prop · H503169 · 2018-03-19 00:00:00 — Första stycket första meningen gäller också om det under verk- ställigheten kan misstänkas att den dömde är påverkad av någon sådan dryck eller vara eller något sådant medel som anges i första stycket. Den dömde ska erbjudas ett upp- följande samtal efter ett verkställt beslut om 1. avskildhet enligt 17 §, 2. kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning enligt 15 §, eller 3. rumsvisitation enligt 15 §. Under samtalet ska den dömde få information om vad som var anledningen till att tvångsåtgärden 3 Paragrafen fick sin nuvarande beteckning genom 2011:735. behövde tillgripas och ges möjlig- Prop. het att framföra sin uppfattning om den vidtagna åtgärden. Beslut enligt denna lag fattas av Beslut enligt denna lag fattas av gor som avses i 14 och 18 §§ ska gor som avses i 14, 14 a och 18 §§ socialnämnden i den dömdes hem- höra socialnämnden i den dömdes ort om det inte är uppenbart obe- hemort om det inte är uppenbart Beslut enligt denna lag gäller , om inte något annat förord- Beslut av Statens institutions- Beslut av Statens institutions- styrelse enligt denna lag i särskilda styrelse enligt denna lag i särskilda fall får överklagas hos allmän för- fall får överklagas till allmän för- Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . 4 Senaste lydelse 2011:735. 2.6Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Härigenom föreskrivs att 16 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453) ska upphöra att gälla vid utgången av . Ärendet och dess beredning gav regeringen en särskild utredare (dir. 2012:79) att göra en översyn av bestämmelserna i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, samt ana- lysera behovet av förändringar och förtydliganden av regelverket. Syftet med utredningen var bl.a. att ytterligare stärka barnrättsperspektivet och rättssäkerheten för barn och unga som tvångsvårdas enligt LVU samt att bidra till kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården, med särskilt fokus på tvångsvård. överlämnades utredningens slutbetänkande, Barns och ungas rätt vid tvångsvård – förslag till ny LVU (SOU 2015:71). I be- tänkandet lämnades förslag bl.a. till en ny lag med särskilda bestäm- melser om vård av unga, en ny lag om förbud mot berusningsmedel m.m. vid hem för vård eller boende och ändringar i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen (1998:603) om verkställig- het av ungdomsvård (LSU). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lag- förslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats och en för- teckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En remissammanställ- ning finns tillgänglig i (dnr S2015/04694). I denna proposition behandlas utredningens förslag som rör särskilda befogenheter i LVU, LVM och LSU. I denna proposition behandlas vidare utredningens förslag till ny lag om förbud mot berusningsmedel m.m. vid hem för vård eller boende. Övriga förslag som utredningen har lämnat bereds vidare inom . Förslaget till ändring i 20 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och förslaget till ändring i 36 § lagen (1988: 870) om vård av missbrukare finns inte med i ovannämnda betänkande. Förslagen till ändring är av rättelsekaraktär och någon remissbehandling har därför inte ansetts behövlig. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen följer i allt väsentligt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.3, 6.5, 6.6, 6.9, 6.10, 6.14, 6.20 och 7. I förhållande till lagrådsremissens förslag görs också vissa språkliga och redaktionella ändringar och det föreslås ett senare datum för ikraftträdande. Förslaget till ändring i 20 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och förslaget till ändring i 36 § lagen (1988: 870) om vård av missbrukare, som är av rättelsekaraktär och som nämns ovan, finns inte heller med i lagrådsremissen. 