prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Para- grafen motsvarar delvis hittillsvarande 10 § tredje stycket. Övervägan- dena finns i avsnitt 11.2.2. Enligt första stycket, som utformas delvis i enlighet med Lagrådets förslag, ska föräldrarna till den som sökanden vill adoptera få tillfälle att yttra sig i adoptionsärendet. Föräldrarna ska få del av ansökan och ges tillfälle att yttra sig över den. Bestämmelsen gäller oavsett om det rör sig om en adoption av ett barn eller en vuxenadoption och oavsett om föräldern vid adoption av ett barn är vårdnadshavare eller inte. Ett ute- blivet yttrande innebär inte i sig hinder mot att ärendet avgörs. En annan sak är att det i vissa fall krävs samtycke för att en adoption ska kunna ske (8 §). Bestämmelser om delgivning finns i 46 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. I regel finns det anledning att delge ansökan. I andra stycket finns undantag från kravet på att en förälder ska få till- fälle att yttra sig. Undantagen i andra, tredje och fjärde punkterna mot- svarar undantagen i 8 § andra stycket. Till skillnad från 8 § andra stycket gäller förevarande bestämmelser även en förälder som inte är vårdnads- havare. Enligt första punkten behöver domstolen inte låta en förälder yttra sig om det är uppenbart obehövligt. Så kan till att börja med vara fallet om det saknas anledning att anta att ansökan kommer bifallas, men undan- taget kan bli tillämpligt även i andra fall. Förutsättningar för att tillämpa undantaget kan t.ex. finnas vid en internationell adoption om det får anses stå klart att föräldern uppfattar adoptionsprocessen som avslutad för hans eller hennes del genom det förfarande som har ägt rum i ursprungsstaten och att personen inte har något mer att tillägga angående adoptionen. Det är främst vid adoption som omfattas av Haag- konvention eller som i annat fall har förmedlats av en auktoriserad adop- tionssammanslutning och där föräldern har lämnat sitt samtycke som detta kan bli aktuellt. Enligt andra punkten behöver domstolen inte låta en förälder yttra sig om föräldern är varaktigt förhindrad att yttra sig till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Angående denna situation hänvisas till kommentaren till 8 § andra stycket 1. Enligt tredje punkten behöver domstolen inte låta en förälder yttra sig om föräldern befinner sig på okänd ort. Angående denna situation hän- visas till kommentaren till 8 § andra stycket 2. Enligt fjärde punkten behöver domstolen inte låta en förälder yttra sig om det finns synnerliga skäl. Undantaget motsvarar 8 § andra stycket 3. Synnerliga skäl att avstå från skriftväxling kan t.ex. föreligga om en förälder har valt att inte delta i adoptionsprocessen på grund av risk för social stigmatisering (se kommentaren till 8 § andra stycket 3). Om det i en sådan situation finns förutsättningar för att besluta om adoption utan att samtycke har lämnats, kan domstolen alltså även avstå från att skrift- växla med personen i fråga. Undantaget ska tillämpas restriktivt. En förälders inställning till adoptionen och uppgifter om barnets och förälderns förhållanden är normalt av stor betydelse för domstolens bedömning i ärendet. Det är därför viktigt att föräldrarna ges möjligheter att komma till tals i ärendet. För att domstolen ska kunna avstå från att skriftväxla med en förälder ska det stå klart att ett undantag från skyldig- heten att skriftväxla föreligger. Om föräldern är vårdnadshavare, har en sådan bedömning i många fall redan skett enligt 8 §. Om föräldern inte är vårdnadshavare får domstolen, vid behov, utreda om det finns förutsätt- ningar för att tillämpa undantagen från skriftväxling. Samtliga undantag måste tillämpas med beaktande av artikel 8 i . Av tredje stycket, som utformas delvis i enlighet med Lagrådets för- slag, framgår att första och andra styckena ska tillämpas även i förhållan- de till en särskilt förordnad vårdnadshavare eller