prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Regeringen finner därför inte skäl att nu göra någon annan bedömning än att bestämmelsen i denna del bör föras över till den nya djurskyddslagen med samma innehåll i sak som enligt prop. 2016/17:224. Det hänvisas till de skäl som har anförts i det lagstiftningsärendet (se a. prop. 30–31). 2017/18:147 15 Straff och andra sanktioner 15.1Brott mot djurskyddslagen och vissa föreskrifter meddelade med stöd av lagen Regeringens förslag: Överträdelser av de centrala bestämmelserna i djurskyddslagen ska även fortsättningsvis vara belagda med straff. Även underlåtenhet att följa ett beslut om djurförbud eller ett före- läggande om avveckling av djurinnehav ska liksom vara straff- bart. Straffskalan ska liksom i den nuvarande lagen vara böter eller fängelse i högst . Detta ska gälla även brott mot en föreskrift om bedövning vid slakt eller annan avlivning av djur som regeringen har meddelat. För att dömas till ansvar ska det även fortsättningsvis krävas uppsåt eller oaktsamhet. Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt ska det liksom dö- mas till fängelse i högst . Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningens förslag skiljer sig från regeringens genom att fler handlingar föreslås bli straffbara jämfört med vad som gäller . Ut- redningen föreslår inte att underlåtenhet att följa ett föreläggande om avveckling av djurinnehav ska vara straffbart. Remissinstanserna: i och Livsmedels- verket tillstyrker förslaget om nya straffbestämmelser och anser att det sammantaget kan leda till en effektivare djurskyddslagstiftning eller till mer ändamålsenliga och proportionerliga straff. och stödjer i stort utredningens förslag till straffbestämmelser. påtalar dock att det finns ett behov av att strukturera om kapitlet och göra det enklare och tydligare. Djurens Rätt välkomnar en reviderad och skärpt straffsats för brott mot djurskyddslagen och en uppdelning av brott i ringa brott, brott av normalgraden och grovt brott. i och anser att det är bra att straffsatserna för brott mot djurskyddslagstiftningen vidgas både uppåt och nedåt. Svenska Kennel- klubben understryker också vikten av att domstolarna använder sig av hela straffskalan. () påpekar att modellen med många bemyndiganden ställer stora krav på utformningen av föreskrifter så att det tydligt framgår om en bestämmelse är straff- sanktionerad eller inte. Sådant som rör djurets direkta välfärd ska vara straffsanktionerat. tar inte uttryckligen ställning till förslagen men lämnar omfattade och kritiska synpunkter på dem. Man pekar på att förutom att utredningen gör en skillnad mellan utebliven förprövning och utebliven nyteknikprövning vad gäller möjligheten att besluta om särskild avgift, gäller olika straffskalor för de båda regelöverträdelserna. man att följderna av att det är straffbelagt att bryta mot bestämmelsen i 8 kap. 4 § om ansvar för försöksdjursverksamhet måste klarläggas. ombudsmän (), Hovrätten för , Kammar- rätten i , /Lunds djurförsöksetiska nämnd, , () och ytterligare nio orga- nisationer inom lantbruksnäringen är kritiska till utredningens förslag. JO och Hovrätten för understryker att nykriminali- sering bör användas med försiktighet och efterlyser ytterligare utredning eller eftertanke kring utredningens förslag till straffkapitel. Hovrätten för betonar också vikten av att ytterligare resurser tillförs rättsväsendet i takt med nya kriminaliseringar. /Lunds djurförsöksetiska nämnd anser att innebörden av flera av förslagen behöver förtydligas samt att lagförslagen behöver genomgå en språklig och strukturell revidering, bl.a. för att klargöra förhållandet mellan olika paragrafer. Nämnden anser också att utredningens konse- kvensanalys är bristfällig, inte minst mot bakgrund av att förslagen inne- bär att antalet kriminaliserade gärningar ökar. Kammarrätten i , LRF och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen anser att de