2017/18:169 4 Insatser inom ska i första hand ges i frivilliga former enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL. Bestämmelser om vård utan samtycke finns i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Vård enligt LVU och LVM utgör ett komplement till insatserna enligt SoL och reglerar sådana situationer då frivilliga insatser inte kan komma till stånd eller bedöms som otillräckliga. För vård av vissa barn och unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem. För missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas LVM-hem. (SiS) ansvarar för verksamheten vid dessa hem. SiS är en myndighet som verkar på uppdrag av regeringen. Verksam- heten är indelad i ungdomsvård, missbruksvård och sluten ungdomsvård. Inom ungdomsvården vårdas barn och unga med psykosocial proble- matik samt barn och unga som är dömda till sluten ungdomsvård. Inom missbruksvården vårdas vuxna som har ett allvarligt missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel. Sluten ungdomsvård är en straffrättslig påföljd som kan dömas ut för allvarlig brottslighet som begåtts . Tvångsvården inom SiS bedrivs med stöd av LVU, LVM och lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU). Av 12 § LVU framgår att SiS ska anvisa plats i ett särskilt ungdoms- hem om socialnämnden beslutat att barnet eller den unge ska vistas i ett sådant hem. Av 25 § LVM framgår att SiS, om beslut har fattats om tvångsvård eller omhändertagande, efter anmälan av social- nämnden ska anvisa plats i ett LVM-hem. Av 4 § förordningen (2007:1132) med instruktion för Statens institu- tionsstyrelse följer att myndigheten ska utforma sin verksamhet så att den utgår från flickor och pojkars samt kvinnor och mäns villkor och behov. Inför beslut eller andra åtgärder som kan röra barn ska konsekvenserna för barnet bedömas och särskild hänsyn ska tas till barnets bästa. 4.2Vilka vårdas på SiS institutioner På de särskilda ungdomshemmen vistas barn och unga som behöver vård enligt 3 § LVU på grund av sitt eget beteende. Även barn och unga som behöver vård enligt 2 § LVU med anledning av brister i hemmiljön eller de som vårdas frivilligt med stöd av SoL kan emellertid placeras på ett Av rapporten intagna på SiS särskilda ungdomshem 2016 framgår att det huvudsakligen är barn och unga som Prop. 2017/18:169 omhändertagits enligt LVU på grund av missbruk, brottslig verksamhet eller annat socialt nedbrytande beteende som vårdas på de särskilda ungdomshemmen. Dessa barn och unga har ofta en allvarlig och komplex problembild som kan bestå av drogmissbruk, impulsivt temperament, psykiska och psykosomatiska besvär samt utagerande och kriminellt beteende. Familjeförhållanden, vänskapskrets och omgivande miljö har ofta haft inverkan på deras nuvarande situation. På ungdomshemmen vårdas även de unga som dömts till sluten ungdomsvård. Samma problematik kan göra sig gällande för denna grupp av unga och under verkställigheten av den slutna ungdomsvården får de unga som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård behovsanpassade vård- och behandlingsinsatser. Alla som vårdas på har ett allvarligt missbruk. Drygt hälften av de intagna uppges av ha ett blandmissbruk av både alkohol och narkotika. Många intagna har ofta omfattande proble- matik utöver missbruket. Av SiS verksamhetsplan 2017 framgår att det t.ex. rör sig om kriminalitet, fysisk och psykisk ohälsa, osäker boende- situation, problem med familj, försörjning och sysselsättning. Av SiS årsredovisning 2016 framgår att SiS hade 24 ung- domshem varav sex med platser för sluten ungdomsvård. Sammanlagt tillhandahölls 649 platser till vård enligt LVU och 56 platser till sluten ungdomsvård enligt LSU. Inom ungdomsvården var en tredjedel av de intagna flickor och två tredjedelar pojkar. Genomsnittligt antal vårddygn vid utskrivning enligt LVU och SoL uppgick för pojkar och för flickor. En övervägande majoritet av de barn och unga som vistades på de särskilda ungdomshemmen