förmyndare, liksom i förhållande till annan som enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Med att någon enligt lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe avses endast fall då personen har ställning som vårdnadshavare för ett barn som inte har en annan vårdnadshavare (se prop. 2004/05:136 s. 26 och 48). Skyldigheten att låta en förälder yttra sig enligt denna paragraf gäller även om en särskilt förordnad vårdnadshavare eller förmyndare finns (se rättsfallet NJA 1966 s. 112). Att det i paragrafen anges att vissa personer ska få tillfälle att yttra sig utesluter inte att det kan finnas anledning att låta ytterligare personer yttra sig i adoptionsärendet. Frågan om huruvida ytterligare personer bör få tillfälle att yttra sig avgörs ytterst av domstolens utredningsskyldighet (se kommentaren till 13 §). 19 § Rätten ska ge den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig inom , om han eller hon har fyllt . Första stycket gäller inte om det är uppenbart obehövligt att den som sökanden vill adoptera får tillfälle att yttra sig. Paragrafen reglerar rätten för den som sökanden vill adoptera att få del av uppgifter och komma till tals i adoptionsärendet om han eller hon har fyllt , dvs. om han eller hon är vuxen. Paragrafen saknar motsvarig- het i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Enligt första stycket, som utformas delvis i enlighet med Lagrådets förslag, ska den som sökanden vill adoptera få tillfälle att yttra sig i adoptionsärendet, om han eller hon är vuxen. Ett uteblivet yttrande hindrar inte att ärendet avgörs. En annan sak är att det i regel krävs samtycke från den som sökanden vill adoptera om han eller hon är vuxen (7 §). Om den som sökanden vill adoptera är ett barn har även han eller hon rätt att komma till tals i adoptionsärendet (3 §). Det är oftast lämpligast att barnet får tillfälle att komma till tals inom ramen för adoptionsutredningen (15 §). Enligt andra stycket gäller första stycket inte om det är uppenbart obe- hövligt att den som sökanden vill adoptera får tillfälle att yttra sig. Så kan vara fallet t.ex. om den som sökanden vill adoptera har skrivit under ansökan tillsammans med sökandena. 20 § Vid rättens handläggning av ett ärende om adoption tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller en hänvisning till lagen om domstolsärenden (ärendelagen). Paragrafen sak- nar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.3. Enligt paragrafen ska ärendelagen i övrigt tillämpas vid domstolens handläggning av ett ärende om adoption. I det nu aktuella kapitlet finns vissa bestämmelser om handläggningen, bl.a. om utredningen (13–17 §§) skriftväxlingen med föräldrar och tilltänkta vuxna adoptivbarn i adop- tionsärendet (18 och 19 §§). Därutöver finns i 16, 17 och 22 §§ ärende- lagen vissa ytterligare bestämmelser om skriftväxlingen som är tillämp- liga i adoptionsärenden. Ärendelagen gäller om inte annat följer av annan lag (2 § den lagen). I 20 kap. 1 § andra stycket finns bestämmelser om sammansättningen i tingsrätt. Bestämmelser om handläggningen i adop- tionsärenden med anknytning till ett annat nordiskt land finns även i för- ordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Även 36 § ärendelagen om rätten att överklaga beslut gäller i adop- tionsärenden. Enligt den paragrafen få ett beslut överklagas av den som beslutet rör om det har gått honom eller henne emot. En förälder får – oavsett om förälderns samtycke till adoptionen krävs eller inte – anses vara så pass berörd av en adoption att han eller hon har rätt att överklaga ett beslut om adoption. Även den som sökanden vill adoptera får anses ha ett sådant intresse i saken att han eller hon har rätt att överklaga beslutet. Om personen är , får det i det enskilda fallet avgöras om en god man i så fall ska förordnas enligt 11 kap. 2 §. Gränserna för vilka personer som i ett enskilt fall har rätt att överklaga ett beslut i ett adop- tionsärende