prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — Det finns enligt regeringens bedömning även i andra fall än de som har berörts ovan behov av mer detaljerade bestämmelser, t.ex. om utform- ningen och storleken på stallar och andra förvaringsutrymmen för djur. Bestämmelser som tillgodoser brandskydd och möjlighet till evakuering av djur efterfrågas också av Djurens Rätt. Regeringen anser därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, liksom enligt gällande lag, bör bemyndigas att få meddela ytterligare föreskrifter om krav på stallar och andra förvaringsutrymmen för djur samt hägn. Sådana föreskrifter kan t.ex. innefatta den mer detaljerade reglering av klimat-, ljud- och ljusförhållanden som har nämnts ovan. och framför önskemål om att utrymmen för djur som hanteras eller behandlas i särskild ordning, t.ex. sjuk- och förlossningsutrymmen, ska föras in i bestämmelsen om stallar och andra förvaringsutrymmen. i län anser att bestämmelsen bör förtydligas så att det tydligt framgår att även driv- gångar och in- och utlastningsutrymmen omfattas. Regeringen konstate- rar att det saknas underlag för att nu föra in sådana krav i lagen. I den mån det finns behov av att ställa ytterligare krav på utrymmen där djur hanteras mer kortvarigt kan föreskrifter om detta meddelas med stöd av det bemyndigande som har föreslagits i avsnitt 7.2. Krav på inredning och utrustning Regeringens förslag: Inredning och utrustning i stall, andra förva- ringsutrymmen för djur och inhägnader utomhus för djur får inte ut- formas på ett sätt som 1. medför en risk för att djuren skadas eller för att djurens hälsa för- 2. otillbörligt inskränker djurens rörelsefrihet eller annars verkar stö- rande på dem. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om krav på inredning och utrustning i stall, andra förvaringsutrymmen för djur och inhägnader utomhus för Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag skiljer sig från regeringens förslag på så sätt att utredningen använder uttrycket ”hagar och hägn” i stället för ”inhägnader utomhus för djur”. Utredningens förslag innehåller till skill- nad från regeringens förslag ett uttryckligt krav på att djuren inte ska hindras från att bete sig naturligt. Utredningen föreslår också att uttrycket ”hälsa” ska bytas ut mot ”välfärd”. Remissinstanserna: Förslaget kommenteras av ett mindre antal re- missinstanser. Djurens Rätt tillstyrker förslaget i befintlig form. Länssty- relserna i och anser att skrivningen bör förtydligas så att det framgår att inredningen ska utformas så att djuren erbjuds komfort, att komforten inte bara bör gälla under vila utan också i samband med födointag eller djurflöde i stall samt att extra komfort ska erbjudas sjuka djur som behöver avskiljas från övriga djur. i län anser att det tydligt ska framgå att drivgångar, samt in- och utlastningsutrymmen, omfattas. , i och univer- sitet anser att man i paragrafen bör hänvisa till definitionen av naturligt beteende i utredningens förslag. () och ytterligare nio organisationer inom lantbruksnäringen anser att den föreslagna formuleringen är hård och att det vore bättre att t.ex. skriva ”risker ska försöka undvikas”. Skälen för regeringens förslag: I den nu gällande bestämmelsen i 3 § djurskyddsförordningen slås det fast att inredning i djurstallar och i andra förvaringsutrymmen för djur samt utrustning i hägn ska vara utformad så att den inte tillfogar djuren skador eller medför risk för djurens hälsa. Inredning och övrig utrustning får inte heller hindra djuren att bete sig naturligt, otillbörligt inskränka deras rörelsefrihet eller annars verka störande på dem. Så som tidigare nämnts delar regeringen utredningens uppfattning att den nya djurskyddslagen bör omfatta de mest grundläggande bestämmel- serna om hur djur ska hållas och skötas. Mot den bakgrunden föreslås att innehållet i den nu gällande bestämmelsen i 3 § djurskyddsförordningen om inredning och utrustning, förs över till den nya lagen. Utredningen föreslår att det ska anges att kraven ska omfatta både hägn och hagar. