prop · H503227 · 2018-04-10 00:00:00 — 10 § Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning och denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon då har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I paragrafen finns bestämmelser om tystnadsplikt för den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s energimärkningsförordning och denna lag i fråga om någons affärs- eller driftförhållanden. Första stycket får betydelse om uppgifter i ett ärende om marknadskontroll hanteras av sådana personer utanför det allmännas verksamhet som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen. kan behöva anlita tekniska experter som är verksamma vid externa laboratorier som drivs i privat regi. Tystnadsplikten innebär att sådana personer inte får avslöja eller utnyttja vad de har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. Den som bryter mot tystnadsplikten kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . I andra stycket finns en upplysning om att offentlighets- och sekretesslagen tillämpas i fråga om den verksamhet som marknadskontrollmyndigheten bedriver. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. 11 § beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av marknadskontrollmyndighetens beslut. I första stycket anges att överklagande ska ske till allmän förvaltningsdomstol. I andra stycket ställs krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen regleras endast överklagande av marknadskontrollmyndighetens beslut enligt lagen. Att marknadskontrollmyndighetens beslut med stöd av EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll kan överklagas, i den mån besluten innebär åligganden, följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer och de allmänna reglerna om överklagande i förvaltningslagen (prop. s.84 och 115 och prop. 2015/16:64 s. 73 f. och 90). Övervägandena finns i avsnitt 10. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter. 3.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för förelägganden och förbud som har beslutats före ikraftträdandet. Av första och andra punkten framgår att lagen träder i kraft , som lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter upphör att gälla. Av tredje punkten framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för förelägganden och förbud som har meddelats före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. 13.2Förslag till lag med kompletterande bestämmelser till EU:s däckmärkningsförordning 1 § Denna lag kompletterar och rådets förordning EG nr 1222/2009 av om märkning av däck vad gäller drivmedelseffektivitet och andra väsentliga parametrar, i lydelsen enligt kommissionens förordning (EU) nr 1235/2011 (EU:s däckmärkningsförordning). I paragrafen anges att lagen kompletterar EU:s däckmärkningsförordning. Hänvisningen till EU-förordningen är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Det innebär att när det hänvisas till EU:s däckmärkningsförordning i andra paragrafer är det den angivna lydelsen som avses. Övervägandena finns i avsnitt 7. En redogörelse för EU-förordningen finns i avsnitt 5. 2 § I denna lag betyder EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll: Prop. 2017/18:227 och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackredi- tering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93, i den ursprungliga lydelsen, och marknadskontrollmyndighet: den myndighet som utövar marknadskontroll enligt EU:s däckmärkningsförordning, EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll och denna lag. I paragrafen anges vad som avses med EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll och med marknadskontrollmyndighet. Hänvisningen till EU-förordningen är utformad så att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Det innebär att när det hänvisas till EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll i andra paragrafer är det dess ursprungliga lydelse som avses. Valet av hänvisningsteknik behandlas i avsnitt 7. 