prop · H503205 · 2018-04-06 00:00:00 — (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (ännu ej offentliggjord i EUT). ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT). L 194/2 Europeiska unionens officiella tidning samarbete mellan medlemsstaterna vad gäller säkerhet i nätverks- och informationssystem. För att denna grupp ska vara effektiv och inkluderande är det viktigt att alla medlemsstater har en minimikapacitet och en strategi som säkerställer en hög nivå på säkerheten i nätverks- och informationssystem på det egna territoriet. Dessutom bör säkerhets- och rapporteringskrav gälla för leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster, för att främja en riskhanteringskultur och säkerställa att de allvarligaste incidenterna rapporteras. (5)Den befintliga kapaciteten räcker inte för att säkerställa en hög nivå på säkerheten i nätverks- och informationssystem i unionen. Medlemsstaterna har mycket olika beredskapsnivåer, vilket har lett till skilda tillvägagångssätt i unionen. Resultatet blir olika skyddsnivåer för konsumenter och företag, vilket undergräver den allmänna nivån på säkerheten i nätverks- och informationssystem i unionen. Avsaknaden av gemensamma krav för leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster gör det i sin tur omöjligt att inrätta en övergripande och effektiv mekanism för samarbete på unionsnivå. Universitet och forskningscentrum har en avgörande roll att spela när det gäller att främja forskning, utveckling och innovation på dessa områden. (6)Effektiva åtgärder för att lösa problemen vad gäller säkerhet i nätverks- och informationssystem förutsätter därför ett övergripande angreppssätt på unionsnivå, som omfattar en gemensam miniminivå för kapacitetsuppbyggnad och planering, utbyte av information, samarbete och gemensamma säkerhetskrav för leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster. Leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster är emellertid inte förhindrade att genomföra striktare säkerhetsåtgärder än de som föreskrivs i detta direktiv. (7)Detta direktiv bör tillämpas på både leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster, så att alla relevanta incidenter och risker täcks. De skyldigheter som införs för leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster bör dock inte tillämpas på företag som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i den mening som avses i och rådets direktiv /21/EG (1), vilka omfattas av de specifika krav på säkerhet och integritet som föreskrivs i det direktivet, och inte heller på leverantörer av betrodda tjänster i den mening som avses i och rådets förordning (EU) nr 910/2014 (2), vilka omfattas av de säkerhetskrav som föreskrivs i den förordningen. (8)Detta direktiv bör inte påverka varje enskild medlemsstats möjlighet att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att skydda dess väsentliga säkerhetsintressen, för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet och för att möjliggöra utredning, upptäckt och lagföring av brott. Enligt artikel 346 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska ingen medlemsstat vara förpliktad att lämna information vars avslöjande den anser strida mot sina väsentliga säkerhetsintressen. Rådets beslut /488/EU (3) och sekretessavtal, eller informella sekretessavtal såsom Traffic Light Protocol är relevanta i detta sammanhang. (9)Vissa ekonomiska sektorer regleras redan eller kan komma att regleras av sektorsspecifika unionsrättsakter som inbegriper regler med anknytning till säkerheten i nätverks- och informationssystem. När dessa unionsrättsakter innehåller bestämmelser med krav på säkerhet i nätverks- och informationssystem eller rapportering av incidenter, bör de bestämmelserna tillämpas, om de innehåller krav vilkas verkan minst motsvarar verkan av skyldigheterna i detta direktiv. Medlemsstaterna bör då tillämpa bestämmelserna i sådana sektorsspecifika