prop · H503102 · 2018-02-21 00:00:00 — Att inte kunna hävda avbildningsförbudet innebär en allvarlig försämring av det skydd som är nödvändigt för skyddsvärda verksamheter. Det är således av vikt att se till att skyddslagens bestämmelser kan tillämpas på avsett sätt. En översyn av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen behöver därför göras för detta ändamål. Som framgår av kommittédirektivet Förbättrat skydd för totalförsvarsverksamhet (dir. 2017:31, Fö 2017:02) avser regeringen därför att tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppgift att se över tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen i detta avseende. Oriktiga eller vilseledande uppgifter Regeringens förslag: Brottet när någon lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter för att få tillträde till ett skyddsobjekt ska ges beteckningen lämnande av osann uppgift vid skyddsobjekt. Regeringens bedömning: Straffskalan i bestämmelsen om straffansvar för den som lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter för att få tillträde till ett skyddsobjekt – som sträcker sig från böter till fängelse – bör behållas. Även regleringen om att bestämmelsen är subsidiär i förhållande till bör behållas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Promemorian innehåller däremot inte något förslag på brottsrubricering. Remissinstanserna: håller med utredningen om att subsidiaritetsbestämmelsen gällande oriktiga eller vilseledande uppgifter bör behållas, eftersom den aktuella gärningen kan komma att bedömas som brott enligt som har en strängare straffskala än bestämmelsen i skyddslagen. Ett slopande av subsidiaritetsbestämmelsen i skyddslagen avseende oriktiga eller vilseledande uppgifter skulle innebära att straffnivån sänks för sådana gärningar. Det har inte framkommit skäl till att straffnivån på de aktuella gärningarna bör sänkas. Subsidiaritetsbestämmelsen bör därför behållas. Skälen för regeringens bedömning och förslag En oförändrad straffskala och bibehållen subsidiaritet till I 31 § skyddslagen föreskrivs straffansvar för den som lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter för att få tillträde till ett skyddsobjekt. Straffet är böter eller fängelse . Bestämmelsen är subsidiär i förhållande till . Denna bestämmelse har ett samband med bestämmelsen i 30 § om intrång på skyddsobjekt. Det har dock inte framkommit något behov av att skärpa, eller mildra, straffskalan för lämnande av oriktiga eller vilseledande uppgifter. Den bör därför behållas. Straffskalan är därmed densamma som den föreslagna straffskalan för olovliga tillträden som bedöms som ringa brott. Det som kan övervägas närmare är om subsidiaritetsregleringen bör slopas. För ett sådant slopande talar att paragrafens tillämplighet i så fall skulle regleras på samma sätt som har föreslagits gälla för intrång och övriga brott som omfattas av 30 §. Mot ett slopande talar att det torde förekomma att oriktiga eller vilseledande uppgifter lämnas på ett sådant sätt att straffansvar kan komma i fråga enligt , till exempel enligt bestämmelserna om brukande av falsk urkund, osant intygande eller brukande av osann urkund (14 kap. 10 § och 15 kap. 11 § ). De två sistnämnda brotten är gradindelade och har i de grövre fallen en strängare straffskala än den som följer av 31 § skyddslagen. En slopad subsidiaritet skulle riskera att göra enbart 31 § tillämplig i sådana fall och då medföra en sänkt straffnivå för de allvarligare fallen. Detta är inte önskvärt, vilket också tingsrätt för fram. Regeringen anser därför att regleringen om att bestäm- 2017/18:102 melsen är subsidiär i förhållande till bör behållas i denna del. Brottsrubriceringen lämnande av osann uppgift vid skyddsobjekt införs Regeringen föreslår ovan en ny brottsrubricering både för intrång på och olovligt kvarstannande inom skyddsobjekt och för överträdelse av förbud mot att avbilda respektive dyka och liknande. Även brottet enligt 31 § skyddslagen att lämna oriktiga eller vilseledande uppgifter för att få tillträde till ett skyddsobjekt bör därför få en egen brottsrubricering. Regeringen anser att rubriceringen bör lyda lämnande av osann uppgift vid skyddsobjekt, och föreslår därför att en sådan rubricering införs. Regeringens förslag: Bestämmelsen om förverkande av egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt skyddslagen ska om- fatta även egendom som har varit avsedd att användas som hjälp- medel, om brottet har fullbordats. Förverkande ska få ske om det be- hövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Vidare ska egendomens värde kunna förklaras förverkat i stället för egendomen (det använda eller det avsedda hjälpmedlet). ning ska