får ytterst avgöras i rättstillämpningen. Utöver här berörda bestämmelser innehåller ärendelagen bl.a. regler om ansökans innehåll (4–6 §§), komplettering av en ansökan (9 och 10 §§), sammanträde (13, 14, 18, 20 och 21 §§) bevisning (23–25 §§), beslut (27–30 §§), särskilda rättsmedel (42 §) och delgivning (46 §). Rättsverkningar av en adoption 21 § Den som har adopterats ska anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare föräldrar. Om en make eller sambo har adopterat den andra makens eller sambons barn, ska den som har adopterats dock anses som makar- nas eller sambornas gemensamma barn. Lag eller annan författning som tillägger släktskapet mellan barn och förälder rättslig betydelse ska tillämpas på den som har adopterats och hans eller hennes adoptivförälder. Första stycket gäller inte i den utsträckning något annat är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättsverkningarna av en adop- tion. Paragrafen motsvarar i huvudsak hittillsvarande 7 och 8 §§. Över- vägandena finns i avsnitt 12.2. Enligt första stycket, som utformas delvis i enlighet med Lagrådets förslag, ska den som har adopterats anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare föräldrar. Detta innebär att adoptioner som beslutas i är s.k. starka adoptioner. Om en make eller sambo har adopterat den andra makens eller sambons barn, ska den som har adopte- rats dock anses som makarnas eller sambornas gemensamma barn. Lag eller annan författning som tillägger släktskapet mellan barn och förälder rättslig betydelse ska tillämpas på den som har adopterats och hans eller hennes adoptivförälder. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. likställig- hetsprincipen som innebär att det inte görs någon rättslig skillnad mellan adopterade barn och andra barn (jfr prop. 1970:186 s. 51 f. och prop. 1971:143 s. 76 f.). Det förtydligas att bestämmelsen omfattar även fall av omadoption genom att ”biologiska föräldrar” ersätts med ”tidigare föräl- drar”. Enligt andra stycket gäller inte första stycket, om något annat är sär- skilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur. Detta överens- stämmer med hittillsvarande 8 § andra stycket (jfr prop. 1971:143 s. 77 f. och prop. 2004/05:45 s. 82 f.). Särskilda regler avseende adoptivbarn är ovanliga, men finns i bl.a. lagen (2001:82) om svenskt med- borgarskap och lagen (2016:1013) om personnamn. 22 § Om makar eller sambor gemensamt adopterar ett barn, står barnet under vårdnad av båda makarna eller samborna från den tidpunkt då adoptionsbeslutet får laga kraft. Detsamma gäller om en make eller sambo adopterar den andra makens eller sambons barn. Om en person i annat fall ensam adopterar ett barn, står barnet under vårdnad av adoptivföräldern från den tidpunkt då adoptions- beslutet får laga kraft. Paragrafen innehåller bestämmelser om vårdnad efter adoption. Para- grafen saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 6. Av första meningen framgår att ett barn som har adopterats av två makar eller sambor efter adoptionen står under adoptivföräldrarnas ge- mensamma vårdnad. Av andra meningen framgår att makar eller sambor gemensamt har vårdnaden efter en styvbarnsadoption. Av tredje mening- en framgår att barnet efter adoptionen står under adoptivförälderns vårdnad om en person ensam har genomfört en adoption och det inte rör sig om en styvbarnsadoption. Barnets rätt till upplysning om adoptionen 23 § Ett barn som är adopterat har rätt att av sina föräldrar få veta det. Föräld- rarna ska så snart det är lämpligt upplysa barnet om att han eller hon är adopterad. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, handlar om barnets rätt att få veta sitt ursprung och föräldrarnas upp- lysningsskyldighet i det avseendet. Paragrafen saknar motsvarighet i hittillsvarande 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. I första meningen slås fast att ett barn har rätt att av sina föräldrar få veta att han eller hon är adopterad. Till barnets rättighet är i andra meningen kopplad en informationsplikt för föräldrarna. Skyldigheten avser adoptivföräldern eller adoptivföräldrarna, liksom make eller sambo till den som har genomfört en styvbarnsadoption. Det är föräldrarna som får avgöra hur pass långtgående information som ska lämnas. 