prop · H503234 · 2018-04-19 00:00:00 — särskild behörighet för att få tillgång till uppgifterna. Av första stycket framgår att PNR-uppgifter som är behörighets- begränsade endast får överföras i sin fullständiga form om det rimligen kan antas vara nödvändigt för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller annan allvarlig brottslighet. Av andra stycket framgår att en begäran från en behörig myndighet om att få tillgång till fullständiga PNR-uppgifter ska beslutas av en åklagare, om en förundersökning har inletts. Så är fallet även om en åklagare inte är förundersökningsledare. Åklagaren ska inför sitt beslut avgöra om till- gången till fullständiga PNR-uppgifter rimligen kan antas vara nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller annan allvarlig brottslighet. Beslutet ska dokumenteras i förundersökningsmaterialet. I de fall en begäran om att få tillgång till behörighetsbegränsade PNR- uppgifter i sin fullständiga form framställs i underrättelsearbete eller om en begäran kommer från en enhet för passagerarinformation i en annan medlemsstat, en myndighet som har utsetts som behörig i en annan med- lemsstat, Europol eller ett tredjeland, framgår av tredje stycket att enheten för passagerarinformation ska inhämta tillstånd till överföring av fullstän- diga PNR-uppgifter från . Den som fattar beslutet ska avgöra om tillgången till fullständiga PNR-uppgifter rimligen kan antas vara nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller annan allvarlig brottslighet. Paragrafen kompletterar övriga bestämmelser i 4 kapitlet om överföring av PNR-information till behöriga mottagare och tredjeland. Förutsätt- ningarna för överföring enligt bestämmelserna i 4 kap. 1–9 §§ måste således även vara uppfyllda för att överföring ska få ske. Behöriga myndigheters behandling av PNR- information Paragrafen reglerar frågan om förstöring av resultatet av förhands- bedömningar hos de behöriga myndigheterna. Bestämmelsen genomför artikel 7.4 i PNR-direktivet och behandlas i avsnitt 11.1. En behörig myndighet som har mottagit PNR-information från enheten för passagerarinformation efter enhetens förhandsbedömning ska ome- delbart förstöra informationen om den visar sig sakna betydelse för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrottslighet eller annan allvarlig brottslighet. Resultatet av förhandsbedömningar av passagerare som visar sig sakna betydelse för den brottslighet som om- fattas av lagen ska således inte bevaras hos de behöriga myndigheterna. Det kan variera hur det tar innan det går att konstatera om en uppgift saknar betydelse för den angivna brottsligheten. Så snart detta har konstaterats ska dock PNR-informationen förstöras. Paragrafen reglerar frågan om förstöring av känsliga personuppgifter hos de behöriga myndigheterna. Bestämmelsen genomför artikel 13.4 i PNR- direktivet och behandlas i avsnitt 11.2. Eftersom enheten för passagerarinformation inte får behandla PNR- uppgifter som utgör känsliga personuppgifter ska sådana uppgifter inte heller överföras från enheten till de behöriga myndigheterna. Om PNR- uppgifter som utgör känsliga personuppgifter ändå överförs till en behö- rig myndighet, ska den behöriga myndigheten förstöra upp- gifterna. En bestämmelse som reglerar förstöring av känsliga person- uppgifter vid enheten för passagerarinformation finns i 3 kap. 10 §. Behandling av PNR-information för annan brottslighet Paragrafen innehåller ett undantag från bestämmelsen om tillåten be- handling av PNR-uppgifter i 1 kap. 5 §. Den genomför artikel 7.5 i PNR- direktivet och behandlas i avsnitt 11.3. Bestämmelsen innebär en möjlighet för de behöriga myndigheterna att förhindra, utreda och lagföra mindre allvarliga brott som upptäcks i sam- band med en brottsbekämpande åtgärd som görs till följd av behandling av PNR-information som myndigheten har fått från en enhet för passagerarinformation. Om PNR-informationen leder till att den behöriga myndigheten genomför en brottsbekämpande åtgärd som rör terrorist- brottslighet eller annan allvarlig brottslighet och det då framkommer misstankar om sådan brottslighet som faller utanför direktivet, har myn- digheten alltså rätt att använda PNR-informationen för att agera även på dessa misstankar för att förhindra, utreda eller lagföra brott. Med en brottsbekämpande åtgärd avses t.ex. ett förhör, en husrann- sakan, en brottsplatsundersökning, ett beslag eller en spaningsoperation. Huruvida en förundersökning har inletts är inte avgörande. Paragrafen reglerar automatiserade beslut hos de behöriga myndigheterna. Den genomför artikel 7.6 