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att det bör tydlig- göras att kraven omfattar alla former av inhägnader utomhus eftersom många djur vistas i olika former av inhägnader under stora delar av dyg- net eller, i vissa fall, . Det saknas dock en tydlig defi- nition av vad som avses med orden ”hägn” respektive ”hage”. Jordbruks- verket har tidigare bedömt att med hägn avses inhägnad för icke- domesticerade djur och strutsfåglar och har påpekat att kravet på för- prövning av hägn tillkom till följd av att länsstyrelserna inte ansåg att tillräcklig hänsyn togs till djurskyddet inom ramen för tillståndspröv- ningen för hägn enligt jaktförordningen (1987:905) och (se 2008:24 Ett djurskydd i förändring, s. 77). I förarbetena till nuvarande lagstiftning angavs också att ”hägn för t.ex. vilt och strutsar” bör omfattas av lagens bestämmelser om krav på till- räckligt utrymme och skydd och om krav på förprövning (se prop. 2001/02:93, Ändringar i djurskyddslagen, m.m., s. 14–15). 2017/18:147 föreslår därför att uttrycket ”inhägnader utomhus för djur” används i stället för att tydliggöra att alla typer av inhägnader för alla djurslag innefattas. Regeringen anser vidare att det är lämpligt att, i enlighet med utred- ningens förslag, förtydliga i lagtexten att inredning och utrustning ska vara utformad så att den inte medför en risk för att skada djuren. Djur- skyddslagstiftningen ska verka förebyggande och kravet på att djur- hållare ska förutse, motverka och undanröja att skador uppkommer på grund av inredning och utrustning blir genom den föreslagna formule- ringen tydligt. Utredningen föreslår också ett förbud mot inredning och utrustning som medför risk att menligt påverka djurens välfärd. Regeringen har, i avsnitt 6.1, föreslagit att lagen bör syfta till att främja en god djurvälfärd. Uttrycket djurvälfärd föreslås där också förstås som att djur ska må bra såväl fysiskt som psykiskt. Eftersom djurvälfärd innefattar sådana ele- ment som är svåra att bedöma både för enskilda djurhållare och kon- trollmyndigheterna har regeringen dock i avsnitt 7.1 bedömt att det inte lämpligt att ålägga enskilda ett direkt krav på att djur ska ges en god djurvälfärd. Regeringen anser därför inte heller att det bör införas ett krav på att inredning och utrustning inte får medföra en risk för att dju- rens välfärd försämras eftersom det inte är tillräckligt tydligt vad som skulle omfattas av ett sådant krav. Regeringen anser i stället att det nuva- rande kravet på att inredning eller utrustning inte får innebära risker för att djurets hälsa försämras bör behållas. Detta innebär att inredning och utrustning inte får medföra risker för att djuren orsakas sjukdom eller annan ohälsa. Kravet på att inredning och utrustning inte otillbörligt får inskränka djurens rörelsefrihet eller annars verka störande på dem bör också föras över från 3 § djurskyddsförordningen utan några ändringar i sak. Som ett exempel kan nämnas att många djur behöver plats att sträcka fram huvu- det för att kunna resa sig och inredning och utrustning ska vara utformad på ett sådant sätt att detta och andra behov av rörelsefrihet inte obefogat inskränks. De krav som ställs på utrustning och inredning får också till följd att det sammantaget, enligt regeringens bedömning, i väsentlig grad säker- ställs att utrustningen och inredningen inte heller inverkar negativt på djurens välfärd, dvs. på deras fysiska och psykiska välbefinnande. I avsnitt 7.2 har regeringen föreslagit en bestämmelse om att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att de får utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande (naturligt beteende). Detta krav föreslås gälla gene- rellt och omfattar således även stallar, andra förvaringsutrymmen för djur, inhägnader utomhus och andra miljöer där djur