prop · H6038 · 2018-10-24 00:00:00 — De betydande variationerna i beviljandet av SA reser frågan om SA beviljas på ett sätt som är förenligt med de regler och intentioner som kringgärdar SA. I en pågående översyn har regeringen öppnat upp för en förändring av regelverket, som skulle möjliggöra för fler att beviljas sjukersättning. Det skulle kunna innebära att utgifterna för SA, som 2018 förväntas uppgå till omkring 47 miljarder, kommer att öka framöver.9 633 kap. 4–8 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110), SFB. 7Se statistik från , . 8Se m.fl. (2014). 2017/18:1 och prop. 2016/17:1, utgiftsområde 10. 10 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Diagram 1 Antal nybeviljade personer med sjuk- och aktivitetsersättning En svårighet i bedömningen av rätten till SA är att arbetsförmågan, i synnerhet den framtida, inte är fullt observerbar. Det finns därmed en osäkerhet i bedömningen av huruvida rätt till ersättning föreligger. Att individens arbetsförmåga inte är fullt observerbar ger upphov till två typer av möjliga fel i bedömningen av rätten till SA. En person som saknar arbetsförmåga kan felaktigt nekas ersättning som denne skulle haft rätt till (typ I-fel). En person med arbetsförmåga kan också felaktigt beviljas ersättning som denne inte skulle ha haft rätt till (typ II-fel). På grund av de svåra avvägningar arbetsförmågebedömningen innebär, och den mängd beslut som fattas, kommer båda dessa typer av fel alltid att förekomma. Emellertid kan det förväntas att en typ av fel är vanligare än det andra. För att ta reda på om rätt beslut har fattats i det enskilda fallet skulle krävas att en persons arbetsutbud kunde jämföras i två olika tillstånd : ett där ersättning beviljades och ett annat där ersättning nekades. Detta är emellertid inte möjligt. Frågan om huruvida rätt beslut har fattats kan emellertid studeras på gruppnivå. En sådan jämförelse ger svar på om den rådande bedömningsnivån föranlett ett över- eller ett underutnyttjande i genomsnitt. En sådan analys förutsätter emellertid att de som beviljades respektive nekades ersättning i genomsnitt hade samma arbetsförmåga och därmed samma möjligheter att arbeta. För att säkerställa jämförbarhet mellan de som beviljades och nekades ersättning används i denna granskning ett naturligt experiment inom ramen för omprövningsverksamhet. Personer som nekas SA har R I K S R E V I S I O N E N N E K A D S J U K - O C H A K T I V I T E T S E R S Ä T T N I N G – E F F E K T E R P Å I N K O M S T O C H H Ä L S A möjlighet att ansöka om omprövning. Åren 2009–2013 administrerades dessa ärenden vid olika omprövningsenheter inom verksamhet. Eftersom omprövningsenheterna gjorde olika bedömningar i helt likvärdiga ärenden, kan denna variation i bedömningarna användas för att mäta effekterna av ett nekande eller ett beviljande av SA. 1.2 Syften och revisionsfrågor Syftet med granskningen är att studera i vilken utsträckning fattar rätt beslut vid bedömningar av rätten till SA, detta genom att analysera vilka effekter ett nekande av rätten till SA har för individens inkomster, hälsa och användning av sjukförsäkringen. Granskningens frågeställningar är följande: Vilka effekter har ett nekande av rätten till SA på individens efterföljande inkomster, hälsa och utnyttjande av sjukförsäkringen? Finns tecken på att förmånerna antingen över- eller underutnyttjas? Är en inriktning som syftar till att möjliggöra för fler att motta sjukersättning motiverad med utgångspunkt i effekterna av att nekas ersättning? Tar i tillfredsställande utsträckning initiativ till att undersöka om villkoren till för mottagande av SA är uppfyllda bland sjukskrivna? Kan regler och tillämpning i sjukförsäkringen förändras i syfte att förbättra individens möjligheter på arbetsmarknaden efter ett nekande? I 33 kap. 4–8 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110) anges att SA ska betalas ut om en försäkrads arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan. För