prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — med hand, piska eller andra redskap. Med överansträngning bör förstås att djuret pressas att utföra aktiviteter på ett sådant sätt eller i en sådan omfattning att det orsakar djuret fysiskt eller psykiskt lidande. Därutöver har tillagts ett allmänt förbud mot att tillfoga djur skada. skillnad från aga förutsätter inte förbudet mot att tillfoga skada att åt- gärden vidtas i ett visst syfte eller att skadan har tillfogats avsiktligt. Uttrycket skada kan också innefatta andra åtgärder än de som normalt 2017/18:147 avses med aga, t.ex. att tillfoga djuret stick-, skär- eller brännskador. Med skada bör i detta sammanhang avses fysisk skada. Den som tillfogar djur skada gör sig i många fall också skyldig till djurplågeri enligt brotts- balken. Förbudet mot att tillfoga skada förutsätter dock, till skillnad från djurplågeribestämmelsen, inte att det kan visas att skadan har orsakat ett lidande hos djuret. Det är tillräckligt att man kan visa att skadan har tillfogats djuret. Bestämmelsen i andra stycket innebär att det är förbjudet att använda utrustning på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller skada. Be- stämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Förbu- det omfattar användning av utrustning som är utformad på ett sådant sätt att den inte är lämplig att bruka överhuvudtaget till djur eller till vissa djur eftersom den alltid medför risker för djurets välfärd. Det gäller också användning av annan utrustning om den sker på ett sätt som kan orsaka lidande eller skada. Genom bestämmelsen utökas det nuvarande förbudet i 5 § andra stycket djurskyddslagen mot att driva på djur med redskap som lätt kan såra eller på annat sätt skada djuret. Exempel på utrustning utöver sådan som används för att driva på djuren är olika typer av bett, hjälptyglar, koppel, selar eller andra typer av utrustning som fästs på djuren. I tredje stycket anges att förbuden mot att tillfoga skada och mot viss användning av utrustning inte avser åtgärder som utförs eller utrustning som används av veterinärmedicinska skäl, som en del av ett djurförsök som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd eller av liknande berätti- gade skäl. Det är ibland, av veterinärmedicinska skäl, nödvändigt att tillfoga djur viss skada eller använda utrustning som kan orsaka djuret lidande eller skada, i syfte att behandla en annan skada eller sjukdom, t.ex. vid operativa ingrepp. Det kan också finnas andra situ- ationer där det är godtagbart att tillfoga djur skada eller använda utrust- ning som kan skada djuren, t.ex. vid kastrering eller andra operativa ingrepp som t.ex. identitetsmärkning. Sådana ingrepp får genom- föras utan veterinärmedicinska skäl i enlighet med föreskrifter medde- lade med stöd av 10 § tredje stycket i den nuvarande djurskyddslagen (se vidare i kommentaren till 4 kap. 2 §). I fjärde stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på hur utrustning ska vara utformad och användas för att förebygga lidande eller skada hos djur. Bestämmelsen har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen. Förbud mot sexuella handlingar med djur 10 § Det är förbjudet att genomföra sexuella handlingar med djur. Förbudet omfattar inte handlingar som utförs av veterinärmedicinska skäl eller i samband med avel eller av liknande berättigade skäl. Bestämmelsen innehåller ett förbud mot att genomföra sexuella hand- lingar med djur. Övervägandena finns i avsnitt 7.13. Bestämmelsen mot- svarar 9 a § i nuvarande djurskyddslag och det hänvisas till vad som har angetts i förarbetena till den bestämmelsen (se prop. 2013/14:41, s. 41). Förbud mot viss avel 11 § Det är förbjudet att utföra avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för föräldradjuret eller avkomman. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 1.föreskrifter om förbudet enligt första stycket, och 2.föreskrifter om villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurets naturliga beteende, normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma. Bestämmelsen reglerar avel med djur. Övervägandena finns i avsnitt 7.14. Bestämmelsen i första stycket om förbud mot avel med sådan inrikt- ning att den kan medföra lidande motsvarar 29 § andra stycket första meningen i nuvarande djurskyddsförordning. Det har dock förtydligats att förbudet avser både föräldradjur och avkomma. I andra stycket första punkten anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förbudet mot avel som kan medföra lidande. I sådana bestämmelser kan innebörden av förbudet tydliggöras. Bestämmelsen motsvarar delvis 12 § första stycket andra punkten i nuvarande djurskyddslag och 29 § andra stycket andra meningen i nuvarande djurskyddsförordning. Bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer i andra stycket andra punkten att meddela föreskrifter om vill- kor för eller förbud mot avel som kan påverka djurens naturliga beteen- den motsvarar 12 § första stycket andra punkten i nuvarande djurskydds- lag. Bemyndigandet innefattar därutöver en rätt att meddela föreskrifter om avel som kan påverka djurets normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma. Försäljning eller annan överlåtelse av djur 12 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot försäljning eller annan överlåtelse av djur. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot försäljning eller annan överlåtelse av djur och över- ensstämmer med 7 § i nuvarande djurskyddslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.15. Lydelsen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkt. 13 § Djur ska transporteras i transportmedel som är lämpliga för ändamålet och som ger varje djur skydd mot värme och kyla samt mot stötar, skavning och I den utsträckning som det behövs ska djuren hållas skilda från Den som transporterar djur ska ha tillsyn över djuren och vidta de åtgärder som behövs för att djuren under pålastning, transport och urlastning inte ska skadas eller orsakas lidande. För transporter som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1/2005 av den om skydd av djur under transport och därmed sammanhäng- ande förfaranden och om ändring av direktiven /432/EEG och 93/119/EG och 2017/18:147 förordning (EG) nr 1255/97, gäller bestämmelserna i första och andra styckena utöver vad som framgår av artiklarna 3 och 6 samt bilaga I i rådets förordning (EG) nr 1/2005 om transporten sker enbart på svenskt territorium eller avser sjötransporter från svenskt territorium. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytter- ligare föreskrifter om villkor för eller förbud mot transport av djur. Bestämmelsen reglerar djurskyddskrav vid transport av djur. Övervägan- den finns i avsnitt 7.16. Bestämmelsen i första stycket motsvarar i sak 8 § första stycket i nuva- rande djurskyddslag. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar i sak 22 § i nuvarande djur- skyddsförordning. I tredje stycket tydliggörs det att bestämmelserna i första och andra styckena gäller utöver tillämpliga bestämmelser i rådets förordning (EG) nr 1/2005. På detta sätt upplyses om att bestämmelserna gäller vid trans- port som faller utanför EU-förordningens tillämpningsområde, men också vid transport som faller inom EU-förordningens tillämpnings- område om bestämmelsen innebär ett strängare djurskyddskrav än EU- förordningen. Medlemsstaterna får enligt artikel 1.3 i förordning (EG) nr 1/2005 vidta strängare nationella åtgärder under transporter som endast äger rum på deras territorium. De strängare bestämmelserna får dock, med undantag för vissa sjötransporter, inte tillämpas på transporter som börjar eller slutar i en annan medlemsstat, vilket i enlighet med en syn- punkt från Lagrådet har förtydligats i bestämmelsen. Hänvisningarna till EU-förordningen i tredje stycket är dynamiska. Bemyndigandet i fjärde stycket att meddela ytterligare föreskrifter om villkor för eller förbud mot transport av djur motsvarar 8 § andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Lydelsen har utformats i enlighet med Tävling med och offentlig förevisning av djur Tävling med och offentlig förevisning av djur 1 § Det är förbjudet att, på ett sådant sätt att djur utsätts för lidande, träna djur för eller använda djur vid 1.tävlingar eller prov, 2.ljud- och bildinspelningar, eller 3.föreställningar eller andra förevisningar som anordnas för allmänheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 1.ytterligare föreskrifter om träning eller användning av djur som avses i första stycket 1–3, och 2.föreskrifter om undantag från förbudet mot att träna djur för eller använda djur vid prov på ett sådant sätt att de utsätts för lidande. Bestämmelsen innehåller ett förbud mot att träna djur för eller använda djur på ett sådant sätt att de utsätts för lidande vid vissa verksamheter och motsvarar i huvudsak 17 § i nuvarande djurskyddslag. finns i avsnitt 8.1. Enligt första stycket är det förbjudet att, på sådant sätt att de utsätts för lidande, träna djur för eller använda djur vid tävling eller prov, ljud- eller bildinspelning eller föreställningar eller andra förevisningar som anord- nas för allmänheten. Förbudet när det gäller prov är nytt och finns inte i Prop. 2017/18:147 den nuvarande lagen. Med prov förstås verksamhet där test utförs för att se om djur har uppnått en viss nivå av förmåga. I övrigt har första stycket samma innehåll