föreslagna straffbestämmelserna innebär att ett för stort fokus läggs på mindre förseelser som saknar tyd- lig påverkan på djurens välfärd. Detta leder bl.a. till att myndigheterna och rättsväsendet får lägga stora resurser på att utreda de mindre förseel- serna i stället för de mer allvarliga, inte minst med hänsyn till den skärpta anmälningsplikt för kontrollmyndigheterna som utredningen också före- slår. Organisationerna inom lantbruksnäringen anser att förslaget riskerar att minska tilltron till myndigheterna samt efterlyser en analys som visar på att de föreslagna åtgärderna behövs eller medför en förbättring. Även efterlyser en samlad behovs- och problem- analys av frågan. Flera remissinstanser – Hovrätten för , tings- rätt, , , , /Lunds djurförsöksetiska nämnd och i – anser att vissa överträdelser borde medföra sanktionsavgifter i stället för straff. delar i mycket utredningens av- vägningar när det gäller bedömningen om straff eller sanktionsavgift men menar att det finns överträdelser av föreskrifter som lämpligen kan bli föremål för sanktionsavgift. Myndigheten anser att det bör utredas vilka överträdelser som skulle kunna bli föremål för en sanktionsavgift. LRF och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen anser däremot att det är bra att utredningen inte föreslår införandet av några sanktionsavgifter. Även Djurens Rätt är positiv till att utredningen inte föreslår sanktionsavgifter eftersom nackdelarna med dessa, enligt organi- sationens uppfattning, inte överväger fördelarna och då även mindre allvarliga överträdelser kan leda till djurlidande. i Värm- lands län och Djurens Rätt anser att det är bra att överväga att bedöma djurskyddsbrott som artbrott, vilket t.ex. kan förändra synen på dessa brott hos allmänheten och rättsväsendet. JO pekar däremot på att På- följdsutredningen i sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34) gör bedömningen att artbrott kommer att utmönstras , varför det inte finns skäl att överväga om djurskyddsbrott ska bedömas som art- brott. Vad gäller straffsanktionering av bestämmelsen om naturligt beteende anser Djurens Rätt att det är en stor brist att den som bryter mot kravet på naturligt beteende inte kan dömas till annat än böter, vilket gör att det saknas incitament för djurhållare att följa detta centrala krav. ytterligare ett antal organisationer inom lantbruksnäringen å sin sida ifrågasätter lämpligheten i att över huvud taget straffsanktionera kravet på naturligt beteende. Djurens Rätt understryker det positiva med att bestämmelsen i 3 kap. 10 § (förbud mot att överge djur) föreslås vara Organisationen samt Herpetologiska Riks- förening stöder också att förbudet mot avel som medför lidande straff- LRF och ytterligare sex organisationer inom lant- bruksnäringen, anser däremot inte att det är lämpligt att straffsanktionera förbudet mot avel som medför lidande. Några remissinstanser önskar att det kriminaliserade området utökas. och , SLU och efterlyser sanktioner (straff) för den som underlåter att märka sin katt. Djurens Rätt vill att det straffbara området även ska omfatta 3 kap. 1 § om att djur ska skyddas mot onödigt lidande, 3 kap. 2 § om naturligt beteende, 8 kap. 5 § om organisationen av försöksdjursverksamheten, 8 kap. 19 § om infångandet av viltlevande försöksdjur och 10 kap. 12 § om anmälningsplikten för djurhälsopersonal. och anser att det i punkten 2 i paragrafen (underlåtenhet att följa ett djurförbud) behöver förtydligas att straff kan utdömas oavsett om djuret är utsatt för lidande eller inte. och Lammköttproducenter (gemensamt yttrande) samt Nötköttsproducenter anser att den föreslagna straffskalan med böter eller fängelse vad gäller 3 kap. 4 § medför en helt orimlig situation för lantbrukare som har beten på naturbetesmarker och/eller öar där det ofta är omöjligt att se varje enskilt anser att det inte lämpar sig att i ett brottmål pröva i vad mån det handlar om ny teknik som måste