prop · H503121 · 2018-03-06 00:00:00 — Frågan om erkännande av ett adoptionsbeslut som har meddelats i en annan stat kan uppkomma i olika situationer. Det kan röra sig om per- soner i som genomför en internationell adoption av ett barn som har hemvist utomlands genom ett adoptionsbeslut som fattas i ursprungs- staten. Det kan vidare inträffa att någon som flyttar till har adopterat någon eller har blivit adopterad genom en nationell adoption i sitt förra hemland. Det kan också vara så att en internationell adoption har genomförts i ett tredjeland men gäller i den stat från vilken personen flyttar till . I alla dessa situationer uppkommer frågan om huruvida den utländska adoptionen ska erkännas i . Förutsättningarna för att erkänna ett utländskt adoptionsbeslut beror på vilket regelverk som är tillämpligt. en adoption som har genomförts i enlighet med konventionen erkännas automatiskt i de övriga konventionsstaterna (artikel 23). förordning erkänns även adoptioner som har meddelats i ett annat nordiskt land automatiskt i (22 §). inte närmare här. Om varken eller de nordiska reglerna är tillämpliga, gäller bestämmelserna om erkännande lag. den lagen gäller beslut om adoption som har meddelats i främmande stat i om den eller de sökande var medborgare eller hade hemvist i den främmande staten när beslutet meddelades. svensk medborgare eller hade hemvist i krävs särskilt godkän- nande (3 § första stycket lag). Beslut om godkännande fattas av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (1 § förordningen [1976:834] om prövning av utländskt beslut om adoption). kan även i andra fall besluta att en adoption som har meddelats i en annan stat ska gälla här (3 § andra stycket lag). Bestämmelserna om erkännande av adoptionsbeslut lag bygger alltså på sökandens medborgarskap eller hemvist. teras i avsnitt 15.2 bör de internationellt privaträttsliga bestämmelserna om adoption i den nya lagen bygga på hemvistprincipen. som anförs beträffande svensk domstols behörighet bör dessutom barnets anknytning få större betydelse. Utgångspunkten bör därför vara att utländska adoptionsbeslut erkänns i om de har meddelats i någon av de inblandade personernas hemviststat. Regeringen anser vidare att en utgångspunkt bör vara att principerna för erkännande av beslut från andra stater stämmer överens med principerna för svensk domstols behörighet. bör alltså acceptera att andra stater tillämpar behörighetsregler som motsvarar de svenska. Reglerna bör inte heller kunna leda till att svensk domstol saknar behörighet som ett beslut från en annan stat som de inblandade personerna har anknytning till inte erkänns i Att förutsättningarna för erkännande inte är uppfyllda bör inte heller med den nya lagen utesluta att ett utländskt beslut om adoption ändå kan tillerkännas någon betydelse i ett enskilt fall (jfr prop. s. 33 och rättsfallen NJA 2013 N 17 och NJA 2015 N 6). Liksom enligt gällande ordning bör en förutsättning för att bestäm- melserna om erkännande ska vara tillämpliga, vara att det utländska beslutet avser ett institut som kan jämställas med en svensk adoption. att så ska vara fallet krävs det inte att rättsverkningarna av det utländska beslutet i den stat där det har meddelats är desamma som verkningarna i av ett svenskt adoptionsbeslut. Det måste dock vara fråga om en situation som karaktäriseras av att adoptivföräldrarna varaktigt har upp- tagit den adopterade som sitt barn (a. prop. I vissa stater finns svag adoption, dvs. en adoption där det rättsliga förhållandet till de tidigare föräldrarna inte är helt avslutat. Att den utländska adoptionen är svag innebär inte i sig att adoptionen inte kan vara sådan att den erkänns. slut som snarare liknar fosterhemsplaceringar kan däremot inte erkännas Till skillnad års förordning som gäller i förhållande till de nordiska länderna omfattar inte lag erkännande av beslut om upphävande eller ogiltigförklaring av adoption. Erkännande av sådana beslut får bedömas enligt de