vårdades med stöd av 3 § LVU. De unga som var föremål för verkställighet enligt LSU var . Totalt antal intagna enligt LSU uppgick till 63 stycken varav 61 var pojkar och två var flickor. Rån, misshandel och narkotikabrott utgjorde de vanligaste brotten. Strafftiden var mellan 30 och med ett genomsnitt . Vad gäller LVM-vård så hade SiS elva LVM-hem med 383 platser. De flesta intagningar inom missbruksvården rörde omedel- bara omhändertaganden med stöd av 13 § LVM i väntan på att förvalt- ningsrätten beslutar om tvångsvård enligt 4 § LVM. Ungefär en tredjedel av de intagna var kvinnor och två tredjedelar var män. De intagnas ålder var . Barn och unga som vistas på de särskilda ungdomshemmen kan ha en problematik som innebär att det finns behov av att i vissa situationer kunna vidta tvångsåtgärder för att kunna genomföra vården eller för att upprätthålla ordningen och säkerheten vid hemmen. SiS har därför sär- 2017/18:169 skilda befogenheter som regleras i 15–20 §§ LVU. De särskilda befogen- heterna innebär begränsningar i rörelsefrihet, kontakter med omvärlden eller möjligheter att kontrollera vad som förs in på hemmen. De särskilda befogenheterna gäller huvudsakligen dem som vårdas enligt 3 § LVU och den som är omhändertagen enligt 6 § LVU om grunden för omhändertagandet är att det är sannolikt att den unge behöver beredas vård enligt 3 § LVU. Vissa av de särskilda befogenheterna kan dock även gälla dem som vårdas enligt 2 § LVU eller SoL. Särskilda befogenheter gäller även för dem som vårdas enligt LSU och LVM. Av 20 a § LVU följer att tvångsåtgärder enligt 15–15 c §§ och 17– 19 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, ska de användas. Proportionalitetsprincipen innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet ska stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Skälen för att vidta en tvångsåtgärd ska ställas i relation till de olägenheter ingripandet innebär för den enskilde, med beaktande bland annat av integritet och självbestämmande. Propor- tionalitetsprincipen återfinns även i LSU och LVM. 4.5Statistik som rör de särskilda befogenheterna SiS har haft i uppdrag att särskilt redovisa användningen av särskilda befogenheter och med nyckeltal. Redovisningen ska presenteras, kommenteras och analyseras efter kön. Av SiS årsredo- visning framgår att antalet beslut rörande de särskilda befogen- heterna enligt LVU varit relativt . Vissa typer av beslut ökade dock markant , framförallt beslut om kropps- visitation. fattades totalt 20 213 beslut avseende kroppsvisitation varav 16 769 beslut avsåg pojkar och 3 444 beslut avsåg flickor. Fler beslut fattades även avseendeytlig kroppsbesiktning, blod-, urin-, utand- nings-, saliv- och svettprov, kontroll av försändelse samt förstörande eller försäljning av omhändertagen egendom. Dessa ökningar var mer jämnt fördelat mellan könen. När det gäller beslut om särskilda befogen- heter enligt LSU så var det en tydlig ökning av antalet beslut för flera av befogenheterna jämfört med . Den största ökningen rörde beslut om kroppsvisitation. fattades totalt 3 244 beslut om kroppsvisitation enligt LSU. Inom minskade det totala antalet beslut jämfört med . Totalt fattades 13 268 beslut om särskilda befogen- heter varav 8 606 beslut avsåg män och 4 662 beslut avsåg kvinnor. En trolig förklaring enligt SiS till att antalet beslut generellt sett ökat för samtliga grupper är att antalet personer som vårdas hos SiS har ökat . En annan förklaring uppges vara den kontinuerliga utbild- ning som samtliga beslutsfattare genomgår. SiS menar att utbildning kan leda till att personalen fattar fler formella beslut när de genomför en åtgärd. Förbud mot innehav av alkohol och andra Enligt 16 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453) får hem för vård eller boende (HVB) som drivs av ett landsting eller en kommun besluta att de som bereds vård där inte får inneha alkohol eller andra