prop · H503116 · 2018-03-07 00:00:00 — Mot bakgrund av detta och då det med promemorians förslag kommer att krävas av den enskilde att denne beaktar subsidiaritetsregeln för att kunna avgöra om en gärning som avser införsel omfattas av amnestins ansvarsfrihet eller inte, bör amnestin inte innefatta överföring eller import av explosiva varor som skett utan tillstånd. Kvarstår gör då brott mot tillståndsplikten som består i att en person hanterat en explosiv vara utan tillstånd. Hanteringsbegreppet är brett och omfattar flera olika förfaranden. Vid flera av dessa kommer det dock inte att finnas någon explosiv vara att omhänderta och amnestin kommer därmed i praktiken inte att bli tillämplig. En möjlighet är därför att peka ut de förfaranden i hanteringsbegreppet som bäst stämmer överens med ett innehav eller ett motsvarande förfarande. Det låter sig dock svårligen göras och kan dessutom skapa en osäkerhet hos den enskilde om vilka förfaranden som omfattas. Regeringen föreslår därför att amnestin ska omfatta den som hanterar explosiva varor utan att ha rätt till det. MSB har föreslagit att även 28 § LBE ska omfattas av ansvarsfriheten. I 28 § LBE föreskrivs ansvar för den som bl.a. bryter mot aktsamhetskravet (6 §) och kraven i 7–15 §§ LBE (kompetens-, föreståndar- och byggnadskravet m.m.) eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 36 § LBE. Kraven i 7–15 §§ och de föreskrifter som MSB meddelat med stöd av 36 § LBE riktar sig till både den som yrkesmässigt hanterar explosiva varor och den som inte gör det. Amnestin bör inte ge ansvarsfrihet till den som i sin näringsverksamhet inte följer gällande regler. Det stora antalet myndighetsföreskrifter på området skulle vidare göra det svårt att på ett tydligt sätt ange det ansvarsfria området i amnestin om 28 § LBE helt eller delvis skulle inkluderas. Gärningar enligt 28 § LBE föreslås därför inte omfattas av amnestin. Alla tillståndspliktiga explosiva varor ska omfattas av amnestin En fråga att ta ställning till är om amnestin ska omfatta alla explosiva varor eller om den endast ska omfatta vissa specifikt angivna explosiva varor. Explosiva varor som omfattas av LBE är, som framgått ovan, av många olika slag där vissa varor är farligare än andra. Det krävs dock tillstånd för i princip all befattning med explosiva varor, vilket har sin grund i att explosiva varor är farliga produkter och att allt som har att göra med dem anses skyddsvärt (jfr prop. 2009/10:203 s. 37). Även om det naturligtvis är mest angeläget att få in de allra farligaste varorna måste man beakta att deras farlighet också ofta är beroende av vilket sammanhang de hanteras i. En avgränsning till de allra farligaste varorna låter sig därför svårligen göras. Dessutom är det av vikt att den enskilde inte behöver göra en mer kvalificerad bedömning av om en explosiv vara omfattas av amnestin eller inte. Detta talar för att låta amnestin omfatta samtliga explosiva varor. Det går därutöver inte heller att förutse vilka explosiva varor som enskilda har och som därmed kan komma att bli föremål för omhändertagande. Eftersom syftet med amnestin är att minska den totala mängden illegala explosiva varor i samhället, instämmer regeringen i promemorians bedömning att samtliga tillståndspliktiga explosiva varor ska omfattas av amnestin. För ansvarsfrihet krävs att personen kontaktar och att myndigheten omhändertar den explosiva varan I vapenamnestierna har ansvarsfriheten för en person inträtt då vapnet eller ammunitionen lämnats till . För explosiva varor är det svårare att slå fast en motsvarande tidpunkt, eftersom explosiva varor av säkerhetsskäl inte kan lämnas in till . I lagrådsremissen föreslogs att den som vill nyttja amnestin ska kontakta och lämna de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna omhänderta den explosiva varan. Om uppmanar personen att bistå myndigheten vid omhändertagandet, krävs för ansvarsfrihet även att han eller hon följer anvisningar. Ansvarsfriheten