grunder som i allmänhet gäller om verkan i av utländska beslut i statusfrågor (a. prop. s. 39 f.). Utredningen bedömer att det inte finns skäl att införa bestämmelser om erkännande av utländska beslut om hävande och ogiltigförklaring av adoption. Rege- ringen gör ingen annan bedömning. Automatiskt erkännande baserat på hemvist Regeringen anser att adoptionsbeslut som har meddelats i adoptivför- älderns hemviststat även fortsättningsvis ska erkännas i . krävs att båda adoptivföräldrarna hade hemvist i den stat där beslutet meddelades om två personer har adopterat gemensamt. Liksom när det gäller svensk domstols behörighet anser regeringen att det bör vara till- räckligt att en av adoptivföräldrarna hade hemvist i den stat där adop- tionsbeslutet meddelades för att beslutet ska erkännas i . Rege- ringen instämmer i utredningens förslag att inte endast beslut som har meddelats i adoptivförälderns hemviststat utan även beslut som gäller där ska erkännas i . Ett sådant förslag har tidigare lämnats av För- mynderskapsutredningen (SOU 1989:100 s. 190). Liknande bestämmel- ser finns i och . Ett utländskt adoptionsbeslut bör därför erkännas i om beslutet meddelades eller annars gäller i den stat där adoptivföräldern eller minst en av adoptivföräldrarna hade hemvist när beslutet meddelades. Eftersom sökanden typiskt sett inte byter hem- viststat på grund av adoptionen finns det inte anledning att utgå från annat än tidpunkten för beslutets meddelande. I och med att reglerna om erkännande anpassas efter hemvistprincipen bör bestämmelsen om automatiskt erkännande baserat på adoptivföräl- derns medborgarskap tas bort. I vissa fall kan dock medborgarskapet i förening med omständigheterna i övrigt innebära att det finns en stark anknytning till den stat där beslutet meddelades. Frågan om adoptions- beslutet i en sådan situation ska erkännas får prövas i det enskilda fallet enligt vad som föreslås nedan. Internationell adoption av barn innebär att en sökande med hemvist i adopterar ett barn som har hemvist i en annan stat. Om adop- tionsbeslutet meddelas i ursprungsstaten, dvs. barnets hemviststat, er- känns beslutet automatiskt i endast om adoptionen omfattas av (eller förordning i det fallet att det rör ett annat nordiskt land). Om adoptionen inte omfattas av konventionen krävs ett beslut från Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för att adoptionen ska gälla i . Detta gäller oberoende av om adoptionen har förmedlats av en auktoriserad adoptionssammanslutning eller är en enskild adoption. Frågan om huruvida en internationell adoption beslutas i eller i barnets hemviststat avgörs av adoptionsreglerna i ur- sprungsstaten. Svensk domstol är i regel i och för sig behörig att pröva ansökan eftersom sökandena har hemvist i . Vissa ursprungsstater kräver dock att beslutet i stället fattas där. Att en internationell adoption beslutas i den stat där barnet har sin hemvist får anses vara både naturligt och ändamålsenligt. Bedömningen av om barnet är i behov av adoption är av central betydelse i adoptionsärendet och förutsättningarna för att 2017/18:121 utreda barnets förhållanden är normalt bäst i den stat där barnet bor. Det finns därför goda skäl att erkänna beslut om internationell adoption som har meddelats i ursprungsstaten. Även vid andra adoptioner än inter- nationella adoptioner av barn talar mycket för att en adoption som har meddelats där adoptivbarnet har hemvist bör gälla även i andra stater. Inte minst värdet av att undvika haltande rättsförhållanden talar för en sådan ordning (jfr prop. 1971:113 s. 31 f.). Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att utländska adoptions- beslut som har meddelats i adoptivbarnets hemviststat ska erkännas i . Vid internationell adoption inträffar det att barnet lämnar ursprungsstaten innan adoptionsbeslutet har meddelats. Barnet kan då anses ha hemvist i en stat när förfarandet inleds och i en annan när det avslutas. Den relevanta tidpunkten för att bedöma barnets hemvist bör vara när förfarandet inleddes. Liksom när det gäller erkännande på grund av adoptivförälderns hemvist i en annan stat bör inte endast adoptions- beslut som har meddelats i adoptivbarnets hemviststat utan även beslut som gäller där erkännas i . Ett utländskt adoptionsbeslut bör därför erkännas i om beslutet meddelades eller annars gäller i den stat där adoptivbarnet hade hemvist när förfarandet inleddes. För- slaget innebär att adoptivföräldern inte längre behöver ansöka om god- kännande hos Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för att adoptionen i dessa fall ska gälla i . Nedan framgår att det vid internationell adoption av barn föreslås vissa ytterligare krav för erkännande i syfte att undvika att de svenska reglerna om internationell adoption av barn kringgås och att det även fortsätt- ningsvis ska finnas ett krav på särskilt godkännande om adoptionen avser någon som var svensk medborgare eller hade sin hemvist i . Inget automatiskt erkännande om reglerna för internationell adoption har kringgåtts Enligt lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling ska den som vill genomföra en internationell adoption som huvudregel anlita en auktoriserad adoptionssammanslutning (se avsnitt 13.1). Endast under vissa förutsättningar får adoptionen efter beslut av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd genomföras utan medverkan av en sådan sammanslutning (enskild adoption). Regeringen delar utredningens uppfattning att det är viktigt att reglerna för hur internationella adop- tioner ska ske inte kringgås. I avsnitt 13.3 gör regeringen bedömningen att svensk domstol inte ska vara förhindrad att ta upp en adoptions- ansökan till prövning trots att regelverket för internationella adoptioner inte har följts. Skälet till detta är framför allt hänsynen till barnets bästa och att en annan ordning skulle begränsa tillgången till en domstols- prövning. Om ansökan i en sådan situation tas upp till prövning har domstolen en möjlighet att inom ramen för prövningen av om adoptionen är lämplig beakta att sökanden inte har följt det svenska regelverket. Vid erkännande av utländska adoptionsbeslut är saken enligt regeringen en annan. För att motverka att personer kringgår regelverket för internatio- nella adoptioner anser regeringen i likhet med utredningen att det för automatiskt erkännande av utländska adoptionsbeslut ska vara en förut- sättning antingen att adoptionen har förmedlats av en auktoriserad adoptionssammanslutning eller att sökanden har fått tillstånd till enskild Prop. 2017/18:121 adoption i de fall då detta regelverk varit tillämpligt på adoptionen, dvs. vid internationell adoption av barn till från en annan stat. Mot- svarande ordning för erkännande av utländska adoptionsbeslut gäller i och . En risk med att uppställa särskilda förutsättningar för erkännande av utländska adoptionsbeslut är att det skulle kunna uppstå oönskade konse- kvenser för enskilda barn. I vissa fall kan det med hänsyn till barnets bästa framstå som stötande om adoptionen inte blir gällande i . Det bör mot den bakgrunden finnas en möjlighet för den myndighet som regeringen bestämmer att efter ansökan besluta att ett utländskt adop- tionsbeslut ska gälla i trots att regelverket för internationell adoption inte har följts. Detta bör vara möjligt endast i undantagsfall. En förutsättning bör därför vara att det finns synnerliga skäl. Som framgår av avsnitt 15.6 föreslås inga vägransgrunder utöver ordre public med anledning av de nya bestämmelserna om erkännande av ut- ländska adoptionsbeslut. Kravet på att sökanden ska ha följt regelverket för internationell adoption kommer dock att fungera som ett slags spärr i de adoptionsärenden som omfattas av den särskilda bestämmelsen. Inget automatiskt erkännande om adoptivbarnet var svensk medborgare eller hade sin hemvist i Enligt nuvarande ordning krävs godkännande av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för att