unionsrättsakter, inklusive sådana som rör jurisdiktion, och bör inte genomföra identifieringsförfarandet för leverantörer av samhällsviktiga tjänster enligt definitionen i detta direktiv. Medlemsstaterna bör i detta sammanhang informera kommissionen om tillämpningen av sådana lex specialis- . Vid fastställandet av huruvida kraven på säkerhet i nätverks- och informationssystem och rapportering av incidenter som ingår i sektorsspecifika unionsrättsakter motsvarar kraven i detta direktiv, bör endast bestämmelserna i relevanta unionsrättsakter och deras tillämpning i medlemsstaterna beaktas. (10)I sjöfartssektorn omfattar säkerhetskraven för rederier, fartyg, hamnanläggningar, hamnar och sjötrafikinforma tionstjänster enligt unionsrättsakter all verksamhet, inbegripet radio- och telekommunikationssystem, datorsystem och nätverk. De obligatoriska förfarandena inbegriper rapportering av alla incidenter och bör därför anses utgöra lex specialis i den mån dessa krav är åtminstone likvärdiga med motsvarande, bestämmelser i detta direktiv. (1) och rådets direktiv /21/EG av om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunika tionsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (EGT L 108, 24.4.2002, s. 33). (2) och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG (EUT L 257, 28.8.2014, s. 73). (3) Rådets beslut /488/EU av om säkerhetsbestämmelser för skydd av säkerhetsskyddsklassificerade EU-uppgifter (EUT L 274, 15.10.2013, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 194/3 (11)När medlemsstaterna identifierar operatörer i sjöfartssektorn, bör de ta hänsyn till befintliga och framtida internationella koder och riktlinjer som utvecklats särskilt av Internationella sjöfartsorganisationen, i syfte att skapa ett enhetligt tillvägagångssätt för enskilda sjöfartsoperatörer. (12)Regleringen och tillsynen inom banksektorn och sektorn för finansmarknadsinfrastrukturer har i hög grad harmoniserats på unionsnivå, genom användning av unionens primärrätt och sekundärrätt och standarder som utvecklats tillsammans med de europeiska tillsynsmyndigheterna. Inom bankunionen säkerställs tillämpningen och tillsynen av dessa krav genom den gemensamma tillsynsmekanismen. För medlemsstater som inte ingår i bankunionen säkerställs detta av medlemsstaternas relevanta banktillsynsmyndigheter. Inom tillsynspraxis på andra områden inom regleringen av finanssektorn säkerställer Europeiska systemet för finansiell tillsyn också en hög grad av enhetlighet och konvergens. Även Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten utövar direkt tillsyn över vissa enheter, nämligen kreditvärderingsinstitut och transaktionsregister. (13)Operativ risk utgör en viktig del av reglering och tillsyn inom banksektorn och sektorn för finansmarknadsinfra strukturer. Den omfattar all verksamhet, inbegripet nätverks- och informationssystems säkerhet, integritet och motståndskraft. Kraven på dessa system, som ofta är mer långtgående än de som föreskrivs i detta direktiv, fastställs i ett antal unionsrättsakter, som inbegriper bestämmelser om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag och bestämmelser om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag, vilka inbegriper krav avseende operativ risk, bestämmelser om marknader för finansiella instrument, vilka inbegriper krav avseende riskbedömning för värdepappersföretag och för reglerade marknader, bestämmelser om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister, vilka inbegriper krav avseende operativ risk för centrala motparter och transaktionsregister, och bestämmelser om förbättrad värdepappersavveckling i unionen och om värdepapperscentraler, vilka inbegriper krav avseende operativ risk. Dessutom utgör krav på rapportering av incidenter en del av normal tillsynspraxis inom finanssektorn och ingår ofta i tillsynshandböcker. Medlemsstaterna bör beakta dessa bestämmelser och krav vid