inträder när personen kontaktat och lämnat de uppgifter som efterfrågats alternativt följt de anvisningar lämnat. För ansvarsfrihet krävdes inte att ett omhändertagande av den explosiva varan faktiskt har skett. Lagrådet anser dock att det för ansvarsfrihet måste krävas att den explosiva varan har omhändertagits av . Ansvarsfriheten inträder då ; 2017/18:116 det blir tydligt för den enskilde när ansvarsfriheten inträder. Det uppstår heller ingen oklar bevissituation gällande detta. En nackdel med att göra ansvarsfriheten beroende av att den explosiva varan omhändertagits är att den som har gjort det som ankommer på honom eller henne ändå kan komma att hållas ansvarig för den olovliga hanteringen om den upptäcks innan varan omhändertas. Regeringen anser dock att den ökade tydlighet som Lagrådets förslag innebär utgör övervägande skäl för att utforma bestämmelsen i enlighet med vad Lagrådet förordat. När ansvarsfriheten förutsätter att den explosiva varan har omhändertagits behövs inte någon bestämmelse om skyldigheten att följa anvisningar om bistånd vid omhändertagandet. Det ligger då i uppgiftslämnarens intresse att se till att ett omhändertagande också kan ske. Andra meningen i 1 § första stycket i lagrådsremissens lagförslag bör därför, såsom Lagrådet föreslår, utgå. För ansvarsfrihet krävs vidare att personen frivilligt kontaktar och lämnar de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna omhänderta den explosiva varan. Frivillighet kan inte anses föreligga om personen har särskilda skäl att utgå från att han eller hon står inför att bli upptäckt och därför känner sig tvingad att kontakta . anser att innebörden av ”frivilligt kontaktar” inte är helt klar och att det därför behöver förtydligas i lagtexten. Ytterst blir det naturligtvis en bevisfråga om kontakten skett frivilligt eller inte där omständigheterna i det enskilda fallet alltid måste vägas in. Det finns heller inte några uppgifter om att frivillighetskriteriet föranlett tillämpningsproblem vid de tidigare vapenamnestierna (se prop. 2012/13:38 s. 14). Det saknas därför anledning att befara sådana problem i någon nämnvärd utsträckning vid denna amnesti. Det kan för övrigt konstateras att också den särskilda åtalsregeln i 9 kap. 7 § vapenlagen innehåller ett krav på frivillighet. Ett förtydligande i denna del kan därför inte anses nödvändigt. Det kan finnas situationer när en person vill att ska omhänderta en explosiv vara, men av olika anledningar inte vågar eller kan kontakta . Ett sätt att lösa denna situation är att be en annan person att göra detta. Uppdragsgivaren ska då också omfattas av ansvarsfriheten. Den närmare regleringen av hur en person ska kontakta och av myndighetens omhändertagande av explosiva varor under amnestin bör införas på en lägre författningsnivå. Ansvarsfrihet ska även gälla för den som fått i uppdrag att kontakta I vapenamnestierna har lagtexten inte gjort skillnad på om den som lämnar in vapnet eller ammunitionen gjort det för sin egen eller för någon annans räkning. En uppdragstagare som saknat rätt att inneha det föremål han eller hon lämnat in har därför omfattats av ansvarsfriheten. Inte heller i denna amnesti gör lagtexten skillnad på om den som kontaktar gör det för egen eller för någon annans räkning, vilket innebär att en uppdragstagare som hanterat en vara också omfattas. Det finns således inget skäl att särskilt föreskriva om ansvarsfrihet även för en uppdragstagare. möjlighet att utreda andra brott Ansvarsfriheten enligt amnestin gäller endast för den olagliga hanteringen enligt LBE som den som ser till att varan överlämnas, antingen för egen räkning eller som uppdragstagare eller uppdragsgivare, gjort sig skyldig till. Detta betyder att kan utföra sedvanliga kriminaltekniska undersökningar av omhändertagna explosiva varor i syfte att utreda andra brott som har samband med dessa varor. Detta kan gälla brott begångna såväl av den som låtit varan omhändertas