berusningsmedel. Detsamma gäller ifråga om injektionssprutor eller kanyler som kan an- vändas för insprutning i människokroppen. Om huvudmannen har fattat ett beslut om förbud mot innehav, har personalen rätt att omhänderta och förstöra eller försälja den förbjudna egendomen. Därvid ska bestäm- melserna för förfarandet i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om för- verkande av alkoholhaltiga drycker m.m. iakttas. Denna möjlighet gäller oavsett om placeringen sker med stöd av LVU eller SoL. Ett privat HVB har ingen motsvarande befogenhet vilket innebär att huvudmannen visserligen kan sätta drogfrihet som ett villkor för vård men har ingen rätt att beslagta otillåten egendom vid överträdelse av förbudet. Behovet av nya bestämmelser De barn och unga som vårdas under tvång är en särskilt utsatt grupp. samhället griper in med tvingande åtgärder för att skydda barn och unga är det därför viktigt att de bestämmelser som reglerar insatserna är tydliga och konsekventa. Det är även viktigt att bestämmelserna beaktar den enskildes rättigheter och rättssäkerhet, som de tillgodoser behovet av trygghet och säkerhet. Det finns behov av att stärka rättssäkerheten och barnrättsperspektivet för barn och unga som vårdas enligt LVU. När det gäller rättssäkerheten handlar det bland annat om att göra lagstiftningen tydlig, både för dem som berörs och för dem som tillämpar den. inskränkningar i barnet eller den unges liv motiverar att barnets eller den unges rättigheter lyfts fram och synliggörs i sammanhanget, även sådana rättigheter som ibland kan tyckas självklara. bidrar till trygghet för barnet eller den unge vilket i sin tur ökar möjligheterna för stabilitet i vården. Tillsynen och möjligheten att överklaga de särskilda befogenheterna spelar en viktig roll för rättssäkerheten. Även möjligheten att låta en ytterligare person närvara vid särskilt integritetsinskränkande åtgärder såsom kroppsvisitering och ytlig kroppsbesiktning ökar rättssäkerheten men även tryggheten för den enskilde. Alla insatser gentemot barn och unga ska präglas av respekt för den unges människovärde och integritet. Av artikel 3 i FN:s konvention om barnets rättigheter () framgår att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsin- stitutioner, domstolar administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet. bästa återfinns i en rad olika bestämmelser i den svenska lagstiftningen. Att fastställa barnets bästa handlar bland annat om att bedöma vilka eller omständigheter som är särskilt viktiga i den specifika 2017/18:169 situationen för barnet. Enligt artikel 12 i har varje barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätt att fritt uttrycka sin mening och höras i alla frågor som rör barnet. Barnets åsikt ska beaktas och tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Att vara i stånd att bilda egna åsikter ska enligt inte tolkas som en begränsning utan snarare en skyldighet för staten att i största möjliga ut- sträckning bedöma barnets kapacitet att bilda en egen åsikt. Utgångs- punkten ska enligt kommittén vara att barnet kan bilda egna åsikter och att det inte vilar på barnet att först bevisa sin förmåga. Bestämmelserna om de särskilda befogenheterna behöver genomsyras av ett starkare barn- rättsperspektiv. En viktig del är därför att barnets delaktighet möjliggörs genom att låta barnet eller den unge komma till tals och få framföra sina synpunkter. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna, gäller som lag i . omfattar alla persongrupper, så- ledes även barn och unga. Konventionen innehåller ett flertal rättigheter och har ett ansvar för att säkerställa att dessa rättigheter garan- teras. I , och i de tilläggsprotokoll till konventionen som har tillkommit , anges de grundläggande materiella fri- och rättigheter som omfattas av konventionens tillämpningsområde. I kon- ventionen finns bestämmelser om vars och ens rätt till liv och om förbud mot tortyr och omänsklig och förnedrande behandling eller bestraffning. Det finns också̊artiklar om rätt till domstolsprövning och om rättssäker- het. Vidare innehåller konventionen, inklusive dess tilläggsprotokoll, be- stämmelser om skydd för egendom och om skydd för privat- och familje- liv, hem och korrespondens. Konventionen föreskriver även en rätt till tanke- och religionsfrihet. Sammantaget skyddar konventionen rättig- heter som kan aktualiseras i många olika sammanhang. Bestämmelserna om de särskilda befogenheterna måste möta behovet av att kunna genomföra vården på ett tryggt och säkert sätt. Många be- stämmelser som rör de särskilda befogenheterna är desamma som när de ursprungligen infördes . har både ungdomsvården och andra områden utvecklats vilket gjort vissa bestämmelser omoderna och svåra att tillämpa. Bestämmelser om särskilda befogenheter finns även inom den slutna ungdomsvården och LVM-vården. De överväganden regeringen gör av- seende de särskilda befogenheterna i LVU gör sig i vissa fall också gällande för motsvarande bestämmelser i och LVM. Vad gäller förbud mot innehav av alkohol och andra berusningsmedel har under antalet privata hem för vård eller boen- den (HVB) ökat kraftigt. En av förutsättningarna för att skapa möjlig- heter för de intagna att bearbeta sina problem och ordna upp den sociala situationen är, oaktat om den intagne vårdas på ett kommunalt eller privat HVB, att institutionen är drogfri. Verksamheten vid de särskilda 6.1Tiden för platsanvisning förtydligas Regeringens förslag: Den tid inom vilken ska tillhandahålla en plats i ett särskilt ungdomshem förtydligas genom att , i akuta situationer, ska anvisa en sådan plats. Skyldigheten att i akuta situationer anvisa en plats ska gälla även plats vid LVM-hem. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag när det gäller plats vid ett särskilt ungdomshem. Utredningen föreslår att (SiS) ska anvisa plats vid ett särskilt ungdomshem. Utredningen lämnar inget förslag om plats- anvisning vid LVM-hem. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som tar ställning till för- slaget är positiva. Det gäller bl.a. , , Inspektionen för vård och omsorg (), SiS, , , kommun, och Kommuner och Landsting (SKL). ombudsmän () tillstyrker förslaget men framhåller att det av lagtexten inte framgår att kravet på omedelbar platsanvisning endast gäller i akuta situationer. Vilka situa- tioner som är att betrakta som akuta och vem som avgör det bör behand- las mer ingående i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Förvaltningsrätten i har inga invändningar mot förslaget men ifrågasätter om det i alla situationer går att genomföra i praktiken och anser att ”” bör ersättas med ”möjligt”. kommun och Föreningen framhåller i sina remissvar vikten av att närhetsprincipen i någon form kan beaktas vid en placering, inte minst för att närstående ska kunna upprätthålla kontakt med barnet eller den unge och för att ska kunna ha en rimlig möjlighet att följa upp vården. Några remissinstanser, däribland JO, SiS, kommun och SKL an- ser att motsvarande bestämmelse bör införas i LVM. Skälen för regeringens förslag Enligt 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) ska det finnas särskilda ungdomshem för vård av unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn. Enligt samma bestämmelse ska SiS anvisa plats om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem. Bestämmelsen anger inte inom vilken tid SiS ska anvisa en plats. JO har emellertid uttalat att det ligger i sakens natur att SiS skyndsamt måste kunna tillhandahålla en lämplig plats när social- nämnden har beslutat om ett omhändertagande och bedömt att den unge ska beredas plats på ett särskilt ungdomshem. det uppenbart att det som regel krävs att en plats kan tillhandahållas mer 2017/18:169 eller mindre (JO beslut , dnr 1796-2000). Plats ska anvisas i akuta situationer Det är viktigt att barn