prop · H503147 · 2018-03-14 00:00:00 — inte ställas alltför långtgående krav på utredning redan innan kontroll- myndigheten ges tillträde. Syftet med tillträdet är ju just att kontrollmyn- digheten ska kunna utreda och bedöma om det finns brister i djurhåll- Redan kravet att det ska kunna antas att djurskyddslagstiftningen överträds innebär enligt regeringens bedömning att kontrollmyndigheten ska ha någon slags grund för ett antagande, vilket är det som Tropikföre- En sådan grund kan t.ex. vara uppgifter i en anmälan eller observationer som kontrollmyndigheten gjort vid tidi- gare tillfällen eller i anslutning till bostaden eller till annan djurhållning som bedrivs av samma person. I likhet med promemorian bedömer regeringen att kontrollmyndigheten också måste kunna följa upp tidigare kontroller där överträdelser av djur- skyddsbestämmelser har konstaterats. om myndigheterna har stöd för att utföra rutinkontroller hos personer (med djurhållning i bostäder) som tidigare haft brister i djurhållningen, men som konstaterats ha rättat till bristerna vid en uppföljande kontroll. Regeringen bedömer att när det gäller vissa djurskyddsbrister, t.ex. otill- räcklig utfodring eller bristande hygien, kan det behövas flera upp- följande kontroller för att säkerställa att bristerna varaktigt åtgärdats. Regeringen anser att den skrivning som föreslås i promemorian ger ut- rymme för att göra flera sådana uppföljande kontroller. kontrollmyndigheten inte längre ha rätt till tillträde om det genom en eller flera uppföljande kontroller har säkerställts att den tidigare bristen slutligt har åtgärdats och kontrollmyndigheten inte heller har observerat nya överträdelser eller något annat som i det enskilda fallet ger anledning att anta att djurhållningen även fortsättningsvis kan komma att ske i strid med bestämmelser i djurskyddslagstiftningen. Enbart det faktum att en djurhållare en gång har brustit i sin djurhållning kan inte ge kontrollmyn- digheten rätt att därefter bereda sig tillträde till Detta innebär att möjligheten till tillträde till bostad genom den föreslagna skrivningen begränsas något i förhållande till gällande be- stämmelse, detta i syfte att ge ett starkare skydd för enskildas integritet. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att kontroll- myndigheten också bör ha rätt till tillträde när någon yrkesmässigt eller i större omfattning bedriver sådan djurhållning i sin bostad som förutsätter tillstånd enligt nuvarande 16 § djurskyddslagen (jfr avsnitt 11.1). anges i promemorian ställer sådan djurhållning typiskt sett större krav på kompetens hos djurhållaren och bör kunna kontrolleras även om det i det enskilda fallet inte finns misstanke om att djurskyddsbestämmelserna Regeringen anser dock, i likhet med , att det kan vara lämpligt att inte uttryckligen begränsa be- stämmelsen till s.k. § 16-tillstånd. Det bör i stället anges att kontrollmyn- digheten ska ha rätt till tillträde för att kontrollera en djurhållning som kräver tillstånd enligt lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Några länsstyrelser och Djurskyddet föreslår att kontroll- myndigheterna också ska ges rätt till tillträde för att kontrollera djur för offentlig förevisning eller produktionsdjur som hålls där. Regeringen ser dock inte något behov av att kontrollmyndigheten generellt ska ges till- träde till bostäder för att kontrollera vissa typer av djur. Enbart det fak- tum att enstaka djur av mer ovanligt slag hålls i en bostad bör inte vara tillräckligt för tillträde. Om det däremot är fråga om djur av ett sådant slag eller av en sådan mängd som normalt inte kan hållas på ett djur- skyddsmässigt acceptabelt sätt i en bostad bör kontrollmyndigheten ha rätt tillträde med hänvisning till att det kan antas att djurhållningen inte uppfyller bestämmelserna i djurskyddslagstiftningen. Kontroll av att beslut om djurförbud följs Länsstyrelserna, , Djurskyddet