prop · H6034 · 2018-10-16 00:00:00 — 2016/17:22 s. 331). Det konstaterades dock att uppgifter i en sådan anmälan kan omfattas av sekretess enligt bestämmelsen om skydd för en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden (samma prop. s. 425). Av samma skäl bör det införas ett undantag från sekretessen för uppgift som kan avslöja anmäla- rens identitet om anmälaren är rapporteringsskyldig enligt förordningen om referensvärden. Någon särskild bestämmelse om skydd för den utpekade personens identitet bör inte införas När det gäller frågan om skydd för den utpekade personens identitet kan det konstateras att vissa av de EU-rättsakter som antagits inne- håller ett sådant krav medan andra inte gör det. Frågan om skydd för den anmäldes identitet på finansmarknadsområdet behandlades först i sam- band med införandet av nödvändiga lagändringar till följd av förordningen om värdepapperscentraler (prop. 2015/16:10 s. 226–229). Regeringen konstaterade bl.a. att någon sekretess för uppgift om identiteten på den som omfattas av en anmälan till inte förelåg . Därför föreslogs en ny bestämmelse i offentlighets- och sekretess- lagen (30 kap. 4 b § andra stycket, utformad efter förebild av 35 kap. 1 § samma lag). För att minimera ingreppet i offentlighetsprincipen gjorde regeringen bedömningen att den nya bestämmelsen bara ska reglera den situation som beskrivs i förordningen om värdepapperscentraler. Mot- svarande krav på skydd för den utpekade personens identitet har därefter ställts i marknadsmissbruksförordningen (artikel 32.2 c). Med anledning av denna regel infördes bl.a. en bestämmelse som innebär ett skydd för den utpekade personens identitet i samband med en anmälan eller utsaga om överträdelser av marknadsmissbruksförordningen (30 kap. 6 c § OSL). Liknande krav finns också i och rådets förordning (EU) nr 1286/2014 av om faktablad för paketerade och försäkringsbaserade investeringsprodukter för icke-professionella investerare (Priip-produkter). Till följd av den regeln (artikel 28.2 c) har det införts ytterligare en bestämmelse utformad efter förebild av mot- svarande bestämmelse för verksamhet enligt förord- ningen om värdepapperscentraler (30 kap. 4 b § tredje stycket OSL, se prop. 2016/17:78 s. 55–58). 2018/19:4 Det kan konstateras att det i gällande svensk rätt inte finns någon bestämmelse som innebär ett direkt skydd för den utpekade personens identitet i samband med en anmälan eller utsaga om överträdelser av förordningen om referensvärden. Något krav på ett sådant skydd finns emellertid inte heller i förordningen. För det fall anmälan gäller en över- trädelse av marknadsmissbruksförordningen – t.ex. en rapport enligt artikel 14 i förordningen om referensvärden – gäller dock sekretess för den utpekade personens identitet (30 kap. 6 c § OSL). Visst skydd för den ut- pekades personliga och ekonomiska förhållanden följer även av den allmänna bestämmelsen om tillsyn med avseende på värdepappers- marknaden (30 kap. 4 § OSL). Mot denna bakgrund finns det inte till- räckliga skäl att införa en särskild sekretessbestämmelse som skyddar den utpekade personens identitet när det gäller en anmälan eller utsaga om överträdelser av förordningen om referensvärden. Regeringens förslag: Den nya lagen och lagändringarna ska träda i kraft . Den nuvarande lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden ska upphöra att gälla . Ingripande enligt den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden ska inte få ske för överträdelser som har ägt rum före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Förordningen om referensvärden trädde i kraft dagen efter att den offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning, dvs. , och ska tillämpas fr.o.m. (artikel 59). Vissa av bestämmelserna i förordningen har dock tillämpats för förordningens ikraftträdande. Dessa bestämmelser förutsätter att medlemsstaterna har utsett en behörig myndighet som kan utföra vissa uppgifter enligt förordningen. Genom en ändring i förordningen med instruktion för (4 §) utsågs till behörig myndighet enligt förordningen om referensvärden. Ändringen trädde i kraft . Den syftade till att reglera frågan om behörig myndighet för tiden fram till dess att de lagändringar som krävs för att anpassa svensk rätt till förordningen om referensvärden kan träda i kraft. Bestämmelsen i förordningen har numera utmönstrats och ersatts av en motsvarande bestämmelse i den nuvarande lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden (2 §). De lagförslag som var nödvändiga för att förordningen ska kunna tillämpas i fr.o.m. trädde i kraft det datumet. Förslagen i denna proposition innebär att de nu gällande bestämmelserna förs över till en ny lag som också ska innehålla de ytterligare bestämmelser som krävs till följd av förordningen. Vissa bestämmelser föreslås även i lagen