prop · H503163 · 2018-03-13 00:00:00 — Genom vattentjänstlagen finns en skyldighet för kommunen att ordna bland annat avlopp i ett större sammanhang för en viss befintlig eller blivande bebyggelse om det behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön. Vid behov är alltså kommunen skyldig att ordna dagvattenhanteringen genom en allmän va-anläggning, och sörja för hanteringen så länge behovet finns kvar. Kommunens skyldigheter kan aktualiseras både för ny och befintlig bebyggelse. Ansvarsreglerna i vattentjänstlagen ersätter inte det ansvar kommunen har för att ny bebyggelse i detaljplan lokaliseras till lämplig mark utifrån risken för olyckor, exempelvis nederbördsrelaterade översvämningar. Ansvaret enligt vattentjänstlagen aktualiseras endast för skador som beror på va-anläggningen. Vattentjänstlagens ansvarsregler täcker därmed inte alla typer av översvämningsskador på grund av nederbörd. Exempelvis faller översvämningar på grund av vatten som rinner ovanpå marken utanför va-huvudmannens ansvar. Detta är vanligt vid kraftiga skyfall. föreslår att det i vattentjänstlagen införs en möjlighet att i vissa fall ställa krav på fastighetsägare att hantera dagvatten inom den egna fastigheten. Regeringen anser dock att konsekvenserna av det förslaget behöver analyseras vidare innan det kan ligga till grund för lagstiftning. Kommunens ansvar att väga in klimateffekter i miljöbedömningar av detaljplaner Genom ändringar i 6 kap. som handlar om miljöbedömningar framgår att sådana miljöeffekter som kan förväntas till följd av risker som är förknippade med verksamhetens eller åtgärdens utsatthet för yttre händelser i form av allvarliga olyckor eller katastrofer ska ingå i en miljöbedömning (prop. 2017/18:200, bet. 2017/18:MJU5, rskr. 2017/18:20). Lagändringarna trädde i kraft . Det blir därför relevant att i miljöbedömningen och miljökonsekvensbeskrivningen väga in hur klimatförändringar kan leda fram till risker för den enskilda verksamheten och därmed vilka miljöeffekter som kan förväntas med anledning av dessa risker och hur sådana miljöeffekter kan förebyggas, hindras eller motverkas. Kommunens möjligheter att vidta förebyggande åtgärder Den kommunala självstyrelsen är inskriven i regeringsformen (14 kap. 2 §) och innebär att kommuner och landsting sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. Kommuner och landsting har rätt att ta ut skatt för skötseln av sina angelägenheter. Av kommunallagen framgår att kommuner och landsting själva får ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller geografiska område eller dess medlemmar (lokaliseringsprincipen). Vidare framgår att kommuner och landsting inte får ta ut högre avgifter än vad som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som kommunen eller tillhandahåller (självkostnadsprincipen). Kommuner och landsting ska också behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för annat (likställighetsprincipen). Det är dessa principer som styr vilka åtgärder en kommun kan vidta på områden där de inte givits särskilda befogenheter i speciallagstiftning. Det som avgör om en angelägenhet är av allmänt intresse är om det kan anses vara ett allmänt, samhälleligt och till det egna området knutet intresse att kommunen eller vidtar en åtgärd. Denna fråga får bedömas med utgångspunkt i om det är lämpligt, ändamålsenligt och skäligt att kommunen eller befattar sig med angelägenheten. Allmänintresset förutsätter inte att det finns ett kvantitativt betydande behov. Om det kan anses vara ett allmänt intresse att en kommun eller ett landsting har hand om en angelägenhet, får kommunen eller ha hand om den även om åtgärden bara kommer en mindre del av kommunens eller område eller ett mindre antal av medlemmarna direkt till godo. I den s.k. jordskredspropositionen (prop. 1985/86:150, bilaga 3) anges att det ligger inom den kommunala kompetensen att vidta förebyggande åtgärder när ansvaret för sådana åtgärder inte faller inom ramen