prop · H503105 · 2018-02-20 00:00:00 — Av skäl 53 framgår att avsikten är att begreppet förvaltning av hälso- och sjukvårdstjänster ska tolkas vitt och bl.a. inbegripa behandling som utförs av centrala nationella hälsovårdsmyndigheter samt vid tillsyn över hälso- och sjukvård och social omsorg. Detta innebär för svenskt vidkommande att bestämmelsen även omfattar den verksamhet som bedrivs av bl.a. , Inspektionen för vård och omsorg, Folkhälsomyndig- heten och Myndigheten för vård- och omsorgsanalys. För att artikel 9.2 h ska vara tillämplig ställs tre krav som alla måste vara uppfyllda. För det första ska behandlingen vara nödvändig av skäl som hör samman med någon av de angivna verksamheterna, t.ex. medi- cinska diagnoser eller förvaltning av hälso- och sjukvårdstjänster. De uppräknade verksamhetsområdena torde täcka allt det som omfattas av 2017/18:105 den befintliga regleringen i 18 § PUL samt social omsorg, liksom tillsyn på hälso- och sjukvårdsområdet och över social omsorg. För det andra ska den aktuella verksamheten utföras på grundval av unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt eller enligt avtal med yrkesverksamma på hälsoområdet. Denna förutsättning är enligt regeringens bedömning uppfylld så snart verksamheten bedrivs i enlighet med verksamhetslagstiftningen på de aktuella områdena, t.ex. hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänstlagen och andra relevanta författningar. Det är i dessa författningar som den personuppgiftsansvarige finner den rättsliga grunden för att överhuvudtaget få behandla personuppgifter utan den registrerades samtycke. För att känsliga personuppgifter ska få behandlas i dessa verksamheter krävs dessutom, för det tredje, att förutsättningarna i artikel 9.3 är uppfyllda. Där anges att personuppgifter bara får behandlas av eller under ansvar av en yrkesutövare, eller av en annan person, som omfattas av tystnadsplikt enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt eller bestämmelser som fastställs av nationella behöriga organ. Sådan tystnadsplikt gäller inom den svenska offentliga sektorn enligt offentlig- hets- och sekretesslagen. För de privata utförarna finns bestämmelser om tystnadsplikt i bl.a. patientsäkerhetslagen (2010:659) och socialtjänst- lagen. Datainspektionen anser att det behöver utredas om det därutöver bör införas en lagstadgad tystnadsplikt för hälso- och sjukvårdens personuppgiftsbiträden. Denna fråga bör övervägas i samband med anpassningen till dataskyddsförordningen av den sektorslagstiftning som finns på hälso- och sjukvårdsområdet och behandlas därför inte i detta lagstiftningsärende. Regeringen delar i och för sig bl.a. uppfattning om att det inte behövs någon ytterligare reglering på nationell nivå för att nödvändig behandling av känsliga personuppgifter ska vara tillåten med stöd av artikel 9.2 h. Det är dock, som bl.a. betonar, av stor vikt för verksamheten inom de områden som omfattas av bestäm- melsen att förutsättningarna för att behandla känsliga personuppgifter framgår tydligt, även för de aktörer som inte omfattas av sektorsspecifika författningar om behandling av känsliga personuppgifter. Det bör därför, i enlighet med utredningens förslag, uttryckligen anges i dataskyddslagen att känsliga personuppgifter får behandlas om behandlingen är nödvändig av skäl som hör samman med förebyggande hälso- och sjukvård och yrkesmedicin, bedömningen av en arbetstagares arbetskapacitet, medi- cinska diagnoser, tillhandahållande av hälso- och sjukvård eller behand- ling, social omsorg samt förvaltning av hälso- och sjukvårdstjänster, social omsorg och deras system. Bestämmelsen bör även erinra om att sådan behandling får ske endast under förutsättning att kravet på tystnadsplikt i artikel 9.3 i dataskyddsförordningen är uppfyllt. Innebörden av de begrepp som används i bestämmelsen bör tolkas och tillämpas på samma sätt som artikel 9.2 h i dataskyddsförordningen. Som nämns ovan framgår det av skäl 53 till