och Djurskydd- sinspektörernas () anser att kontrollmyndigheten behöver få tillträde vid kontroll av efterlevnaden av beslut om begräns- ning av djurhållning enligt 26 § djurskyddslagen eller djurförbud. Läns- styrelsen i län påpekar att det inte är helt ovanligt att de som meddelas djurförbud fortsätter att hålla djur (ett typiskt år uppgår andelen till ca 25–av dem som har djurförbud och som har kontrolle- rats). Även andra länsstyrelser framhåller att kontroll av efterlevnaden av djurförbud är viktigt. Regeringen instämmer i bedömningen att tillträde till såväl bostäder som andra utrymmen bör vara möjligt i syfte att kon- trollera att beslut om djurförbud efterlevs även om det inte kan antas att djur hålls i bostaden eller utrymmet. Djurförbud är en ingripande åtgärd som används för att förhindra fortsatt djurlidande och som ska riktas till personer som har haft allvarliga brister i sin djurhållning (se vidare avsnitt 14.1). Det är av stor vikt för säkerställandet av ett gott djurskydd att kontrollmyndigheten kan kontrollera att beslut om djurför- bud följs. har rätt till tillträde för att utföra en sådan kontroll på den grunden att utrymmet berör djurhållning. Rege- ringen anser dock att lagstödet för tillträdesrätten kan uttryckas på ett tydligare sätt i lagen. Det bör alltså i tillträdesbestämmelsen förtydligas att tillträde till bostäder och andra utrymmen får ske för att kontrollera att beslut om djurförbud följs även om det inte kan antas att djur hålls där. Regeringen återkommer i avsnitt 14.2 till vad som ska kunna utgöra ett djurförbud och föreslår där att djurförbud även ska kunna avse förbud att ha hand om fler än ett visst antal djur eller andra inskränkningar i rätten att ha hand om djur. Beslut om djurförbud kommer därmed att innefatta vissa beslut om begränsning av djurhållning som meddelas med stöd av 26 § djurskyddslagen. vid anser att det vore önsk- värt att lägga till en formulering likt den i 28 kap. 6 § , vilken anger att åtgärder som innebär tillträde till bl.a. bostäder ”skall utföras så att minsta skada och intrång orsakas”. Även regeringen anser att det är av 2017/18:147 största vikt att kontrollmyndigheten genomför sina kontroller, både i bostäder och i andra utrymmen, på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång för den enskilde. Regeringen föreslår därför att detta tydliggörs i djurskyddslagen genom att ett aktsamhetskrav motsvarande det i miljö- balken läggs till. Sammantagen bedömning av regleringen om rätt till tillträde i framhåller att kontroll kan behöva utföras även av utrymmen där djur hanteras och inte per definition hålls. Regeringen bedömer att detta behov tillgodoses genom möjligheten att kontrollera utrymmen som berör djurhållningen. Denna möjlighet bör dock inte omfatta bostäder. Tillträde till bostäder mot den enskildes vilja bör endast få ske om det är där djuren kan antas hållas. Om djuren hålls och kan kontrolleras i ett annat utrymme bör kontroll ske där. Intresset av att också få tillträde till en bostad där djur endast kortvarigt har hanterats eller där det endast finns utrustning eller handlingar kopplade till djuren är inte så starkt att det är motiverat med ett sådant ingrepp i den privata sfären. Regeringen bedömer sammantaget att de kriterier för kontrollmyndig- hetens rätt till tillträde som föreslås ovan utgör, och tydliggör i lagtexten, en lämplig avvägning mellan intresset av att skydda enskildas integritet och intresset av att kunna bedriva en effektiv kontroll av att djurskydds- lagstiftningen efterlevs. Till skillnad från Förvaltningsrätten i anser inte regeringen att det är nödvändigt att i lagtexten uttryckligen föreskriva att kontrollmyndigheten, liksom , inte har befogenhet att utan handräckning från polisen bereda sig tillträde till en bostad, när den kontrollerade inte samtycker till det. Detta bör dock fortfarande gälla. anser att det bör klargöras