rätt till sjukersättning krävs att arbetsförmågan kan anses stadigvarande nedsatt och för aktivitetsersättning att nedsättningen kan antas bestå under . På det mer övergripande planet förstås med nedsatt arbetsförmåga samma sak vare sig det handlar om sjukersättning eller aktivitetsersättning. Sjukersättning lämnas enbart tills vidare. Aktivitetsersättning lämnas däremot endast som tidsbegränsad förmån.10 10Sedan den 1 februari 2017 kan sjukersättning beviljas från samma tidpunkt som aktivitetsersättning för den grupp unga som har så omfattande funktionsnedsättningar att det är osannolikt att de någonsin kommer att kunna arbeta. renodlades aktivitetsersättningen i syfte att göra det tydligare vilka unga som är i behov av aktiva insatser (prop. 2016/17:1, utg.omr. 12 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Av förarbetsuttalanden framgår vidare att nedsättningen av arbetsförmågan vid sjukersättning ska avse hela arbetsmarknaden, dvs. även subventionerade arbeten ska inkluderas.11 Ersättning ska heller inte kunna beviljas i väntan på att en sådan anställning blir tillgänglig. I bedömningen av arbetsförmåga ska inga andra omständigheter vägas in än nedsättningen av arbetsförmågan till följd av sjukdom. Med andra ord ska ingen hänsyn tas till den försäkrades ålder, utbildning, tidigare verksamhet eller liknande omständigheter. har (, 2015, , 2016, och , 2017) genomfört rättsliga kvalitetsuppföljningar i SA-ärenden. Resultaten från dessa uppföljningar kan fungera som komplement till resultaten i föreliggande granskning. Tillsammans kan resultaten användas för att dra slutsatser om regelverkets utformning och tillämpning av reglerna. Enligt 1 kap. 3 § budgetlagen (2011:203) ska hög effektivitet eftersträvas och god hushållning iakttas inom statlig verksamhet såsom inom verksamhetsområde. I myndighetsförordningen (2007:515) slås också fast att en myndighets ledning ansvarar inför regeringen bl.a. för att verksamheten bedrivs effektivt och att myndigheten hushållar väl med statens medel. Socialförsäkringssystemets centrala betydelse för det statliga åtagandet och den stora omfattningen i både pengar och antal förmånstagare kräver en hög legitimitet och stort förtroende. I vägledning för handläggning av sjukpenning finns instruktioner om att en särskild utredning ska genomföras för sjukskrivna mellan dag 366 och 450 i sjukfallet.12 Utredningen ska bl.a. leda fram till beslut om huruvida den försäkrade uppfyller villkoren för rätt till SA eller inte. Om inte tar initiativ till dessa utredningar är risken stor att personer med stadigvarande nedsatt arbetsförmåga, som har rätt till SA, i stället uppbär sjukpenning. 12Försäkringskassan, Vägledning 2015:1, version 7, hämtad , 223c5f9c9815/vagledning-2015-01.pdf?MOD=AJPERES. R I K S R E V I S I O N E N N E K A D S J U K - O C H A K T I V I T E T S E R S Ä T T N I N G – E F F E K T E R P Å I N K O M S T O C H H Ä L S A Det finns en relativt omfattande forskningslitteratur som analyserat det amerikanska förtidspensionssystemet och orsakerna bakom den växande andelen män med förtidspension. Den grundläggande frågan är om de som mottar ersättning hade lämnat arbetsmarknaden även i frånvaro av möjligheten till förtidspension. Med andra ord, är det en mer generös bedömning av rätten till ersättning som ligger bakom uppgången, eller är det de ökade kraven i arbetslivet? I detta avsnitt återges slutsatserna i några av dessa studier, för en mer utförlig genomgång hänvisas till Maestas m.fl. (2013). Bound (1989) var den första studien som adresserade frågan om orsakerna bakom det negativa sambandet i form av en minskande andel män i arbetskraften, och en ökande andel män som mottagare av förtidspension. Genom att studera arbetsutbudet som fanns för personer som ansökte om förtidspension, men som nekades, gavs en övre gräns för arbetsutbudet bland personer som beviljades ersättning. Författaren konstaterar att eftersom endast ca hälften