dataskyddsförordningen att avsikten är att begreppet förvaltning av hälso- och sjukvårdstjänster ska tolkas vitt och inbegripa bl.a. tillsyn över hälso- och sjukvård. Tolk- ningen av begreppet arbetstagares arbetskapacitet, som Hälso- och sjuk- vårdens ansvarsnämnd tar upp, påverkar således inte möjligheten till behandling av känsliga personuppgifter inom tillsyn över hälso- och Prop. 2017/18:105 sjukvård. Regeringens bedömning: Känsliga personuppgifter får enligt EU:s dataskyddsförordning behandlas om behandlingen är nödvändig av skäl av allmänt intresse på folkhälsoområdet, under förutsättning att gällande rätt innehåller lämpliga och specifika åtgärder för att skydda den registrerades rättigheter och friheter, särskilt tystnadsplikt. behövs inte någon bestämmelse om detta i dataskyddslagen. Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen bedömer att undantaget måste genomföras i nationell rätt för att vara tillämpligt och att det inte bör införas något sådant undantag i Remissinstanserna: Endast ett fåtal instanser yttrar sig över utred- ningens bedömning i denna del. utredningens bedömning och anser att ett folkhälsoundantag väsentligen skulle underlätta myndighetens arbete och minimera riskerna för att myndigheten inte kommer att kunna genomföra de undersökningar och bearbetningar som behövs för att följa befolkningens hälsa. ningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd invänder mot utredningens bedömning och anför att datainsamling inom folkhälsoområdet inte bara gäller det som utredningen definierar som hälso- och sjukvård. anser att det vore värdefullt med ett särskilt undantag i dataskyddslagen för behandling av känsliga personuppgifter Skälen för regeringens bedömning: I förordningens artikel 9.2 i finns ett särskilt undantag från förbudet att behandla känsliga personuppgifter som tar sikte på behandling som är nödvändig av skäl av allmänt intresse på folkhälsoområdet, såsom behovet av att säkerställa ett skydd mot allvarliga gränsöverskridande hot mot hälsan eller säkerställa höga kvalitets- och säkerhetsnormer för vård och läkemedel eller medicin- Bestämmelsen saknar motsvarighet i dataskydds- direktivet eller personuppgiftslagen. I skäl 54 anges att termen folkhälsa bör tolkas i enlighet med förord- ning 1338/2008 om gemenskapsstatistik om folkhälsa och hälsa och säkerhet i arbetet. Den definition som anges där är mycket vid och omfattar alla aspekter som rör hälsosituationen, dvs. tillstånd, inbegripet sjuklighet och funktionshinder, hälsans bestämnings- faktorer, hälso- och sjukvårdsbehov, resurser inom hälso- och sjuk- vården, tillhandahållande av och allmän tillgång till hälso- och sjukvård, utgifter för och finansiering av hälso- och sjukvården samt dödsorsaker. För att behandling av känsliga personuppgifter ska vara tillåten enligt artikel 9.2 i krävs för det första att behandlingen är nödvändig av skäl av allmänt intresse på folkhälsoområdet, på grundval av unionsrätten eller medlemsstatens nationella rätt. Detta innebär enligt regeringens bedöm- ning att den personuppgiftsansvarige ska ha stöd i rättsordningen för att en uppgift på folkhälsoområdet. Detta rättsliga stöd ska enligt 2017/18:105 artikel 9.2 i innehålla lämpliga och specifika åtgärder för att skydda den registrerades rättigheter och friheter, särskilt tystnadsplikt. Tröskeln för att den personuppgiftsansvarige ska få behandla känsliga personuppgifter som ett led i att utföra sin uppgift på folkhälsoområdet är således högre än den som gäller för behandling av andra personuppgifter i samma verk- samhet. Utredningen bedömer att undantaget i artikel 9.2 i måste genomföras i nationell rätt för att vara tillämpligt. Regeringen anser emellertid att undantaget är direkt tillämpligt och att känsliga personuppgifter får behandlas med stöd av artikel 9.2 i, om kravet på lämpliga och specifika åtgärder för att skydda den registrerades rättigheter och friheter är uppfyllt. Regeringen gör således till skillnad