3 § Den myndighet som regeringen bestämmer ska vara marknadskontrollmyndighet. Bestämmelser om marknadskontroll finns i artiklarna 15–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Av paragrafens första stycke framgår att regeringen bestämmer vilken myndighet som ska vara marknadskontrollmyndighet. Det framgår av definitionen av marknadskontrollmyndighet i 2 § att myndigheten ska utöva marknadskontroll enligt EU:s däckmärkningsförordning, EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll och denna lag. I andra stycket finns en upplysningsbestämmelse om att bestämmelser om marknadskontroll finns i artiklarna 15–29 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Enligt artikel 12 i EU:s däckmärkningsförordning ska medlemsstaterna, i enlighet med EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll, säkerställa att de myndigheter som ansvarar för marknadsövervakning kontrollerar överensstämmelsen med artiklarna 4, 5 och 6 i EU:s däckmärkningsförordning. Marknadskontroll är enligt artikel 2.17 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll den verksamhet som bedrivs och de åtgärder som vidtas av de offentliga myndigheterna för att se till att produkterna överensstämmer med de krav som fastställs i relevant harmoniserad unionslagstiftning och inte hotar hälsan, säkerheten eller andra aspekter av skyddet av allmänintresset. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. En redogörelse för EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll finns i avsnitt 6. 4 § får besluta de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att EU:s däckmärkningsförordning ska följas. Enligt paragrafen får marknadskontrollmyndigheten besluta de förelägganden och förbud som behövs för att EU:s däckmärkningsförordning ska följas. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 2017/18:227 5 § Ett beslut om föreläggande eller förbud enligt 4 § eller ett beslut enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll får förenas med vite. Enligt paragrafen får vissa beslut av marknadskontrollmyndigheten förenas med vite. Ett föreläggande om att vidta rättelse i fråga om en etikett eller ett produktblad är exempel på beslut som kan förenas med vite. Allmänna bestämmelser om viten finns i viteslagen (1985:206). Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 6 § får bestämma att ett beslut enligt 4 § eller enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska gälla . I paragrafen anges att marknadskontrollmyndigheten får bestämma att myndighetens beslut enligt 4 § eller enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll ska gälla . Om marknadskontrollmyndigheten konstaterar att det finns förutsättningar för ett föreläggande eller förbud, är det i regel ändamålsenligt att beslutet gäller och att verkställigheten inte förhalas i avvaktan på prövningen av ett överklagande. Detsamma gäller marknadskontrollmyndighetens beslut enligt EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 7 § På begäran av marknadskontrollmyndigheten ska ge den hjälp som behövs när marknadskontrollmyndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll, om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver användas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Enligt paragrafen kan marknadskontrollmyndigheten begära hjälp från , förutsatt att det finns ett verkligt behov av en polismans särskilda befogenheter att använda våld. Sådana särskilda omständigheter som avses i paragrafen kan exempelvis finnas om en aktör vägrar släppa in marknadskontrollmyndigheten i sina lokaler. Ett exempel på synnerliga skäl kan vara att det finns en överhängande risk att utrustning eller handlingar kommer att förstöras och man inte kan avvakta med att verkställigheten löses på annat sätt. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. 8 § En leverantör ska ersätta marknadskontrollmyndigheten för kostnader för granskning av handlingar samt för provtagning och undersökning av prov, om det vid kontrollen visar sig att produkten inte uppfyller kraven enligt EU:s däckmärkningsförordning. I paragrafen finns en bestämmelse om ekonomisk ersättning från leveran- törer till marknadskontrollmyndigheten. Bestämmelsen motsvarar 18 § lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter och 5 § Prop. 2017/18:227 förordningen (2011:1022) om tillsyn över energirelaterade produkter, som omfattas av bestämmelserna i lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter. I artikel 3 i EU:s däckmärkningsförordning definieras ordet leverantör. En leverantör är tillverkaren, tillverkarens representant i unionen eller importören. I artikeln definieras även tillverkare, importör och tillverkarens representant. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. 9 § ska ersätta en leverantör för varuprover och liknande, om det finns särskilda skäl för det. I paragrafen finns en bestämmelse om ekonomisk ersättning från marknadskontrollmyndigheten till leverantörer. Bestämmelsen saknar motsvarighet i lagen (2011:721) om märkning av energirelaterade produkter. Bestämmelsen har utformats med 34 § första stycket produktsäkerhetslagen och 30 § lagen om leksakers säkerhet som förebilder. Särskilda skäl för ersättning kan vara t.ex. att den undersökta produkten är dyrbar eller att fler provexemplar begärts in jämfört med vad som kan anses vara normalt (se prop. 1988/89:23 s. 115 och prop. 2003/04:121 s. 145). Övervägandena finns i avsnitt 9.4. 