om värdepappersfonder, lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder och lagen om handel med finansiella instrument (se avsnitt 11.2). Samtliga bestämmelser bör träda i kraft , vilket bedöms vara . Den nuvarande lagen med komplett- erande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden bör då upp- höra att gälla. I regeringsformen finns ett förbud mot retroaktiv strafflagstiftning (2 kap. 10 §). Förbudet omfattar formellt inte administrativa sanktioner. Enligt förarbetena skulle det emellertid innebära ett kringgående av förbudet att ge retroaktiv verkan åt administrativa sanktioner av uppenbart repressiv, straffliknande karaktär (prop. 1975/76:209 s. 125). Bestämmel- serna i kompletteringslagen om sanktioner för överträdelser av förord- ningen om referensvärden bör inte ges retroaktiv verkan. Sanktioner bör således inte få beslutas för överträdelser som har ägt rum före den lagens ikraftträdande. Detta bör anges i en övergångsbestämmelse. Övergångsbestämmelserna i förordningen om referensvärden (artik- el 56) medför inte något behov av övergångsbestämmelser i komplette- ringslagen. Genom förordningen om referensvärden (artiklarna 57 och 58) har det vidare gjorts vissa ändringar i bolånedirektivet och konsumentkredit- direktivet. Ändringarna innebär att det under vissa förutsättningar ställs krav på att information om bl.a. administratörer och referensvärden ska lämnas till konsumenter. Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga till följd av dessa ändringar och se till att bestämmelserna tillämpas fr.o.m. samma tidpunkt. Förslagen i denna proposition innebär att de bestämmelser som krävs till följd av ändringarna i de båda direktiven införs i konsumentkreditlagen (se avsnitt 11.1). Även dessa lagändringar bör träda i kraft . I förordningen (artikel 58.3) finns en övergångsbestämmelse till ändringen i bolånedirektivet. Enligt övergångsbestämmelsen ska de ändringar som har gjorts i bolånedirektivet inte tillämpas på kreditavtal som existerade före . Frågan är om det finns något behov av en mot- svarande övergångsbestämmelse i konsumentkreditlagen. Den bestäm- melse som enligt förslaget ska ändras med anledning av ändringen i bolånedirektivet gäller skyldighet för näringsidkaren att tillhandahålla allmän information om bostadskrediter som näringsidkaren erbjuder konsumenter. Ändringen innebär således att sådan allmän information måste tillhandahållas för de bostadskrediter som hänvisar till ett referens- värde som näringsidkaren erbjuder vid lagens ikraftträdande. Den grund- läggande principen i svensk rätt är att en ny lag inte ska få retroaktiv verkan. Så som bestämmelserna är utformade kan de inte heller tolkas som att de skulle gälla för andra kreditavtal än de som näringsidkaren erbjuder från ikraftträdandet. Det finns därför inte något behov av någon över- gångsbestämmelse med den innebörden. Av samma skäl finns det inte heller något behov av en övergångsbestämmelse till den ändring i konsumentkreditlagen som föreslås när det gäller den information som kommer att lämnas innan ett kreditavtal ingås. Ändringen av den bestäm- melsen ska endast gälla för avtal som ingås efter lagens ikraftträdande. 2018/19:4 Inte heller när det gäller övriga lagändringar finns det något behov av övergångsbestämmelser. 15.1 Förslagets syfte och alternativa lösningar I denna proposition föreslås bestämmelser som kompletterar förordningen Förordningen förutsätter att nationella bestämmelser införs t.ex. om sanktioner. Vidare förutsätter förordningen att medlems- staterna kompletterar förordningen genom att ge den behöriga myndig- heten nödvändiga utrednings- och tillsynsbefogenheter. För att ge förord- ningen genomslag i svensk rätt krävs därför att inför bestämmelser i de relevanta avseendena. Förslagen i denna proposition innebär att kompletterande bestämmelser till förordningen införs i en lag som Genom förslagen tillgodoses förordningens krav avseende kompletterande reglering i nationell rätt. i förordningen vilka befogenheter och sanktionsmöjligheter som de behöriga myndigheterna ska ha tillgång till är valmöjligheten för En medlemsstat kan dock välja att gå längre än vad som anges i förordningen. I propositionen föreslås att den svenska lagstiftningen ska gå längre när det gäller tillfälliga förbud. möjligheten att förbjuda den som har överträtt förordningen att utöva ledningsfunktioner hos en administratör eller rapportör under tillsyn, före- slås att ska få förbjuda denne att vara administratör (avsnitt 7.5.5). Vidare föreslås vissa kompletterande bestämmelser när det gäller tystnadsplikt i förhållande till uppgifter i interna rapporterings- system (avsnitt 10). Det föreslås även att de krav på innehållet i en informationsbroschyr för en värdepappersfond som ställs i förordningen om referensvärden ska gälla även för en specialfond (se avsnitt 11.2). Det torde inte finnas några alternativa lösningar som skulle vara lämp- liga när det gäller de åtgärder som är nödvändiga för att anpassa den svenska lagstiftningen till förordningen. Om inte gör nödvändiga anpassningar av lagstiftningen är det sannolikt att Europeiska kommis- sionen inleder ett förfarande om fördragsbrott. Att avstå från att införa nödvändiga bestämmelser utgör alltså inte något alternativ. anser att det hade varit önskvärt om konsekvensanalysen innehållit information om alternativa lösningar och vilka effekterna kan bli om ingen reglering kommer till stånd även för de delar i förslaget som är mer långtgående än förordningen. det i konsekvensanalysen måste redogöras för varför ytterligare krav i svensk rätt bedöms vara nödvändiga och att uppskattningar av kostnader och effekter på konkurrensen behöver göras. Ett alternativ till att införa en möjlighet för att förbjuda en person att vara adminis- tratör om personen har överträtt förordningen (se avsnitt 7.5.5) är att inte införa en sådan möjlighet. Det skulle dock leda till att en person som har överträtt förordningen och som därmed får anses vara olämplig, kan ansöka om auktorisation eller registrering och därmed få driva verksamhet Som framgår i avsnitt 7.5.5 anser regeringen att det är Prop. 2018/19:4 en lämplig ingripandeåtgärd att en person som har överträtt förordningen förbjuds att vara administratör och att det även får anses uppfylla syftet med förordningens sanktionsregler. Om kompletterande bestämmelser när det gäller tystnadsplikt i för- hållande till uppgifter i interna rapporteringssystem (se avsnitt 10) inte införs är det oklart om den som har lämnat en rapport om misstänkta överträdelser kan göras ansvarig för att ha åsidosatt sin tystnadsplikt. Det skulle riskera att personer väljer att inte rapportera om misstänkt mark- nadsmissbruk, vilket torde gå emot syftet med artikel 14.3 i förordningen om referensvärden. Om kravet på att informationsbroschyren för en specialfond ska inne- hålla samma information som enligt förordningen ska finnas i en informa- tionsbroschyr för en värdepappersfond (se avsnitt 11.2) inte införs kommer innehållet i en informationsbroschyr att skilja sig åt beroende på om den avser en värdepappersfond eller en specialfond. Både värde- pappersfonder och specialfonder marknadsförs till konsumenter och andra icke-professionella investerare. Det skulle kunna leda till osäkerhet för investerare om informationen i informationsbroschyrerna skiljer sig åt. 15.2Kostnader och andra konsekvenser Förslagen i denna proposition bedöms inte ge några omedelbara effekter på samhällsekonomin men förväntas bidra till ökad transparens och tillsyn vilket förväntas ha en positiv effekt på den finansiella stabiliteten och bidra till ett stärkt konsumentskydd. De som berörs av förslagen är sådana fysiska och juridiska personer som omfattas av förordningen. Det handlar dels om personer som tillhanda- håller sådana index som är att anse som referensvärden, dels personer som rapporterar dataunderlag för sådana referensvärden. normalt sett omfattas av förordningen på grund av att de driver viss Dessutom berörs vissa aktörer på finansmarknaden som använder referensvärden inom unionen. konsekvensanalysen borde innehållit information om berörda företag utifrån storlek, antal och bransch samt vilka andra företag som berörs. Majoriteten av de berörda företagen är verksamma inom finansbranschen. Utöver dessa aktörer berörs även och Dom- uppskattar att ca tio aktörer kommer att ansöka om tillstånd som administratör. Rapportörer under tillsyn som omfattas av förordningen är främst de banker som rapporterar dataunderlag till den svenska referensräntan Stibor. är detta , Handels- banken, , , , och Swed- bank, dvs. sju av de största bankerna i . Det är Svenska Bank- föreningen som är huvudman och har det övergripande ansvaret för Stibor är en branschorganisation och företräder Medlemmar är 31 banker samt finansbolag och bostadsinstitut som ingår i bankkoncernerna samt filialer till utländska banker som är verksamma i . 2018/19:4 Några övriga företag berörs inte av förslagen. 