tillämpningen av lex specialis . (14)Såsom konstaterade i sitt yttrande av (1) påverkar detta direktiv inte den ordning för Eurosystemets tillsyn över betalnings- och avvecklingssystem som fastställs i unionsrätten. Det skulle vara lämpligt att de myndigheter som ansvarar för denna övervakning utbytte erfarenheter om frågor som rör säkerhet i nätverks- och informationssystem med de behöriga myndigheterna enligt detta direktiv. Detsamma gäller för medlemmar i centralbankssystemet som står utanför euroområdet och som utövar sådan tillsyn över betalnings- och avvecklingssystem på grundval av nationella lagar och andra författningar. (15)En internetbaserad marknadsplats ger konsumenter och näringsidkare möjlighet att ingå internetbaserade köpeavtal eller tjänsteavtal med näringsidkare och är slutdestinationen för ingåendet av sådana avtal. Den bör inte omfatta onlinetjänster som endast fungerar som mellanhand för tredjepartstjänster genom vilka ett avtal slutligen kan ingås. Den bör därför inte omfatta onlinetjänster som jämför priset på vissa varor eller tjänster från olika näringsidkare och sedan leder användaren vidare till den näringsidkare som valts för köp av varan. Datatjänster som tillhandahålls av den internetbaserade marknadsplatsen kan inbegripa behandling av transaktioner, sammanställning av data eller profilering av användare. Applikationsbutiker, som fungerar som onlinebutiker och möjliggör digital distribution av applikationer eller programvara från tredje part, ska betraktas som en typ av internetbaserad marknadsplats. (16)En internetbaserad sökmotor gör det möjligt för användaren att göra sökningar på i princip alla webbplatser på grundval av en sökning inom vilket ämnesområde som helst. Den kan också vara inriktad på webbplatser på ett visst språk. Definitionen av internetbaserad sökmotor enligt detta direktiv bör inte omfatta sökfunktioner som begränsas till innehållet på en särskild webbplats, oberoende av om sökfunktionen tillhandahålls av en extern sökmotor. Den bör inte heller omfatta onlinetjänster som jämför priset på vissa varor eller tjänster från olika näringsidkare och sedan leder användaren vidare till den näringsidkare som valts för köp av varan. (17)Molntjänster omfattar många olika verksamheter, som kan levereras enligt olika modeller. Vid tillämpningen av detta direktiv omfattar termen molntjänster tjänster som medger åtkomst till en skalbar och elastisk pool av delbara dataresurser. Sådana dataresurser omfattar resurser såsom nätverk, servrar eller annan infrastruktur, lagring, applikationer och tjänster. Termen skalbar avser dataresurser som leverantören av molntjänster fördelar på ett f lexibelt sätt, oberoende av resursernas geografiska läge, för att hantera f luktuationer i efterfrågan. elastisk pool används för att beskriva dataresurser som avsätts och utnyttjas beroende på efterfrågan för att (1) EUT C 352, 7.10.2014, s. 4. L 194/4 Europeiska unionens officiella tidning tillgängliga resurser snabbt ska kunna utökas och minskas i takt med arbetsbördan. Termen delbar används för att beskriva dataresurser som tillhandahålls f lera användare som delar en gemensam åtkomst till tjänsten där behandlingen genomförs separat för varje användare, även om tjänsten tillhandahålls från samma elektroniska utrustning. (18)En internetknutpunkts (IXP) uppgift är att koppla samman nätverk. En IXP tillhandahåller inte tillträde till nätverk och fungerar inte som transitleverantör eller transitförmedlare. En IXP tillhandahåller inte heller andra tjänster utan samband med sammankoppling, även om detta inte hindrar en IXP-leverantör från att tillhandahålla andra tjänster. En IXP är till för att sammankoppla nätverk som är tekniskt och organisatoriskt separata. Termen autonomt system används för att beskriva ett tekniskt fristående nätverk. (19)Medlemsstaterna bör ansvara för att fastställa vilka enheter som uppfyller kriterierna för definitionen