för räddningstjänst eller omfattas av försäkringsskydd. Kommunerna har en central roll i arbetet med klimatanpassning i egenskap av huvudman för teknisk försörjning såsom vatten och avlopp, gaturenhållning m.m. och med utgångspunkt i ansvaret för samhällsplanering och det förebyggande arbetet mot naturolyckor inom sitt geografiska område. Kommunen har i likhet med andra verksamhetsutövare ett eget ansvar och intresse av att vidta åtgärder om områden där kommunen är huvudman, som kommunala gator och allmän platsmark, eller om kommunala skolor och andra kommunala verksamheter hotas. Kommunens roll är i detta avseende dubbel, dels som fastighetsägare för att skydda kommunens egendom och ekonomiska intressen, dels att se till att skador på byggnaderna och övriga strukturer inte medför ett avbrott i samhällsfunktionen. Enligt är det som i första hand utgör ett hinder för klimatanpassning av bebyggelse att det saknas finansiering. 2017/18:163 Regeringen ser över möjligheter att underlätta för kommunerna att vidta åtgärder för klimatanpassning. Regeringen har i detta syfte bland gett ett tilläggsuppdrag till utredningen om hållbara vattentjänster (M 2017:02) att ta reda på vilka möjligheter som finns enligt nuvarande regler att vidta åtgärder för anpassning av dagvattenhanteringen till ett förändrat klimat, samt föreslå hur va-taxan kan användas för att finansiera sådana anpassningsåtgärder (dir. 2017:129). Se vidare avsnitt 9.5 Finansiering av vissa åtgärder för anpassning till ett förändrat klimat. Statens ansvar att vidta förebyggande åtgärder Som sagts har även staten ett ansvar för klimatanpassning i sin egenskap av fastighetsägare och verksamhetsutövare. När det gäller planläggning har staten genom också ett tillsynsansvar för byggnation enligt . ska överpröva och upphäva beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser bland annat om en bebyggelse blir olämplig med hänsyn till människors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion (11 kap. 10–11 §§ ). Dessa s.k. statliga ingripandegrunder är ett uttryck för statens övergripande ansvar för nationella frågor. 6 Klimatet förändras – effekter och konsekvenser 6.1 Klimatets förändring i I FN:s klimatpanels femte utvärderingsrapport finns ett flertal scenarier som beskriver möjliga utvecklingar av klimatet . redogjort för vad scenarierna innebär för i rapporten av det klimatvetenskapliga kunskapsläget (, Klimatologi nr 9, utgår då både från klimatpanelens rapport och från andra studier inklusive regionala klimatscenarier framtagna vid Beräkningarna visar liksom tidigare gjorda sammanställningar att redan har blivit varmare och mer Enligt klimatscenarierna kommer temperaturen att stiga mer i och än det globala genomsnittet. förutses stiga med 3−5 grader jämfört Vintertemperaturen kan komma att öka med i Temperaturökningen leder till lindrigare snö- och isför- hållanden vilket i sin tur förstärker temperaturökningen som hos oss där- för blir kraftigare än . också till att vegetationsperioden förlängs. Nederbördsmönstren kommer också att förändras. Redan i mitten av detta sekel (2041−2070) visar ett scenario med fortsatt höga växthus- gasutsläpp (RCP8.5) på en ökning i nederbörd med i stora delar av landet. Ökningarna gäller alla årstider, men mest i norra betydligt mindre och ungefär hälften av klimatmodellsimuleringarna Prop. 2017/18:163 visar t.o.m. minskande nederbörd för delar av . uppvisar mycket stor variabilitet på olika tidskalor vilket gör att spannet för möjliga utvecklingar blir brett och osäkerheten är generellt större än för temperatur. Vad beträffar vindar och stormar i är resultaten mer osäkra. Enligt kommer det för del även att finnas mer eller mindre stormrika år eller årtionden och förekomsten av stormar kommer troligen inte att skilja sig väsentligt från hur det förhåller sig i dagens klimat. Förändringar i temperatur, nederbörd och vind får följdeffekter som i sin tur får konsekvenser på många områden