som av andra. Oaktat amnestin kan, som ISP konstaterar, således den som tillverkat eller tillhandahållit krigsmateriel komma att dömas för brott mot tillståndskraven enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Rätten att vara anonym I vapenamnestierna har den som lämnar in eller den som låter någon annan lämna in ett skjutvapen eller ammunition haft rätt att vara anonym. Även i denna amnesti föreslås en rätt till anonymitet. Detta gäller såväl den som kontaktar som den som gett någon annan i uppdrag att kontakta myndigheten. och har anfört att det är svårt att garantera en person anonymitet när föreslås omhänderta den explosiva varan. Här skiljer sig amnestin för explosiva varor mot vapenamnestierna där personen själv har fått lämna in bl.a. skjutvapen till . Av säkerhetsskäl kan inte explosiva varor lämnas in på polisstationerna. måste därför omhänderta den explosiva varan. I rätten till anonymitet ligger att en person inte är skyldig att uppge sin identitet. Så har varit fallet även vid tidigare vapenamnestier. Inte heller vid dessa har kunnat garantera den enskilde absolut anonymitet då det alltid finns en risk att personen kan bli igenkänd vid inlämnandet. Eftersom benägenheten att kontakta får anses större om den enskilde vet att han eller hon inte har en skyldighet att uppge sin identitet bör dock en rätt till anonymitet finnas även vid denna amnesti. 6.3Vad ska ske med omhändertagen egendom? Regeringens förslag: Explosiva varor som omhändertas av med stöd av lagen ska som huvudregel tillfalla staten och destrueras. Om egendomen har omhändertagits utan ägarens samtycke ska dock ägaren ha rätt att göra anspråk på den. I lagen ska det upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela närmare föreskrifter om verkställighet av lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot förslaget i denna del. Försvarsmakten påpekar dock att myndigheten önskar att informerar Försvarsmakten innan beslut tas om destruktion av explosiva varor som tillhört Försvarsmakten. Skälen för regeringens förslag En viktig fråga är vad som ska ske med de explosiva varor som omhändertas under amnestin. En ordning som innebär att omhändertagna explosiva varor alltid tillfaller staten och destrueras, leder typiskt sett till en minskning av antalet explosiva varor i omlopp. En sådan ordning är också mindre resurskrävande för . kan en sådan ordning innebära en rättsförlust för den rättmätige ägaren. Det finns anledning att skilja mellan två situationer: då varan omhändertas med ägarens samtycke och då ägaren saknar kännedom om omhändertagandet. Egendom har omhändertagits med ägarens samtycke Om den tillståndspliktiga explosiva varan har omhändertagits med ägarens samtycke talar övervägande skäl för att egendomen ska tillfalla staten. Detta skulle t.ex. kunna vara fallet om innehavaren själv upplyser om att han eller hon är ägaren till den explosiva varan (och det inte finns skäl att anta att den tillhör någon annan). En sådan ordning framstår som rimlig när det är ägaren själv som har brutit mot reglerna om tillstånd och genom amnestin blir fri från ansvar för detta brott. Ägaren får i dessa fall genom omhändertagandet anses ha avstått från sin äganderätt. Om det i lagen tas in en bestämmelse om att egendomen tillfaller staten, kommer det att framgå tydligt vilka effekter omhändertagandet får i äganderättshänseende. Ytterligare ett skäl för den föreslagna ordningen är att det är angeläget att amnestireglerna är enkla att tillämpa och att de inte leder till några väsentligt ökade kostnader för , tillståndsmyndigheterna eller rättsväsendet. Egendomen har omhändertagits utan ägarens samtycke För att ta tillvara ägarens intresse i de fall ägaren inte har kännedom om att dennes explosiva vara har omhändertagits ska ägaren ha möjlighet att inom göra anspråk på den omhändertagna egendomen. Motsvarande bestämmelse har funnits i vapenamnestierna och har sin utgångspunkt i hittegodslagen (prop. 