av de män, 45 – , som nekades förtidspension återgick i arbete, var stödet för hypotesen att möjligheten till förtidspension överutnyttjades mycket begränsat. Tvärtom tydde mycket på att den växande andelen förtidspensioner kunde härledas till personer som i frånvaro av möjligheten till förtidspension, hade lämnat arbetsmarknaden ändå. m.fl. (2011) replikerade resultatet från Bound (1989) och konstaterar att slutsatserna var relevanta även för män i samma åldersgrupp perioden fram . För yngre män, 30–, var slutsatsen emellertid en annan. I denna grupp återfanns betydande arbetsförmåga bland nekade vilket antyder förekomst av överutnyttjande. En intressant slutsats är också att arbetsutbudet bland personer som beviljats ersättning efter upprepade ansökningar, däribland omprövningar, var högre än bland personer som beviljades ersättning vid den första ansökan. Varken Bound (1989) eller m.fl. (2011) ger ett direkt svar på huruvida det fanns arbetsförmåga bland personer som beviljades förtidspension, eftersom arbetsförmågan bland dem som nekades ersättning i genomsnitt kan förväntas ha varit bättre. Maestas m.fl. (2013) utnyttjar en slumpmässig variation i beviljandet av förtidspension, föranledd av det bedömningsutrymme som ges beslutsfattaren i dessa ärendena, för att mer direkt studera effekterna av beviljande av förtidspension. Författarna konstaterar att arbetsutbudet bland dem som beviljades ersättning, men som låg på gränsen till beviljande (av de ansökande), hade varit högre om de i stället hade nekats ersättning. Bland dem som återgick i arbete var dock arbetsinkomsten betydligt lägre . 14 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N French och Song (2014) använder en liknande ansats som Maestas m.fl. (2013), och når liknande resultat. De konstaterar tydligt negativa effekter av ett beviljande, på så vis att arbetskraftsdeltagandet hade varit högre om de som beviljades i stället hade nekats ersättning. Effekterna varierade dock tydligt mellan olika grupper. Bland grupper vars arbetsutbud inte föreföll känsligt för beviljandet återfanns äldre (55+), högutbildade och personer med psykisk ohälsa. Dessa hade alltså i hög utsträckning även i frånvaro av möjligheten till förtidspension lämnat arbetskraften. En annan intressant slutsats är att majoriteten av de som nekas ersättning ansöker igen och beviljas ersättning . Om personer som nekas har för avsikt att söka igen kan det finnas drivkrafter att inte arbeta i perioden mellan ansökningarna, eftersom detta potentiellt skulle kunna försämra möjligheterna att beviljas ersättning. En konsekvens av detta är att den sanna arbetsförmågan bland personer som nekas ersättning riskerar att underskattas. Ingen av de amerikanska studierna analyserar kopplingen mellan mottagande av förtidspension och hälsa. Inom den svenska sjukförsäkringen har m.fl. (2014) analyserat hur de kraftiga svängningarna i antalet som beviljats SA hänger samman med förändringar av den relativa hälsan (mätt som mortalitet) bland dem som ansöker och beviljas ersättning och de som inte ansöker. De konstaterar ett positivt samband mellan den relativa hälsan bland dem som beviljas ersättning och antalet som beviljas: ju fler som beviljas, desto bättre är hälsan bland dem som beviljas i förhållande till övriga i arbetskraften. Författarna finner också samband mellan utvecklingen av antalet beviljanden och förändringar i det formella regelverket. Dock konstateras förändringar i antalet beviljanden även i frånvaro förändringar i det formella regelverket, varför författarna konstaterar att förändringar även av tillämpningen haft betydelse för utvecklingen. I RiR 2016:31 analyseras på basis av ett naturligt experiment i sjukskrivningsprocessen, där omprövningsärenden bedömdes olika beroende på när individen var född, effekterna av ett nekande av en förlängning av sjukfrånvaron på arbetsinkomster och hälsa. Resultaten visade att de som nekades ersättning ökade sina