ett utländskt adoptionsbeslut ska gälla i , om adoptionen avser någon som var svensk medborgare eller hade hemvist i när adoptionsbeslutet meddelades (se 3 § lag). Kravet på godkännande innebär en begränsning av det automatiska erkännandet. Syftet med prövningen är att ge personer med svensk anknytning ett särskilt rättsskydd (se prop. 1971:113 s. 32). Av förarbetena till lag framgår att godkännande bör meddelas på grundval av endast en formell prövning när det gäller vuxenadoption me- dan en materiell prövning ska göras om adoptionen avser ett barn. För godkännande ska dock inte krävas att förutsättningarna för adoption enligt svensk lag alltid är uppfyllda (a. prop. s. 45). Mot bakgrund av den tämligen begränsade anknytning som i ett enskilt fall kan vara tillräcklig för att ett utländskt beslut ska erkännas här anser regeringen att det fortfarande finns ett behov av en särskild prövning av vissa adoptionsbeslut. Detta gäller i första hand de fall då adoptionen avser någon som har hemvist i . Om en person med hemvist i adopteras genom beslut i en annan stat, bör beslutet inte utan vidare erkännas här utan bör först underställas den myndighet som rege- ringen bestämmer. Regeringen delar vidare Lagrådets uppfattning att en myndighetsprövning alltjämt är befogad också i det fall barnet är svensk medborgare. Genom en sådan kontroll kan missbruk av det svenska systemet för erkännande förhindras. Kravet på godkännande bör alltså även fortsättningsvis gälla om den som har adopterats var medborgare i eller hade hemvist här när adoptionsförfarandet inleddes. En möjlighet till erkännande efter särskilt godkännande finns en möjlighet att hos Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd ansöka om godkännande av ett adoptionsbeslut som inte erkänns automatiskt (3 § andra stycket lag). Bestäm- melsen fyller en funktion främst vid adoption av barn där adoptions- beslutet har fattats i ursprungsstaten. De förslag som lämnas ovan innebär enligt regeringens bedömning sammantaget att antalet automatiskt erkända adoptionsbeslut kommer att öka och att behovet av en möjlighet till erkännande i andra fall minskar. Regeringen anser dock att det fortfarande bör finnas en möjlighet att kunna erkänna beslut som inte omfattas av reglerna om automatiskt er- kännande. Det gäller t.ex. om parterna vid tiden för avgörandet ha haft en sådan anknytning till den stat där adoptionsbeslutet meddelades att det bedöms rimligt att beslutet meddelades där och att det bör få verkan i . Regeringen delar därför utredningens bedömning att möjlighe- ten till erkännande efter särskilt godkännande bör finnas även i den före- slagna nya lagen om adoption i internationella situationer. Som utredningen föreslår ska ett utländskt adoptionsbeslut kunna god- kännas om det fanns skälig anledning att ansökan prövades i den andra staten. Begreppet skälig anledning används även i annan lagstiftning rörande erkännande av utländska avgöranden (3 kap. 7 § lagen [1904:26 s. 1] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap och 7 § lagen [1985:367] om internationella faderskaps- frågor). Kravet är lägre ställt än det krav på särskilda skäl som föreslås gälla för reservregeln om svensk domstols behörighet (jfr prop. 1984/85:124 s. 54 f.). Att ett lägre krav ställs för erkännande än för dom- stols behörighet är motiverat av intresset att motverka haltande rättsför- hållanden. ska kravet på skälig anledning förhindra att adop- tionsbeslut som har meddelats i en annan stat efter s.k. forum shopping erkänns (jfr prop. 1973:158 s. 111 och rättsfallet RÅ 2002 not 195). Utredningen föreslår att det i lagen preciseras att skälig anledning ska ha förelegat med hänsyn till en parts hemvist, medborgarskap eller annan anknytning. Regeringen anser dock inte att det behövs en sådan upp- räkning i lagen. Mot bakgrund av att det med regeringens förslag är tillräckligt att en av två sökande hade hemvist i den andra staten bör det för övrigt inte bli aktuellt