godkännas anser att det är olämpligt att 7 kap. 2 §, som utgör en handlingsregel för en myndighet, ska vara straffbelagd. När det gäller utredningens förslag om böter för brott mot vissa av be- stämmelserna i lagen (12 kap. 3 § i utredningens förslag) så har ett knappt 40-tal remissinstanser kommenterat detta. Drygt hälften av dessa är negativa till att kriminalisera kompetenskravet. däribland Kammarrätten i , anser också att det är olämpligt att kriminalisera en utebliven förprövning eftersom sådan underlåtenhet också är förenad med en särskild avgift. Utöver de remissinstanser som är generellt positiva till förslaget till straffkapitel så är även Länsstyrel- serna i och , och , huvudsakligen positiva till detta förslag. SLU ställer sig dock frågande till varför gärningarna inte ska kunna ge strängare påföljd än böter. Kammarrätten i ifrågasätter kriminaliseringen av kravet på kompetens och utbildning i 2 kap. 2 § och 8 kap. 19 § i förslaget till Att mäta någons kompetens på det sätt som krävs för att kunna dömas till ansvar för brott är inte möjligt. hästorganisationer, LRF och ytterligare nio organisationer inom lant- bruksnäringen framför liknande synpunkter. att det verkar vara samma brister – angående kravet på kompetens och utbildning – som straffbeläggs i förslaget till 12 kap. 3 § och 12 kap. 4 § Prop. 2017/18:147 djurskyddslagen. Vidare efterlyser myndigheten ett förtydligande av hur de nämnda bestämmelserna förhåller sig till 12 kap. 5 § andra stycket (om att ansvar inte ska dömas ut för brott mot EU-bestämmelser som kompletteras av lagen om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt 12 kap. 1 eller 2 §). /Lunds djurförsöksetiska nämnd är kritisk till bestämmelserna i straffkapitlet och framhåller bl.a., i likhet med , att det finns behov av att klargöra förhållandet mellan olika paragrafer i kapitlet. Kammarrätten i ifrågasätter kriminaliseringen av 7 kap. 1 § djurskyddslagen eftersom samma över- trädelse, enligt förslaget till 12 kap. 9 § djurskyddslagen, föreslås leda till sanktionsavgift. Enligt formuleringen i 12 kap. 9 § ska särskild avgift alltid påföras, såvida inte anser att det finns särskilda skäl att befria från avgift. Endast i sådana fall, där befriat från avgift, kan det därför bli aktuellt med ett bötesstraff. Kammarrätten be- dömer att åklagaren sällan kommer att åtala i en sådan situation. Nio hästorganisationer framför liknande synpunkter. Hästföretagarna anser att mindre brott mot djurskyddsbestämmelserna bör bemötas med dialog och rådgivning i stället för med böter. i å andra sidan tycker att det är bra att utebliven förprövning blir straff- sanktionerad. i anser att även ett uteblivet § 16- tillstånd borde beläggas med särskild avgift om paragrafen blir kvar. Skälen för regeringens förslag Straffbestämmelserna finns i 36–36 c §§ djurskyddslagen. Till böter eller fängelse i högst döms enligt 36 § den som bryter mot 3, 5–6, 8–11, 13–14, 16–19 a och 21 §§ i lagen eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Det gäller även den som underlåter att följa ett sådant föreläggande eller bryter mot ett sådant förbud som avses i 29 § (om djurförbud). Enligt 36 a § döms, till samma straff, den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte, om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt döms, enligt såväl 36 § som 36 a §, till fängelse i högst . I dessa fall finns alltså inte böter med i straff- skalan. Den som bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 22 a § andra stycket (om infångande av viltlevande försöksdjur) döms enligt 36 b § till böter. gärningar medför inte ansvar enligt 36– 36 b §§. För samtliga dessa bestämmelser gäller att det krävs uppsåt eller oakt- samhet för att fällas till ansvar. Djurplågeri är straffbelagt i 16 kap. 13 § . Enligt denna be- stämmelse döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt, otillbörli- gen utsätter djur för lidande, för djurplågeri till