av leverantör av samhällsviktiga tjänster. I syfte att säkerställa ett enhetligt tillvägagångssätt bör definitionen av leverantör av samhällsviktiga tjänster tillämpas konsekvent i alla medlemsstater. I detta syfte föreskriver detta direktiv en bedömning av de enheter som är verksamma i specifika sektorer och delsektorer, upprättandet av en förteckning över samhällsviktiga tjänster, beaktandet av en gemensam förteckning över sektorsöverskridande faktorer för fastställande av om en eventuell incident skulle medföra en betydande störning, en samrådsprocess med de berörda medlemsstaterna i de fall där enheter tillhandahåller tjänster i mer än en medlemsstat, och samarbetsgruppens stöd vid identifieringsförfarandet. I syfte att säkerställa att eventuella förändringar på marknaden återspeglas på ett korrekt sätt bör förteckningen över identifierade leverantörer regelbundet ses över av medlemsstaterna och vid behov uppdateras. Medlemsstaterna bör slutligen till kommissionen överlämna den information som är nödvändig för att bedöma i vilken utsträckning denna gemensamma metod har gjort det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa definitionen konsekvent. (20)Vid förfarandet för identifiering av leverantörer av samhällsviktiga tjänster bör medlemsstaterna, åtminstone för varje delsektor som avses i detta direktiv, bedöma vilka tjänster som måste betraktas som viktiga för att upprätthålla kritisk samhällelig och ekonomisk verksamhet samt huruvida de enheter som är förtecknade i de sektorer och delsektorer som avses i detta direktiv och tillhandahåller dessa tjänster uppfyller kriterierna för identifiering av leverantörer. Vid bedömning av huruvida en enhet tillhandahåller en tjänst som är viktig för att upprätthålla kritisk samhällelig eller ekonomisk verksamhet, är det tillräckligt att undersöka om enheten tillhandahåller en tjänst som finns upptagen i förteckningen över samhällsviktiga tjänster. Det bör dessutom påvisas att tillhandahållandet av den samhällsviktiga tjänsten är beroende av nätverks- och informationssystem. Slutligen bör medlemsstaterna, vid bedömning av huruvida en incident skulle medföra en betydande störning vid tillhandahållandet av tjänsten, beakta ett antal sektorsöverskridande faktorer samt, i lämpliga fall, sektorsspecifika faktorer. (21)Vid identifiering av leverantörer av samhällsviktiga tjänster krävs det att leverantören utför en faktisk och reell verksamhet med hjälp av en stabil struktur för att den ska anses vara etablerad i en medlemsstat. Den rättsliga formen för en sådan struktur bör här, oavsett om det är en filial eller ett dotterbolag med juridisk personlighet, inte vara den avgörande faktorn. (22)Det är möjligt att enheter verksamma inom de sektorer och delsektorer som avses i detta direktiv tillhandahåller både samhällsviktiga och icke samhällsviktiga tjänster. Inom luftfartssektorn tillhandahåller t.ex. f lygplatser tjänster som en medlemsstat kan anse vara samhällsviktiga, såsom skötseln av start- och landningsbanorna, men också ett antal tjänster som kan betraktas som icke samhällsviktiga, såsom tillhandahållande av butiksområden. Leverantörer av samhällsviktiga tjänster bör omfattas av de specifika säkerhetskraven endast när det gäller tjänster som anses vara samhällsviktiga. I syfte att identifiera leverantörer bör medlemsstaterna därför upprätta en förteckning över de tjänster som betraktas som samhällsviktiga. (23)Förteckningen över tjänster bör omfatta alla de tjänster som tillhandahålls på en viss medlemsstats territorium och som uppfyller kraven enligt detta direktiv. Medlemsstaterna bör kunna lägga till nya tjänster i den befintliga förteckningen. Förteckningen över tjänster bör fungera som referenspunkt för medlemsstaterna och möjliggöra identifiering av leverantörer av samhällsviktiga tjänster. Syftet med förteckningen är att identifiera de typer av samhällsviktiga tjänster inom en viss