också göras till bestämmelserna i 36 kap. 5 och 5 b §§ brotts- balken om hos vem förverkande får ske och om särskild rätt till för- Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian föreslår dock inte en anpassning av formuleringen i fråga om förutsättningarna för när ett förverkande av hjälpmedel får ske utifrån motsvarande bestämmelse i , dvs. att ett förverkande får ske om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda Promemorian föreslår inte heller någon hänvisning till bestämmel- serna i 36 kap. 5 och 5 b §§ . Remissinstanserna: , Försvarsmakten, Läns- styrelsen i län, och tillstyr- Det gör även , med hänsyn till den höjda straffskalan för intrångsbrottet. Tingsrätten delar utredningens uppfatt- ning om att förverkandebestämmelsen bör gälla samtliga brott i skydds- lagen med hänsyn till att förverkandebestämmelserna är utformade på motsvarande sätt i andra speciallagar samt att motsvarande förverkande- regler tillämpas utan begränsning på grund av att Vad gäller utformningen av förverkandebestämmelsen har tingsrätten ingen synpunkt på att formuleringen om att egendom som an- vänts som hjälpmedel vid brott enligt skyddslagen ska förklaras förver- kad, om det inte är uppenbart oskäligt. polisen, och är positiva har inte någon invändning mot den föreslagna utformningen av förverkandebestämmelsen. Hovrätten för Prop. 2017/18:102 anser att bestämmelsen om förverkande av hjälpmedel bör utformas så att förverkande får ske i stället för att det ska ske. Skyddslagens bestämmelse skulle då bättre överensstämma med 36 kap. 2 § . anser att förverkande enligt skyddslagen endast ska kunna ske om det behövs för att förebygga brott eller om det finns särskilda skäl. Detta skulle uppfylla de förpliktelser åtagit sig inom ramen för samarbetet i EU och , men inte gå utöver vad som är sakligt motiverat. Skälen för regeringens förslag I 36 kap. finns bestämmelser om förverkande av utbyte av brott (1 §) och av egendom som har använts som eller varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott (2 §). Bestämmelserna är tillämpliga även på alla brott inom specialstraffrätten för vilka det är föreskrivet fängelse . I de fall det är särskilt föreskrivet om förverkande i de specialstraffrättsliga författningarna, ska inte bestämmelser tillämpas. Sådana särskilda bestämmelser om förverkande finns i 32 § skydds- lagen (2010:305). Dessa ska således tillämpas i stället för I 36 kap. 5 och 5 b §§ finns bestämmelser om hos vem förverkande får ske och om särskild rätt till förverkad egendom. Förverkande enligt skyddslagen av fotografier och liknande Enligt 32 § första stycket skyddslagen ska avbildningar, beskrivningar och mätuppgifter som har kommit till genom brott enligt lagen förklaras I promemorian föreslås inte någon ändring i den delen. Denna bestämmelse reglerar förverkande av bland annat fotografier som har tagits i strid mot skyddslagens avbildningsförbud och som såle- des har tillkommit genom ett brottsligt förfarande. För att kunna upprätt- hålla sekretesskyddet för skyddsobjektet är det angeläget att sådana av- bildningar och liknande förverkas. Regeringen anser att det därför allt- jämt bör gälla att ett förverkande ska ske utan att någon närmare bedöm- ning görs av omständigheterna i det enskilda fallet. Förverkande av avsedda hjälpmedel Av 32 § andra stycket skyddslagen följer att föremål som har använts som hjälpmedel vid brott mot skyddslagen ska förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. En liknande bestämmelse finns i 36 kap. 2 § . skrivs att egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt bal- ken får förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl (första stycket första meningen). samma gäller egendom som har varit avsedd att användas som hjälp- medel vid brott enligt balken, om brottet har fullbordats eller om förfa- randet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling (första stycket andra meningen). Vidare föreskrivs att i stället 2017/18:102 för egendomen kan dess värde förklaras förverkat (tredje stycket). Be- stämmelsen gäller även brott enligt specialstraffrätten för vilka det är föreskrivet fängelse . En förverkandereglering motsvarande den som finns i finns i ett flertal andra lagar med straffrättsliga bestämmelser. Regleringen i och andra författningar om att egendom som har varit avsedd att användas som hjälpmedel kan förklaras förverkad infördes . Syftet var att uppfylla förpliktelser som åtagit sig inom ramen för samarbetet inom EU och i , främst i fråga om brott för vilka fängelse kan följa (prop. 2004/05:135). Detsamma gäller regleringen om att förverkandebestämmelserna i ska tillämpas vid brott enligt författningar