1992/93:141 s. 56). Explosiva varor registreras visserligen inte på samma sätt som skjutvapen. För vissa explosiva varor finns dock krav på identitetsmärkning så att de ska kunna spåras genom distributionskedjan. Om varan inte är identitetsmärkt kan den eventuellt vara märkt på något annat sätt, t.ex. genom en adresslapp på en låda. Om det finns anledning att anta att den omhändertagna varan tillhör en bestämd ägare ska kontrollera detta och, om så är fallet, skicka en underrättelse till ägaren om omhändertagandet. Ägaren har därefter möjlighet att göra anspråk på egendomen inom en månad från delgivningen. Genom detta förfarande kan t.ex. Försvarsmakten få kännedom om explosiva varor som har omhändertagits av och som tillhör Försvarsmakten. Även i de fall inte har kännedom om vem som äger egendomen ska ägaren ges möjlighet att göra gällande sin rätt till egendomen. I vapenamnestierna har okända ägare haft på sig att framställa sina anspråk. måste förvara egendomen. Förvaring av explosiva varor omgärdas av en rad Detta gör en förvaring i väntan på en okänd ägare Prop. 2017/18:116 mycket resurskrävande för . Man måste även ta i beaktande att ägaren i de flesta av dessa fall troligen inte kommer att ge sig tillkänna. Tidsfristen inom vilken en okänd ägare ska få framställa anspråk ska därför sättas till en månad från det att egendomen omhändertogs. Omhändertagna explosiva varor ska som huvudregel destrueras Explosiva varor som har tillfallit staten ska inte säljas eller på annat sätt komma ut i cirkulation på nytt utan destrueras, eftersom syftet med amnestin är att begränsa den totala mängden illegala explosiva varor i samhället. Dessutom skulle det kunna uppfattas som stötande om staten skulle tjäna pengar på explosiva varor som har hanterats illegalt. Detta har också varit huvudregeln vid vapenamnestierna. I vissa fall kan det dock vara befogat att bevara vissa explosiva varor. Vid vapenamnestierna har det gällt att egendomen inte skulle skrotas om den behövdes för ett musealt eller militärt ändamål eller för verksamhet. Även om detta endast kan komma i fråga för ett mycket begränsat antal fall när det gäller explosiva varor, bör motsvarande gälla även vid denna amnesti. För tydlighets skull bör det i lagen tas med en bestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om verkställighet av lagen. Amnestiperioden och lagens giltighetstid Regeringens förslag: Amnestiperioden ska pågå 15 Den nya lagen ska upphöra att gälla Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast Försvarsmakten yttrar sig i denna del och välkomnar en tidsbegränsad amnesti, men anser att det är viktigt att bl.a. destruktion av de explosiva varorna kan ske efter . Skälen för regeringens förslag: En fråga att ta ställning till är om amnestin för explosiva varor bör vara begränsad , vilket vapenamnestierna har varit, eller om den bör vara permanent. genomförandet av vapenamnestierna ansåg regeringen att övervägande skäl talade mot en vapenamnesti som är obegränsad i tiden, bl.a. på grund av risken för att inlämnandet av skjutvapen skulle fördröjas och eftersom det skulle kunna uppstå bevissvårigheter (prop. 2016/17:185 s. Dessa skäl gör sig även gällande i denna amnesti som därför också ska vara begränsad . För att personer som hanterat explosiva varor utan tillstånd ska ha tillräckligt med tid för att utnyttja amnestin som kostnaderna för de säkerhetsarrangemang som måste vidtas och upprätthållas kan 2017/18:116 hållas på en rimlig nivå, bör amnestiperioden, dvs. den period som enskilda kan kontakta och lämna de uppgifter som myndigheten behöver för att kunna omhänderta varorna, vara . Vapenamnestierna har också pågått . Amnestiperioden bör inte sammanfalla med vapenamnestin som genomförs februari–och inte heller med semesterperioden eller med riksdagsvalet som ska hållas . Lagen bör därför träda i kraft , och amnestiperioden gälla från till och med . Vid vapenamnestierna har flertalet skjutvapen