sektor som det hänvisas till i detta direktiv och därmed skilja dem från de icke samhällsviktiga tjänster som en enhet med verksamhet inom en viss sektor kan ansvara för. Den förteckning över tjänster som varje medlemsstat upprättar skulle utgöra ett ytterligare bidrag till bedömningen av lagstift ningspraxis inom varje medlemsstat med syftet att säkerställa en övergripande enhetlighet mellan medlemsstaternas identifieringsförfaranden. Europeiska unionens officiella tidning L 194/5 (24)Om en enhet tillhandahåller en samhällsviktig tjänst i två eller f lera medlemsstater, bör dessa medlemsstater vid identifieringsförfarandet föra bilaterala eller multilaterala diskussioner med varandra. Denna samrådsprocess är avsedd att hjälpa dem att bedöma om leverantören i fråga är av kritisk betydelse när det gäller gränsöverskridande inverkan, varigenom varje berörd medlemsstat ges möjlighet att lägga fram sina synpunkter avseende riskerna med de tjänster som tillhandahålls. I denna process bör de berörda medlemsstaterna beakta varandras synpunkter, och bör i detta avseende kunna begära bistånd från samarbetsgruppen. (25)Till följd av identifieringsförfarandet bör medlemsstaterna vidta nationella åtgärder för att fastställa vilka enheter som omfattas av skyldigheter när det gäller säkerhet i nätverks- och informationssystem. Detta skulle kunna uppnås genom upprättande av en förteckning över alla leverantörer av samhällsviktiga tjänster eller genom antagande av nationella bestämmelser, inbegripet objektivt mätbara kriterier, såsom leverantörens produktion eller antalet användare, som gör det möjligt att fastställa vilka enheter som omfattas av skyldigheter när det gäller säkerhet i nätverks- och informationssystem. De nationella åtgärderna, oavsett om de redan har vidtagits eller om de vidtas mot bakgrund av detta direktiv, bör omfatta alla rättsliga åtgärder, administrativa åtgärder och strategier som möjliggör identifiering av leverantörer av samhällsviktiga tjänster enligt detta direktiv. (26)För att ge en indikation om betydelsen i förhållande till den berörda sektorn av de identifierade leverantörerna av samhällsviktiga tjänster, bör medlemsstaterna beakta dessa leverantörers antal och storlek, till exempel i form av marknadsandelar eller den mängd som produceras eller levereras, utan att vara förpliktade att lämna ut uppgifter som skulle avslöja vilka leverantörer som har identifierats. (27)För att fastställa om en incident skulle medföra en betydande störning vid tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst, bör medlemsstaterna beakta ett antal olika faktorer, såsom antalet användare som är beroende av tjänsten för privata eller yrkesmässiga ändamål. Användningen av tjänsten kan vara direkt, indirekt eller ske genom förmedling. Vid bedömningen av en incidents eventuella inverkan på ekonomisk och samhällelig verksamhet eller allmän säkerhet, uttryckt i grad och varaktighet, bör medlemsstaterna också bedöma hur länge det sannolikt skulle ta tills avbrottet skulle börja ha en negativ inverkan. (28)Utöver de sektorsöverskridande faktorerna bör också sektorsspecifika faktorer beaktas vid fastställelsen av huruvida en incident skulle medföra en betydande störning vid tillhandahållandet av en samhällsviktig tjänst. När det gäller energileverantörer kan sådana faktorer omfatta mängden eller andelen producerad nationell el, för oljeleverantörer mängden olja per dag, för lufttransport, inbegripet f lygplatser och lufttrafikföretag, järnvägstransport och kusthamnar andelen nationell trafikmängd och antalet passagerare eller lastningar , för bankverksamhet eller finansmarknadsinfrastrukturer deras betydelse för systemet på grundval av samlade tillgångar eller förhållandet mellan dessa tillgångar och BNP, för hälso- och sjukvårdssektorn antalet patienter som leverantören vårdar , för produktion, bearbetning och leverans av vatten, volym, antal och typer