hålls eller vistas. Kravet behöver därför inte upprepas särskilt i denna bestämmelse. Regeringen föreslår vidare att det införs en möjlighet för regeringen eller för den myndighet som regeringen bestämmelser att meddela ytter- ligare föreskrifter om krav på inredning och utrustning i stall, andra för- varingsutrymmen för djur och inhägnader utomhus för djur. Mer detalje- rade regler om inredning och utrustning bör meddelas i förordning eller föreskrifter med stöd av bemyndigandet. De synpunkter som remissin- stanserna har framfört i denna del får därmed hanteras vid beredningen Prop. 2017/18:147 av förordning och föreskrifter. i län vill att det ska framgå att bestämmelsen även omfattar drivgångar och lastutrymmen. Regeringen delar åsikt att hur djuren drivs och förvaras kortvarigt i samband med transport också är viktigt för att minska stress och annat obehag för djuren. Med förvaringsutrymmen för djur avser regeringen dock sådana utrymmen för djur där djur vistas mer varaktigt. Regeringen vill i sammanhanget un- derstryka att andra bestämmelser i den föreslagna djurskyddslagen kan vara tillämpliga när djur hanteras i drivgångar och lastutrymmen, t.ex. den allmänna bestämmelsen som har föreslagits i avsnitt 7.1 om att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande. I den mån det är behövligt att ställa ytterligare krav på dessa utrymmen kan detta göras med stöd av det bemyndigande som har föreslagits i avsnitt 7.2. 7.9Förbud mot att överge djur Regeringens förslag: Djur av tamdjursart får inte överges. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningen föreslår att förbudet ska gälla alla djurarter. Remissinstanserna: Förslaget kommenteras av (numera ), tolv länsstyrelser, lantbruks- universitet (SLU), tre kommuner, Djurens Rätt, Djurens jurister, , Föreningen , Föreningen , Katthjälp, Svenska Blå Stjär- nan, , Herpetologiska Riksför- ening och . Alla remissinstanser som kommenterar förslaget är positiva eller mycket positiva till det, utom i , som dock endast har synpunkter på bestämmelsens utformning. och Länsstyrelserna i län, , och samt SLU, Djurens Rätt, Djurens jurister, , Svenska Blå Stjärnan och anser att det är bra att det tydliggörs att det är förbjudet att överge djur. Djurskyddet pekar på att förslaget bidrar till att höja kattens status samt att sända en signal om att ägaransvaret för djur är att betrakta som viktigt. poängterar att över- givna djur är ett växande problem och att ett förbud mot att överge djuren därför är positivt såväl för att minska lidandet för djuren som problemen för samhället. SLU, Djurens Rätt och Föreningen lyfter särskilt fram det positiva med att , om utredningens förslag genomförs, kommer att uppfylla sällskapsdjurskonventions krav. Föreningen poängterar att det krävs en omfattande information till allmänheten för att uppnå effekterna av förslaget och påtalar att förbudet ensamt inte är tillräckligt för att komma åt problema- tiken med övergivna och förvildade djur. i och Katthjälp efterlyser en definition av när ett djur är att betrakta som övergivet och undrar om t.ex. ett djur som lämnas utan tillsyn i en bostad ska anses vara övergivet ifall ägaren blir inlagd på sjukhus eller dylikt. Skälen för regeringens förslag: Som beskrivits i avsnitt 4.4 före- kommer det att djur överges. Om övergivna djur kommer i kontakt med andra djur av samma art och ges tillfälle att para sig kan det uppstå popu- lationer av förvildade djur. När det gäller katter står det klart att så sker i en förhållandevis stor omfattning i . Om djur som är vana att få omvårdnad och tillsyn lämnas utan sådan omsorg finns det typiskt sett en stor risk att djuren far illa. Utredningen gör bedömningen att det hos myndigheter och organisat- ioner som arbetar med djur- och djurskyddsfrågor råder en samsyn om att grundproblemet med de övergivna och förvildade katterna ligger i att katten har låg status som sällskapsdjur. Katter är billiga