böter eller fängelse i högst . För straffbestämmelserna i djurskyddslagen gäller att om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i döms inte till ansvar för brott mot djurskyddslagen. Överträdelser som inte bör straffbeläggas Regeringen delar utredningens bedömning att de paragrafer som utgör målsättningsstadganden eller inte är tillräckligt konkreta inte bör vara straffsanktionerade. Kraven i bestämmelserna är med andra ord inte utformade på ett sådant sätt att enskilda med tillräcklig tydlighet kan utläsa vad de måste göra för att uppfylla kraven, vilket krävs för att en överträdelse ska kunna straffbeläggas. Sådana bestämmelser är inte heller straffbelagda i den nuvarande djurskyddslagen. Hit hör t.ex. bestämmel- serna under rubrikerna om grundläggande djurskyddskrav (att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom) och god djurmiljö och naturligt beteende i regeringens förslag. Däremot anser regeringen, liksom utredningen, att överträdelser av föreskrifter som har meddelats med stöd av bemyndigandet i bestämmelsen om god djurmiljö och naturligt beteende bör vara straffbelagda. Så är även fallet . Regeringen återkommer till detta i avsnitt 15.6. Överträdelser som även fortsättningsvis bör straffbeläggas Överträdelser av bestämmelser som förs över från den nuvarande djur- skyddslagen och som är belagda med straff bör även fortsätt- ningsvis vara det. Även vissa bestämmelser om avel, stall och för- varingsutrymmen, inredning och utrustning samt transport som är straffbelagda som brott mot djurskyddsförordningen men där regeringen föreslår att bestämmelserna i stället ska tas in i lagen bör vara belagda med straff på samma sätt som övriga brott mot djurskyddslagen. Det- samma gäller brott mot föreskrifter om bedövning vid slakt eller annan avlivning av djur som regeringen har meddelat. Det handlar om överträ- delser av för djurskyddsintresset centrala delar av lagstiftningen. Dessa bestämmelser är till för att på olika sätt skydda djur från lidande eller risk för lidande. Även underlåtenhet att följa ett beslut om djurförbud eller ett föreläggande om skyldighet att avveckla djurinnehav bör liksom vara straffbart. döms den som underlåter att följa ett sådant före- läggande eller bryter mot ett sådant förbud som avses i 29 § till ansvar. Regeringen anser dock, till skillnad från Länsstyrelserna i och , att det inte finns något behov av att i lagtexten förtydliga att straff kan utdömas oavsett om djuret är utsatt för lidande eller inte. Överträdelser av bestämmelser om förprövning Att utföra en förprövningspliktig åtgärd utan att förprövning har skett är straffbelagt genom 36 § första stycket andra punkten i djurskydds- lagen, enligt vilken den som bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen döms till böter eller fängelse i högst . I 5 § djur- skyddsförordningen regleras att förprövningspliktiga åtgärder inte får utföras utan att förprövning har skett. Därutöver gäller enligt 3 a § andra stycket djurskyddslagen att rege- ringen får meddela föreskrifter om en särskild avgift för den som inte låter förpröva stall, andra förvaringsutrymmen för djur eller hägn. 37 § andra stycket döms inte den till ansvar som har ålagts att betala en särskild avgift enligt 3 a § andra stycket. Regeringen har i avsnitt 11.1 gjort bedömningen att själva kravet på att låta förpröva stall och andra förvaringsutrymmen för djur samt hägn även fortsättningsvis ska regleras i föreskrifter som har meddelats av regering- en eller den myndighet som regeringen bestämmer. Utredningen föreslår att överträdelser av skyldigheten liksom ska vara belagd med straff. Utredningen föreslår också att bemyndigandet att meddela föreskrifter om en särskild avgift för den som inte uppfyllt förprövningsskyldigheten förs över till den nya lagen. Regeringen behandlar i avsnitt 15.10 bemyn- digandet rörande särskild avgift och instämmer där i utredningens be- dömning att bemyndigandet