av användare, inbegripet t.ex. sjukhus, offentlig sektor, organisationer och personer) samt förekomsten av alternativa vattenkällor för samma geografiska område. (29)För att uppnå och bibehålla en hög nivå på säkerheten i nätverks- och informationssystem bör alla medlemsstater ha en nationell strategi för säkerhet i nätverks- och informationssystem genom vilken fastställs de strategiska mål och konkreta politiska åtgärder som ska genomföras. (30)Mot bakgrund av skillnaderna i nationella förvaltningsstrukturer och för att skydda befintliga sektorsspecifika arrangemang eller unionens tillsyns- och regleringsmyndigheter och undvika överlappning, bör medlemsstaterna kunna utse mer än en nationell behörig myndighet med ansvar för att utföra uppgifter som rör säkerheten i de nätverks- och informationssystem som används av leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster enligt detta direktiv. (31)För att underlätta gränsöverskridande samarbete och kommunikation och för att göra det möjligt att genomföra detta direktiv på ett effektivt sätt måste varje medlemsstat, utan att det påverkar sektorsspecifika regleringsar rangemang, utse en nationell gemensam kontaktpunkt med ansvar för samordningen av frågor angående säkerhet i nätverks- och informationssystem och gränsöverskridande samarbete på unionsnivå. Behöriga myndigheter och gemensamma kontaktpunkter bör förses med de tekniska och finansiella resurser och personalresurser som de behöver för att på ett effektivt sätt kunna utföra de uppgifter som de tilldelas och därmed uppnå målen med detta direktiv. Eftersom syftet med detta direktiv är att förbättra den inre marknadens funktion genom att skapa tillit och förtroende, måste medlemsstaternas organ kunna samarbeta effektivt med ekonomiska aktörer och ha en struktur som är förenlig med detta. L 194/6 Europeiska unionens officiella tidning Behöriga myndigheter eller enheter för hantering av it-säkerhetsincidenter ( Teams nedan kallade CSIRT-enheter bör ta emot, rapporter om incidenter. De gemensamma kontaktpunkterna) bör inte direkt ta emot några rapporter om incidenter, såvida de inte också fungerar som behörig myndighet eller som en CSIRT-enhet. En behörig myndighet eller en CSIRT-enhet bör dock kunna ge den gemensamma kontaktpunkten i uppgift att vidarebefordra incidentrapporter till de gemensamma kontaktpunkterna i andra berörda medlemsstater. (33)För att säkerställa att medlemsstaterna och kommissionen får information på ett ändamålsenligt sätt bör den gemensamma kontaktpunkten lämna en sammanfattande rapport till samarbetsgruppen som bör vara anonymiserad för att bevara rapporternas konfidentialitet och identiteten på leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster, eftersom information om de rapporterande enheternas identitet inte krävs för utbyte av bästa praxis inom samarbetsgruppen. Den sammanfattande rapporten bör innehålla uppgifter om antalet mottagna incidentrapporter samt information om de rapporterade incidenternas art, såsom vilka typer av säkerhetsöverträdelser det rör sig om eller hur allvarliga eller långvariga de varit. (34)Medlemsstaterna bör ha både den tekniska och organisatoriska kapacitet som krävs för att förebygga, upptäcka, vidta åtgärder mot och begränsa effekterna av incidenter och risker vad gäller nätverks- och informationssystem. Medlemsstater bör därför säkerställa att de har väl fungerande CSIRT-enheter, även kallade incidenthanteringsorgani sationer ( ComputEmergency Response Teams Cert), som uppfyller grundläggande krav, för att garantera effektiv och kompatibel kapacitet att hantera incidenter och risker och säkerställa ett effektivt samarbete på unionsnivå. För att alla typer av leverantörer av samhällsviktiga tjänster och leverantörer av digitala tjänster ska kunna dra nytta av sådan kapacitet och sådant samarbete bör medlemsstaterna säkerställa att alla typer omfattas av en utsedd CSIRT- enhet.