10 § Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s däckmärkningsförordning och denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon då har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I paragrafen finns bestämmelser om tystnadsplikt för den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s däckmärkningsförordning och denna lag i fråga om någons affärs- eller driftförhållanden. Första stycket får betydelse om uppgifter i ett ärende om marknadskontroll hanteras av sådana personer utanför det allmännas verksamhet som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen. kan behöva anlita tekniska experter som är verksamma i privata företag. Tystnadsplikten innebär att sådana personer inte får avslöja eller utnyttja vad de har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. Den som bryter mot tystnadsplikten kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . I andra stycket finns en upplysning om att offentlighets- och sekretesslagen tillämpas i fråga om den verksamhet som marknadskontrollmyndigheten bedriver. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 11 § beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 2017/18:227 Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av marknadskontrollmyndighetens beslut. I första stycket anges att överklagande ska ske till allmän förvaltningsdomstol. I paragrafen regleras endast överklagande av marknadskontrollmyndighetens beslut enligt lagen. Att myndighetens beslut med stöd av EU:s förordning om ackreditering och marknadskontroll kan överklagas, i den mån besluten innebär åligganden, följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer och de allmänna reglerna om överklagande i förvaltningslagen (prop. 2010/11:65 s. 84 och 115 och prop. 2015/16:64 s. 73 f. och 90). I andra stycket ställs krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 10. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för förelägganden och förbud som har beslutats före ikraftträdandet. Av första punkten framgår att lagen träder i kraft . Av andra punkten framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för förelägganden och förbud som har meddelats före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. Europeiska unionens officiella tidning L 198/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2017/1369 av om fastställande av en ram för energimärkning och om upphävande av direktiv /30/EU (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 194.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Unionen är fast besluten att bygga en energiunion med en framåtblickande klimatpolitik. Energieffektivitet är ett centralt inslag i unionens ram för klimat- och energipolitiken och mycket viktig för att minska energibehovet. (2)Energimärkning gör det möjligt för kunderna att göra väl underbyggda val med utgångspunkt i energirelaterade produkters energianvändning. Information om effektiva och hållbara energirelaterade produkter bidrar i hög grad till energibesparingar och lägre energiräkningar, och främjar innovation och investeringar i tillverkningen av mer energieffektiva produkter. En förbättring av energirelaterade produkters effektivitet genom väl underbyggda val från kundernas sida och en harmonisering på unionsnivå av krav på området gagnar även tillverkare, näringslivet och unionens ekonomi överlag. (3)Kommissionen gjorde en översyn av ändamålsenligheten i och rådets direktiv /30/EU (3) och konstaterade att ramen för energimärkning behövde uppdateras för att bli mer ändamålsenlig. (4)Direktiv /30/EU bör ersättas med en förordning som i huvudsak har samma tillämpningsområde, men som ändrar och förbättrar vissa av direktivets bestämmelser för att förtydliga och uppdatera innehållet, med beaktande av de senaste årens tekniska framsteg när det gäller produkters energieffektivitet. (1) EUT C 82, , s. 6. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3) och rådets direktiv /30/EU av om märkning och standardiserad produktinformation som anger energirelaterade produkters användning av energi och andra resurser (EUT L 153, , s. 1). L 198/2 Europeiska unionens officiella tidning för transportmedel för personer eller varor direkt och indirekt regleras genom annan unionsrätt och unionspolitik, bör dessa transportmedel – inklusive sådana vars motor är stationär under drift, t.ex. hissar, rulltrappor och transportband – fortsätta att vara undantagna från denna förordnings tillämpningsområde. (5)Det bör klargöras att alla produkter som släpps ut på unionsmarknaden, inklusive importerade begagnade produkter, bör omfattas av denna förordnings tillämpningsområde. Produkter som tillhandahålls på unionsmarknaden för eller mer bör dock inte omfattas. (6)En förordning är det lämpliga rättsliga instrumentet, eftersom en förordning fastställer tydliga och detaljerade regler som utesluter olikartat införlivande av medlemsstaterna och därigenom säkerställer en högre grad av harmonisering i hela unionen. Ett harmoniserat regelverk på unionsnivå snarare än på medlemsstatsnivå minskar tillverkarnas kostnader, säkerställer lika villkor och säkerställer den fria rörligheten för varor på den inre marknaden. (7)Att minska energibehovet framförs som en nyckelåtgärd i den europeiska strategin för energitrygghet, som återfinns i kommissionens meddelande av . Med den strategiska ramen för energiunionen, som återfinns i kommissionens meddelande av , betonades vidare principen att sätta energief fektivitet främst och behovet av att genomföra befintlig unionsrätt på energiområdet fullt ut. I färdplanen för den strategiska ramen för energiunionen, som återfinns i samma meddelande, föreskrevs en översyn av energieffektivi tetsramen för produkter . Denna förordning förbättrar ramen för lagstiftning och tillsyn när det gäller energimärkning. (8)En förbättring av energirelaterade produkters effektivitet genom att kunderna gör väl underbyggda val gagnar unionens ekonomi, minskar energibehovet och sänker kundernas energiräkningar, bidrar till innovation och investeringar i energieffektivitet och möjliggör konkurrensfördelar för industrier som utvecklar och tillverkar de mest energieffektiva produkterna. Den bidrar även till att uppnå unionens energieffektivitetsmål samt till unionens mål vad gäller miljön och klimatförändringen. Syftet är också att inverka positivt på de energirelaterade produkternas och deras delars miljöprestanda, inklusive användningen av andra resurser än energi. (9)Denna förordning bidrar till utveckling, kunders igenkännande och spridning på marknaden av energismarta produkter, vilka kan aktiveras så att de interagerar med andra apparater och system, däribland själva energinätet, i syfte att förbättra energieffektiviteten eller spridningen av förnybar energi, minska energianvändningen och främja innovation inom unionens näringsliv. (10)Om korrekt, relevant och jämförbar information om energirelaterade produkters specifika energianvändning tillhandahålls blir det enklare för kunden att välja produkter som använder mindre energi och andra väsentliga resurser under användning. En standardiserad obligatorisk etikett för energirelaterade produkter är ett verkningsfullt sätt att ge potentiella kunder jämförbar information om energirelaterade produkters energief fektivitet. Etiketten bör kompletteras med ett produktinformationsblad. Etiketten bör vara lätt igenkännlig, enkel och koncis. För detta ändamål bör etikettens nuvarande färgskala från mörkgrönt till rött behållas som grund för informationen till kunderna om produkters energieffektivitet. För att etiketten ska vara till verklig nytta för kunder som strävar efter energi- och kostnadsbesparingar bör stegen på etikettens skala motsvaras av betydande energi- och kostnadsbesparingar för kunderna. För merparten av produktgrupperna bör etiketten, i lämpliga fall, utöver etikettens skala även visa den absoluta energianvändningen, så att kunderna kan förutse de direkta konsekvenserna av sina val för energiräkningarna. Det är dock omöjligt att tillhandahålla samma information för energirelaterade produkter som inte själva använder någon energi. (11)Klassificeringen med bokstäver från A till G har visat sig vara kostnadseffektiv för kunderna. Avsikten är att en enhetlig tillämpning av den för olika produktgrupper ska öka transparensen och förståelsen bland kunderna. I fall när produkter på grund av ekodesignåtgärder enligt och rådets direktiv /125/EG (1) kan omfattas av klass ”E”, ”F” eller ”G”, bör dessa klasser ändå anges på etiketten i grått. I vederbörligen motiverade undantagsfall, t.ex. om inte tillräckliga besparingar skulle uppnås inom hela spektrumet med sju klasser, bör etiketten kunna innehålla färre klasser än den ordinarie skalan från A till G. I dessa fall bör etikettens färgskala från mörkgrönt