i PNR-direktivet och behandlas i avsnitt 11.4. Av paragrafen framgår att ett beslut som har rättsliga konsekvenser för en person eller på annat sätt i betydande grad påverkar denne inte enbart får grundas på en automatiserad behandling av PNR-uppgifter. Ett beslut baserat på PNR-uppgifter måste således alltid föregås av en bedömning gjord av en tjänsteman vid myndigheten. Rätt att meddela föreskrifter I bestämmelsen, som behandlas i avsnitt 11.5, upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om behöriga myndigheters inhämtande av PNR-information. Paragrafen reglerar när sanktionsavgift ska tas ut av ett lufttrafikföretag. Den genomför delar av artikel 14 i PNR-direktivet och behandlas i av- snitt 14.1.2. I paragrafen anges att sanktionsavgift ska tas ut av ett lufttrafikföretag som inte har överfört PNR-uppgifter enligt bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Bestämmelsen är obligatorisk, dvs. sanktionsavgift ska tas ut om förutsättningarna för det är uppfyllda. har dock möjlighet att i enskilda fall sätta ned sanktionsavgiften helt eller delvis, se 2 § andra stycket. Sank- tionsavgift ska utgå t.ex. om överföringar inte sker som anges i lagen eller om de överförs i ett annat format än de som godkänts av kommissionen. Lufttrafikföretaget ansvarar dock inte för att informa- tionen som överförs är korrekt. PNR-uppgifter ska överföras av det lufttrafikföretag som utför själva flygningen. Sanktioner kommer således inte att drabba de lufttrafikföretag som endast delar linjebeteckning med det företag som utför flygningen. Ansvaret för överträdelser är strikt. Det krävs alltså varken uppsåt eller oaktsamhet för att en sanktionsavgift ska kunna tas ut. Det är tillräckligt att en överträdelse har ägt rum. Paragrafen reglerar sanktionsavgiftens storlek och behandlas i av- snitt 14.1.3. I första stycket fastställs ett lägsta och ett högsta belopp för sanktionsav- gift och de omständigheter som särskilt ska beaktas när tillsyns- myndigheten bestämmer storleken på avgiften. När sanktionsavgiften fastställs ska särskild hänsyn tas till antalet passagerare på flygningen och om lufttrafikföretaget har begått en överträdelse. Uppräk- ningen är inte uttömmande. Direktivets föreskrift om att sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande ska alltid beaktas. I andra stycket föreskrivs att sanktionsavgiften kan sättas ned helt eller delvis. Lufttrafikföretagen kommer normalt sett att ha möjlighet att över- föra uppgifter i enlighet med lagens bestämmelser. Det kan emellertid finnas situationer där en överträdelse kan anses vara ursäktlig eller det annars med hänsyn till omständigheterna får anses vara oskäligt att ta ut hela avgiften. Det kan t.ex. vara så att det har skett ett tekniskt fel vid överföringen av uppgifterna eller att ett flyg som inte var tänkt att an- lända till oväntat har omdirigerats hit. Det är då möjligt att sätta ned avgiften helt eller delvis. Vid bedömningen bör avgiftens storlek enligt första stycket bedömas mer schablonmässigt, utifrån överträdelsen i sig, medan rimliga för- klaringar till överträdelsen bör få genomslag vid bedömningen av om avgiften ska sättas ned. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.1.4, föreskrivs i första stycket att beslutar om sanktionsavgift för lufttrafikföretag. Av andra stycket framgår att sanktionsavgiften tillfaller staten. Av paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.1.4, följer att en sanktions- avgift endast får beslutas om den som avgiften ska tas ut av har fått till- fälle att yttra sig från den dag överträdelsen ägde rum. Be- visbördan för att kommunikation har skett ligger på . Paragrafen reglerar betalning och verkställighet av sanktionsavgifter. Den behandlas i avsnitt 14.1.5. Av första stycket framgår att en sanktionsavgift ska betalas till Polis- myndigheten och att betalning ska ske från det att beslutet om att ta ut avgiften fick laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Beslutet om sanktionsavgift gäller som en dom och är verkställ- bart. Om sanktionsavgiften inte betalas ska Polismyndig- heten enligt andra stycket lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet ske enligt ut- sökningsbalken. Av tredje stycket framgår att avgiften faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft. Paragrafen reglerar överklagande av beslut om sank- tionsavgift och behandlas i avsnitt 14.1.6. Paragrafen har utformats i en- lighet med Lagrådets förslag. Av första stycket framgår att beslut om sanktions- avgift får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av andra stycket