i samhället. Mer nederbörd ökar risken för översvämning och kan även leda till ras, skred och erosion genom försämrad markstabilitet. Andra effekter av ett förändrat klimat är förändrad mark- och luftfuktighet, förändrad snömängd, värmebölja, torka och brand. Nedan beskrivs några sådana klimateffekter och vilka geografiska områden i som särskilt kan påverkas. Med översvämning avses enligt förordningen (2009:956) om översvämningsrisker tillfälligt täckande med vatten av mark som normalt inte står under vatten. Det inbegriper översvämningar som kommer från sjöar, vattendrag, bergsforsar och från havet i kustområden. Översvämning kan också uppstå efter långvarig eller kraftig nederbörd. Risken för översvämningar kommer att öka under det närmaste seklet till följd av extrema vattenflöden i sjöar och vattendrag, ökande och mer intensiv nederbörd och stigande havsnivåer. Översvämning från sjö och vattendrag Översvämningar utmed sjöar och vattendrag är den vanligaste typen av översvämning i . I en inventering som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) låtit göra av betydande översvämningar 1901–2010 har av översvämningarna skett utmed sjöar och vattendrag. Höga flöden i sjöar och vattendrag kan bli vanligare i stora delar av samt nordvästligaste , i de södra fjälltrakterna och i södra kustland. Flödena beräknas bli lägre i delar av , i inland och norra kustland. De lokala skillnaderna är dock stora. MSB har inom ramen för arbetet med förordningen om översvämningsrisker tagit fram kartor över 18 översvämningshotade områden där konsekvenserna av översvämning från sjöar och vattendrag anses vara stora. , , , och är särskilt sårbara för översvämning från sjöar och vattendrag. 2017/18:163 arbetsplatser påverkas men konsekvenserna för bland annat infrastruktur och natur- och kulturmiljö är också betydande. Flera av dessa orter antas få ökade problem med höga flöden i ett förändrat klimat enligt länsvisa klimatanalyser (Klimatologi nr. Såväl riksintressen för väg och järnväg som kulturmiljöer och naturreservat berörs i stor utsträckning av översvämningar från ett 100-årsflöde kring dessa orter. Konsekvenser av översvämningar vid de har belysts i flera rapporter och utredningar bland annat av (2017) som studerat , , och och bland annat beräknat framtida vattennivåer och vattentemperaturer samt samlat kunskap kring de problem och hur de kan förändras . Gemensamt för sjöarna är att deras strandområden på flera platser har stora problem i samband med höga vattenstånd redan i dagens klimat. På grund av utbyggnaden av samhällsstrukturen och de geologiska och geotekniska stabilitetsförhållandena är problematiken runt och längs särskilt svårlöst. bedömde i en riskklassning andel kommuner utsatta för översvämning från sjöar och vattendrag. Figur 6.1 Andel kommuner per riskkategori, översvämningar från sjöar och vattendrag Kommunerna har klassats som riskklass 3 eller 2 baserat på om MSB inom ramen för arbetet med översvämningsdirektivet bedömt dem som mycket stor respektive stor risk för översvämning från sjö och vattendrag. Kommunerna har klassats som riskklass 1 om de gränsar till vatten och riskklass 0 om de inte gör det i någon betydande omfattning. De västra fjälltrakterna, västsidan av sydsvenska höglandet och får i genomsnitt mest nederbörd i . Det är också dessa områden som i genomsnitt får mest nederbörd . Intensiva regntillfällen med större volym och intensitet inträffar i . De allra största nederbördsmängderna med en återkomsttid drabbar ofta den men också och då speciellt inre . bördstillfällen har –2014 drabbat hela landet men varit vanligare längs , i , och i (, rapport ). De uppskattningar av framtida förändringar och klimatfaktorer som gjorts pekar i allmänhet på en framtida ökning av extrem korttidsnederbörd. Resultaten tyder på en ökning av intensiteter med kortare varaktigheter än (se , Klimatologi nr. 37, 2015). Regnskurar kan bli mer intensiva även i områden där den totala