från utredningen bedöm- ningen att undantaget i sig inte måste genomföras i svensk rätt för att vara tillämpligt. Folkhälsoarbete anses i vara tvärsektoriellt och involverar såväl statliga som kommunala myndigheter. I den mån känsliga person- uppgifter behöver behandlas som ett led i detta folkhälsoarbete bör dessa vara sekretessreglerade i verksamheten. Till exempel regleras sekretess hos statistikmyndigheterna i 24 kap. 8 § OSL och sekretess inom hälso- och sjukvården liksom vid åtgärder mot smittsamma sjukdomar i 25 kap. OSL. Vidare gäller viss sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen och offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) hos bl.a. Folk- hälsomyndigheten, och Forsk- ningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd samt vid tillsyn enligt bl.a. livsmedelslagen (2006:804) och läkemedelslagen (2015:315). Dessutom gäller under vissa förutsättningar sekretess enligt 21 kap. 1 § OSL för uppgift som rör en enskilds hälsa eller sexualliv, oavsett var uppgiften förekommer. Enligt regeringens bedömning är förutsättningarna för att behandling ska få ske enligt artikel 9.2 i uppfyllda om de känsliga personuppgifterna är sekretessreglerade i verksamheten. Om sekretessreglering saknas kan det däremot inte tas för givet att dataskyddsförordningens krav på lämp- liga och specifika åtgärder för att skydda den registrerades rättigheter och friheter är uppfyllda. Det hade i och för sig varit möjligt att, på motsvarande sätt som före- slås avseende artikel 9.2 h, införa en motsvarighet till förordningens bestämmelse i dataskyddslagen. Utredningen lämnar dock inte något sådant förslag. Enligt regeringens bedömning, som skiljer sig från utred- ningens, behövs det heller inte någon ytterligare reglering på generell nivå för att behandling av känsliga personuppgifter ska kunna ske med stöd av artikel 9.2 i. Om det på något specifikt område eller för någon enskild myndighet bedöms att befintliga skyddsåtgärder är otillräckliga, bör den frågan övervägas i ett annat sammanhang. Personuppgifter som rör lagöverträdelser Prop. Regeringens förslag: Personuppgifter som rör lagöverträdelser får behandlas av myndigheter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som tillåter andra än myndigheter att behandla sådana uppgifter. Den myndighet som regeringen bestämmer får i enskilda fall besluta om att tillåta sådan behandling. Ett beslut får förenas med villkor. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I utredningens förslag anges inte att beslut får förenas med villkor. Vidare har utredningens förslag en annan språklig utformning. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter på det. Datainspektionen delar utred- ningens uppfattning om att artikel 10 i dataskyddsförordningen kan tolkas som att inspektionen i viss mån kan vara något mindre restriktiv än tidigare med att tillåta andra än myndigheter att behandla uppgifter om lagöverträdelser, men efterlyser mer vägledning för när det kan vara motiverat. akademikers centralorganisation och Ingen- jörer anser att beslut som tillåter behandling av personuppgifter i enskilda fall bör meddelas mycket restriktivt. påtalar idrottsrörelsens behov av att behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser, bl.a. för att motverka dopning och matchfixning. Flera remissinstanser som företräder näringslivet, bl.a. , Teknik- företagen och , anser att det ska vara tillåtet att behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser när detta krävs enligt utländska regelverk, bl.a. vid handel med tredjeland. Några av dessa, samt Svensk Försäkring och , ifrågasätter utred- ningens bedömning av i vilken mån misstanke om brott innefattas i begreppet överträdelser. anser att bestämmelsen bör ange att de myndigheter som regeringen bestämmer får behandla person- uppgifter som rör lagöverträdelser och att dessa myndigheter får medge andra än myndigheter att behandla sådana uppgifter i vissa specifika fall. Skälen