som saknar egna bestämmelser om förverkande av hjälpmedel, om fängelse är föreskrivet för brottet. Den ovan föreslagna straffskaleskärpningen i skyddslagen innebär att skyddslagens bestämmelse om förverkande av hjälpmedel nu behöver kompletteras för att uppfylla de angivna åtagandena inom EU och i . Förverkande måste framöver kunna ske även av egendom som har varit avsedd att användas som hjälpmedel vid intrång på skyddsobjekt enligt skyddslagen, om brottet har fullbordats. Regleringen bör ta sikte på samtliga fall av intrång, dvs. även de ringa fallen. Den bör också gälla vid övriga brott enligt skyddslagen, trots att det inte har föreslagits någon skärpt straffskala för dessa. När det gäller intrången har dessa nämligen bedömts som olaga intrång enligt och då har balkens bestämmelser varit tillämpliga både när brottet varit av normalgraden och kunnat medföra endast böter och när brottet varit grovt och kunnat medföra fängelse. Även de övriga brotten enligt skyddslagen har i vissa fall kunnat lagföras enligt till följd av subsidiaritetsregleringen och då har förverkandebestämmelserna där kunnat tillämpas utan begränsning till att ett visst straff ska kunna följa på brotten. I de andra lagar som innehåller bestämmelser om förverkande av ett avsett hjälpmedel är dessutom förverkandemöjligheten tillämplig både vid brott för vilka det är föreskrivet fängelse och brott med lindrigare straffmaximum (jfr prop. 2004/05:135 s. 134). Regeringen föreslår således att bestämmelsen om förverkande av egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt skyddslagen ska omfatta även egendom som har varit avsedd att användas som hjälpmedel, om brottet har fullbordats. Ändrade förutsättningar för när förverkande av hjälpmedel får ske Vidare bör övervägas om förutsättningarna i övrigt i 32 § för när förverkande av hjälpmedel får ske bör ändras. Enligt bestämmelsen ska ett förverkande ske, om det inte är uppenbart oskäligt. Enligt får ett förverkande av hjälpmedel ske, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Kraven för att förverkande av hjälpmedel ska kunna ske enligt 32 § är alltså något lägre än de som gäller enligt . Hovrätten för anser att bestämmelsen om förverkande av hjälpmedel bör utformas så att förverkande får ske i stället för att det Skyddslagens bestämmelse skulle då bättre överensstämma med 36 kap. 2 § . Genom att använda uttrycket får ges rättstillämparen bättre möjligheter att göra en helhetsbedömning av skälen för förverkande. anser att om de sakliga förutsättningarna för förverkande utökas på det sätt som promemorian föreslår, bör också de övriga förutsättningarna för förverkande anpassas till vad som gäller enligt . Tingsrätten anser därför att förverkande enligt skyddslagen endast ska kunna ske om det behövs för att förebygga brott eller om det finns särskilda skäl. Detta skulle enligt tingsrätten uppfylla de förpliktelser åtagit sig inom ramen för samarbetet i EU och , men inte gå utöver vad som är sakligt motiverat. Att, som i promemorian, endast motivera en både i förhållande till nuvarande lydelse av skyddslagen och i förhållande till jämförbara författningar mer vidsträckt förverkandemöjlighet med att det inte framkommit något sakligt skäl för att snäva in möjligheterna till förverkande framstår enligt tingsrätten inte som en hållbar argumentation. De utvidgningar av 32 § som föreslås kan tala för att bestämmelsen helt bör anpassas till vad som gäller enligt . I promemorian konstaterades emellertid att det inte har framkommit något sakligt skäl för att snäva in möjligheterna till förverkande enligt 32 §. Någon ändring i dessa delar föreslås därför inte i promemorian. Till skillnad från i fråga om fotografier och liknande finns det i fråga om hjälpmedel inte samma behov i skyddslagen av en bestämmelse om att förverkande ska ske utan någon närmare avvägning i det enskilda fallet. Därför föreskrivs att förverkande av hjälpmedel ska ske enbart om det inte är uppenbart oskäligt. Formuleringen överensstämmer med formuleringen i 36 kap. 1 § om förverkande av utbyte. Regeringen anser dock att det finns goda skäl att i skyddslagens förverkandebestämmelse om hjälpmedel använda en liknande formulering som den i motsvarande bestämmelse. Därigenom blir regleringen om förverkande i de båda lagarna mer enhetlig. Regeringen föreslår därför att egendom som har använts som eller har varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt skyddslagen får förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Värdeförverkande ska få ske i fråga om hjälpmedel bestämmelse om värdeförverkande i fråga om hjälpmedel (36 kap. 2 § tredje stycket) har varit tillämplig när intrång på