prop · H503156 · 2018-03-09 00:00:00 — De två styckena i paragrafen kan lämpligen, utan ändringar i sak, föras samman till ett stycke. Paragrafen kan formuleras enligt följande. En näringsidkare som inte omfattas av tillståndsplikten i 1 § får inte bedriva gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror till utan att först ha registrerat försäljningen hos och fått registreringen bekräftad. Bekräftelsen ska lämnas skyndsamt. 5 kap. 7 och 8 §§ Bestämmelsen i 7 § kan med fördel föras samman med den följande paragrafen (jfr 5 kap. 19 § andra stycket) och formuleras enligt följande. Till ansökan om tillstånd enligt 3 § eller registrering enligt 5 § ska fogas egenkontrollprogrammet och de övriga uppgifter som behövs för kommunens prövning och tillsyn eller tillsyn. Ändrade uppgifter ska utan dröjsmål anmälas till kommunen respektive . En sammanföring av paragraferna till en paragraf föranleder ändrade hänvisningar i 19 §, i olika paragrafer i 7, 8 och 10 kap. och i lagförslag 2, 3 och 8. Den nya 7 § kan tillsammans med 6 § om skyldigheten att utöva egen- kontroll föregås av . 5 kap. 9 § I andra stycket regleras den situationen att en näringsidkare som har tillstånd att bedriva detaljhandel med tobaksvaror överlåter en rörelse som innehåller ett lager med tobaksvaror. Avsikten med regleringen är att överlåtaren inte inför en sådan överlåtelse ska behöva söka ett särskilt tillstånd till partihandel i det fallet att förvärvaren har tillstånd till detalj- handel med tobaksvaror. Andra stycket bör kunna omformuleras enligt följande. av tobaksvaror får ingå i en rörelse som överlåts av den som har tillstånd till detaljhandel om också förvärvaren har sådant tillstånd. 5 kap. 11 § Bestämmelsen framstår som överflödig och bör kunna utgå. 5 kap. 12 § Ordet leverera bör ersättas med sälja. Om avsikten är att leverera ska ta sikte på det fysiska överlämnandet bör detta utvecklas närmare. 5 kap. 18 § Den gränsöverskridande distansförsäljning som avses i paragrafen svarar mot definitionen i 1 kap 3 §. Orden ”till eller från ” bör därför utgå. 5 kap. 19 § Bestämmelsen i andra stycket bör, i konsekvens med vad som föreslagits under 5 kap. 7 och 8 §§, formuleras enligt följande. Till anmälan om försäljning enligt 17 § eller registrering enligt 18 § ska fogas egenkontrollprogrammet och de övriga uppgifter som behövs för kommunens eller tillsyn. Ändrade uppgifter ska utan dröjsmål anmälas till kommunen respektive . 5 kap. 20 § Lagtexten bör kunna förenklas enligt följande. Tobaksvaror, elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare får inte säljas eller på annat sätt lämnas ut i näringsverksamhet till den som inte har fyllt . Den som lämnar ut en sådan vara eller produkt ska förvissa sig om att mottagaren har uppnått nämnda ålder. Om det finns särskild anledning att anta att varan eller produkten är avsedd att lämnas över till någon som inte har fyllt , får den inte lämnas ut. På försäljningsställen ska det finnas en tydlig och klart synbar skylt med information om förbudet mot att sälja eller lämna ut sådana varor eller produkter som avses i första stycket till den som inte har fyllt . 5 kap. 23 § I första meningen bör orden ”varor och” infogas före ”produkter”. 6 kap. 2 § Remissförslaget innebär att det nuvarande rökförbudet ska utvidgas till att gälla även uteserveringar, områden utomhus avsedda att användas av den som reser med färdmedel i inrikes kollektivtrafik, inhägnade platser utomhus som huvudsakligen är avsedda för idrottsutövning, lekplatser som allmänheten har tillträde till samt entréer till rökfria lokaler och andra utrymmen som allmänheten har tillträde till. I likhet med vad som gäller för det nuvarande rökförbudet föreslås inte några straffrättsliga sanktioner kopplade till förbudet. I stället ska även fortsättningsvis den som i egenskap av ägare eller på annan grund disponerar över en lokal, ett annat utrymme eller ett område utomhus som omfattas av ett rökförbud ansvara för att bestämmelserna följs. När det gäller förbudet vid entréer till lokaler och andra utrymmen är det i stället den som i egenskap av ägare eller på annan grund disponerar över lokalen eller utrymmet innanför entrén som har detta ansvar. Den som är ansvarig ska genom skyltning tydligt informera om rökförbudet och vid behov ingripa med information och tillsägelser. Om någon trots till- sägelse röker där rökning inte är tillåten, får denne avvisas. Ordningen att den som äger eller på annan grund disponerar över ett utrymme eller område åläggs ansvar att se till att rökförbudet följs gäller som nämnts och har alltså godtagits. För att skyldigheter av detta slag ska kunna föreskrivas måste det emellertid vara möjligt för den ansvarige att i rimlig grad få klart för sig var gränserna går för det rökförbud som ska upprätthållas. Detta gäller särskilt som den ansvarige inom ramen för den tillsyn som utövas enligt lagen kan bli föremål för olika förelägganden och också drabbas av viten om föreläggandena inte följs. Förslaget om utvidgat rökförbud tar i vissa fall sikte på områden som inte har preciserats på det sätt som är fallet för dagens förbud. Det gäller sär- skilt i fråga om lekplatser som allmänheten har tillträde till samt entréer till rökfria lokaler och andra utrymmen som allmänheten har tillträde till. I remissen har denna problematik uppmärksammats (avsnitt 10.3). Där framhålls bl.a. att det i vissa fall inte ens på objektiva grunder är