efterföljande arbetsinkomster i relation till de som beviljades, vilket innebär att viss arbetsförmåga fanns även i denna grupp av långtidssjukskrivna. Vidare konstateras att återgången i arbete inte gav några återverkningar på hälsan. Inga skillnader kunde konstateras mellan dem som beviljades och inte beviljades sjukpenning i fråga om vad de hade för efterföljande vård- och läkemedelskonsumtion. R I K S R E V I S I O N E N N E K A D S J U K - O C H A K T I V I T E T S E R S Ä T T N I N G – E F F E K T E R P Å I N K O M S T O C H H Ä L S A 3 Regler och tillämpning i sjukförsäkringen 3.1 Villkor för rätt till sjuk- och aktivitetsersättning Sjukersättning ersätter inkomstbortfall för personer vid långvarig nedsättning av arbetsförmågan som orsakats av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska arbetsförmågan.13 Arbetsförmågan ska ha bedömts som stadigvarande nedsatt i förhållande till möjligheterna att genom förvärvsarbete försörja sig på hela arbetsmarknaden.14 Efter beslutet ska minst göra en uppföljning av den försäkrades arbetsförmåga.15 Aktivitetsersättning kan beviljas från det år en försäkrad fyller 19 till och med ålder.16 Ersättning ska beviljas om arbetsförmågan bedöms som nedsatt med minst en fjärdedel , eller om den försäkrade behöver förlänga sin skolgång pga. funktionsnedsättning eller sjukdom. SA kan lämnas som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån beroende på arbetsförmågans nedsättning.17 Den försäkrade ansöker i typfallet om SA. Om den försäkrade mottar sjuk- eller rehabiliteringspenning kan handläggaren ta initiativ till utbyte av förmåner utan att den försäkrade har kännedom om det.18 Dagens regler för rätt till sjukersättning trädde i kraft . gällde för rätt till ersättning att arbetsförmågan skulle vara varaktigt nedsatt i förhållande till ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete, eller till annat lämpligt arbete som var tillgängligt för den försäkrade. Dagens begrepp, stadigvarande nedsatt, innebär en skärpning jämfört med tidigare i så måtto att arbetsförmågan ska bestå för all överskådlig framtid, samt avse hela arbetsmarknaden. Det innebär i praktiken att sjukdomen måste vara kronisk eller skadan irreversibel, även efter eventuella medicinska eller arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder.19 Vid bedömning av rätten till ersättning ska inte beaktas situationen på arbetsmarknaden, och inte heller den försäkrades ålder, utbildning eller andra liknande omständigheter. Emellertid ska i bedömningen av funktionsnedsättningen vägas in det arbete den försäkrade säger sig klara av i 1333 kap. 2 § socialförsäkringsbalken (2010:110) och prop. 1997/98:111 s. 4 f. 1433 kap. 5 och 6 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110) och prop. 2007/08:136, s. 67 och 88. 1533 kap. 17 § socialförsäkringsbalken (2010:110). 1633 kap. 18 § socialförsäkringsbalken (2010:110). 1733 kap. 9 § socialförsäkringsbalken (2010:110). 1836 kap. 25 § socialförsäkringsbalken (2010:110). 2007/08:136 s. 88. 16 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N hemmet och som fritidssysselsättning, eftersom uppgifter om detta kan motsäga uppgifterna i det medicinska underlaget. Före kunde sjukersättning förutom tills vidare också lämnas i tidsbegränsad form, under förutsättning att arbetsförmågan bedömts nedsatt under minst ett år.20 Konsekvensen av detta blev att beviljande av sjukersättning tills vidare ofta föregicks av att personen mottagit tidsbegränsad sjukersättning. Hel inkomstrelaterad SA lämnas av den försäkrades antagandeinkomst, upp till ett tak på 7,5 prisbasbelopp. Antagandeinkomsten motsvarar genomsnittet av de högsta bruttoårsinkomsterna inom en angiven ramtid.21 Om den försäkrade inte arbetat alls eller mycket lite lämnas i stället garantiersättning. Ersättningens storlek baseras då på ålder och tid i landet.22 För att uppmuntra den försäkrade att försöka arbeta även efter ett beviljande ges möjlighet till s.k. vilande