för regeringens förslag Fällande domar i brottmål samt överträdelser Uppgifter som rör lagöverträdelser tillhör inte de särskilda kategorier av personuppgifter som omfattas av förbudet mot behandling i artikel 9 i dataskyddsförordningen, men anses ändå vara en kategori personupp- gifter som förtjänar särskilt skydd. Enligt artikel 10 får behandling av personuppgifter som rör fällande domar i brottmål och överträdelser eller därmed sammanhängande säkerhetsåtgärder utföras endast under kontroll av myndighet eller då behandling är tillåten enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt, där lämpliga skyddsåtgärder för de registrerades rättigheter och friheter fastställs. Ett fullständigt register över fällande domar i brottmål får endast föras under kontroll av en myndighet. 2017/18:105 Artikel 10 i dataskyddsförordningen motsvarar artikel 8.5 i dataskydds- direktivet, som har genomförts i svensk rätt genom 21 § PUL. Tillämp- ningsområdet för förordningens bestämmelse är dock något mer begränsad. Vid en jämförelse med andra språkversioner tycks begreppet överträdelser i artikel 10 inte avse vilka överträdelser som helst, utan endast sådana som utgör en brottslig gärning. Begreppet överträdelser kan därför anses som likvärdigt med det snävare uttryck som används i personuppgiftslagen, dvs. lagöverträdelser som innefattar brott. Justitie- departementet har mot denna bakgrund lämnat in en begäran om korrigering av den svenska språkversionen av dataskyddsförordningen (Ju2016/00482/L6). En betydande skillnad jämfört med direktivet är att artikel 10 i förordningen inte ger medlemsstaterna någon möjlighet att på denna grund begränsa behandlingen av personuppgifter om administrativa sank- tioner och avgöranden i tvistemål. Uppgifter om administrativa frihets- berövanden omfattas således inte av någon särskild reglering enligt dataskyddsförordningen, om de inte utgör känsliga personuppgifter enligt artikel 9.1, exempelvis om de också avslöjar uppgifter om etniskt ursprung eller psykisk ohälsa. Begreppet säkerhetsåtgärder bedömdes vid genomförandet av data- skyddsdirektivet som likvärdigt med straffprocessuella tvångsmedel. Denna bedömning framstår som rimlig även i förhållande till begreppet därmed sammanhängande säkerhetsåtgärder, som används i dataskydds- förordningen. Särskilt om misstanke om brott Frågan om i vilken utsträckning brottsmisstankar omfattas av begreppet lagöverträdelser som innefattar brott har varit föremål för diskussion. menade att en uppgift om att någon har eller kan ha begått stöld otvivelaktigt utgör en uppgift om lagöverträdelse, även om det inte finns någon dom beträffande brottet. Uppgifter om faktiska iakttagelser om en persons handlande kunde dock enligt Datalagskom- mittén inte rimligen anses som uppgifter om lagöverträdelser i alla de fall handlandet kan innebära en lagöverträdelse (SOU 1997:39 s. 380). har i det s.k. TankStopp-målet (HFD 2016 ref. 8) uttalat att registrering av uppgifter om fordon som förekommit i samband med obetalda tankningar ska anses innefatta en behandling av personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott i den mening som avses i personuppgiftslagen. Utredningen har mot denna bakgrund, i avsaknad av klargörande EU-rättslig praxis, bedömt att misstankar om brott bör omfattas av artikel 10 i dataskyddsförordningen i samma utsträckning som de gör enligt personuppgiftslagen. Flera remiss- instanser invänder mot denna bedömning och anser att den saknar stöd i dataskyddsförordningen. konstaterar bl.a. att kamera- bevakning skulle bli omöjlig och helt utan verkan för det fall det alltid skulle vara förbjudet för andra än myndigheter att behandla person- uppgifter som innefattar misstanke om brott. menar att det inte kan vara avsikten med vare sig dataskyddsförordningen, data- skyddslagen eller kamerabevakningslagen. Ett av de huvudsakliga syftena med dataskyddsförordningen är att åstadkomma en ytterligare harmonisering av dataskyddsregleringen