2017/18:121 heten att informera barnet tar sikte på just det faktum att barnet är adopterat. Någon skyldighet att lämna information utöver detta föreskrivs alltså inte. Det kan dock naturligtvis vara lämpligt att lämna ytterligare information som ger barnet möjlighet att ta till sig vetskapen om sitt ursprung. Det ligger också i sakens natur att ett barn som får kännedom om att han eller hon är adopterad har frågor som föräld- rarna måste vara beredda på att hantera. Det är föräldrarna som bär ansvaret för att barnets rätt att få veta till- godoses. Föräldrarna ska berätta för barnet att han eller hon är adopterad så snart det är lämpligt. Detta innebär att föräldrarna ges ett visst ut- rymme att själva bedöma när frågan om adoptionen bör tas upp och hur informationen ska presenteras för barnet. Bedömningen måste göras ut- ifrån det enskilda barnets behov och förutsättningar och vad barnet i före- kommande fall självt har gett uttryck för. Avsikten är dock inte att för- äldrarna ska avvakta med att berätta för barnet på grund av att frågan är komplicerad och kan väcka känslor och frågor hos barnet. Det är i många fall lämpligt att genom en öppen hållning från tidig ålder successivt be- rätta för barnet om adoptionen och barnets ursprung. Om barnet begär att få veta, ska föräldrarna berätta. har ett ansvar för att till- godose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas efter det att en adoption har beslutats (5 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453]). I detta ligger att stödja föräldrarna så att barnet får nödvändig information. Upplysningsskyldigheten gäller oavsett om adoptionen har beslutats i eller i utlandet. 7 kap. Om underhållsskyldighet 7 § Underhållsbidrag betalas i förskott för kalendermånad. Avtal om att underhållsbidrag för framtiden ska betalas med ett engångsbelopp eller för längre perioder än är giltigt endast om avtalet är skriftligt och bevittnat av två personer. Är barnet under ska avtalet dessutom vara godkänt av socialnämnden i den kommun där barnet eller dess vårdnadshavare är varaktigt bosatt eller, om ingen av dem är varaktigt bosatt i , av social- nämnden i . Rätten får bestämma annat betalningssätt än som anges i första stycket, om det finns särskilda skäl. Underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp ska betalas till socialnämnden om barnet är . För det belopp som har betalats in ska nämnden se till att en livränta åt barnet som är anpassad efter underhållsskyldigheten köps in hos en försäkringsgivare, om inte avtalet hindrar det eller nämnden finner att beloppet kan användas på något annat lämpligt sätt för barnets underhåll. Betalning i strid mot denna paragraf medför inte befrielse från skyldigheten att betala underhållsbidrag på föreskrivet sätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om betalning av underhållsbidrag till barn. Övervägandena finns avsnitt 16. Fjärde stycket ändras med anledning av att möjligheten att vid adop- tion lämna underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp tas bort (se kommentaren till 4 kap. 10 §). Hänvisningen till den bestämmelse som enligt hittillsvarande ordning reglerar hanteringen av sådana under- hållsbidrag vid adoption ersätts av en uttrycklig bestämmelse om hur socialnämnden ska hantera engångsvisa underhållsbidrag. Förslaget till lag om adoption i internationella Lagen ersätter lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption (lag). Lagen innehåller internationell privat- och processrättsliga bestämmelser rörande adoption. Flertalet bestäm- melser lag ändras i sak och vissa