ersättning respektive steglös avräkning, där den försäkrade kan pröva sin arbetsförmåga utan att förlora rätten till ersättning. Vilande ersättning är möjlig för dem som beviljats aktivitetsersättning samt för dem som beviljats sjukersättning . För dem som beviljades sjukersättning före gäller att personen tillåts ha arbetsinkomster upp till ett fribelopp innan avdrag på ersättningen sker (steglös avräkning).23 3.2Försäkringskassans bedömning av rätten till sjuk- och aktivitetsersättning kan föregås av antingen en ansökan om ersättning (ansökningsärende) eller, om den försäkrade är sjukskriven, via initiativ från handläggaren (utbytesärende). I ett sjukpenningärende ska rätten till ersättning och behovet av rehabilitering utredas löpande, detsamma gäller förutsättningarna att byta ut sjukpenning mot SA. I den nya sjukskrivningsprocessen, fr.o.m. , ska en särskild utredning göras mellan dag 366 och 450 i sjukfallet. Utredningen ska säkerställa att ärendet handläggs aktivt också efter dag 365, efter vilken rehabiliteringskedjans bedömningsgrunder inte förändras. Om det exempelvis finns anledning att anta att den försäkrades arbetsförmåga är 20Reglerna om sjukersättning och aktivitetsersättning fanns tidigare i 7 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). AFL har ersatts av socialförsäkringsbalken. 2134 kap. 1–14 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110). 2235 kap. 1–25 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110). 23Se 4 kap. övergångsbestämmelser till 23 - 47 kap. (avdelning C) lagen (2010:111) om införande av socialförsäkringsbalken. R I K S R E V I S I O N E N N E K A D S J U K - O C H A K T I V I T E T S E R S Ä T T N I N G – E F F E K T E R P Å I N K O M S T O C H H Ä L S A stadigvarande nedsatt, eller nedsatt för försäkrade under , ska en prövning av rätten till SA initieras.24 Vid prövning av rätten till SA är den medicinska bedömningen i centrum, vilket också är orsaken till att det finns ett krav om att den försäkrade till sin ansökan ska bifoga ett läkarutlåtande.25 Läkarutlåtandet kan i sin tur behöva kompletteras med uppgifter från bl.a. arbetsgivare eller läkare. kan också initiera utredningar hos annan läkare än den som den försäkrade varit i kontakt med, exempelvis i form av ett särskilt läkarutlåtande (SLU) eller en teamutredning (TMU).26 I båda dessa fall anlitas expertis på försäkringsmedicin från . När det medicinska underlaget är insamlat ska det analyseras och granskas med stöd av den så kallade DFA-kedjan.27 Prövningen av rätten till SA ska göras med tillräckligt beslutsunderlag och med rätt tillämpning. Enligt förvaltningslagen (1986:223), FL, ska handläggningen ske så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.28 Till och med fattades beslut om rätten till SA i socialförsäkringsnämnder, som bestod dels av representanter från riksdagspartierna, dels från arbetsmarknadens parter.29 Från socialförsäkringsnämndernas avskaffande , gällde i stället att besluten fattades efter en särskild beslutsordning. I den lämnade handläggaren över ärendet till en föredragande, som i sin tur säkerställde att beslutsunderlaget var tillräckligt enligt regelverket, samt innehöll en rekommendation till beslut. Därefter föredrogs ärendet för en särskilt utsedd beslutsfattare som fattade beslut i frågan. Anledningen till att handläggaren själv inte fattade beslutet motiverades med att rättssäkerheten och likformigheten i denna typ av ärenden, som har stor ekonomisk betydelse för den enskilde och innehåller ett större bedömningsutrymme, antas bli större om fler än en person deltar i handläggning och bedömning av ärendet.30 Beslutsordningen gällde såväl ansökningssom utbytesärenden. Beslutsordningen ändrades något , då den särskilda föredraganderollen togs bort. föredras ärendet för den särskilda 24Försäkringskassan Svar på regeringsuppdrag , dnr , Er beteckning S2015/07316/SF. 253 § förordningen (2002:986) om sjukersättning och aktivitetsersättning. 