skyddsobjekt har bedömts enligt , oavsett vilken straffskala som gällt. Den bestämmelsen kan också ha tillämpats när övriga brott enligt skyddslagen har lagförts enligt till följd av subsidiaritetsregleringen. Det framstår därför som följdriktigt att nu i skyddslagen införa en bestämmelse om värdeförverkande i fråga om hjälpmedel som motsvarar bestämmelse och som ska omfatta samtliga fall av obehörigt tillträde, dvs. både brott av normalgraden och ringa brott, och övriga brott enligt skyddslagen. Det överensstämmer även med vad som gäller enligt andra författningar med förverkandebestämmelser. Det bör alltså finnas en möjlighet enligt skyddslagen att förverka det använda eller det avsedda hjälpmedlets värde i stället för egendomen i sig. 2017/18:102 Regeringen föreslår således att en bestämmelse om värdeförverkande förs in i fråga om hjälpmedel. En hänvisning till förs in Skyddslagen innehåller inte någon särskild reglering om hos vem förverkande får ske eller vad som ska gälla i fråga om särskild rätt till förverkad egendom, utan detta regleras av sådana bestämmelser i 36 kap. 5 och 5 b §§. Regeringen anser att det i 32 § skyddslagen bör föras in en hänvisning till dessa bestämmelser. 7Ordet hemvärnsmän ersätts med ordet hemvärnssoldater Regeringens förslag: Lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. ändras på så sätt att ordet hemvärnsmän ersätts med ordet hemvärnssoldater. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att benämningen hemvärnsman i förordningstext ska bytas ut mot benämningen hemvärnssoldat. Utredningen har dock inte föreslagit det i denna lag. Remissinstanserna: ombudsmän tillstyrker utredningens förslag. Försvarsmakten bejakar förslaget. Även bejakar förslaget, men anser att benämningen bör omfatta all personal som ingår i hemvärnsförbanden, inklusive personal som rekryteras och utbildas av de frivilliga försvarsorganisationerna. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Hemvärnet ingår i Försvarsmakten. Hemvärnets uppgifter framgår av hemvärnsförordningen (1997:146). Hemvärnets personal består av hemvärnsmän och personal med avtal för tjänstgöring i hemvärnet enligt förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet samt av anställda i Försvarsmakten som är krigsplacerade i hemvärnet (4 § hemvärnsförordningen). Genom att ändra benämningen hemvärnsman till hemvärnssoldat tydliggörs att såväl män som kvinnor tjänstgör i hemvärnet och benämningen blir könsneutral. Ändringen förväntas bidra till en ökad jämställdhet i Försvarsmakten och kan på så sätt medföra positiva effekter ur ett rekryterings- och personalförsörjningsperspektiv. Det kan nämnas att Försvarsmakten använder benämningen hemvärnssoldat, se exempelvis Försvarsmaktens föreskrifter om hemvärnet (FFS 2010:2). Ett införande av benämningen hemvärnssoldat innebär att de författningar där ordet hemvärnsman förekommer i någon form behöver ändras. Så är fallet när det gäller lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Ändringen kommer även att behöva göras i vissa förordningar. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- Utredningens förslag: Utredningen uttalar sig inte om ikraftträdande i fråga om ändringen av ordet hemvärnsmän till hemvärnssoldater. Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning Lagändringarna bör träda i kraft . slår därför att detta sker . Några övergångsbestämmelser behövs inte Enligt 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av ska straff bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs. Gäller annan lag när dom meddelas, ska den lagen tillämpas om den leder till frihet från straff eller lindrigare straff. generellt tillämplig vid ändringar av strafflagstiftningen och innebär att i valet mellan äldre och ny lag ska den lag väljas som är minst ingripande för den tilltalade. Av 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen följer att ingen får dömas till en svårare påföljd för ett brott än den som var före- skriven då brottet begicks eller drabbas av en särskild rättsverkan av brott, till exempel förverkande, som inte kunde följa då brottet begicks. Dessa bestämmelser innebär att det inte behövs några särskilda över- gångsbestämmelser i fråga om ändringen i skyddslagen (2010:305). medför också följande. I fråga om intrång som begåtts före, och lagförs efter, ikraftträdandet och som oavsett den tidigare subsidiaritetsregleringen ska bedömas som brott enligt 30 § skyddslagen ska den äldre straffskalan i 30 § tillämpas. Om intrånget enligt 30 § kan bedömas som ringa, ska dock den nya straffskalan för ringa brott i 30 § användas. I fråga om intrång före ikraft- trädandet som till följd av den tidigare