bestämmelser som inte avser internationell privat- och processrätt utmönstras. Till skillnad års lag innehåller lagen inga regler om att det vid adoption av barn sär- skilt ska beaktas om sökanden eller barnet har anknytning till en annan stat. Frågan om huruvida adoptionen blir gällande i en stat som de inblandade personerna har anknytning till ska i stället beaktas vid bedömningen av om adoptionen är lämplig, och detta oavsett om adop- tionen rör ett barn eller en vuxen (se kommentarerna till 4 kap. 2 och 4 §§ ). Den hittillsvarande bestämmelsen lag om att domstolen i vissa fall ska inhämta yttrande från justeras och placeras i 4 kap. 17 § . Lagens disposition ändras och det görs även redaktionella och språkliga ändringar. I 4–10 §§ finns bestämmelser om när ett utländskt adoptionsbeslut gäller i och vilka rättsverkningar det då har. Med detta avses att beslutet erkänns här, vilket till skillnad från Lagrådets förslag framgår av rubrikerna till dessa paragrafer (jfr lagen [2015:417] om arv i internationella situa- tioner). 1 § Denna lag gäller frågor om adoption i internationella situationer. Lagen gäller inte i den utsträckning något annat följer av förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adop- tion och förmynderskap eller av annan lag. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. delvis 7 § lag medan första stycket saknar motsvarighet i den Övervägandena finns i avsnitt 15.2. I första stycket anges att lagen gäller frågor om adoption i inter- Det innebär att det ska finns anknytning till även en annan stat än för att lagen ska vara tillämplig. anknytningen kan bestå i t.ex. att sökanden eller den som sökanden vill adoptera har hemvist utomlands eller att någon av dem är utländsk med- Anknytning till en annan stat finns även om ett adoptionsbeslut har meddelats utomlands. Av andra stycket, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att den nya lagen är subsidiär i förhållande till förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (förordning) och annan lag. förordning finns internationellt privat- och processrättsliga bestämmelser som rör adoption i lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. I den utsträckning den lagen och 1931 års förordning reglerar frågor om svensk domstols behörighet, tillämplig lag eller erkännande tillämpas de bestämmelserna i stället för motsvarande 2017/18:121 bestämmelser i den förevarande lagen (jfr prop. 1971:113 s. 27 och prop. 1996/97:91 s. 59 f.). förordning reglerar bl.a. svensk domstols behörighet, tillämplig lag och erkännande av utländska adoptionsbeslut. reglerar frågan om erkännande av adoptions- beslut som har meddelats enligt konventionen (artikel 23–27) men däremot inte frågor om svensk domstols internationella behörighet och tillämplig lag (jfr prop. 1996/97:91 s. 65 och 70). Svensk domstols internationella behörighet 2 § En ansökan om adoption får tas upp av svensk domstol, om 1.den som sökanden vill adoptera har sin hemvist i , 2.sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist i , eller 3.det med beaktande av annan anknytning till finns särskilda skäl till att saken prövas här. I paragrafen finns bestämmelser om svensk domstols internationella behörighet i frågor om adoption. Paragrafen motsvarar delvis 1 § lag. Övervägandena finns i avsnitt 15.3. Paragrafen reglerar den internationella behörigheten (domsrätt). Om det konstateras att svensk domstol har internationell behörighet regleras frågan om den nationella behörigheten (dvs. vilken domstol i som prövar ansökan) i 4 kap. (se kommentaren till 4 kap. 12 § ). Bestämmelserna bygger i huvudsak på hemvistprincipen. Begreppet hemvist är inte definierat i lagen. Med begreppet avses det internationellt privaträttsliga hemvistbegrepp som har utbildats i rättspraxis och vars innebörd kan variera i olika rättsliga sammanhang (jfr prop. 1971:113 s. 43). Ledning för bedömningen kan hämtas