om avsikten med bestämmelsen är att med tillträde avses tvångsåtgärder och inte kontroll som sker på frivillig grund. Syftet med den aktuella bestämmelsen är att tydliggöra i vilken utsträckning kontrollmyndigheten har rätt till tillträde, vilket innefattar möjligheten att med hjälp av bereda sig tillträde trots att den enskilde inte medverkar till det eller motsätter sig att ge kontrollmyndigheten tillträde. Om den enskilde aktivt och fri- villigt samtycker till att kontrollmyndigheten får tillträde till ett utrymme kan kontroll givetvis ske även i andra fall än de som uttryckligen anges i bestämmelsen. Regeringens förslag: Bestämmelsen om att ska lämna den hjälp som behövs för utövande av offentlig kontroll eller verkställighet av beslut förs över till den nya lagen utan ändring i sak. Därutöver tydliggörs att sådan hjälp får begäras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: (numera ) och är positiva till att förutsättningarna för att begära hjälp av polisen kommer till uttryck i lagen. i understryker vikten av att det tydligt framgår att misstanke om att en kontroll kan leda till hot eller våld ska vara tillräckligt för att kunna begära handräckning av polisen. i och anser att ”synnerliga skäl” behöver definieras. i län och bedömer att förslaget innebär en risk för att det blir svårare att få handräckning av polisen jämfört med . , och Länsstyrelserna i , , , , , och avstyrker förslaget eller är tvek- samma till det. Den föreslagna bestämmelsen anses begränsa möjlighet- erna till polisiär handräckning jämfört med dagens lagstiftning. Remiss- instanserna bedömer att det finns ett behov av polisiärt biträde för att säkerställa en lugnare och mindre konfliktfylld inspektionssituation till förmån för en effektiv och ändamålsenlig djurskyddskontroll, för att säkerställa kontrollpersonalens säkerhet och för att tillförsäkra kontroll- myndigheterna tillträde till bostäder eller andra utrymmen där djur förva- ras när djurhållaren gör sig oanträffbar eller nekar tillträde. Med den nya lydelsen finns en risk att begäran om biträde avslås, om inte särskilda omständigheter kan redovisas. Djurens Rätt framför liknande synpunkter men anser också att förslaget innebär att djur utsätts för större och oacceptabla risker för lidande, om ett ingripande fördröjs till följd av att det blir svårare att få handräckning. Även i avstyrker förslaget men med hän- visning till att bestämmelsens innehåll får anses så självklart att det inte behöver regleras i lagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt 27 a § djurskyddslagen ska Po- lismyndigheten lämna den hjälp som behövs för utövande av offentlig kontroll eller verkställighet av beslut enligt lagen, de föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av EG- bestämmelserna. Utredningen föreslår att bestämmelsen i 27 a § djurskyddslagen över- förs till den nya lagen med tillägget att hjälp från får begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller det annars finns synnerliga skäl. Av 10 § polislagen följer att polisman i vissa fall får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd. Med våld avses både våld mot person och mot egendom, t.ex. genom att bryta sig in i ett låst utrymme. Regeringen föreslog i propositionen Renodling av arbetsuppgifter när länsstyrelserna tar över uppgifter på djurområdet (prop. 2016/17:224) bl.a. att 27 a § djurskyddslagen ändras på det sätt som utredningen föreslår. Förslaget har antagits av och änd- ringen i 27 a § djurskyddslagen träder i kraft (se rskr. 2017/18:147 2017/18:145 och SFS 2018:53). Regeringen ser inte några skäl att nu göra en annan bedömning. Bestämmelsen bör därför föras över till den nya lagen med samma innehåll i sak som enligt prop. 2016/17:224. Det hänvisas i huvudsak till de skäl som anförts i det lagstiftningsärendet (se a. prop. 28–29). 