för att undanröja hindren för det fria flödet av personuppgifter inom EU (se t.ex. skäl 9 och 13). Det är därför angeläget att artikel 10 inte tolkas på ett mer extensivt sätt i än i andra medlemsstater. Som konstateras ovan har artikel 10 en annan utformning än motsvarande reglering i data- skyddsdirektivet och personuppgiftslagen. Det är därför, som bl.a. är inne på, inte säkert att praxis enligt personuppgifts- lagen kring vilka uppgifter som omfattas av regleringen om person- uppgifter som rör lagöverträdelser är aktuell. När det gäller kameraövervakning kan konstateras att Utredningen om kameraövervakning – Brottsbekämpning och integritetsskydd (Ju 2015:14) anser att artikel 10 måste tolkas så att den inte tar sikte på sådana möjliga lagöverträdelser som kan fångas på bild vid kamera- övervakning (SOU 2017:55 s. 121). Regeringen instämmer i den bedöm- ningen. Behandling under kontroll av en myndighet Den del av artikel 10 som rör behandling av uppgifter under kontroll av myndighet är direkt tillämplig. Det är emellertid inte tydligt vad begreppet under kontroll av myndighet innebär för svenskt vid- kommande. Begreppet skulle kunna tolkas som att behandlingen ska ske av ett organ som anförtrotts uppgifter som ankommer på den offentliga sektorn. Till skillnad från bedömer regeringen att bestäm- melsen i artikel 10 i vart fall bör innebära att det är tillåtet att behandla uppgifter som rör lagöverträdelser om den personuppgiftsansvarige är en myndighet. Det är angeläget att tydliggöra detta, eftersom det innebär att myndigheter inte behöver uttryckligt stöd i föreskrifter eller särskilda beslut för att få behandla sådana uppgifter. Förordningens skäl 8 ger uttryck för att medlemsstaterna får införliva delar av förordningen i nationell rätt, om det krävs för att göra de nationella bestämmelserna begripliga för de personer de tillämpas på. Det finns således ett visst utrymme att förtydliga innebörden av artikel 10 i svensk rätt. Som utredningen föreslår bör det därför uttryckligen framgå av dataskydds- lagen att personuppgifter som rör lagöverträdelser får behandlas av myndigheter. Behandling som är tillåten enligt nationell rätt Huvudregeln i 21 § PUL innebär att det är förbjudet för andra än myndigheter att behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser. Undantag från detta förbud kan dock meddelas genom föreskrifter eller beslut i enskilda fall. Något sådant principiellt förbud mot behandling av denna typ av personuppgifter finns inte i dataskyddsförordningen. Enligt artikel 10 i dataskyddsförordningen får behandling ske utan kontroll av myndighet då behandlingen är tillåten enligt unionsrätten eller medlems- staternas nationella rätt, där lämpliga skyddsåtgärder fastställs. Regle- ringen i artikel 10 syftar således till att säkerställa att det i unionsrätten eller den nationella rätten finns lämpliga skyddsåtgärder för de regist- rerades rättigheter och friheter, när behandling utförs av andra än myndigheter. Enligt regeringens mening är det inte lämpligt att i dataskyddslagen ange vilka skyddsåtgärder som bör finnas vid behandling av uppgifter I stället bör detta övervägas i särskild ordning där behovet kan analyseras särskilt från fall till fall. därför i likhet med utredningen att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska ges befogenhet att meddela föreskrifter som tillåter andra än myndigheter att behandla personuppgifter som rör lag- Regeringen har för avsikt att, som utredningen föreslår, vidaredelegera denna normgivningskompetens till tillsynsmyndigheten. Eftersom dataskyddslagen föreslås vara subsidiär i förhållande till andra lagar och förordningar, kommer det även i fortsättningen att finnas utrymme för särreglering som tillåter behandling av personuppgifter som rör lagöverträdelser, t.ex. av sådant slag som finns i lagen (2015:51) om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. noteras att det inte krävs en uttrycklig undantagsreglering för