nederbörden inte förväntas öka eller kanske till och med kommer att minska. Den extrema korttidsnederbörden är i dagens klimat relativt jämnt fördelad över landet. Den framtida ökningen uppvisar inte heller några tydliga regionala skillnader. beräknade i sin riskklassning av kommuner utsatta för skyfall att alla kommuner i oavsett läge löper en högre risk för skyfall. De faktiska konsekvenserna av ett skyfall beror på stadens täthet, topografi, andelen gröna ytor, samhällsviktiga funktioners lägen, dagvattensystemets kapacitet och utformning m.m. En havsnivåhöjning leder till ökad översvämningsrisk vid högvatten i kustområden. En höjd havsnivå leder också till förändringar i kustlinjen, då områden som inte gjorde det, permanent kommer täckas av vatten. I dessa fall rör det sig inte längre om någon översvämning utan om ett nytt normaltillstånd. Den globala havsnivån har stigit med i genomsnitt –2010. –2010 var stigningstakten . väntas havsnivån fortsätta att stiga i högre takt. FN:s klimatpanel bedömde i sin senaste utvärdering att havsnivåhöjningen är ungefär en meter fram (se , Klimatologi nr 9 samt nr 14). I stora delar av motverkas havsnivåhöjningen av landhöjningen. Landhöjningen varierar och är störst i norra vid () och minst i (). har en landhöjning . kan havsnivåhöjningen innebära att rinner in i , vilket bland annat skulle påverka som dricksvattentäkt. Översvämningar vid låglänta kuster kan förvärras i samband med höga havsvattenstånd och stigande havsnivåer. Höjda havsvattenstånd uppkommer tillfälligt till följd av rådande lufttryck och stormar, vilket bland annat kan leda till problem med erosion för låglänta områden. Detta gäller speciellt i som är mer exploaterat och mer utsatt för stormar från väster och delvis har mer erosionsbenägna stränder. Nettoeffekten av en meters global havsnivåhöjning under och landhöjningen redovisas i figur 6.2. gjorde utifrån kartan i figur 6.2 en riskklassning av andel kommuner som drabbas av översvämning till följd av havsnivåhöjningen. Riskklass 1 (nettohöjning 0–0,) innebär troligen att endast punktvisa skyddsåtgärder behöver utföras medan det för riskklass 2 och 3 krävs mer omfattande åtgärder. Riskklass 0 innefattar de kommuner som inte ligger vid kusten. 2017/18:163 Figur 6.2 Nettoeffekt av havsnivåhöjning och landhöjning Nettoeffekt av havsnivåhöjning och landhöjning i under förutsättning av en global havsnivåhöjning på en meter under Beräkningen av landhöjningen är baserad på Källa: IPCC Framtidens havsnivåer AR5 WG 2 2013–2014, , Figur 6.3 Andel kommuner per riskkategori, översvämningar från hav Jordskred och ras är snabba massrörelser i jordtäcket (de lösa jordlagren) eller i berggrunden. Kraftig nederbörd och ökade flöden i vattendrag liksom höjda och varierande grundvattennivåer ökar risken för ras och jordskred. De ökade riskerna uppstår framför allt i områden där risken är hög . Det gäller Vänernlandskapen, , östra och nästan hela . De lokala förhållandena avgör var riskerna kommer att vara störst. Risken för slamströmmar (vatten som bär med sig jordmassor) ökar också framför allt i fjällområdena och i kuperad terräng med moränjordar. Skador vid skred och ras handlar dels om skador på mark och byggnader inom det drabbade skredområdet, dels om skador inom det markområde nedanför slänten där skred- och rasmassorna hamnar. Om ras och skred sker i mark som är förorenad kan föroreningarna spridas till större områden bland annat vattendrag och orsaka ytterligare skador på miljön och människors hälsa. Ett skred eller ras är i många fall en följd av en naturlig erosionsprocess och kan bland annat utlösas av riklig nederbörd eller av mänskliga ingrepp i naturen. En gemensam nämnare är att både skred och ras kan inträffa hastigt mer eller mindre utan förvarning. Det finns ingen känd metod att mäta eller registrera marksignaler som med någon framförhållning kan förutse skred eller ras i den svenska geologiska miljön (undantaget är i någon mån