13.9Offentlig kontroll av djur inom Försvarsmakten Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen om att djur som används inom Försvarsmakten inte ska omfattas av vissa av djur- skyddslagens bestämmelser om offentlig kontroll, förs över till den nya lagen utan ändring i sak. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. Utredningen föreslår att bestämmelsen om undantag inte ska föras över och att samtliga bestämmelser i djurskyddslagen om offentlig kontroll ska gälla även djur som används inom Försvarsmakten. Remissinstanserna: Försvarsmakten, generalläkaren (numera för- svarsinspektören för hälsa och miljö) och är positiva till förslaget. Försvarsmakten och generalläkaren anser att förslaget förtydligar och stärker generalläkarens roll som kontrollmyn- dighet. Försvarsmakten anser dock inte att generalläkaren ska ansvara för lokalgodkännanden och verksamhetstillstånd för försöksdjur. God- kännanden och tillstånd för försöksdjur bör hanteras av en myndighet helt skild från Försvarsmakten. Djurens Rätt anser att kontrollen inom Försvarsmakten ska utövas av länsstyrelserna i stället. i anser att generalläkarens be- fogenheter som djurskyddskontrollmyndighet måste klargöras. Skälen för regeringens förslag: Enligt 28 § djurskyddslagen gäller bestämmelserna i 24 § andra stycket, 24 a–25 §§, 25 b § första stycket första punkten, 26 § andra och tredje styckena, 27 § andra stycket och 27 a § inte djur som används inom Försvarsmakten. Däremot gäller de materiella bestämmelserna i djurskyddslagen även dessa djur. Be- stämmelsen i 28 § fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft . Beträffande skälen för lagändringen, se propositionen Tillsyn och kontroll på hälso- och miljöområdet inom försvaret (prop. 2016/17:144, s. 40–43). Det anges också i 60 a § tredje stycket djurskyddsförordningen att för djur som används inom Försvars- makten är försvarsinspektören för hälsa och miljö behörig myndighet att utöva offentlig kontroll. förslag lämnades innan de här diskuterade ändringarna föreslogs och genomfördes. Regeringen finner inte skäl att nu göra någon annan bedömning när det gäller den offentliga kontrollen av djur som används inom Försvarsmakten och föreslår därför att den nuvarande bestämmelsen överförs oförändrad i sak till den nya djurskyddslagen. 13.10 Anmälningsskyldighet vid vanvård Prop. Regeringens förslag: Bestämmelsen om skyldighet för den som till- hör djurhälsopersonalen att under vissa förhållanden anmäla till kon- trollmyndigheten att djur inte hålls eller sköts i enlighet med lagstift- ningen förs i huvudsak över till den nya lagen. Någon anmälan ska dock inte behöva göras om bristen är lindrig och rättas till omgående. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningen föreslår till skillnad från regeringen att även veterinär eller expert i försöksdjursverksamhet ska omfattas av anmälningsplikten. Utredningen föreslår också att anmälningsskyldigheten ska inträda först om det är sannolikt att djur inte hålls eller sköts enligt lagen. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig om förslaget, bl.a. Länsstyrelserna i , län, och , , (), () samt ytterligare tio organisat- ioner inom lantbruksnäringen tillstyrker det. i anser att även officiella veterinärer på slakterier ska omfattas av kra- vet. i anser att kravet även ska gälla för vete- rinärer och för och i stället för den anmälningsskyldighet som föreslås i 11 kap. 1 § djurskyddsförordningen. Föreningen anser att anmälningsplikten ska omfatta alla med insyn i ärenden där vanvård kan tänkas förekomma. (numera Fysioterapeuterna) bedömer att uttrycket ”lindrig brist” behöver definieras. delar denna synpunkt och anser även att det behövs ett klargörande av vilken tidsrymd som kan anses vara ”omgående”. och anser att veterinärens och expertens roll i verksamheter med försöksdjur enbart ska vara rådgivande och anser att det råder en konfliktsituation mellan formuleringarna i 8 kap. och 10 kap. beträffande