i sak som 17 § första stycket i nuvarande lag. I andra stycket anges att regeringen eller den myndighet som regering- en bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om sådan träning och användning av djur som avses i första stycket. Bestämmelsen har i denna del samma innehåll i sak som 17 § andra stycket i nuvarande lag med det tillägget att bemyndigandet nu också avser träning inför och användning av djur vid prov. Därutöver bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från förbudet mot att träna djur för eller använda djur vid prov på ett sådant sätt att de utsätts för lidande. Bemyndigandet gör det möjligt att undanta sådan provverksamhet som syftar till att förbereda eller testa djurs lämp- lighet för samhällsnyttiga verksamheter, t.ex. prov som syftar till att testa blivande tjänstehundars lämplighet, om det finns behov av det. 2 § Ett djur som tränas för eller deltar i en tävling eller ett prov får inte utsättas för dopning eller andra otillbörliga åtgärder som kan påverka djurets prestations- förmåga eller temperament. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om förbudet enligt första stycket. Bestämmelsen reglerar dopning och vissa andra otillbörliga åtgärder och motsvarar i huvudsak 18 § i nuvarande djurskyddslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Enligt första stycket får ett djur som tränas för eller deltar i en tävling eller ett prov inte utsättas för dopning eller andra otillbörliga åtgärder som kan påverka djurets prestationsförmåga eller temperament. Med dopning avses flera olika situationer när djur har tillförts ett ämne, t.ex. ett läkemedel, med vissa effekter. Tillförsel av ett ämne som kan höja djurets prestationsförmåga omfattas självfallet av uttrycket men även att tillföra djur ämnen som lugnar ett stressat djur. Medicinering som åter- ställer den normala prestationsförmågan, t.ex. genom tillförsel av smärt- stillande och antiinflammatoriska läkemedel eller lokalbedövningsmedel, är sannolikt den vanligaste typen av dopning. Förbudet omfattar utöver dopning även andra otillbörliga åtgärder som kan påverka ett djurs pre- stationsförmåga eller temperament genom att exempelvis häva eller minska smärta, påverka allmäntillståndet eller påverka en sjukdoms- process. Exempel på sådana åtgärder är nervsnitt, akupunktur och ultraljudsbehandling. Genom en smärtlindrande effekt sätts den skydds- mekanism som smärtförnimmelsen utgör ur funktion. Under tävlingen kan då skadade och sjuka kroppsdelar överansträngas eller överbelastas. Förbudet när det gäller prov har ingen motsvarighet i den nuvarande lagen. Beträffande innebörden av uttrycket prov, se kommentaren till 3 kap. 1 §. I bestämmelsen finns till skillnad från den tidigare be- stämmelsen inte någon begränsning till tävling som sker på tävlingsbana. Därtill har det förtydligats att dopning eller andra otillbörliga åtgärder som kan påverka djurets prestationsförmåga eller temperament är för- 2017/18:147 bjudna. Enligt nuvarande författningstext omfattas åtgärder som påverkar djurets prestationsförmåga eller temperament. Om tillförsel av ett visst ämne kan påverka djuret bör bedömas utifrån den kunskap som finns om ett ämnes inverkan på ett djurs fysiska och psykiska egenskaper och hur snabbt ett ämne bryts ner och utsöndras ur kroppen. Att det vid tävlings- tillfället, genom t.ex. blod- eller urinprov, fastställs att djuret fortfarande har ett otillåtet ämne i kroppen behöver inte vara ett absolut krav för att förbudet mot dopning ska anses ha överträtts. För att dopningsförbudet ska anses ha överträtts bör det vara tillräckligt att det kan visas att ett ämne har tillförts före tävlingen och att perioden mellan det att ämnet tillfördes och tävlingen är kortare än vad som normalt krävs för ämnet ska ha brutits ned och inte längre ska påverka djuret. För andra åtgärder bör en sådan tid ha gått sedan åtgärden vidtogs att åtgärden erfarenhetsmässigt kan inverka på djurets prestationsförmåga eller temperament. I andra stycket anges att regeringen eller den myndighet som regering- en bestämmer får meddela föreskrifter om förbudet enligt första stycket. I sådana föreskrifter kan preciseras vilka åtgärder som är otillåtna. 