i inköp, lätta att få tag på och tros ha förmågan att klara sig själva om de överges. För att komma till rätta med problemet är det därför, enligt regeringens bedömning, viktigt att stärka incitamenten för en mer ansvarsfull djur- Regeringen vill också motverka att djur ses som och hanteras som en ”slit- och slängvara”. Att det finns ett stort antal domestice- rade djur som lever helt utan tillsyn och omvårdnad rimmar illa med grundsynen i djurskyddslagstiftningen. Om problemet får fortgå utan åtgärder riskerar synen på vad som är en god och ansvarsfull djurhållning att urholkas, liksom synen på att djur har ett egenvärde och är skydds- värda i sig. Regeringen anser att det är oacceptabelt att överge ett djur för att man har tröttnat på det eller för att man av något skäl inte längre har möjlighet att ta hand det. En ansvarsfull djurhållning inkluderar, enligt regeringens uppfattning, också en ansvarsfull avveckling av djurhållningen. Det förekommer att personer som har övergett sitt djur fälls till ansvar för brott mot djurskyddslagen. Domstolarna har i dessa fall ansett att bestämmelsen i 3 § djurskyddslagen om att djur ska ges tillräcklig tillsyn har överträtts. Att överge djur är med andra ord att anse Ett uttryckligt förbud mot att överge djur fyller dock, enligt regeringens mening, ändå en viktig funktion. dant förbud markerar tydligt att djurhållaren är ansvarig för sitt djur till dess att han eller hon har överlåtit ansvaret på någon annan eller har låtit Ett förbud mot att överge djur bedöms bidra till att ändra människors attityder till vad som är ett tillåtet respektive otillåtet bete- Andra fördelar med ett sådant förbud, som också lyfts fram av remissinstanserna, är att det bidrar till att höja kattens status samt till att den svenska lagstiftningen tydligare stämmer överens med formulering- arna i Europeiska konventionen om skydd av sällskapsdjur. I artikel 3.2 i konventionen, vilken har ratificerats av , slås det fast att en grundläggande princip för djurens välbefinnande är att ingen får överge Regeringen föreslår dock, till skillnad från utredningen, att förbudet att överge djur ska gälla endast djur av tamdjursarter. Med djur av tam- djursarter avses, såsom också har utvecklats i avsnitt 6.2, djur som inte naturligt lever i den svenska naturen. I den gruppen ingår både djur som traditionellt hållits av människan (husdjur) och exotiska djur. bär att situationer där vilda djurarter hålls och sedan återigen släpps ut i naturen faller utanför förbudets tillämpningsområde. Exempel på sådana situationer är viltrehabilitering, dvs. när vilda djur som har skadats till- fälligt omhändertas i syfte att vårdas för att sedan släppas ut igen, när vilda djur ingår i ett djurförsök samt utsättning av vilt, dvs. när djur av viltarter föds upp och sätts ut i naturen för syften som t.ex. viltvård, jakt eller fiske. Ett par remissinstanser, i och Katthjälp, efterlyser en definition av när ett djur är att betrakta som övergivet. I avsnitt 6.2 har det klargjorts att med övergivna djur avses djur som avsiktligt och permanent lämnas utan tillsyn av en person som har hållit dem. Att det ska vara fråga om att avsiktligt lämna djuret innebär att det handlar om en medveten handling från djurhålla- rens sida. Djurhållaren lämnar djuret med insikt om att djuret kommer att sakna tillsyn. Att lämna ett djur i förhoppningen om att någon annan, okänt vem, ska ta sig an djuret faller, enligt regeringens uppfattning, också inom det föreslagna förbudets tillämpningsområde. För att det ska vara fråga om ett övergivande ska avsikten dessutom vara att lämna dju- ret , dvs. Kravet på permanent bristande tillsyn bör däremot inte förstås som att man måste vänta för att kunna konstatera att den bristande tillsynen pågått under en tillräckligt . Situationen kan redan från början vara sådan att det framgår att djurhålla- ren medvetet försökt avhända sig ansvaret för djuret. Så kan