veterinären och experten. anser att möjlighet till påföljd för veterinärer och ex- perter enligt 20 § djurskyddslagen bör utredas. Djurens Rätt är positiv till utökningen av anmälningsplikten och anser att den även ska omfatta föreskrifter och EU-bestämmelser samt att anmälningsskyldigheten bör vara straffsanktionerad. Svensk Djursjukvård anser att anmälan från djurhälsopersonalen bör kunna ske anonymt för att minska risken för hot och repressalier, vilket i sin tur skulle bidra till att fler misstänkta brott anmäls. kommun och Djurskyddet anser att anmälningsplikten ska gälla även om bristen är lindrig och rättas till omgående. Skälen för regeringens förslag I 28 a § djurskyddslagen föreskrivs att om den som tillhör djurhälso- personalen i sin yrkesutövning finner anledning att anta att djur inte hålls eller sköts i enlighet med lagen, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen, ska denne anmäla detta till kontrollmyndigheten. Lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård trädde i kraft . Genom lagens ikraftträdande upphäv- des bl.a. förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion. denna förordning fanns i 4 § bl.a. en bestämmelse om anmälningsplikt för veterinärer enligt vilken en veterinär som i sin yrkesutövning finner anledning att anta att djur inte hålls eller sköts i enlighet med djurskydds- lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen, om förhållandet inte rättas till, ska anmäla detta till . hävdes överfördes bestämmelsen om anmälningsplikt till 28 a § djur- Till skillnad mot tidigare bestämmelse i förordningen med allmän veterinärinstruktion gäller anmälningsplikten enligt 28 a § djur- skyddslagen inte för veterinärer specifikt utan anmälningsskyldigheten omfattar de yrkeskategorier som ingår i djurhälsopersonalen. Uttrycket djurhälsopersonal introducerades i lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Av 1 kap. 4 § framgår att med djur- hälsopersonal avses personer som är verksamma inom djurens hälso- och sjukvård och som har legitimation eller viss annan behörighet enligt Med djurens hälso- och sjukvård avses enligt 1 kap. 3 § samma lag åtgärder som vidtas i syfte att medicinskt förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom, skada eller därmed jämförliga tillstånd hos djur. utförande av operativa ingrepp på eller givande av injektioner till djur i andra syften omfattas av uttrycket. När det gäller djurförsök gjorde regeringen i förarbetena till lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård bedömningen att det finns ett omfattande regelverk för djurförsök i djurskyddslagstiftningen. uppställs bl.a. krav på att varje djurförsök ska vara godkänt från etisk synpunkt, särskild utbildning för de som arbetar med djurförsök och att det ska finnas särskilt utpekade personer som ansvarar för försöken. bakgrund av att verksamheten redan är reglerad ansåg regeringen att djurförsök inte skulle omfattas av djurens hälso- och sjukvård utan un- dantas från lagens tillämpningsområde. Vård och behandling av försöks- djur som inte utgör en del av själva djurförsöket ansågs dock falla in under tillämpningsområdet för bestämmelserna (se prop. 2008/09:94, Verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, s. 56–57). djursverksamhet finns det således både åtgärder som faller innanför och utanför tillämpningsområdet för lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Detta innebär att en försöksdjursveterinär i vissa situationer tillhör djurhälsopersonalen och i andra situationer inte. Enligt den tidigare bestämmelsen i 4 § förordningen med allmän vete- rinärinstruktion gällde anmälningsplikten endast ”om förhållandet inte rättas till”. Denna begränsning i anmälningsplikten överfördes inte till den nuvarande bestämmelsen i 28 a § djurskyddslagen. detta anförde regeringen bl.a. att det från djurskyddssynpunkt är viktigt att svåra fall av misskötsel