prop · H503216 · 2018-04-24 00:00:00 — Genom informations- kraven i föreskrifter är försäkringsförmedlare således redan skyldiga att lämna pris- och ersättningsinformation till kunden som är mer omfattande än den som anges i lagen om försäkrings- förmedling (6 kap. 1 § första stycket 5). 2017/18:216 Utgångspunkten är att kunden ska få en så fullständig information som möjligt när det gäller priset för försäkringsförmedlingen. Försäkrings- förmedlaren ska informera kunden om i vilken form förmedlaren får ersättning med anledning av försäkringsavtalet samt om vem eller vilka som betalar ersättningen. Försäkringsförmedlaren ska även som huvud- regel ange storleken på den ersättning som förmedlaren får. Av paragrafen följer att det sistnämnda informationskravet i vissa fall kan tillgodoses genom information till kunden om grunderna för hur ersätt- ningen bestäms. Det bör dock bara gälla om priset inte är bestämt i förväg och prisinformationslagen (2004:347) är inte tillämplig när kunden är en näringsidkare (se prop. 2004/05:133 s. 156). Övervägandena finns i avsnitt 10.2.3. Paragrafen genomför delvis artikel 21 i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldigheten för sidoverk- samma försäkringsförmedlare och anknutna sidoverksamma försäkrings- förmedlare att lämna information om pris och ersättningar till kunden. Därigenom tillgodoses kravet i försäkringsdistributionsdirektivet på att dessa förmedlare ska informera kunden om arten av den ersättning som tas emot för försäkringsavtalet. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.3. Paragrafen genomför artikel 19.4 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- Paragrafen reglerar ett försäkringsföretags skyldighet att lämna information om ersättning till kunden. Ett försäkringsföretag ska infor- mera kunden om formen av den ersättning som tas emot av företagets anställda med anledning av försäkringsavtalet. försäkringsföretag är därmed inte lika omfattande som motsvarande krav för försäkringsförmedlare enligt 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.3. Paragrafen genomför artikel 19.3 och 19.5 i försäkringsdistributions- Paragrafen motsvarar 6 kap. 1 § tredje stycket och 2 § tredje stycket lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller ett krav på att information som avses i 1–9 §§ ska lämnas till kunden även vid förnyelse eller ändring av försäkrings- avtalet, om det behövs. Förnyad information kan t.ex. behöva lämnas om det skett viktigare förändringar i ägarförhållandena eller om en försäk- ringsförmedlare har bytt försäkringsgivare när det gäller ansvarsförsäk- Paragrafen innebär också att försäkringsföretag och försäkrings- förmedlare är skyldiga att ge kunden förnyad information om eventuella Prop. 2017/18:216 intressekonflikter och om pris och ersättningar när kunden, efter det att avtalet ingåtts, gör andra betalningar än löpande premiebetalningar eller andra planmässiga betalningar inom ramen för försäkringsavtalet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Paragrafen genomför artikel 20.1 första och andra styckena, 20.4 och 24.6 och delvis artikel 20.2 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 4 § andra stycket, första meningen lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller både krav på information och uppföranderegler som en försäkringsdistributör ska iaktta innan ett försäkringsavtal ingås. De krav som anges i paragrafen gäller oberoende av om rådgivning läm- nas eller inte. Enligt första stycket 1 ska försäkringsdistributören klargöra kundens krav och behov i fråga om försäkringsskydd på grundval av de uppgifter som erhållits från kunden. Det innebär att distributören, i den utsträckning som omständigheterna kräver det, ska försöka kartlägga den enskilde kundens önskemål och behov i försäkringshänseende. Försäk- ringsdistributören bör genom t.ex. frågor till kunden klargöra om det föreligger ett försäkringsbehov och vilken eller vilka försäkrings- produkter som i så fall är förenliga med det faktiska behovet. Försäkringsdistributören ska enligt första stycket 2 ge kunden objektiv och tydlig information om försäkringsprodukten. Andra stycket innebär att både kartläggningen av kundens krav och behov enligt första stycket 1 och produktinformationen till kunden enligt första stycket 2 ska vara anpassade efter typen av kund och produktens komplexitet. Det bör i praktiken innebära att distributören ska beakta de uppgifter som framkommit vid kartläggningen när distributören lämnar produktinformation till kunden. Distributören kan, bl.a. beroende på vilken typ av försäkring det är fråga om och de omständigheter under vilka den distribueras, behöva anpassa informationen efter kundens kunskapsnivå och möjlighet att tillgodogöra sig informationen. Ju mindre standardiserad en försäkringsprodukt är och ju fler valmöjligheter den erbjuder, desto högre blir kraven på distributören i detta hänseende. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.2. Paragrafen genomför artikel 20.1 tredje stycket och delvis artikel 20.2 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling. Paragrafen anger vilka skyldigheter en försäkringsdistributör har gentemot kunden när distributören lämnar rådgivning om olika försäk- ringslösningar. Distributören är i sådana fall skyldig att, innan försäk- ringsavtal ingås, tillhandahålla kunden en personlig rekommendation med en förklaring av varför en viss produkt bäst motsvarar kundens krav 2017/18:216 och behov. Rekommendationen ska föregås av en sådan kartläggning av kunden som anges i 11 §. Kravet på en personlig rekommendation med koppling till en specifik försäkringsprodukt är nytt i förhållande till det som gäller enligt lagen om försäkringsförmedling och innebär att det vid rådgivning inte är tillräckligt att distributören föreslår försäkrings- lösningar som är lämpliga i största allmänhet. Rådgivningen ska, på samma sätt som kartläggningen av kundens krav och behov och produkt- informationen till kunden enligt 11 §, anpassas efter den enskilde kunden och produktens komplexitet. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.3. Paragrafen genomför artikel 20.5 och 20.6 i försäkringsdistributions- direktivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling. Paragrafen innehåller särskilda formkrav för information som en försäkringsdistributör ska lämna vid distribution av skadeförsäkrings- produkter till enskild kund som är en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Enligt första stycket första meningen, som genomför artikel 20.5 i försäkringsdistributionsdirektivet, ska en försäkringsdistributör vid distribution av en skadeförsäkringsprodukt till en enskild kund som är en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, innan försäkringsavtal ingås, ge kunden information om försäkringsprodukten i form av ett standardiserat produktfaktablad på papper eller något annat varaktigt medium. En definition av varaktigt medium finns i 1 kap. 9 § 25. Att kravet på produktfaktablad är avgränsat till att gälla endast i förhållande till enskilda konsumenter innebär i praktiken att kravet inte aktualiseras i förhållande till skadeförsäkringsprodukter som ingår i pensionsplaner och gruppförsäkringslösningar. Iförsta stycket andra meningen, anges att försäkringsdistributören tillsammans med produktfaktabladet får lämna annan information som distributören är skyldig att lämna till kunden (jfr artikel 20.6). Det innebär i praktiken att det är tillåtet för en försäkringsdistributör att tillhandahålla förköpsinformation i ett och samma dokument. Ett tillhandahållande av produktfaktabladet tillsammans med annan information förutsätter dock att formkraven för faktabladet är uppfyllda (artikel 20.7 andra stycket). Iandra stycket, som genomför artikel 20.6 i direktivet, anges att produktfaktabladet ska vara upprättat av utvecklaren av skadeförsäk- ringsprodukten. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. Paragrafen genomför artikel 17.2 och delvis artikel 20.7 och 20.8 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling. Första stycket innebär att all information, inklusive marknadsförings- material, som en försäkringsdistributör lämnar till sina kunder ska vara rättvisande och får inte vara vilseledande. Marknadsföringsmaterial ska alltid klart och tydligt kunna identifieras som sådant. Andra stycket innehåller en hänvisning till marknadsföringslagen och lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Hänvisningen är utformad efter förebild av bl.a. 9 kap. 14 § lagen om värdepappers- marknaden. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.1. Paragrafen genomför delvis artiklarna 20.7, 20.8 och 23.1–23.6 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 3 § lagen om försäkringsförmed- ling. Paragrafen innehåller krav på hur en försäkringsdistributör ska lämna information till sina kunder. Första stycket första meningen, som i huvudsak motsvarar 6 kap. 3 § första stycket lagen om försäkringsförmedling, innebär att informationen ska lämnas avgiftsfritt till kunden i en pappershandling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för kunden. Vad som avses med ”annan läsbar och varaktig form” preciseras i artikel 23.2 i försäkringsdistributionsdirektivet. Där anges att informationen under vissa förutsättningar, som anges i artikel 20.4 respektive 20.5, får lämnas på ett annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats. Första stycket andra meningen, som genomför artikel 23.1 b och c i direktivet, motsvarar i huvudsak 6 kap. 3 § andra–fjärde styckena lagen om försäkringsförmedling. Kravet på att informationen ska vara klar och begriplig innebär att den ska uppfattas på det sättet av kunden. Informa- tionen bör vara klar och begriplig inte bara till sitt innehåll, t.ex. genom att onödiga facktermer undviks, utan även till sin struktur. I andra stycket, som delvis genomför artikel 23.4 i direktivet, anges under vilka förutsättningar informationen får lämnas till kunden på ett annat varaktigt medium än papper. En definition av varaktigt medium finns i 1 kap. 9 § 25, som motsvarar definitionen i artikel 2.18 i direktivet. Med det avses varje medel som gör det möjligt för kunden att bevara information som riktas till denne personligen, på ett sätt som är tillgängligt för användning som är lämplig med hänsyn till vad som är avsikten med informationen och som tillåter oförändrad återgivning av den bevarade informationen. Som varaktigt medium räknas särskilt disketter, cd-rom, dvd och hårddiskar i persondatorer. Tredje stycket genomför delvis artikel 23.5 i direktivet. I stycket anges under vilka förutsättningar informationen får tillhandahållas till kunden på en webbplats. Försäkringsdistributören får enligt punkt 1 lämna informationen på en webbplats om den tillställs kunden personligen. I praktiken bör det innebära att kunden får tillgång till information genom en personlig inloggning till webbplatsen e.d. Om informationen inte till- 2017/18:216 ställts kunden personligen får informationen lämnas på en webbplats enbart om samtliga villkor i punkt 2 är uppfyllda. Av fjärde stycket, som genomför artikel 23.3 i direktivet, följer att kunden alltid har rätt att på begäran få informationen i pappersform. Genom ett bemyndigande i 24 § 2 för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkoren för lämnande av information på annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats är det möjligt att i myndighetsföreskrifter ytterligare preci- sera innebörden av de detaljerade regler som finns i artikel 20.4–20.6 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.2. Paragrafen genomför artikel 23.7 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen, som delvis motsvarar 6 kap. 4 § första stycket 3 och andra stycket lagen om försäkringsförmedling, innehåller bestämmelser om hur försäkringsdistributörer ska lämna information till kunder när avtal ingås per telefon. Av första stycket följer att informationskraven i 1–9 och 11 §§ och formkraven i 13 och 15 §§ inte gäller när ett försäkringsavtal ingås per telefon. Försäkringsdistributören är dock alltid skyldig att upplysa kunden om vilken typ av information som finns tillgänglig enligt detta kapitel. Kunden har dessutom alltid rätt att på begäran få den informa- tionen muntligen innan avtal ingås. Första stycket innehåller även en upplysning om att det i lagen om distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler finns särskilda bestämmelser om information som ska lämnas till en konsument innan ett avtal ingås per telefon. Bestämmelserna i den lagen innebär bl.a. att konsumenten kan ges en kortare information enligt informationskraven i den lagen per telefon innan avtal ingås på det sättet, om konsumenten uttryckligen samtycker till det (se 3 kap. lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler). Andra stycket innehåller generella bestämmelser om informations- lämnande efter det att ett försäkringsavtal har ingåtts per telefon. Försäkringsdistributören ska efter avtalets ingående lämna kunden den information som avses i 1–9, 11 och 12 §§ på det sätt som anges i 15 § och ett produktfaktablad enligt 13 §. Kravet i andra stycket gäller således i förhållande till alla kunder, i den utsträckning de aktuella bestämmelserna är tillämpliga. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 10.5.2. Paragrafen genomför artikel 22.5 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet för försäkrings- företag att lämna information när en anställd ansluts till en obligatorisk tjänstepensionsplan. De försäkringsföretag som omfattas av planen ska i dessa fall säkerställa att informationen lämnas till den anställde utan dröjsmål efter anslutningen. Med ”obligatorisk” avses att den anställde Prop. 2017/18:216 ansluts automatiskt till en på förhand bestämd pensionsplan. Med tjänstepensionsförsäkring avses tjänstepensionsförsäkring enligt 1 kap. 8 § försäkringsrörelselagen, i lydelsen (se 1 kap. 9 § 23). Innebörden av att informationen ska lämnas utan dröjsmål varierar beroende på omständigheterna. Det innebär dock att informa- tionen ska tillhandahållas den anställde skyndsamt efter anslutningen. Genom ett bemyndigande i 24 § 3 för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer är det möjligt att i föreskrifter på lägre nivå än lag införa detaljerade bestämmelser om hur informationen ska till- handahållas den anställde. Övervägandena finns i avsnitt 10.7. Paragrafen genomför artikel 24.1 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilda informationskrav för försäkringsdistributörer vid viss s.k. korsförsäljning. Med korsförsäljning avses förfaranden då ett försäkringsavtal erbjuds tillsammans med en annan produkt, som inte är en försäkring (artikel 24 i försäkringsdistribu- tionsdirektivet, se även 4 kap. 13 § och författningskommentaren till den paragrafen). En försäkringsdistributör ska vid korsförsäljning där försäkringsavtalet erbjuds tillsammans med en underordnad tjänst eller produkt av annat slag, informera kunden om huruvida det är möjligt att köpa de olika delarna separat. Distributören ska även ge kunden en adekvat be- skrivning av de olika delarna i avtalet samt lämna separata uppgifter om kostnader och avgifter för respektive del. Skyldigheten att klargöra kundens krav och behov i fråga om för- säkringsskydd enligt 11 § första stycket 1 gäller även vid korsförsäljning (se artikel 24.6 i direktivet). Genom ett bemyndigande i 24 § 4 för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer är det möjligt att precisera informations- kraven vid korsförsäljning i föreskrifter på lägre nivå än lag. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagrådet anser att innehållet i paragrafen och i 19 § skulle bli klarare med en hänvisning till 4 kap. 13 § där innebörden av korsförsäljning och kopplingsförbehåll framgår. Förevarande paragraf och 19 § avser emellertid, till skillnad från 4 kap. 13 §, korsförsäljning som innebär att en försäkringsprodukt erbjuds tillsammans med en annan produkt eller tjänst som är underordnad försäkringsprodukten. En hänvisning till 4 kap. 13 § riskerar att bli missvisande och bör inte införas i förevarande paragraf eller i 19 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.8. 2017/18:216 19 § Paragrafen genomför artikel 24.2 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- Paragrafen, som i likhet med 18 § innehåller bestämmelser om infor- mationskrav vid korsförsäljning där ett försäkringsavtal erbjuds till- sammans med en underordnad tjänst eller produkt av annat slag, är endast tillämplig i de fall då de olika delarna går att köpa separat och risken eller försäkringsskyddet i avtalet skiljer sig från den risk eller det försäkringsskydd som delarna i avtalet medför var för sig. En försäkringsdistributör i sådana fall ge kunden en adekvat beskriv- ning av på vilket sätt deras inbördes samspel påverkar risken eller försäkringsskyddet. Genom ett bemyndigande i 24 § 4 för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer är det möjligt att precisera informations- kraven i föreskrifter på lägre nivå än lag. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagrådet anför samma synpunkter beträffande 18 och 19 §§, se författningskommentaren till 18 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.8. Paragrafen motsvarar 6 kap. 5 § lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet för en försäk- ringsförmedlare att vidarebefordra viss information från försäkrings- givaren till försäkringstagaren. Övervägandena finns i avsnitt 10.9. Paragrafen genomför delvis artiklarna 20 och 23 i försäkringsdistribu- tionsdirektivet. Paragrafen motsvarar 6 kap. 6 § lagen om försäkringsförmedling. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet för en försäkrings- distributör att upprätta dokumentation och lämna dokumentation till kunden. Genom ett bemyndigande i 24 § 5 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vad en försäkrings- distributör ska iaktta när det gäller dokumentation av försäkringsförmed- lingen och utlämnande av sådan dokumentation. Övervägandena finns i avsnitt 10.10. Paragrafen genomför artikel 22.1 första stycket i försäkringsdistribu- tionsdirektivet. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 kap. 7 § lagen om försäkringsför- medling. Paragrafen innehåller undantag från de allmänna bestämmelserna om Prop. 2017/18:216 informationsskyldighet när försäkringsdistributören bedriver distribu- tionsverksamhet med anknytning till försäkringar mot stora risker samt vid distribution av återförsäkring. Övervägandena finns i avsnitt 10.11. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 kap. 8 § lagen om försäkrings- förmedling. Paragrafen innebär att även marknadsföringslagens sanktionssystem, med vissa undantag, kan tillämpas om informationskraven i 1–19 §§ och 6 kap. 4–6 §§ inte följs. Av ordet ”även” i första meningen tydliggörs att bestämmelsen utgör ett komplement till de sanktioner som Finans- inspektionen får tillgripa mot en försäkringsdistributör som åsidosätter sina skyldigheter enligt denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 10.12. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i olika avseenden. Ett par av bemyndigandena motsvarar bemyndiganden i 9 kap. lagen om försäkringsförmedling eller i 7 kap. förordningen (2005:411) om försäk- ringsförmedling men de flesta bemyndiganden är nya. Punkt 1 motsvarar i huvudsak det bemyndigande som finns för Finans- inspektionen i 7 kap. 1 § 10 förordningen om försäkringsförmedling när det gäller försäkringsförmedlares informationsskyldighet enligt 6 kap. 1 § lagen om försäkringsförmedling. Genom bemyndigandet har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om den informationsskyldighet som gäller för olika typer av försäkringsdistributörer enligt 1–9 §§ avseende allmän informa- tion till kunden och information om intressekonflikter. Bemyndigandet i punkt 2 är nytt och avser föreskrifter som i första hand behövs för att genomföra de detaljerade regler som finns i artikel 20.4 och 20.5 i försäkringsdistributionsdirektivet om under vilka förut- sättningar informationen får lämnas på annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats. Punkt 3 innehåller ett nytt bemyndigande som avser vad ett försäk- ringsföretag ska iaktta för att uppfylla informationsskyldigheten enligt 17 §. Genom bemyndigandet är det möjligt för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att införa detaljerade bestämmelser om hur informationen ska tillhandahållas den anställde. Punkt 4 innehåller ett nytt bemyndigande som avser vad en försäk- ringsdistributör ska iaktta för att uppfylla informationsskyldigheten vid sådan korsförsäljning som avses i artikel 24.1 och 24.2 i försäkrings- distributionsdirektivet (se även författningskommentarerna till 18 och 19 §§). Punkt 5 motsvarar 9 kap. 1 § 8 lagen om försäkringsförmedling. Övervägandena finns i avsnitten 10.1.3, 10.5.2 och 10.8–10.10. 6 kap. Ytterligare krav vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter Paragrafen genomför artikel 26 i försäkringsdistributionsdirektivet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i lagen om försäkringsförmed- ling eller försäkringsförmedlingsdirektivet. Paragrafen innehåller, liksom hela kapitlet, särskilda bestämmelser som gäller vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter. De bestämmelserna gäller utöver det som anges i 4 och 5 kap. Bestäm- melserna i kapitlet är till stor del utformade efter förebild av motsvarande bestämmelser i lagen om värdepappersmarknaden. De bestämmelserna genomför motsvarande regler i MiFID II, som är förebild för reglerna i försäkringsdistributionsdirektivet. Av första stycket följer att de särskilda krav som anges i kapitlet gäller vid distribution av försäkringsbaserade investeringsprodukter. Det inne- bär att kraven gäller all distribution av försäkringsbaserade investerings- produkter och att tillämpningsområdet därmed är något vidare än det som enligt ordalydelsen gäller enligt direktivet (i artikel 26 anges försäkrings- distribution som bedrivs i samband med ”försäljning”). Vad som avses med försäkringsdistribution och försäkringsbaserade investeringsprod- ukter anges i 1 kap. 1 och 9 §§ (se författningskommentarerna till de paragraferna). Kraven omfattar sammanfattningsvis, med vissa undantag, distribution av försäkringsprodukter vars värde är exponerat mot marknadsvolatilitet. För att avgöra vilka försäkringsprodukter som uppfyller kriterierna i definitionen måste en bedömning i det enskilda fallet göras utifrån respektive försäkringsavtal. Som en utgångspunkt bör på marknaden förekommande fondförsäkringar, depåförsäkringar och traditionellt förvaltade försäkringar anses utgöra försäkringsbaserade investeringsprodukter. De ytterligare krav som, utöver det som anges i 4 och 5 kap, gäller för försäkringsdistribution som avser försäkringsbaserade investerings- produkter innebär i första hand skyldigheter för den försäkrings- distributör som kunden vänder sig till.