t.ex. vara fallet när en person släpper ut ett djur utomhus och sedan åker därifrån eller om djurhållaren stänger in djuret i huset eller i något annat förva- ringsutrymme och sedan flyttar därifrån. Ett tydligt exempel på företeel- ser som träffas av förbudet mot att överge djur är övergivande av s.k. sommarkatter. Med detta avses att man skaffar en kattunge att ha , oftast under sommarsemestern, och sedan lämnar den helt utan tillsyn efter semesterperioden. Om en djurhållare mer tillfälligt underlåter att se till sitt djur eller visserligen ser till djuret men inte tar hand om det i tillräcklig omfattning, handlar det snarare om bristande tillsyn än om att överge djuret. Att t.ex. lämna ett djur utan tillsyn i sin bostad under en semesterresa bör inte utgöra ett övergivande i den här avsedda meningen. Däremot kan en sådan handling fortfarande innebära att djurhållaren brister i sitt tillsyns- ansvar. Ansvaret för ett djur omfattar vidare även ett ansvar för att ta hand om eventuella avkommor som ett hållet djur föder. Detta innebär att även situationer där en person medvetet underlåter att ta hand om avkommor till sitt djur bör kunna träffas av förbudet mot att överge djur. Som har nämnts i avsnitt 6.2 bör enligt regeringens uppfattning även katter i ett s.k. TNR-projekt anses hållna. Den som fångar in övergivna och förvildade katter och ser till att de genomgår operativa ingrepp eller får annan vård och behandling måste anses vara ansvarig för att djuren hålls i enlighet med djurskyddslagens regler. Detta innebär bl.a. att katterna enligt den nu föreslagna bestämmelsen inte får överges. Den som vill avsluta ett TNR-projekt måste med andra ord se till att katterna tas om hand av någon annan eller avlivas. 2017/18:147 7.10 Krav för att få sätta ut viltarter Regeringens bedömning: Det bör utredas ytterligare om det behövs en bestämmelse om krav för att få sätta ut viltarter och hur den i så fall bör utformas. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att det införs en bestämmelse om att endast djur av viltarter får sättas ut i naturen samt att utsättning endast får ske om det finns eller har skapats goda levnadsbetingelser för djuren. Utred- ningen föreslår också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot ut- sättning av djur. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. i , () och Djurskyddet är positiva till att utsättning av viltarter regleras. SLU och Djurskyddet motiverar detta med att det är positivt att djuren endast får sättas ut vid goda levnadsbetingelser eftersom överlev- naden bland t.ex. uppfödda och utsatta viltfåglar är låg. Djurskyddet efterlyser att tillstånd ska krävas för en djurhållare som föder upp viltarter. Djurens Rätt är positiv till förslaget men efterlyser en definition av ut- trycket viltarter. Organisationen pekar på att graden av domesticering inte är bunden till arter. Vildsvin och tamsvin är t.ex. samma art, liksom hund och varg. Graden av tamhet och möjlighet att klara sig i den svenska naturen är bättre mått än art att basera utsläppsmöjligheterna på. Djurens Rätt är emot uppfödning och utsättning av fångenskapsuppfödda fiskar och fåglar, t.ex. fasaner, rapphönor och gräsänder, för fångst och jakt. De utsläppta djuren har inte ett till fullo vilt beteende, vilket kan försämra deras möjligheter att överleva i naturen. Vidare leder sådan utsättning till en spridning av domesticerade gener till den vilda popu- lationen, vilket kan försämra djurens överlevnadsmöjligheter samt leda till ökade konflikter med i naturligt förekommande vilda preda- torer. Djurens Rätt anser att bruket att föda upp fiskar för utsättning för sportfiske strider mot både gällande och föreslagen djurskyddslag. Katthjälp efterlyser ett förtydligande av om bestämmelsen endast avser s.k. viltuppfödning eller om den även avser annat utsläpp av vilt, t.ex. efter en rehabilitering. Vidare önskar föreningen ett förtydli- gande av vad som