bör föras över till den nya lagen. Med hän- syn till den särskilda avgiften bör dock enligt regeringens mening inte överträdelser av kravet på att förpröva också vara straffbelagda. Enligt 3 b § djurskyddslagen ska den myndighet som regeringen be- stämmer förbjuda att ett utrymme eller hägn används om en åtgärd i fråga om stall, annat förvaringsutrymme för djur eller hägn som kräver förprövning har vidtagits utan sådan prövning. Regeringen har i avsnitt 11.2 föreslagit att bestämmelsen ska föras över till den nya lagen. Den är inte straffbelagd. Enligt utredningens förslag ska bestämmelsen straffbeläggas. Flera remissinstanser är kritiska till detta. Dels för att bestämmelsen, såsom den är utformad, snarare riktar sig till myndigheten än till den enskilde, dels därför att det enligt förslaget, liksom , ska påföras en särskild avgift om en förprövningspliktig åtgärd utförs utan att förprövning har skett. Regeringen delar remissinstansernas uppfattning att det inte är lämpligt att kriminalisera denna bestämmelse. Förslaget bör alltså inte genomföras i den delen. Bedömningar i fråga om nykriminalisering Regeringen har i avsnitt 7.3 föreslagit att det ska införas ett krav på att djurhållaren eller den som på annat sätt tar hand om ett djur ska ha till- räcklig kompetens för att tillgodose djurets behov. Regeringen har dock inte, till skillnad från utredningen, föreslagit att det ska införas något krav på utbildning i djurskyddslagen. Enligt utredningens förslag ska kompetenskravet vara straffbelagt. Regeringen delar inte den bedöm- ningen. En kriminalisering av kompetenskravet förutsätter bl.a. att det är tydligt utläsbart vad man ska göra för att uppfylla kravet och att alterna- tiva sanktioner inte står till buds. Utredningens förslag saknar för det första en sådan tydlighet. För det andra innehåller djurskydds- lagstiftningen flera olika bestämmelser kring hållande och skötsel av djur som är straffsanktionerade. Som exempel kan nämnas kraven på tillräckligt med foder, vatten och tillsyn samt kraven på stallars och djurutrymmens utformning. Om brister i kompetensen skulle leda till brister i hanteringen av djuren finns det således andra bestämmelser som möjliggör utdömande av straff. Regeringen har i avsnitt 7.6 föreslagit att det införs en ny bestämmelse om fixering av djur (2 kap. 5 § andra stycket i regeringens lagförslag). Bestämmelsen innebär att ett djur får fixeras eller på annat liknande sätt få sin rörelsefrihet begränsad endast om det sker tillfälligt. Sådana meto- der får dessutom enligt bestämmelsen endast användas om det är nöd- 2017/18:147 vändigt av veterinärmedicinska skäl eller djurskyddsskäl, med hänsyn till säkerheten för den som hanterar djuret eller om hanteringen utförs av liknande berättigade skäl. Regeringen anser att den nya regleringen om fixering av djur är av stor betydelse för djurskyddet. Fixering på ett fel- aktigt sätt kan innebära en påtaglig risk för skada på djuret, framförallt i form av psykisk stress. Intresset av att djur ska behandlas väl och skyddas från lidande väger enligt regeringens mening mycket tungt. Gärningar som innebär att djur utsätts för en påtaglig risk för lidande är så allvarliga att en straffsanktion krävs. Endast möjligheten till före- lägganden eller andra administrativa åtgärder anser regeringen inte är tillräckligt för att motverka överträdelser av denna bestämmelse. regeringens uppfattning är en straffsanktion ett effektivt medel för att motverka överträdelser av denna bestämmelse. Det bedöms inte heller att en sådan relativt begränsad utökning av det straffbara området som det nu är fråga om går utöver vad rättsväsendet har resurser att klara av. Brott mot bestämmelsen bör därför, i enlighet med utredningens förslag, vara kriminaliserade och ha samma straffskala som de övriga brotten mot Regeringen har i avsnitt 7.9 konstaterat att kravet i 3 § djurskyddslagen på att djur ska ges tillräcklig tillsyn, anses