26110 kap. 14 och 22 §§ socialförsäkringsbalken (2010:110). 27Se Vägledning 2013:1, version 4 – Sjukersättning. 28Se 7 § förvaltningslagen (1986:223) om allmänna krav på handläggningen av ett ärende. 29ISF (2014). 30Se Vägledning 2013:1, version 4 – Sjukersättning. 18 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N beslutsfattaren direkt av handläggaren av ärendet. Den särskilda beslutsordningen blev därmed en process i två i stället för tre steg. Arbetsförmåge- eller aktivitetsbegreppet är centralt i bedömningen av rätten till SA. Ända kunde individuell hänsyn tas såtillvida att andra faktorer än de rent medicinska kunde beaktas i bedömningen. Vad beträffar sjukersättningen tillämpades länge en praxis som innebar att personer , och ibland yngre än det, med tunga arbeten, bristande krafter och få andra arbeten till förfoganden beviljades. kunde medicinska skäl i kombination med arbetsmarknadsskäl motivera ersättning. skärptes reglerna på så vis att arbetsförmågan skulle vara nedsatt pga. ohälsa, det skulle alltså finnas medicinska orsaker till nedsättningen snarare än arbetsmarknadsmässiga. Dock medgavs visst utrymme att ta hänsyn till utbildning, bosättningsförhållanden, tidigare verksamhet och inte minst ålder, vilket innebar att en samlad bedömning kunde innebära att individen beviljades ersättning trots att viss restarbetsförmåga fanns. tas inte längre hänsyn till några andra omständigheter än individens möjligheter att försörja sig på hela arbetsmarknaden vid bedömningen av rätt till sjukersättning. Med andra ord ska enbart medicinska, och inte arbetsmarknadsmässiga (utbildning, ålder etc.), omständigheter beaktas i bedömningen. Avgörande i sammanhanget är vad som ligger i begreppet ”hela arbetsmarknaden”. inkluderas anpassade arbeten, subventionerade arbeten i form av lönebidrag, utvecklings- och trygghetsanställningar, nystartsjobb och skyddade anställningar på . En person som kan ta ett sådant jobb är inte berättigad till sjukersättning, oavsett om ett sådant jobb finns tillgängligt eller inte. En viktig förändring var också att möjligheten till tidsbegränsad sjukersättning avskaffades. Dessa utgjorde ungefär hälften av alla beviljade sjukersättningar, och övergick ofta i ett senare skede till permanent sjukersättning. skrivelse om sjukersättning 201732 anser i en skrivelse till regeringen att det nuvarande arbetsförmågebegreppet riskerar att låsa in försäkrade i långvariga perioder med sjukpenning, eftersom de inte uppfyller rätten till sjukersättning. För rätt till sjukpenning gäller att arbetsförmågan ska avse på 31Försäkringskassans skrivelse till regeringen , hämtad , ffe9a6e8b0c8/framstallning-till-socialdep-002-002.pdf?MOD=AJPERES&CVID. 32Skrivelse till regering, datum , diarienummer: 47906-2017. R I K S R E V I S I O N E N N E K A D S J U K - O C H A K T I V I T E T S E R S Ä T T N I N G – E F F E K T E R P Å I N K O M S T O C H H Ä L S A arbetsmarknaden normalt förekommande arbeten. Med det avses ett arbete på arbetsmarknaden där den försäkrades arbetsförmåga närmast i full omfattning kan tillvaratas. Subventionerade arbeten ingår inte i detta begrepp. menar att dagens regler slår orimligt hårt mot individer med mycket begränsade möjligheter att försörja sig på arbetsmarknaden. Man föreslår därför att begreppet arbetsmarknad i bedömningen för sjukersättning i större utsträckning ska harmonisera med den som gäller sjukpenning, dvs. normalt förekommande eller i ett annat för personen lämpligt tillgängligt arbete där hänsyn kan tas till aktivitetsbegränsningen. Arbete på den skyddade arbetsmarknaden ska fortfarande beaktas, dock ska det kunna erbjudas inom en rimlig framtid. Vidare föreslår man en återgång till reglerna , då viss individuell hänsyn kunde tas: ”…om det finns särskilda skäl får myndigheten på den försäkrades begäran, fr.o.m. den tidpunkt ålderspension tidigast kan beviljas, beakta individuella omständigheter vid bedömning av arbetsförmågan.”