rapporteras till kontrollmyndig- heten (prop. 2008/09:94 s. 116). Regeringen ansåg att rekvisitet i 4 § i förordningen med allmän veterinärinstruktion kunde vara problematiskt eftersom det kunde ifrågasättas om det föreligger en omedelbar anmäl- ningsplikt eller om veterinären först måste få djurägaren att rätta till missförhållandena innan anmälningsskyldigheten inträder. kade i i det lagstiftningsärendet att lydelsen kan anses innebära att samma veterinär måste uppsöka djurägaren en andra gång för att kontrollera om förhållande har rättats till vilket, enligt , i praktiken sällan blir fallet. Regeringen bedömde att ett upphävande av rekvisitet ”om förhållandet inte rättas till” eventuellt skulle innebära att kontrollmyndigheten får fler anmälningar av mindre allvarligt slag men fann sammantaget att rekvisitet ”om förhållandet inte rättas till” inte borde få någon motsvarighet i den nya bestämmelsen. Anmälningsskyldighet för veterinär och expert i försöksdjursverksamhet Utredningen har föreslagit att bestämmelsen i 28 a § djurskyddslagen överförs till den nya lagen, bl.a. med det tillägget att även veterinär eller expert i försöksdjursverksamhet ska omfattas av anmälningsplikten. Även i departementspromemorian Ds 2011:12 Genomförande av EU:s direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål före- slogs att anmälningsplikten enligt 28 a § djurskyddslagen skulle omfatta den veterinär eller expert som i sin yrkesutövning deltar i verksamhet med försöksdjur. I propositionen Genomförande av EU:s direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål (prop. 2011/12:138) hänvisade regeringen till att ett förslag om anmälningsplikt även lämnas i det betänkande som behandlas i denna lagrådsremiss och att regeringen avsåg att bereda frågan inom ramen för detta ärende. Regeringen bedömer att det i och för sig är rimligt att den veterinär eller den expert som enligt 20 § första stycket andra punkten djurskydds- lagen ska finnas vid verksamhet med försöksdjur, omfattas av anmäl- ningsplikten oavsett om den upptäckta bristen omfattar en del av ett djur- försök eller inte. Det framstår enligt regeringens uppfattning också som en lämplig ordning att veterinärer eller i förekommande fall experter som i sin yrkesroll både är verksamma inom och utom djurens hälso- och sjukvård, dvs. i vissa avseenden är djurhälsopersonal och i andra inte, omfattas av anmälningsplikten avseende yrkesutövningen i sin helhet. Vid remissbehandlingen har det dock framkommit synpunkter på att en rad andra yrkeskategorier, t.ex. officiella veterinärer på slakterier, Polis- myndigheten och , ska omfattas av anmälningsplikten. har påpekat att för den som tillhör djurhälsopersonalen kan brott mot anmälningsplikten falla under 6 kap. 1 § lagen om verk- samhet inom djurens hälso- och sjukvård, dvs. disciplinpåföljd kan bli aktuell. För veterinär eller expert enligt 20 § djurskyddslagen saknas denna sanktionsmöjlighet. Detta innebär att det saknas sanktionsmöjlig- heter för en person som omfattas av anmälningsplikten men inte är djur- hälsopersonal om denne åsidosätter sin skyldighet att anmäla vanvård av djur till kontrollmyndigheten. Regeringen bedömer sammantaget att frågan om att utvidga anmälningsskyldigheten till att omfatta fler yrkes- kategorier än djurhälsopersonal behöver övervägas ytterligare. Konse- kvensen av att anmälningsplikten numera är inskränkt till att omfatta djurhälsopersonal behöver belysas ytterligare liksom vilka för- och nack- delar som kan förutses om anmälningsplikten utökas så att den omfattar fler yrkesgrupper. Försöksdjursverksamhet är omgärdad av ett omfattande regelverk och det anges i 19 b § djurskyddslagen att den fysiska person som är inne- havare av tillstånd enligt 19 a § ska se till att verksamheten bedrivs enligt denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt de 2017/18:147 EU-bestämmelser som kompletteras av lagen.