och den mesta ammunitionen lämnats in i slutet av amnestin. Det finns anledning att anta att så kommer att vara fallet även när det gäller explosiva varor. skyldigheter att eftersöka ägare till omhändertagna explosiva varor eller att destruera omhändertagna varor enligt 3 och 4 §§ i den föreslagna lagen bör därför, vilket också Försvarsmakten framhållit, gälla längre än själva amnestiperioden pågår. Det är även tänkbart att amnestin kan leda till förvaltningsärenden, t.ex. om någon gör anspråk på omhändertagen egendom. För att sådana ärenden ska hinna avslutas måste lagens giltighet sträcka sig längre än amnestiperioden. Vid vapenamnestierna upphörde respektive lag att gälla och efter amnestins slut. Det har vid utvärderingen inte framkommit att det skulle ha varit . Några skäl att göra en annan bedömning när det gäller amnestin för explosiva varor finns inte. Den nya lagen om ansvarsfrihet vid vissa brott mot tillståndsplikten för explosiva varor ska därför upphöra att gälla . Några övergångsbestämmelser behövs inte. Regeringens bedömning: Genomförandet av en amnesti för explosiva varor kan inte antas medföra större kostnader än att de ryms inom befintliga anslag. Förslaget bedöms inte få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Både MSB och anför att det är viktigt att vidtar nödvändiga åtgärder för att tillgodose säkerheten i samband med bl.a. omhändertagandet av explosiva varor och att myndighetens personal har tillräcklig kompetens att bedöma riskerna och för att arbeta säkert. kommer att medföra kostnader för myndigheten i form av både investeringar och löpande kostnader. Skälen för regeringens bedömning: Genomförandet av en amnesti kommer, som uttalas i promemorian och understryks av Polismyndig- heten, att medföra kostnader för i form av både investeringar och löpande kostnader. Hur stora kostnader det kan röra sig om är svårt att exakt bedöma eftersom det inte går att förutse hur många explosiva varor som kommer att omhändertas under amnestin. 2017/18:116 att omhänderta illegala explosiva varor är visserligen ingen ny uppgift Omfattningen och kostnaden för denna uppgift kan dock förväntas öka under amnestin, bl.a. behöver Nationella bombskyddet tillföras ny personal och utrustning. De kostnadsökningar som förslaget medför för bedöms dock rymmas inom myndighetens befintliga anslag. Förslaget förväntas inte heller medföra ökade kostnader för någon annan myndighet än eller staten i övrigt. kan kostnaderna för samhället förväntas minska. All hantering av explosiva varor innebär risker. Det är därför viktigt att , såsom MSB och framhåller, under amnestin vidtar nödvändiga åtgärder så att säkerheten kan tillgodoses i samband med omhändertagandet, förvaringen och destruktionen av de explosiva varorna. Rätten att straffritt få tillståndspliktiga explosiva varor omhändertagna av under amnestin gäller alla personer om förutsättningarna enligt lagen är uppfyllda. Förslaget antas därmed inte få några konsekvenser för jämställdheten. Några konsekvenser för miljön bedöms förslaget inte heller medföra. Förslaget till lag om ansvarsfrihet vid vissa brott mot tillståndsplikten för explosiva varor 1 § Den som hanterar en explosiv vara utan att ha rätt till det ska inte dömas till ansvar för detta enligt 29 eller 29 a § lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, om han eller hon —frivilligt kontaktar och lämnar de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna omhänderta den explosiva varan. För ansvarsfrihet krävs att den explosiva varan har omhändertagits av . Ansvarsfrihet enligt första stycket gäller även för den som ger någon annan i uppdrag att kontakta . I paragrafen anges under vilka förutsättningar en person inte ska dömas till ansvar för en gärning som utgör brott enligt 29 eller 29 a § lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, förkortad LBE. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2, 6.4 och 7. Av paragrafens första stycke framgår att ansvarsfriheten gäller för den som hanterar en tillståndspliktig explosiv vara utan att ha tillstånd enligt LBE och som kontaktar och lämnar de uppgifter som behövs för att ska kunna omhänderta varan. Det gäller oavsett om personen gör det för egen eller för någon annans räkning. Ansvarsfriheten inträder då har omhändertagit den explosiva varan, något som dock inte behöver ske inom amnestiperioden. Vad som utgör hantering framgår av 5 § LBE. Ansvarsfriheten gäller bara för den olagliga hanteringen. att kan utreda andra eventuella brott som har samband med den omhändertagna egendomen. Amnestin gäller alla explosiva varor som kräver tillstånd enligt LBE. MSB har med stöd av bemyndigandet i 36 § LBE och 25 § förordningen (2010:1075) om brandfarliga och explosiva varor, förkortad FBE, meddelat undantag från tillståndsplikten, se 2 kap. MSBFS 2016:3. För ansvarsfrihet krävs att personen kontaktar och lämnar de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna omhänderta den explosiva varan. Det kan t.ex. vara uppgifter om vilken typ av explosiv vara det rör sig om, vilket skick varan är i och var den För ansvarsfrihet krävs även att personen frivilligt kontaktar och lämnar de uppgifter som behövs för att den explosiva varan ska kunna omhändertas. Frivillighet bör inte anses föreligga om en person har särskilda skäl att utgå ifrån att han eller hon står inför att bli upptäckt och därför känner sig tvingad att kontakta , t.ex. i samband med en husrannsakan. frivillighet anses föreligga då en person kontaktar därför att han eller hon bedömer den allmänna risken för att bli upptäckt som alltför stor. Viss ledning bör kunna hämtas från tolkningen av frivillighetsbegreppet i 23 kap. 3 § . Av andra stycket framgår att ansvarsfriheten även omfattar den som ger någon annan i uppdrag att kontakta . Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 § Den som kontaktar enligt 1 §, eller uppdrar åt någon annan att göra det, har rätt att vara anonym. Av paragrafen framgår att den som kontaktar enligt 1 § har rätt att vara anonym. Detsamma gäller den som ger någon annan i uppdrag att göra detta. Lagtexten gör ingen skillnad på om den som kontaktar myndigheten gör det för sin egen eller för någon annans Detta innebär att även den som har fått i uppdrag att kontakta omfattas av anonymiteten. Rätten till anonymitet innebär att inte får fråga den som kontaktar vem personen är eller vem som hanterat Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 3 § Explosiva varor som har omhändertagits enligt 1 § tillfaller staten. Detta gäller dock inte om den explosiva varan har omhändertagits utan ägarens samtycke och denne gör anspråk på egendomen. ägaren är känd, ska ett sådant anspråk göras inom en månad från det att ägaren fick del av en underrättelse från om att I annat fall ska anspråket göras inom en månad från det att egendomen omhändertogs. Paragrafen behandlar äganderätten till de explosiva varor som Paragrafen behandlas i avsnitt 6.3. Av bestämmelsens första stycke följer att explosiva varor som Prop. 2017/18:116 omhändertagits av som huvudregel tillfaller staten. Det innebär att äganderätten till egendomen övergår från ägaren till staten. Detta inträffar om den explosiva varan omhändertas med ägarens samtycke. Den tidigare ägaren har inte rätt till någon ersättning. I andra stycket behandlas situationen att den explosiva varan har omhändertagits utan ägarens samtycke. Explosiva varor registreras inte på samma sätt som skjutvapen. För vissa explosiva varor finns dock krav på identitetsmärkning så att de ska kunna spåras genom distributionskedjan. Om varan inte är identitetsmärkt kan den eventuellt vara märkt på något annat sätt, t.ex. genom en adresslapp på en låda, vilket gör att det kan finnas anledning att anta att den tillhör en bestämd ägare. ska i dessa fall ge denne möjlighet att inom göra anspråk på egendomen. ska då skicka en underrättelse om omhändertagandet till ägaren.