att behand- ling av uppgifter som rör lagöverträdelser ska vara tillåten. tillåtet att behandla sådana personuppgifter om det krävs för att t.ex. uppfylla en editionsplikt eller ett informationsföreläggande som med- delats av domstol med stöd av lag. Som utredningen föreslår bör den myndighet som regeringen bestäm- mer även ges befogenhet att i enskilda fall besluta att andra än myndig- heter får behandla uppgifter om lagöverträdelser. avsikt att peka ut tillsynsmyndigheten som ansvarig för den uppgiften. Enligt regeringens bedömning kan kravet på lämpliga skyddsåtgärder i artikel 10 i princip vara uppfyllt genom den tillståndsprövning som före- går sådana beslut i enskilda fall. Besluten kan dock vid behov även förenas med villkor såsom återkallelseförbehåll, tidsbegränsningar eller krav på återrapportering samt krav på att den personuppgiftsansvarige ska vidta vissa åtgärder till skydd för de registrerades rättigheter och Utöver kravet på lämpliga skyddsåtgärder ställer dataskyddsförord- ningen inte upp några begränsningar i fråga om medlemsstaternas möjlighet att i sin nationella rätt tillåta andra än myndigheter att behandla personuppgifter som rör lagöverträdelser. Detta innebär att utrymmet för att tillåta sådan behandling genom föreskrifter och beslut i enskilda fall blir större än enligt personuppgiftslagen, eftersom denna utgår från att behandlingen är förbjuden. utrymme att avslå en begäran om tillstånd torde i princip vara begränsat till de fall där behand- lingen skulle vara oförenlig med dataskyddsförordningen i övrigt, i synnerhet principerna i artikel 5 och kravet på rättslig grund i artikel 6. annat fall bör tillstånd beviljas, men vid behov förenas med krav på lämpliga skyddsåtgärder för de registrerades rättigheter och friheter. Flera remissinstanser, bl.a. , Teknikföretagen och , påtalar att svenska exportföretag måste behandla vissa uppgifter som rör lagöverträdelser på grund av att utländska regelverk ställer krav på kontroll mot vissa sanktions- eller spärrlistor. De ger uttryck för en oro för att ska inta en mer restriktiv håll- ning än vad dataskyddsförordningen kräver, vilket skulle försämra möjligheterna för svenska företag att konkurrera på en internationell Det är regeringens uppfattning att svenska företag inte ska ges sämre möjligheter att behandla uppgifter som rör lagöverträdelser än företag i andra länder. Regeringen kan också konstatera att det typiskt Prop. 2017/18:105 sett bör vara möjligt för svenska exportföretag att få tillstånd att behandla sådana uppgifter i den mån detta krävs för sådan kontroll mot sanktions- och spärrlistor som är nödvändig för export till vissa länder. Detta bör i vart fall gälla om dessa listor är fastställda i demokratisk ordning och allmänt tillgängliga. Några remissinstanser pekar på att systemet med särskilda beslut i enskilda fall är betungande för både tillsynsmyndigheten och företagen, varför föreskrifter som tillåter nödvändig behandling är att föredra. Med anledning av denna synpunkt vill regeringen understryka att det, t.ex. i fråga om vissa viktigare spärr- och sanktionslistor, kan finnas anledning för tillsynsmyndigheten att använda möjligheten att meddela föreskrifter. Detta kan minska den administrativa bördan både för företagen och för tillsynsmyndigheten själv. I detta sammanhang bör även nämnas att behovet av särskilda föreskrifter eller beslut i enskilda fall också torde öka som en följd av att den så kallade missbruksregeln i 5 a § PUL saknar motsvarighet i data- skyddsförordningen. Regeringens förslag: Personnummer och samordningsnummer får behandlas utan samtycke endast när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om behandling av personnummer och samordningsnummer. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Det stora flertalet tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter på det. Kammarrätten i konstaterar att 22 § PUL inte behöver tillämpas vid sådan behandling av personuppgifter i