slamströmmar som har en starkare koppling till nederbörd). () genomförde –2012 den s.k. älvutredningen med anledning av ökade flöden i älven vid ett förändrat klimat. Utredningen undersökte skredriskerna längs , hur dessa påverkas vid ökad avtappning genom älven samt vilka erosions- och skredförebyggande åtgärder som behöver vidtas. är en av de mest skredkänsliga dalgångarna i . De främsta orsakerna till den höga skredfrekvensen i är de geologiska förhållandena med mäktiga, lösa lerlager som under inlandsisens avsmältning bildades i havet, det varierande flödet i älven som orsakar erosion samt påverkan från samhällets utbyggnad och verksamheter på land och i vatten. På grund av förekomsten av högsensitiv lera, så kallad kvicklera kan skreden få stor omfattning. älvutredningen har visat att det inom finns många områden med hög skredrisk vid dagens förhållanden och att riskerna kommer att öka i ett förändrat klimat. Längs älven finns också förorenad mark. Klimatförändringen innebär att av de kartlagda områdena kommer att få en högre risknivå fram , om inga åtgärder vidtas. Områden med hög skredrisk bedöms öka med fram i förhållande till om inga åtgärder vidtas. Inom ramen för har SGU och SGI genomfört en GIS-analys för att klassa kommuner med avseende på risk för ras och skred. Riskklassningen har gjorts mellan 1 och 4, där 4 är den högsta risken. 2017/18:163 Figur 6.4 Riksöversikt finkorniga jordars skredbenägenhet Källa: geologiska undersökning (SGU) Figur 6.5 Andel kommuner per riskkategori, ras och skred Erosion är nednötning och transport av jord, berg eller annat material på grund av påverkan från till exempel vind, rinnande vatten eller vågor. Erosion är en naturlig process som påverkar berg, kuster, vattendrag och Prop. 2017/18:163 sjöar och skapar fysiska förutsättningar för många värdefulla och hotade Erosion kan också vara ett hot mot byggnader och samhällsviktig infrastruktur. Erosion kan delas in i tre olika typer: kusterosion, erosion i vattendrag och fartygsgenererad erosion (fartygens svallvågor ger då upphov till erosionen). Erosion i vattendrag förekommer längs de flesta vattendrag. Att ras och skred sker i anslutning till vattendrag är ofta en konsekvens av erosionen där. Kusterosion drabbar i störst utsträckning områden som består av lättrörlig jord eller sand. Med en stigande havsnivå ökar risken för stranderosion längs kusterna. Sannolikheten för kusterosion är störst i främst , , , och och där är också konsekvenserna för samhället störst. De största problemen med stranderosion förväntas i . Figur 6.6 Riksöversikt stranderosion Källa: geologiska undersökning (SGU) 2017/18:163 Figur 6.7 Andel av Sveriges kuststräcka per riskkategori har med hjälp av SGU bedömt andel av Sveriges kuststräcka per riskkategori. Luftfuktighet (andelen vattenånga i atmosfären) uppstår när vattnet i exempelvis hav, sjöar och mark värms upp och stiger. Luftfuktigheten har en stor inverkan på väder och klimat och är den växthusgas som påverkar jordens uppvärmning mest. En allt varmare planet innebär att avdunstningen ökar så att atmosfären blir fuktigare, vilket förstärker växthuseffekten ytterligare. För låg fuktighet kan innebära att material torkar ur och för hög luftfuktighet kan leda till mögel eller korrosion. Om elektronik utsätts för torr luft kan det orsaka statisk elektricitet, medan hög luftfuktighet kan leda till kondens med överslag som följd. Om livsmedel förvaras för torrt eller fuktigt kan det leda till torka eller mögel. Luftfuktighet spelar också in exempelvis vid halkbildning och isbildning på flygplan, vindkraftverk och . När den relativa luftfuktigheten (mängden vattenånga i luften i förhållande till maximal mängd vid rådande temperatur) är hög och vinden är svag upplevs luften som klibbig och kvalmig. Svetten kan då inte avdunsta och i kombination med höga temperaturer kan detta leda till värmeslag. Det råder viss osäkerhet om och hur den relativa fuktigheten i kommer att