att bedöma att det fanns skälig anledning att ärendet prövades i den andra staten med hänvisning till en parts hemvist. Medborgarskap kan i förening med andra omständigheter innebära att det anses ha funnits skälig anledning till att ansökan prövades i den andra staten. Det kan också vara så att beslutet meddelades i den andra staten eftersom det av någon anledning inte var möjligt att pröva adoptionen i det land där adoptivbarnet och adoptivföräldern hade hemvist. Så kan vara fallet om de inblandade personernas tidigare hemviststat tillämpar nationalitetsprincipen och adoptionen därför prövades i en annan stat där någon av personerna var medborgare. En samlad bedömning av omstän- digheterna får göras för att avgöra om det fanns skälig anledning att ansökan prövades i den andra staten. Avsikten är inte att det ska göras en prövning av om förutsättningarna för adoption var uppfyllda. Ett er- kännande kan dock vägras om det utländska beslutet strider mot ordre public (se avsnitt 15.6). Överklagande av beslut om erkännande i andra fall Enligt nuvarande ordning överklagas beslut angående erkännande av ut- ländska adoptionsbeslut som fattas av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd till regeringen (2 § förordningen om prövning av ut- ländskt beslut om adoption). Som utredningen påpekar och som även anförs i avsnitt 15.3 är det en allmän strävan att ärenden av förvaltnings- karaktär flyttas från regeringen. Lika lite som när det gäller svensk domstols behörighet finns det behov av att en politisk instans prövar frågor om erkännande av utländska adoptionsbeslut. erkännande av utländska adoptionsbeslut som fattas av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd bör därför i stället överprövas av dom- Utredningen föreslår att besluten ska kunna överklagas till allmän Detta motsvarar vad som gäller vid överklagande av myndighetens beslut enligt lagen om internationell adoptionsförmedling. Förvaltningsrätten i anser att det är tveksamt att beslut om er- kännande av utländska adoptionsbeslut ska prövas av allmän förvalt- ningsdomstol eftersom prövningen innefattar en materiell bedömning. Som framgår ovan är den materiella bedömningen som ska göras i denna situation dock begränsad. Allmän förvaltningsdomstol prövar dessutom redan i viss utsträckning frågor med nära koppling till de materiella förutsättningarna för adoption, t.ex. vid överklagande av socialnämndens beslut om medgivande till adoption. Regeringen delar mot denna bak- grund utredningens uppfattning att beslut om godkännande bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. Eftersom det rör bestämmelser om rättegången bör den nu föreslagna överklagandebestämmelsen placeras i den nya lagen. bör krävas vid överklagande till kammarrätten. 15.6 Möjligheten att vägra erkännande Regeringens förslag: Ett utländskt beslut om adoption ska inte gälla i om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen (ordre public). Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår att ordre public-förbehållet ska kompletteras med en hänvisning till barnets bästa. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Barn- ombudsmannen tillstyrker det. Skälen för regeringens förslag Ett erkännande kan vägras med hänsyn till ordre public Liksom i de flesta andra internationellt privat- och processrättsliga för- fattningar finns det lag ett s.k. ordre public-förbehåll. Enligt 6 § lag är ett beslut om adoption som har meddelats i främman- de stat inte giltigt i , om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. I förarbetena konstateras att frågan om när bestämmelsen bör tillämpas inte kan besvaras generellt 2017/18:121 utan får avgöras i varje särskilt fall av berörda myndigheter under hän- synstagande till samtliga föreliggande omständigheter. Ordre public kan föreligga om adoptionen framstår som en skenhandling, t.ex. om adop- tionen uteslutande har haft till syfte att underlätta för en person att få uppehållstillstånd