avses med arter som ”naturligt lever vilt i ” med hänvisning till att vissa arter, t.ex. fasaner och regnbåge, är introdu- cerade av människan för jakt- och sportfiskeändamål. pekar på att om vilt i hägn fortsättningsvis ska hante- ras enligt bestämmelser i djurskyddslagstiftningen så krävs förändringar både i utredningens förslag och i nu gällande jaktlagstiftning. Natur- vårdsverket påtalar även att de har rätt att besluta och föreskriva om utsättning av vilt i frihet. Länsstyrelserna i län, Västra Göta- lands län och pekar på behovet av att samordna för- slaget med regler i annan lagstiftning, t.ex. med bestämmelser i jaktlag- stiftningen, regler för vilthägn, artskyddsförordningen och EU:s art- och habitatdirektiv. Länsstyrelserna i län och län och Fiskhälsan är tvek- samma till förslaget med hänvisning till att det är svårt att tolka vad som är en viltart. Förslaget kan vidare slå hårt mot fisketurismnäringen och bli till förfång för arbetet med den biologiska mångfalden. Till exempel skulle regnbåge, som är importerad från och hålls i uppföd- ningsanläggningar eftersom den inte klarar att reproducera sig i svenska vatten, eventuellt träffas av utredningens förslag. Fiskhälsan efterlyser, i likhet med Katthjälp, en definition av ”svenska fiskarter” och påpekar att utplantering av odlad fisk är en mycket stor och viktig del av svenskt vattenbruk samt anser att det måste göras en konsekvensanalys av hur förslaget förhåller sig till regleringen i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i föregående av- snitt föreslagit ett förbud mot att överge djur av tamdjursart. En konse- kvens av detta är att det endast är djur av viltarter som får sättas ut i natu- ren eftersom den som sätter ut ett annat djur skulle bryta mot förbudet att överge djur av tamdjursart. Det är därför inte nödvändigt att, som utred- ningen föreslår, i lagen uttryckligen ange att endast djur av viltarter får sättas ut. Som bl.a. påpekar regleras frågan om utsättning av vilt även i annan lagstiftning. Enligt 41 § första stycket jaktförordningen (1987:905) är utsättning av vilt, med visst angivet undantag, förbjuden. I bestämmelsens andra stycke finns ett bemyndigande för Naturvårds- verket att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om un- dantag från förbudet mot utsättning. I föreskrifter och allmänna råd (NFS 2002:20) om vilthägn och inhägnader för handels- trädgårdar m.m. för att förebygga skador av hare anges att utsättning av fasan, rapphöna och gräsand får ske efter jakträttshavarens medgivande och under förutsättning att utsättningen inte sker inom områden där arten inte förekommer eller inte har förekommit i vilda stammar (6 § första stycket). Det anges också att vilt som omhändertagits för vård och reha- bilitering utan särskilt tillstånd får sättas ut i frihet i det område där det omhändertagits. Om särskilda skäl föreligger får dock sådant vilt sättas ut på annan plats. Bestämmelser om förbud mot eller särskilda villkor för utsättning av djur i naturen i syfte att skydda vilt levande djur- eller växtarter eller naturmiljön får även meddelas med stöd av 8 kap. 3 § . När det gäller fisk finns, som bl.a. Fiskhälsan påpekar, en reglering av utplantering i förordningen (1994:1716) om fisket, vatten- bruket och fiskerinäringen. Enligt 2 kap. 16 § nämnda förordning krävs tillstånd av för att få sätta ut fisk och tillstånd får inte ges för sådana fiskarter eller fiskstammar som är olämpliga med hänsyn till vattenområdets särart. Vid framtagandet av föreskrifter och vid beslut i en- skilda fall om utsättning tas, såvitt framkommit, vissa djurskyddsaspekter i beaktande t.ex. i samband med bedömningar av vilka förutsättningar djurarten eller djuret har att överleva i naturen. Regeringen bedömer dock – i linje med vad som också framförts av flera remissinstanser – att det kan finnas ett behov av att stärka djurskyddet för djur som sätts ut för jakt- och fiskeändamål.