framgår att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Överträdelser av personuppgiftsansvarig myndighet Paragrafen reglerar när sanktionsavgift får tas ut av en personuppgifts- ansvarig myndighet. Den genomför delar av artikel 14 i PNR-direktivet och behandlas i avsnitt 14.2. Enligt paragrafen får sanktionsavgift tas ut av en personuppgifts- ansvarig myndighet vid överträdelse av vissa bestämmelser i lagen. Be- stämmelsen är inte obligatorisk utan tillsynsmyndigheten avgör i det enskilda fallet om sanktionsavgift bör tas ut. Paragrafen är tillämplig oavsett om överträdelsen har skett vid enheten för passagerarinformation eller vid en behörig myndighet. I paragrafen anges uttömmande vilka överträdelser som kan leda till sanktionsavgift. Enligt första punkten kan sanktionsavgift tas ut vid över- trädelser av bestämmelserna i 1 kap. 5 eller 7 §, dvs. vid överträdelser av bestämmelserna om att PNR-uppgifter inte får behandlas för andra syften än att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller lagföra terrorist- brottslighet eller annan allvarlig brottslighet samt vid överträdelser av förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter. Enligt andra punkten kan sanktionsavgift tas ut för överträdelser av flera av bestämmelserna i 3 kap. om hur PNR-information får behandlas vid en- heten för passagerarinformation. Det innebär bl.a. att behandling av PNR- uppgifter för andra ändamål än de som anges i lagen kan leda till sanktionsavgift. Detsamma gäller vid överträdelse av de bestämmelser som begränsar tillgången till PNR-information och förbjuder direkt- åtkomst. Även överträdelser av lagens bestämmelser om bevarande och förstöring samt skyldigheten att behörighetsbegränsa PNR-uppgifter kan leda till sanktionsavgift. Av tredje punkten framgår att sanktionsavgift kan tas ut vid överträdelser av bestämmelserna om överföring till tredjeland och överföring av behörighetsbegränsade PNR-uppgifter. En sanktionsavgift kan enligt fjärde punkten även tas ut vid överträdelser av vissa bestämmelser om hur PNR-uppgifter får användas vid de behöriga myndigheterna. Paragrafen, som genomför artikel 14 i PNR-direktivet, behandlas i avsnitt 14.2. I första stycket föreskrivs att bestämmelserna i 6 kap. 3 § tredje stycket och 4–8 §§ brottsdatalagen ska tillämpas även vid överträdelser enligt denna lag. De aktuella bestämmelserna i brottsdatalagen reglerar bl.a. hur sanktionsavgiften ska bestämmas, att den kan sättas ned helt eller delvis samt att det är tillsynsmyndigheten som beslutar om sanktionsavgift. I andra stycket framgår att sanktionsavgiften i likhet med brottsdatalagen ska vara högst . I tredje stycket upplyses om att beslut om sanktionsavgift kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 7 kap. 3 § brottsdatalagen. Rätt att meddela föreskrifter Paragrafen, som behandlas i avsnitt 14.1.5, har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen upplyses det om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela närmare föreskrifter om sank- tionsavgifter enligt denna lag. 7 kap. Övriga bestämmelser Paragrafen reglerar rätten till radering eller begränsning av behandling av personuppgifter. Bestämmelsen genomför till viss del artikel 13.1 i PNR- direktivet. Den behandlas i avsnitt 12.1. Av paragrafen följer att 4 kap. 10 § brottsdatalagen ska tillämpas även för det fall personuppgifter behandlas i strid med 1 kap. 5 eller 7 § eller 3 kap. 9 § i denna lag. I den angivna bestämmelsen i brottsdatalagen finns bestämmelser om en registrerads rätt till radering eller begränsning av behandling av personuppgifter. Bestämmelserna i 1 kap. 5 och 7 §§ samt 3 kap. 9 § är centrala bestämmelser i lagen och reglerar tillåten behand- ling av personuppgifter, förbud mot behandling av känsliga person- uppgifter och förstöring av PNR-uppgifter som har överförts från luft- trafikföretag . Beslut enligt 4 kap. 10 § brottsdatalagen kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Paragrafen reglerar frågan om skadestånd vid otillåten behandling av personuppgifter. Den genomför till viss del artikel 13.1 i PNR-direktivet och behandlas i avsnitt 12.2. Av paragrafen följer att brottsdatalagens bestämmelser om skadestånd ska tillämpas även när personuppgifter behandlas i strid med denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den. Paragrafen är bara tillämplig för överträdelser av lagens bestämmelser som avser att ge skydd för personuppgifter. I artikel 82 i dataskyddsförordningen och 7 kap. 1 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds- förordning finns bestämmelser om rätt till skadestånd som ska tillämpas vid lufttrafikföretagens behandling av personuppgifter. Paragrafen reglerar tillsyn över personuppgiftsbehandlingen enligt lagen. Paragrafen genomför artikel 15 i PNR-direktivet och behandlas i av- snitt 13. Bestämmelsen föreskriver att den tillsynsmyndighet som avses i brotts- datalagen ska ha tillsyn över all personuppgiftsbehandling enligt lagen. Det har således ingen betydelse om personuppgiftsbehandlingen har utförts av enheten för passagerarinformation, ett lufttrafikföretag eller en behörig myndighet. uppgifter och befogenheter regleras i brottsdatalagen. 