innefatta ett indirekt förbud mot att överge djur av tamdjursart. Det konstateras vidare att det redan i dag förekommer att personer som övergett tamdjur dömts för brott mot Regeringen har i avsnitt 7.9 föreslagit att ett uttryckligt förbud att överge tamdjur ska införas i den nya djurskyddslagen (2 kap. 8 § i regeringens lagförslag). Överträdelser av förbudet bör, i enlighet med tidigare praxis, vara straffbart. Detta innebär ingen egentlig utök- ning av det straffbara området. Regeringen har i avsnitt 7.11 föreslagit att det införs en bestämmelse om att djur inte får agas, tillfogas skada eller överansträngas och att ut- rustning inte får användas på ett sätt som kan orsaka djuret lidande eller Detta innebär att det nuvarande förbudet i 5 § djurskyddslagen, som är straffbelagt, utökas något. Även de tillkommande delarna i förbu- det syftar direkt till att skydda djur från lidande och en överträdelse inne- bär en påtaglig risk för att ett djur ska utsättas för lidande. bör enligt regeringens mening straffsanktioneras av samma skäl som angetts ovan när det gäller bestämmelsen om fixering. Regeringen har även i avsnitt 8.1 föreslagit att bestämmelsen om bl.a. tävling med djur (3 kap. 1 § i regeringens lagförslag) förs över till den nya lagen med tillägget att även prov ska omfattas av bestämmelsen. Tillägget innebär att djur inte får tränas för eller användas vid prov på sådant sätt att de utsätts för lidande. Bestämmelsen i sin nuvarande ly- delse är straffbelagd och den bör enligt regeringens mening även fortsättningsvis vara det av samma skäl som angivits när det gäller fixe- Detta innebär att det straffbara området utökas något. Regeringen har i avsnitt 8.2 föreslagit att ett visst förtydligande ska gö- ras i bestämmelsen om förbud mot dopning (3 kap. 2 § i regeringens lagförslag) i förhållande till nuvarande lag. innebär att ett djur som tränas för eller deltar i en tävling eller ett prov inte får utsättas för dopning eller andra otillbörliga åtgärder som kan påverka djurets prestationsförmåga eller temperament. att även denna bestämmelse i den nya föreslagna lydelsen bör vara straffbelagd, vilket även detta innebär att det straffbara området utökas något i förhållande den domstolspraxis som har redovisats i avsnitt 8.1. De åtgärder som omfattas av det föreslagna förbudet innebär alla en påtaglig risk för att ett djur ansträngs över sin förmåga och genom detta orsakas lidande eller skada och de gärningar som föreslås straffbeläggas är därmed så allvarliga att en straffsanktion krävs. Även i detta fall gör regeringen bedömningen att alternativa sanktioner så som förelägganden eller andra administrativa åtgärder inte är tillräckliga och att straffsankt- ion är ett effektivt medel för att motverka dopning och andra otillbörliga åtgärder. Inte heller i detta fall bedöms att en sådan relativt begränsad utökning av det straffbara området går utöver vad rättsväsendet har re- surser att klara av. Utredningen föreslår också viss nykriminalisering av överträdelser av bestämmelserna om djurförsök. Regeringen införde genom en lagändring som trädde i kraft (se prop. 2011/12:138, Skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål, s. 76–79) en ny straff- bestämmelse i 36 b § i djurskyddslagen. Enligt denna bestämmelse döms den till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en före- skrift som har meddelats med stöd av 22 a § andra stycket. 22 a § handlar om krav på utbildning och kompetens och metoder vid infångande av viltlevande försöksdjur. Enligt bestämmelsens andra stycke får regering- en eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om sådan utbildning och kompetens och sådana metoder som anges i första stycket. Bestämmelsen i 22 a § förs enligt regeringens förslag över till den nya lagens 7 kap. 8 § och brott mot föreskrifter meddelade med stöd av andra stycket ska enligt vad regeringens föreslår i avsnitt 15.6 straffbeläggas i 10 kap. 5 §.