möjligt att göra en avgränsning av det rökfria området. Liknande uttalanden om avgränsningssvårigheterna görs på andra ställen. Det sägs också att oklarheter av detta slag bör kunna beaktas när det gäller de krav som inom ramen för tillsynen kan ställas på den ansvarige. Detta har dock inte påverkat den föreslagna lagregleringen i fråga om det ansvar som ska åläggas ägare och andra. De problem som i detta avseende kan uppstå framträder med särskild tydlighet när det gäller ansvaret för att upprätthålla rökförbudet vid entréer till sådana lokaler och andra utrymmen som allmänheten har till- träde till. Ett viktigt skäl till förslaget i denna del torde vara att få bort rökningen från entréer till bl.a. restauranger och krogar. Det rör sig här om miljöer där många personer kan samlas och där det inte är ovanligt att dessa också är berusade. Sådana miljöer är ofta stökiga. Att i sådana fall upprätthålla rökförbudet för den som driver verksamheten kan vara en svår och riskfylld uppgift, inte minst i ljuset av att gränserna för förbudets närmare omfattning i regel torde vara oklara. När det gäller rökförbud vid entréer tillkommer följande. Som har framgått bygger regleringen av ansvaret på att det är den som i egenskap av ägare eller på annan grund disponerar över en lokal, ett annat utrymme eller ett område som ska se till att förbudet följs. När det gäller upprätthållandet av ett rökförbud vid entréer är förhållandena i regel annorlunda. Här handlar det inte sällan om områden som den ansvarige inte disponerar över. Det torde i stället vara fråga om trottoarer och gator. Men det kan också vara privat mark som ägs av någon annan. Det framstår från principiella utgångspunkter som mycket tveksamt att på det sätt som föreslås ålägga enskilda ett ansvar för att upprätthålla lag- regler på platser som de inte äger eller på annan grund disponerar över. Ansvaret för att ordningen upprätthålls på allmänt tillgängliga platser är i grunden en uppgift för polisen. Med hänvisning till det anförda avstyrker Lagrådet förslaget till rök- förbud vid entréer till lokaler och andra utrymmen i den utformning som förslaget nu har fått. Rubriken närmast före 7 kap. 1 § Rubriken bör vara tillräcklig. 7 kap. 2 § I syfte att tydliggöra att länsstyrelsernas tillsyn inte endast omfattar det som räknas upp i punkterna 1 och 2 bör lagtexten omformuleras enligt följande. utövar inom länet tillsyn enligt 3 och 4 §§. I tillsynen ingår att 1.följa kommunernas verksamhet och biträda kommunerna med information och råd, och 2.främja samarbete mellan olika tillsynsmyndigheter och mellan tillsynsmyndigheter och andra. 2017/18:156 7 kap. 5 § Bilaga 12 Placeringen av uttrycket ”i andra fall än …” i punkterna 1 och 2 leder till att det blir i viss mån oklart vad ”4 §” respektive ”3 §” syftar på. Med en annan placering kan den avsedda innebörden komma bättre fram. Görs den ändringen och vissa andra justeringar skulle paragrafen kunna formuleras enligt följande. utövar tillsyn över att denna lag och anslutande föreskrifter följs när det gäller 1.produktkrav och rapporteringsskyldighet, i andra fall än som avses i 4 §, enligt 2.hälsovarningar, produktpresentation och medföljande information, i andra fall än som avses i 3 §, enligt 3 kap. 1–6 §§, 3.registrering enligt 5 kap. 5 och 18 §§ vid gränsöverskridande distansförsäljning och egenkontroll enligt 5 kap. 6 och 19 §§ vid sådan distansförsäljning, och 4.förbud mot sådan tillverkning eller införsel som avses enligt föreskrifter meddelade med stöd av 11 kap. 5 §. I 7 kap. används också på andra ställen motsvarande uttryck (i andra fall än … ). I den fortsatta beredningen bör övervägas om det av tydlighetsskäl finns behov av ytterligare omformuleringar. 7 kap. 13 § Enligt paragrafen får kommunen vid allvarliga eller upprepade över- trädelser av lagen förbjuda den som bedriver detaljhandel med elektro- niska cigaretter eller påfyllningsbehållare att fortsätta försäljningen eller, om ett förbud anses vara en alltför ingripande åtgärd, meddela varning. Kommunens beslut gäller , om inte något annat anges i beslutet. I remissen föreslås inte några uttryckliga bestämmelser om omedelbar verkställbarhet av andra överklagbara beslut. Det ligger därför nära till hands att dra slutsatsen att dessa beslut inte får verkställas förrän klagotiden gått ut. Det framgår inte om detta är avsikten eller om frågan om när beslutet får verkställas ska prövas enligt de allmänna bestäm- melserna i 35 § förvaltningslagen (2017:900) om när beslut får verk- ställas. Det bör klargöras vad som förutsätts gälla i detta avseende. 8 kap. 3 § Paragrafen skulle vinna i tydlighet om den omformuleras på följande sätt. får ta ut avgifter för sin tillsyn över att tillverkare och importörer av tobaksvaror följer 2 kap. 1, 2 och 6 §§. 9 kap. 1 § I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av beslut. Lagrådet föreslår att det i författningskommentaren för tydlighetens skull anges att ett beslut av kommunalfullmäktige om grunderna för en kommuns rätt att ta ut avgift för prövningen av en ansökan om försälj- ningstillstånd (jfr 8 kap. 1 §) får överklagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning enligt 13 kap. kommunallagen (2017:725). Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , Y , Baylan, Bucht, , , , Hellmark , , , Bah Kuhnke, Strandhäll, Shekarabi, , , , , , Regeringen beslutar proposition 2017/18:156 Ny lag om tobak och liknande produkter