18.2Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.6, reglerar skyldigheten för transpor- törer av varor, passagerare eller fordon till eller från att på begäran lämna vissa bokningsuppgifter till eller Säkerhets- polisen. Första och andra styckena är oförändrade. I ett nytt tredje stycke anges att lufttrafikföretag som omfattas av skyldigheten att överföra uppgifter enligt lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen endast är skyldiga att lämna uppgifter enligt första och andra styckena om de behövs i verk- samhet som rör nationell säkerhet. Undantaget innebär att lufttrafik- företag som omfattas av överföringsskyldigheten enligt den nya lagen inte har någon skyldighet att överföra uppgifter enligt första och andra styckena. Det kommer dock fortfarande att vara möjligt att inhämta uppgifter enligt denna bestämmelse när det gäller andra transportörer än lufttrafikföretag, t.ex. buss-, båt- eller tågtransportörer. Även de luft- trafikföretag som inte omfattas av överföringsskyldigheten enligt lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen, kommer att vara skyldiga att överlämna uppgifter enligt bestämmelsen. 18.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.6, reglerar skyldigheten för transpor- törer av varor, passagerare eller fordon till eller från att på begäran lämna vissa bokningsuppgifter till . Första och andra styckena är oförändrade. I ett nytt tredje stycke anges att första och andra styckena inte ska gälla lufttrafikföretag som omfattas av skyldigheten att överföra uppgifter enligt lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämp- ningen. Undantaget innebär att lufttrafikföretag som omfattas av över- föringsskyldigheten enligt lagen om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen inte har någon skyldighet att överföra uppgifter enligt första och andra styckena. Det kommer dock fortfarande att vara möjligt att inhämta uppgifter enligt denna bestämmelse när det gäller andra transportörer än lufttrafikföretag, t.ex. buss-, båt- eller tågtransportörer. Även de lufttrafikföretag som inte omfattas av överföringsskyldigheten enligt den nya lagen, kommer att vara skyldiga att överlämna uppgifter enligt bestämmelsen. 18.4Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen (2010:361) Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.5, reglerar förhållandet till lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Av paragrafen, som är ny, framgår det att avvikande bestämmelser om personuppgiftsbehandling i lagen om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen ska tillämpas i stället för bestämmelserna i polisdatalagen. Det gäller oavsett om det handlar om personuppgiftsbehandling vid en- heten för passagerarinformation eller en behörig myndighet som omfattas av polisdatalagens tillämpningsområde. 18.5Förslaget till lag om ändring i tullagen (2016:253) Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.6, reglerar förhållandet mellan lagens bestämmelser om tillgång till transportörers boknings- uppgifter och lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brotts- bekämpningen. Bestämmelsen är ny. Av bestämmelsen framgår att skyldigheten för transportörer av varor, passagerare eller fordon till eller från att på begäran lämna vissa bokningsuppgifter till enligt 4 kap. 6 § tullagen inte ska gälla lufttrafikföretag som omfattas av skyldigheten att överföra uppgifter enligt lagen om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen. Undan- taget innebär att lufttrafikföretag som omfattas av överförings- skyldigheten enligt lag om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen inte har någon skyldighet att överföra uppgifter enligt 4 kap. 6 §. Det kommer dock fortfarande att vara möjligt att inhämta uppgifter enligt denna bestämmelse när det gäller andra transportörer än lufttrafikföretag, t.ex. buss-, båt- eller tågtransportörer. Även de lufttrafikföretag som inte omfattas av överföringsskyldigheten enligt lagen