för försäkringsförmedlare att utöva verksamhet i form av mottagande och vidarebefordran av order samt investeringsrådgivning med avseende på vissa fondandelar tas bort (se avsnitt 7.3). För sådan verksamhet ska det krävas tillstånd för värdepappersrörelse enligt lagen om värdepappers- marknaden. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.17. Paragrafen genomför delvis artikel 3.7 i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om försäkrings- förmedling, innehåller bestämmelser om ingripande när en ägare som genom sitt innehav har nära förbindelser med en försäkringsförmedlare och det hindrar en effektiv tillsyn över förmedlaren. Paragrafen är ut- formad efter förebild av motsvarande bestämmelser i andra lagar på finansmarknadsområdet (se t.ex. 14 kap. 10 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse och 15 kap. 16 § första stycket försäk- ringsrörelselagen). 2017/18:216 Bestämmelsen gör det möjligt att förhindra att en svåröverskådlig före- tagsgrupp förhindrar en effektiv tillsyn av en försäkringsförmedlare. Bestämmelsen är kopplad till den anmälningsskyldighet av nära för- bindelser som gäller enligt 8 kap. 6 §. En förutsättning för ett före- läggande enligt paragrafen är dock att de nära förbindelserna hindrar en effektiv tillsyn av förmedlaren. Av 35 § följer att ett föreläggande enligt paragrafen får förenas med vite. har när det gäller försäkringsförmedlare, till skill- nad från vad som gäller enligt annan lagstiftning på finansmarknads- området, endast möjlighet att förelägga en ägare att avyttra sitt innehav som medför att det föreligger nära förbindelser. har således inte någon möjlighet att komplettera ett sådant föreläggande med ett beslut om att en ägare inte får utöva sin rösträtt på stämma för dessa aktier eller andelar. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.6. Paragrafen, som motsvarar 8 kap. 20 § lagen om försäkringsförmedling, innebär att har möjlighet att besluta om vite när inspektionen beslutar om ett föreläggande, t.ex. meddelar ett före- läggande om förbud enligt lagen. Bestämmelser om viten finns i lagen (1986:206) om viten. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.18. I paragrafen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, som bidrar till att genomföra artiklarna 9.1 och 11.1 i försäkringsdistributionsdirektivet. Bemyndigandet gör det möjligt att meddela föreskrifter om att vissa bestämmelser i svenska författningar ska anses ha särskild betydelse för konsumentskyddet eller något annat skyddat allmänintresse på det sätt som avses i 29 § första stycket 2. Att en författning har denna ställning medför enligt den sist- nämnda bestämmelsen att kan ingripa direkt mot en EES-försäkringsförmedlare som i sin verksamhet här överträder författ- ningen. I annat fall måste först underrätta den behöriga myndigheten i EES-försäkringsförmedlarens hemland innan inspektionen kan ingripa direkt mot förmedlaren (se författnings- kommentaren till 27 §). Övervägandena finns i avsnitt 12.2.14. Paragrafen genomför delvis artiklarna 6.3 andra stycket, 31.5 och 31.6 första stycket i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 10 kap. 1 § lagen om försäkringsförmedling, innehåller bestämmelser om överklagande av beslut. Av första stycket följer att beslut om sanktionsföreläggande eller beslut Prop. 2017/18:216 om att förelägga någon att lämna upplysningar som behöver för att bedöma om lagen är tillämplig inte får överklagas. Mot- svarande förbud mot överklagande finns i andra lagar på finans- marknadsområdet. Syftet med förbudet är att utred- ning inte ska kunna fördröjas i onödan, jfr prop. 1992/93:89 s. 206. Andra stycket innebär att beslut, med undantag av beslut som avses i första stycket, får överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Enligt tredje stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Av fjärde stycket följer att får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse ska gälla . Övervägandena finns i avsnitt 13. Paragrafen genomför delvis artikel 31.5 i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen, som motsvarar 10 kap. 2 § lagen om försäkringsförmed- ling, innehåller bestämmelser om överklagande av beslut. Övervägandena finns i avsnitt 13. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna genomför artiklarna 40 och 42 i försäkringsdistributionsdirektivet. Punkt 1 innebär att lagen träder i kraft . melserna i 7 kap. om ytterligare krav vid distribution av vissa pensions- försäkringar ska dock enligt punkt 2 tillämpas Punkt 3 anger när lagen om försäkringsförmedling upphör att gälla.