till rött behållas för de återstående klasserna och endast gälla för nya produkter som släpps ut på marknaden eller tas i bruk. (1) och rådets direktiv /125/EG av om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energirelaterade produkter (EUT L 285, 31.10.2009, s. 10). Europeiska unionens officiella tidning L 198/3 (12)När leverantörer släpper ut en produkt på marknaden bör varje produktenhet åtföljas av en etikett i pappersform som överensstämmer med kraven i den relevanta delegerade akten. Den relevanta delegerade akten bör ange det mest verkningsfulla sättet att visa etiketterna, med beaktande av konsekvenserna för kunder, leverantörer och återförsäljare, och den kan föreskriva att etiketten ska tryckas på produktens förpackning. Återförsäljaren bör visa den etikett som tillhandahålls tillsammans med produktenheten på den plats som krävs enligt den relevanta delegerade akten. Den etikett som visas bör vara klart synlig och kunna identifieras såsom tillhörande produkten ifråga utan att kunden behöver läsa varumärket och modellnumret på etiketten, och den bör dra åt sig uppmärksamheten hos kunder som tittar på den produkt som ställs ut. (13)Utan att det påverkar leverantörens skyldighet att tillhandahålla en tryckt etikett tillsammans med varje produktenhet, kan utveckling inom den digitala tekniken göra det möjligt att använda elektroniska etiketter utöver den tryckta energietiketten. Återförsäljaren bör också kunna ladda ned produktinformationsbladet från produktdatabasen. (14)Om det inte är möjligt att visa energietiketten, t.ex. vid vissa former av distansförsäljning, visuella annonser och tekniskt reklammaterial, bör potentiella kunder åtminstone informeras om produktens energiklass och den skala av effektivitetsklasser som finns på etiketten. (15)Tillverkarna reagerar på energietiketten genom att utveckla och släppa ut allt effektivare produkter på marknaden. tenderar de att upphöra att tillverka mindre effektiva produkter, uppmuntrade av unionsrätt avseende ekodesign. Denna tekniska utveckling leder till att majoriteten av produktmodellerna hamnar i energietikettens högsta klasser. Ytterligare produktdifferentiering kan vara nödvändig för att kunderna ska kunna göra en rättvisande jämförelse mellan produkterna, vilket leder till ett behov av att skalrevidera etiketterna. Denna förordning bör därför fastställa närmare bestämmelser om skalrevidering för att erbjuda leverantörer och återförsäljare högsta möjliga rättsliga säkerhet. (16)För flera av de etiketter som har fastställts genom delegerade akter antagna enligt direktiv /30/EU är produkter tillgängliga endast eller mestadels i de högsta klasserna. Detta minskar etiketternas ändamålsenlighet. Klasserna på de befintliga etiketterna har olika skalor beroende på produktgrupp, och den högsta klassen på dessa etiketter kan vara någon av klasserna mellan A och A+++. Som en följd av detta skulle kunderna, när de jämför etiketter mellan olika produktgrupper, kunna föranledas att tro att det för en viss etikett finns bättre energiklasser än de som visas. För att undvika sådan potentiell osäkerhet bör man som ett första steg utföra en inledande skalrevidering av befintliga etiketter, i syfte att säkerställa en homogen skala från A till G för tre produktkategorier enligt denna förordning. (17)Energimärkning av rums- och vattenuppvärmningsprodukter infördes först , och de tekniska framstegen idessa produktgrupper är förhållandevis långsamma. I det nuvarande märkningssystemet görs en tydlig åtskillnad mellan konventionella tekniker för fossila bränslen, som i bästa fall tillhör klass A, och tekniker som använder förnybar energi, som ofta är betydligt dyrare, för vilka klasserna A+, A++ och A+++ är reserverade. Betydande energibesparingar kan uppnås redan genom de mest effektiva teknikerna för fossila bränslen, vilket gör att det skulle vara lämpligt att fortsätta att främja dem som klass A. Eftersom marknaden för rums- och vattenuppvärm ningsprodukter troligen långsamt kommer att gå över till mer förnybara tekniker, bör energietiketterna för sådana produkter skalrevideras . (18)Efter den inledande skalrevideringen bör den procentandel sålda produkter som tillhör de högsta klasserna avgöra hur ofta ytterligare skalrevidering ska göras. Vid ytterligare skalrevidering bör hänsyn tas till den tekniska utvecklingens hastighet och behovet av att undvika alltför omfattande bördor för leverantörer och återförsäljare, isynnerhet små företag. Det skulle därför vara önskvärt att en sådan skalrevidering gjordes ungefär .