i (se prop. 1971:113 s. 48). Utredningen föreslår att ett utländskt avgörande inte ska ges giltighet i om det med hänsyn till barnets bästa skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna av- görandet. Vad gäller tillägget om barnets bästa hänvisar utredningen till att motsvarande bestämmelse innehåller en hänvisning till barnets bästa. Förslaget skulle enligt utredningen innebära att ett avgörande som i och för sig har brister som gör att det inte borde erkännas, ändå kan erkännas om det är till barnets bästa. Regeringen anser att ordre public-förbehållet avseende erkännande av utländska adoptionsbeslut bör vara utformat i enlighet med andra liknan- de bestämmelser i svensk lagstiftning. Förbehållet finns i många svenska internationellt privat- och processrättsliga författningar men även i unionsrättslig lagstiftning. Syftet är att förhindra att tillämpningen av ut- ländsk lag eller erkännande av utländska avgöranden ska leda till ett resultat som är oacceptabelt sett utifrån den egna rättsordningen. När det gäller erkännande av utländska avgöranden kan ordre public förhindra erkännanden som skulle framstå som stötande (jfr prop. 2003/04:48 s. 25). Ordre public-förbehåll är i regel allmänt formulerande utan an- givande av vilken tillämpning av utländsk rätt eller vilket erkännande av ett utländskt avgörande som uppenbart skulle strida mot grunderna för rättsordningen. Om ett tillägg angående barnets bästa görs i ordre public- förbehållet avseende erkännande av utländska adoptionsbeslut kan det ge upphov till osäkerhet när det gäller tillämpningen av motsvarande be- stämmelser i andra författningar. Ett tillägg om barnets bästa kan vidare uppfattas som att bestämmelsen begränsas. Regeringen anser att en sådan begränsning är tveksam. Bestämmelsen bör vara generellt utformad och inte begränsad till brister av ett visst slag. Det bör vidare noteras att ordre public-förbehållet gäller inte endast adoptioner av barn utan även vuxen- adoptioner. Även mot den bakgrunden framstår ett tillägg om barnets bästa som olämpligt. Även utan en hänvisning till barnets bästa i ordre public-förbehållet kan barnets bästa naturligtvis få betydelse vid bedöm- ningen av om erkännande ska vägras med hänsyn till ordre public. Sammantaget anser regeringen att det inte finns skäl att ändra det gällande ordre public-förbehållet. Inga vägransgrunder utöver ordre public När möjligheterna till automatiskt erkännande utvidgas till att omfatta beslut som har meddelats i adoptivbarnets hemviststat aktualiseras frågan om det bör införas möjligheter att vägra erkännande utöver vad som följer av ordre public-förbehållet. Det är inom den internationella privat- och processrätten inte ovanligt att erkännande av utländska avgöranden kombineras med s.k. vägransgrunder som sträcker sig längre än ordre public. Enligt lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor ska ett utländskt avgörande om faderskap inte erkännas i bl.a. om svaranden inte har fått kännedom om förfarandet eller annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i den utländska rättegången (se 7 §). Ett förslag om automatiskt erkännande av adoptionsbeslut från adoptiv- barnets hemviststat kombinerat med vägransgrunder liknande dem som gäller för faderskapsavgöranden har tidigare lämnats av Förmynder- skapsutredningen (se SOU 1989:100 s. 191 f.). Som redovisas i avsnitt 15.5 föreslår regeringen på olika sätt spärrar för erkännande i vissa fall då adoptionen har tydlig anknytning till . När det gäller adoptioner av utländska barn som genomförs av personer med hemvist i föreslås att det svenska regelverket för att genomföra internationell adoption ska ha följts för att adoptions- beslutet ska gälla automatiskt i . Om adoptionen avser en person som har sin hemvist i krävs att adoptionen godkänns av en behörig svensk myndighet. Regeringen anser att det saknas anledning att för dessa adoptioner uppställa särskilda vägransgrunder utöver ordre public.