subsidiaritetsregleringen kan be- dömas som olaga intrång av normalgraden ska det brottets bötesstraff- skala, som är lindrigare än de nya straffskalorna i 30 § skyddslagen, Om det olaga intrånget kan bedömas som grovt brott, ska det brottets straffskala, som överensstämmer med den nya strängare straff- skalan i 30 §, tillämpas. Slutligen ska vid brott som begåtts före ikraftträdandet och som be- döms enligt skyddslagen, de äldre förverkandebestämmelserna i skydds- lagen tillämpas i fråga om vad som kan förverkas. Det är således inte möjligt i dessa fall att förverka egendom som har varit avsedd att använ- 2017/18:102 das som hjälpmedel. Däremot bör den mildare regleringen av förutsättningarna för när förverkande får ske som föreslås tillämpas i dessa fall, dvs. att förverkande får ske endast om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. I de fall brottet till följd av den tidigare subsidiaritetsregleringen kan bedömas som brott enligt , ska förverkandebestämmelserna i (36 kap. 2 §) tillämpas. Några övergångsbestämmelser behövs inte heller i fråga om lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Regeringens bedömning: De ekonomiska konsekvenserna av förslaget om ändringar i skyddslagen blir marginella för berörda myndigheter. Eventuella kostnadsökningar ryms inom de befintliga ramarna. Ändringen i lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. förväntas få positiva konsekvenser för jämställdheten i Försvarsmakten och ur ett rekryterings- och personalförsörjningsperspektiv. Promemorians och utredningens bedömningar överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens bedömning: I propositionen föreslås att straffskalan i skyddslagen (2010:305) för huvuddelen av obehöriga tillträden till skyddsobjekt skärps genom att straffminimum blir fängelse i lägst , i stället för som tidigare böter, och att straffmaximum höjs från fängelse till fängelse . För intrång som är ringa föreslås en straffskala som sträcker sig från böter till fängelse . Vidare slopas regleringen om att straffansvaret för intrång och vissa andra brott enligt skyddslagen är subsidiärt i förhållande till bestämmelser i . Förslaget innebär att de intrång som tidigare bedömts som olaga intrång enligt och då oftast medfört böter som påföljd i stället ska medföra fängelsestraff eller annan påföljd i enlighet med de föreslagna straffskalorna i skyddslagen. Även intrång som bedömts enligt skyddslagen har oftast medfört böter som straff. För de andra brotten torde slopandet av subsidiaritetsregleringen inte få någon praktisk betydelse. Förslaget innebär inte att några nya uppgifter läggs på polisen, åklagarna, domstolarna, Kriminalvården eller andra berörda myndigheter. Förslaget medför att färre bötesstraff och i stället fler andra påföljder kommer att komma i fråga för intrång på skyddsobjekt. Åklagarna kommer fortsatt att under vissa förutsättningar kunna utfärda strafföreläggande för intrång med påföljden böter eller påföljdskombinationen villkorlig dom och böter. I övriga fall ska en domstolsprövning göras. Prövningen av påföljdsfrågan i domstol blir mer ingående än vad som gällt när böter varit det enda möjliga eller det i regel använda straffet. också antas kräva fler personutredningar om de tilltalade, vilket kommer Prop. 2017/18:102 att innebära ett visst merarbete för främst Kriminalvården. sig inte någon beaktansvärd kostnadsökning. Eftersom behov av offentlig försvarare ofta föreligger i fråga om gärningar som rör skyddsobjekt och då brottstypen inte är vanligt förekommande i förhållande till annan brottslighet, bedömer regeringen att förslaget inte medför någon märkbar kostnadsökning för rättsliga biträden. I de fall fängelse eller andra påföljder som är strängare än villkorlig dom och böter döms ut kommer kostnader att uppstå för Kriminalvården. leder dock återfallssituationer i en del fall till sådana påföljder och kostnader. Även ungdomspåföljder kan komma i fråga. Förslaget kan antas medföra en mindre ökning av kostnaderna hos framför allt Kriminalvården. I förhållande till annan brottslighet är det dock inte fråga om en stor mängd brott enligt skyddslagen, varför det endast är fråga om en marginell kostnadsökning. I propositionen föreslås också en möjlighet att förverka egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt skyddslagen. Det föreslås även att värdet av sådan egendom eller av egendom som faktiskt har använts som hjälpmedel vid brott ska kunna förklaras förverkad. Detta förslag kan antas medföra endast marginella kostnader för dels de brottsbekämpande myndigheterna för merarbete, dels för förvaring av egendom. Förslaget kan medföra ett visst tillskott av medel till staten.