4 kap. Vård av djur och operativa ingrepp Vård av skadade eller sjuka djur 1 § Ett djur som är skadat eller sjukt ska ges nödvändig vård eller avlivas. Om ett djur på annat sätt genom sitt beteende visar tecken på ohälsa, ska vård ges eller andra lämpliga åtgärder vidtas. Om skadan eller sjukdomen är så svår att djuret utsätts för allvarligt lidande som inte kan lindras, ska djuret avlivas. Vid behov ska vården ges av en veterinär eller av någon annan som tillhör djurhälsopersonalen enligt lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Bestämmelsen reglerar skyldighet att ge vård eller vidta andra lämpliga åtgärder när djur är skadade, sjuka eller på annat sätt visar tecken på ohälsa och motsvarar i huvudsak 9 § i nuvarande djurskyddslag. Över- vägandena finns i avsnitt 9.1. I första stycket anges att ett djur som är sjukt eller skadat ska ges nödvändig vård eller avlivas. Därtill anges att om ett djur på annat sätt genom sitt beteende visar tecken på ohälsa ska vård ges eller andra lämpliga åtgärder vidtas. Vid tecken på ohälsa kan det i vissa fall vara motiverat att vidta åtgärder som inte faller under det som traditionellt betraktas som vård, exempelvis att ändra foder eller flytta djur till en mer lämplig miljö. Kravet på att vidta åtgärder vid tecken på ohälsa innebär bl.a. att åtgärder måste vidtas om djur uppvisar beteende- störningar. Bestämmelsen i andra stycket saknar motsvarighet i nuvarande lag och innebär ett krav på att avliva djur som har drabbats av en skada eller sjukdom som är så svår att djuret utsätts för allvarligt lidande som inte kan lindras. Sjukdomen eller skadan kan vara så svår att det utan tvekan är så att djuret måste avlivas . Det kan även vara så att det först när behandling har inletts står klart att djuret fortsatt är utsatt för ett stort lidande och att det inte finns några utsikter att behandla eller lindra I tredje stycket har det, i förhållande till nuvarande bestämmelse i 9 §, tillagts att vård vid behov kan ges, förutom av veterinär, även av andra som tillhör djurhälsopersonalen. Med djurhälsopersonal avses enligt 1 kap. 4 § lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård perso- ner som är verksamma inom djurens hälso- och sjukvård och som har legitimation eller viss annan behörighet enligt lagen. omfattas, vid sidan av veterinär, även legitimerade djursjukskötare, god- kända hovslagare samt legitimerade fysioterapeuter eller sjukgymnaster och tandläkare som är godkända för verksamhet inom djurens hälso- och 2 § Det är förbjudet att göra operativa ingrepp på eller ge injektioner till djur i andra fall än när det är befogat av veterinärmedicinska skäl. Första stycket gäller inte ingrepp som görs eller injektioner som ges i en verk- samhet som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd. Operativa ingrepp ska göras under bedövning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 1. ytterligare föreskrifter om operativa ingrepp på och injektioner till djur, och 2. föreskrifter om undantag från första och tredje styckena. Bestämmelsen reglerar operativa ingrepp på och injektioner till djur och motsvarar i stora delar 10 § i nuvarande djurskyddslag. finns i avsnitt 9.2. Bestämmelsen i första stycket innebär att det är förbjudet att göra ope- rativa ingrepp på eller ge injektioner till djur i andra fall än när det är befogat av veterinärmedicinska skäl. Enligt andra stycket gäller inte första stycket ingrepp som görs eller injektioner som ges i en verksamhet som har godkänts av en djurför- Att undantaget från kravet på veterinärmedicinska skäl är begränsat till verksamhet som godkänts av en djurförsöksetisk nämnd kan också väcka frågan om vad som gäller vid djurförsök med sådana djurklasser där etiskt godkännande inte krävs. Lagens bestämmelser bör i allmänhet tillämpas bara på vissa kategorier av djur. närmedicinska skäl bör med hänsyn till detta inte tillämpas vid djurför- sök med sådana djurklasser där etiskt godkännande inte krävs. I tredje stycket föreskrivs att operativa ingrepp endast ska göras under Den bestämmelsen har ingen motsvarighet i den nuvarande I fjärde stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om operativa ingrepp på och injektioner till djur och föreskrifter om undan- tag från första och tredje styckena. Ett exempel på när det kan vara lämp- ligt att göra undantag från kravet på bedövning vid operativa ingrepp är chipmärkning av djur, där lidandet vid ingreppet är jämförbart med en injektion av bedövningsmedel. Det kan även finnas andra skäl att med- dela föreskrifter om undantag där lidandet för djuret bedöms vara be- gränsat och där det finns klara fördelar av djurskydds- eller andra tungt vägande skäl med att utföra ett operativt ingrepp utan bedövning. Veterinär eller annan djurhälsopersonal 3 § En veterinär eller någon annan som tillhör djurhälsopersonalen enligt lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård ska anlitas, om någon av följande åtgärder behöver vidtas: 1.operativa ingrepp på eller injektioner till djur, 2.annan behandling i syfte att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom eller skada hos ett djur, om behandlingen kan orsaka lidande som inte är obetyd- ligt, eller 3.behandling under allmän bedövning eller under lokal bedövning genom Första stycket gäller inte brådskande åtgärder som vidtas i syfte att rädda dju- rets liv eller lindra dess lidande. I en verksamhet som har godkänts av en djurförsöksetisk nämnd får injektioner ges och ingrepp och behandlingar utföras också av den som har utbildning enligt föreskrifter meddelade med stöd av 7 kap. 7 § andra stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om undantag från första stycket. Bestämmelsen, som reglerar vid vilka åtgärder veterinär eller annan djurhälsopersonal ska anlitas, motsvarar 11 § i nuvarande djurskyddslag. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Bestämmelsen bör inte tillämpas på djurförsök med djurklasser där etiskt godkännande inte krävs, se vidare kommentaren till 4 kap. 2 §. Bemyndigande i fråga om förbud mot hormoner 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot att ge djur hormoner eller andra ämnen för att påverka djurets egenskaper i annat syfte än att förebygga, påvisa, lindra eller bota en sjukdom eller ett sjukdomssymtom, med undantag för ämnen som omfattas av lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter. Bestämmelsen, som innehåller ett bemyndigande att meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot att ge djur hormoner eller andra ämnen, motsvarar i sak 12 § första stycket första punkten och andra stycket i nuvarande djurskyddslag. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Lydelsen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkt. Slakt och annan avlivning av djur Krav när djur slaktas och avlivas 1 § När djur förs till slakt eller när de slaktas, ska de skonas från onödigt lidande och obehag. Detsamma gäller när djur avlivas i andra fall. Bestämmelsen gäller utöver vad som framgår av artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning. Ett djur som slaktas eller i annat fall avlivas genom avblodning ska vara bedö- vat. Innan djuret är dött får inte några andra åtgärder vidtas. Bestämmelsen gäller utöver vad som framgår av artikel 4.1 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009. Kravet enligt andra stycket första meningen gäller inte i sådana situationer som avses i artikel 1.2 och 2 d i rådets förordning (EG) nr 1099/2009 i den ursprung- liga lydelsen. Bestämmelsen reglerar djurskyddskrav vid slakt och annan avlivning. 2017/18:147 Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 13 § i nuvarande djurskydds- lag. I förhållande till den bestämmelsen har det förtydligats att be- stämmelsen gäller utöver de krav som framgår av artikel 3 i rådets för- ordning (EG) nr 1099/2009. Med att bestämmelsen gäller ”utöver” EU- förordningen avses dels att bestämmelsen gäller vid avlivning som faller utanför EU-förordningens tillämpningsområde, dels att bestämmelsen också gäller vid avlivning som faller inom EU-förordningens tillämp- ningsområde om bestämmelsen innebär ett strängare djurskyddskrav än EU-förordningen. Medlemsstaterna får enligt artikel 26.1 i förordning (EG) nr 1099/2009 behålla nationella bestämmelser som syftar till att säkerställa ett mer omfattande skydd för djur för avlivning och som var i kraft för förordningens ikraftträdande. Med- lemsstaterna får också i vissa fall, som framgår av artikel 26.2 och 3, anta nya strängare bestämmelser. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar 14 § första stycket i nuva- rande djurskyddslag och skiljer sig från den bestämmelsen på så sätt att bedövningskravet gäller även när djur avlivas genom avblodning i andra fall än slakt. Med slakt avses avlivning i syfte att använda djuret som livsmedel. Det har också i detta stycke förtydligats att bestämmelsen gäller utöver det krav som framgår av artikel 4.1 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009, dvs. dels att bestämmelsen gäller vid avlivning som faller utanför EU-förordningens tillämpningsområde, dels att bestämmelsen också gäller vid avlivning som faller inom EU-förordningens tillämp- ningsområde om bestämmelsen innebär ett strängare djurskyddskrav än EU-förordningen. Hänvisningarna till EU-förordningen i första och andra styckena är dynamiska. I tredje stycket anges att kravet på bedövning i andra stycket inte gäller i sådana situationer, bl.a. vid nödavlivningar, som avses i artikel 1.2 i rådets förordning (EG) nr 1099/2009. Med nödavlivning avses avlivning av djur som är skadade eller har en sjukdom som orsakar svår smärta eller svårt lidande och där det inte finns någon annan praktisk möjlighet att lindra denna smärta eller detta lidande (artikel 2 d). Hänvisningen till EU-förordningen har i detta fall kopplats till en viss lydelse av EU- förordningen.