och unga som är i akut behov av en placering på ett särskilt ungdomshem får tillgång till en sådan vårdplats. Då det är SiS som har ansvaret för att tillgodose samhällets behov av vård- platser för de barn och unga som behöver stå under särskild noggrann tillsyn anser regeringen, i likhet med utredningen, att det finns anledning att i lag ytterligare markera det skyndsamhetskrav som gäller för plats- anvisning. Såsom JO framhåller i sitt remissvar framgår det dock inte av utredningens lagförslag att kravet på omedelbar platsanvisning endast ska gälla i akuta situationer. Alla placeringar på SiS är inte av akut karaktär utan det förekommer också placeringar som bl.a. utifrån den unges vårdbehov har planerats . Att SiS även i sådana situationer ska ha skyldighet att anvisa plats är, enligt regeringens mening, inte rimligt. Även om det inte uttryckligen anges i det lagförslag som utredningen lämnat så framgår det av motivtexten och författningskommentaren att det är akuta situationer som åsyftas. Frågan är då, som JO framhåller, vilka situa- tioner som ska betraktas som akuta och vem som avgör det. Ett exempel på en akut situation är när socialnämnden har beslutat om ett omhändertagande. I ett sådant läge måste SiS kunna anvisa plats. Ett annat exempel är om barnet eller den unge under en pågående placering i t.ex. familjehem eller hem för vård eller boende (HVB) av någon anledning akut behöver omplaceras till ett särskilt ungdomshem. En bedömning av om situationen är akut får göras utifrån omständig- heterna i det enskilda fallet. Det är socialnämnden, som har bäst känne- dom om orsaken till placeringen, som ska bedöma om situationen är akut i här avsedd bemärkelse. Förslaget skärper SiS ansvar att anvisa plats i akuta situationer men borde inte, enligt regeringens bedömning, innebära att SiS kommer att behöva anvisa fler platser . Som framhållits ovan har JO ut- talat att det är uppenbart att det vid omedelbara omhändertaganden som regel krävs att en plats kan tillhandahållas mer eller mindre . Det är också så att när barn eller unga till följd av en akut situation måste beredas en plats så kan skyndsamhetskravet, särskilt i en situation då det råder hög beläggning, behöva ges prioritet över andra aspekter som är av betydelse vid en placering. Det kan exempelvis handla om att SiS inledningsvis inte kan anvisa en plats som fullt ut mot- svarar barnet eller den unges vårdbehov eller måste anvisa en plats långt från den unges hemkommun. Detta torde innebära att socialnämnden, i de fall där behovet av en vårdplats inte är akut, avvaktar till dess att SiS kan erbjuda en vårdplats som fullt ut svarar mot barnets eller den unges vårdbehov. Både JO och Förvaltningsrätten i är tveksamma till att SiS i praktiken kan leva upp till kravet att anvisa plats i alla situa- tioner. Förvaltningsrätten föreslår att en plats ska anvisas möjligt i stället för . Att formulera skyndsamhetskravet såsom För- valtningsrätten i föreslår gör det förvisso lättare för SiS att leva upp till bestämmelsen men markerar, enligt regeringens mening, inte Prop. 2017/18:169 vikten av skyndsamhet lika tydligt som utredningens förslag. ringens förslag framgår också tydligt att kravet avser akuta situationer och inte alla situationer. Vidare bör man beakta att frågan om SiS förut- sättningar att anvisa plats särskilt aktualiseras i tider då det råder hög be- läggning och platsbrist på de särskilda ungdomshemmen. då beläggningen är normal torde SiS, enligt regeringens uppfattning, inte ha betydande svårigheter att anvisa plats med den skyndsamhet som situationen kräver. SiS ska anvisa plats även vid LVM-hem Om beslut har fattats om tvångsvård eller omhändertagande enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) ska SiS efter anmälan av socialnämnden anvisa plats i ett LVM-hem (25 § LVM). Utredningen har inte övervägt om kravet på omedelbar plats- anvisning ska gälla även inom .