förändras. I dalgångar i de nordligaste fjälltrakterna bildas normalt det första snötäcket . På högfjället sker detta . Närmast hav och större sjöar är temperaturen förhållandevis hög och förvintern, varför kusttrakterna som regel är snöfattiga . Vid bildas snötäcke i medeltal först . Klimatförändringarna kan få till följd att det kan dröja betydligt längre innan ett mer varaktigt snötäcke bildas, särskilt i landets södra delar. Söder om en linje från mellersta , genom södra till mellersta kan man inte heller räkna med att snötäcket alltid ligger kvar vintern igenom. I och med klimatförändringarna så beräknas snötäckets varaktighet att minska, och i de södra delarna kommer det troligtvis att bli ovanligt med något varaktigt snötäcke över huvud taget. När temperaturen växlar omkring fryspunkten för vatten kallas det för nollgenomgångar. Nollgenomgångar får konsekvenser för bland annat vinterväghållning och jordbruk. är nollgenomgångar allra vanligast i där man i genomsnitt har 100−120 stycken . Minst antal nollgenomgångar inträffar i , kring samt utmed och Svealands kuster. Generellt för landet sker flest nollgenomgångar , men de förekommer nästan lika ofta . Enligt den senaste sammanställningen av klimatscenarier från kommer antalet nollgenomgångar att minska i hela landet och vår. kommer antalet att minska i landets södra delar, men öka i mellersta och norra . I är värmeböljor ganska ovanliga jämfört med i . Eftersom vårt samhälle är anpassat till ett i genomsnitt kallare klimat kan dock temperaturer som betraktas som normala i andra länder upplevas som besvärande höga här. En annan viktig faktor är den så kallade värmeöeffekten i storstäder. Vilken effekt som värmeböljor får beror på hur människor bor och vilka möjligheter de har att finna svalka i staden genom parker, vattendrag och allmänt tillgängliga luftkonditionerade inomhusmiljöer. års forskning har visat att varma perioder leder till ökad dödlighet även i . Värmeböljor blir troligen vanligare i . Forskarna vid , , har beräknat att extremt varma tillfällen, som inträffat igenomsnitt, kan inträffa vart tredje till femte år i slutet av århundradet. Temperaturer på kan då komma att inträffa i . Klimatscenarierna pekar på att vattentillgången i stora delar av kommer att minska. Minskningen beror främst på att växter kommer att förbruka mer, eftersom växtsäsongen förlängs i ett varmare klimat. Det är framförallt de östra delarna av och som kommer att drabbas av detta. Låg vattenföring i vattendrag och låga vattenstånd i sjöar och grundvatten leder till vattenbrist och konkurrens mellan användning av vatten för vattenförsörjning och bevattning eller avlopp. Vid långvarig torka inträffar också många bränder i skog och mark. Högre temperaturer gör att mer vatten avdunstar från mark och vattendrag. har i en analys redovisat den beräknade utvecklingen för tillgången till vatten, antal dygn när det är relativt torrt i marken och antal dygn med låg vattenföring i vattendragen. När det gäller markfuktighet väntas störst förändringar i och i områden kring och , med mer än 60 med torka , från och fram till nästa sekelskifte. 2017/18:163 Brand Risken för skogs- och vegetationsbrand varierar regionalt i . Vissa delar av landet drabbas värre av torka än andra, som skillnader i vegetationen gör att bränder som startar beter sig på olika sätt. I inträffar i genomsnitt mellan 3 000 och 4 000 bränder i skog och mark. Brändernas omfattning varierar mycket , men ofta berörs mer än i landet. De ekonomiska följderna är stora i form av kostnader för räddningsinsatser och skador på skog och byggnader. Bränder i skog och mark orsakas främst av blixtnedslag och olika slags mänsklig påverkan, till exempel spridning efter lägereldar, barns lek med eld, anlagda bränder, gräseldning eller gnistor från tåg och maskiner. Antalet bränder är störst i de tätbefolkade storstadsregionerna där många människor vistas ute i naturen och i de östra torrare delarna av landet.