om flygpassagerar- uppgifter i brottsbekämpningen, kommer att vara skyldiga att överlämna uppgifter enligt bestämmelsen. Förslaget till lag om ändring i tullbrottsdatalagen (2017:447) Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.5, reglerar behandling av person- som har lämnats till från transportföretag enligt 4 kap. 6 § tullagen (2016:253) och 15 § lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. I ett nytt tredje stycke föreskrivs att avvikande bestämmelser i lagen (2018:000) om flygpassageraruppgifter i brottsbekämpningen ska tillämpas i stället för bestämmelserna i tullbrottsdatalagen. Paragrafen är i övrigt oförändrad. L 119/132 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2016/681 av om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 82.1 d och 87.2 a, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)antog kommissionen ett förslag till rådets rambeslut om användning av passagerarupp giftssamlingar (PNR-uppgifter) i brottsbekämpningssyfte. Ikraftträdandet av Lissabonfördraget ledde dock till att kommissionens förslag, som ännu inte hade antagits av rådet, blev inaktuellt. (2)I Stockholmsprogrammet – ett öppet och säkert i medborgarnas tjänst och för deras skydd (3) uppmanades kommissionen att lägga fram ett förslag om användning av PNR-uppgifter för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terrorism och grov brottslighet. (3)I sitt meddelande av om en övergripande strategi när det gäller överföring av passagera ruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) till tredjeländer skisserade kommissionen ett antal huvuddrag i en ny unionsstrategi på detta område. (4)I rådets direktiv /82/EG (4) regleras transportörers översändande av förhandsinformation om passagerare (API-uppgifter) till behöriga nationella myndigheter i syfte att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring. (5)Målen för detta direktiv är bland annat att trygga säkerheten, skydda personers liv och säkerhet och att inrätta en rättslig ram för skydd av PNR-uppgifter vid behöriga myndigheters behandling av dessa. (6)En effektiv användning av PNR-uppgifter, exempelvis genom att jämföra PNR-uppgifter med uppgifter i olika databaser över eftersökta personer och föremål, är nödvändig för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet och därigenom förbättra den inre säkerheten, för att samla in bevisning och i förekommande fall för att hitta medbrottslingar och avslöja kriminella nätverk. (7)Bedömningen av PNR-uppgifter gör det möjligt att identifiera personer som inte har varit misstänkta för delaktighet i terroristbrott eller grov brottslighet innan en sådan bedömning görs och som bör undersökas (1) EUT C 218, 23.7.2011, s. 107. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3) EUT C 115, , s. 1. (4) Rådets direktiv /82/EG av om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare (EUT L 261, , s. 24). Europeiska unionens officiella tidning L 119/133 närmare av de behöriga myndigheterna. Genom att använda PNR-uppgifter är det möjligt att möta hotet från terroristbrott och grov brottslighet från en annan utgångspunkt än vid behandling av andra kategorier av personuppgifter. För att säkerställa att behandlingen av PNR-uppgifter begränsas till vad som är nödvändigt, bör emellertid utformning och tillämpning av bedömningskriterierna begränsas till att endast omfatta terroristbrott och grov brottslighet för vilka användningen av sådana kriterier är relevant. Bedömningskriterierna bör dessutom fastställas på ett sätt som gör att så få oskyldiga människor som möjligt identifieras felaktigt av systemet. (8)Redan nu samlar lufttrafikföretagen in och behandlar PNR-uppgifter om sina passagerare för sina egna kommersiella syften. Detta direktiv bör inte medföra någon skyldighet för lufttrafikföretagen att samla in eller lagra några ytterligare uppgifter om passagerare eller någon skyldighet för passagerare att tillhandahålla några uppgifter utöver dem som redan tillhandahålls lufttrafikföretagen. (9)lagrar insamlade API-uppgifter som en del av PNR-uppgifterna, andra gör det inte. Att använda PNR-uppgifter tillsammans med API-uppgifter tillför ett mervärde, genom att det hjälper medlemsstaterna att kontrollera en individs identitet, vilket ökar PNR-uppgifternas betydelse för brottsbe kämpningen och minimerar risken för att man kontrollerar och utreder oskyldiga människor. Därför är det viktigt att säkerställa att lufttrafikföretag, om de samlar in API-uppgifter, överför dessa, oavsett om de lagrar API- uppgifter med hjälp av andra tekniska metoder än andra PNR-uppgifter.