i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (se rättsfallet NJA 1977 s. 706). Vid en internationell adoption fattas adoptionsbeslutet ibland i ursprungsstaten innan barnet kommer till . Ett barn får i den situationen trots adoptionsbeslutet normalt anses ha sin hemvist i ursprungsstaten ända fram till dess att han eller hon faktiskt kommer till . Om barnet kommer till med ett uppehållstillstånd, kan barnet anses ha sin hemvist i redan vid ankomsten (jfr prop. 2004/05:136 s. 49). Bedöm- ningen kan dock bli en annan om det vid ankomsten fortfarande löper en ”prövotid” enligt ursprungsstatens regelverk under vilken sökandena har hand om barnet. Enligt första punkten får en ansökan om adoption prövas av svensk domstol om den som sökanden vill adoptera har sin hemvist i . Detta innebär, till skillnad års lag, att svensk domstol kan vara behörig trots att ingen av sökandena har hemvist eller medborgarskap i . Enligt andra punkten får en ansökan om adoption prövas av svensk domstol om sökanden eller någon av sökandena har sin hemvist i . Till skillnad års lag räcker det att en av två sökande som ansöker gemensamt har sin hemvist i för att svensk domstol ska vara behörig. Förutom i de fall som anges i första och andra punkterna får en Prop. 2017/18:121 ansökan om adoption enligt tredje punkten, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, prövas av svensk domstol om det med beaktande av annan anknytning till finns särskilda skäl till att saken prövas i . I förhållande till lag innebär bestämmelsen att pröv- ningen flyttas från regeringen till domstolen. Vidare anges att det krävs särskilda skäl för att ansökan ska få prövas av svensk domstol i de fall förutsättningarna i första och andra punkterna inte är uppfyllda. För att det ska finnas särskilda skäl krävs att det finns någon form av anknytning till . Anknytningen till kan typiskt sett vara att någon eller flera inblandade personer har svenskt medborgarskap. Ett annat exempel är att personerna har haft eller avser att ta hemvist i . Utöver anknytning till bör det krävas att det med hänsyn till omständigheterna är rimligt att ansökan prövas här för att det ska finnas särskilda skäl. Så kan vara fallet om ansökan inte kan prövas i de inblandade personernas hemviststat, t.ex. på grund av att den staten tillämpar nationalitetsprincipen eller på grund av att adoptionsinstitutet inte finns i den statens rättsordning. I något fall skulle det kunna finnas särskilda skäl om ett förfarande i hemviststaten är komplicerat och det kan förväntas ta att få saken prövad där. Att en annan stats adop- tionsprocess tar och är mer komplicerad än motsvarande process i är dock inte tillräckligt för att ansökan ska få prövas här. Bedömningen av om det finns särskilda skäl måste alltid göras uti- från omständigheterna i det enskilda fallet. 3 § En ansökan om adoption prövas enligt svensk lag. I paragrafen regleras vilket lands lag som ska tillämpas i ärenden om adoption. Paragrafen motsvarar 2 § första stycket lag. Över- vägandena finns i avsnitt 15.4. Enligt paragrafen ska en ansökan om adoption prövas enligt svensk lag. Detta gäller i samtliga fall då svensk domstol ska pröva en adop- tionsansökan. När utländska beslut erkänns i 4 § Ett utländskt beslut om adoption som har meddelats av en domstol eller någon annan myndighet gäller i när det har fått laga kraft, om beslutet har meddelats eller annars gäller i 1.den stat där den som har adopterats hade sin hemvist när adoptions- förfarandet inleddes, eller 2.den stat där adoptivföräldern eller någon av adoptivföräldrarna hade sin hemvist när beslutet meddelades. I 5 och 6 §§ finns bestämmelser om ytterligare förutsättningar i vissa fall för att beslutet ska gälla. I paragrafen, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets förslag, finns de grundläggande förutsättningarna för att ett utländskt beslut om adoption ska gälla i (erkännande). 2017/18:121 svarar delvis 3 § första stycket lag.