15.2.2Konsekvenser för företag och enskilda Förslagen i denna proposition kan inte anses ha effekter på företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt. anser att konsekvensanalysen borde ha innehållit information om särskilda hänsyn till små företag vid reglernas utformning. Eftersom lagförslagen krävs med anledning av en direkt tillämplig EU-förordning saknas emellertid möjlighet att ta särskild hänsyn till små företag. Reglerna bedöms dock inte påverka små företag särskilt. Däremot medför förord- ningen om referensvärden i sig olika konsekvenser för de som tillhanda- håller index (administratörer) och de som levererar underlag till sådana index (rapportörer) samt för användare av sådana index. Den viktigaste konsekvensen för administratörer av index är att de måste ansöka om auktorisation eller registrering. Eftersom konsekvenserna för dessa subjekt följer direkt av förordningen om referensvärden hänvisas i den delen till kommissionens konsekvensanalys beträffande sitt förslag till förordning (SWD(2013) 336/2 final av ). Kommissionens konsekvensanalys innehåller bl.a. uppskattningar av kostnaden för de nya administrativa bördor som åläggs administratörer och rapportörer. Beträffande administratörer uppskattas den genomsnittliga kostnaden vara en engångskostnad på och en årlig kostnad på . Antalet administratörer inom EU uppskattas till 500. Beträffande rapportörer av dataunderlag uppskattas den genomsnittliga kostnaden vara en engångskostnad på och en årlig kostnad på . Antalet rapportörer inom EU uppskattas till 500. När det gäller rapportörer har kommissionen endast gjort beräkningar för företag under tillsyn, eftersom det endast är de som direkt åläggs skyldigheter i förordningen. Det ska dock påpekas att andra rapportörer kommer att påverkas indirekt eftersom administratören är skyldig att upprätta en uppförandekod som rapportören blir avtalsrättsligt bunden av. Eftersom förslaget i avsnitt 11.2 om att det i den information som ska lämnas om specialfonder ska ingå information även om referensvärden går längre än förordningen, har kostnaderna för det inte analyserats av kommissionen. anser att konsekvensanalysen borde ha inne- hållit information om vilka kostnader förslaget kan medföra. För special- fonder ska det redan enligt gällande regelverk tillhandahållas en informa- tionsbroschyr. Informationsbroschyren uppdateras normalt en gång . Att i informationsbroschyren även ta in information om användningen av ett referensvärde kan inte anses medföra några ökade kostnader av betydelse. anser att det hade varit önskvärt att konsekvensanalysen innehållit information om vilka konsekvenser ett tillfälligt förbud att vara administratör kan få och om ett förbud kan påverka konkurrens- förhållandena för berörda företag. Om en person har överträtt förordningen och ingriper genom att besluta att personen förbjuds att vara administratör kommer det påverka personens verksamhet på så sätt att den inte kan fortsätta alternativt att verksamheten övertas av någon annan som får ansöka om auktorisation hos Finans- Prop. 2018/19:4 inspektionen. Regeringen anser att det är en rimlig konsekvens av att en person överträder bestämmelserna i förordningen. Att en person som har överträtt förordningen förbjuds att vara administratör är gynnsamt för konkurrensförhållandena för berörda företag, eftersom alla berörda företag måste följa alla regler som gäller för verksamheten. , och påpekar att kommissionens kostnadsberäkningar för admi- nistratörer är kraftigt underskattade. Exempelvis uppger att resurskostnaden och övriga administrativa kostnader för administratörer förknippade med att sammanställa en ansökan om auktori- sation eller registrering samt att löpande informera tillsynsmyndigheten är betydligt högre än den årliga kostnad på som anges i kommissionens konsekvensanalys. Till det kommer avgift på för prövning av en ansökan. Regeringen instäm- mer med att kommissionens kostnadsberäkningar förefaller vara underskattade. Hur stora kostnaderna är kommer att variera beroende på verksamheten, antal referensvärden som administreras och om det t.ex. handlar om ett kritiskt referensvärde för vilket det ställs sär- skilda krav i förordningen. och efterfrågar även en redovisning av hur andra medlemsstater har utformat sina avgiftsstrukturer och anser att avgifterna bör harmoniseras för att inte leda till en försämrad konkurrenssituation för svenska företag i förhållande till motsvarande utländska företag. Regeringen konstaterar att det är upp till varje medlemsstat att reglera hur den behöriga myndighetens verksamhet ska finansieras och vilken avgiftsstruktur som ska gälla för dess myndigheter. Regeringen anser därför att det saknas skäl att göra någon jämförelse med avgiftsstrukturerna i andra medlemsstater. Möjlighet för att ta ut avgifter för prövningar av ansökningar enligt förordningen om referensvärden infördes , när den nuvarande lagen med kompletterande bestäm- melser till EU:s förordning om referensvärden trädde i kraft (se prop. 2017/18:4). Det saknas skäl att i detta lagstiftningsärende föreslå några ändringar när det gäller rätt att ta ut avgifter med anledning av förordningen om referensvärden. I denna proposition föreslås att administratörer och vissa enheter under tillsyn ska betala årliga avgifter för verksamhet enligt den nya lagen. Avgifterna ska motsvara kostnader (se avsnitt 15.2.3). Förslagen i denna proposition innebär att det införs bestämmelser om utrednings- och tillsynsbefogenheter, liksom om ingripanden och sanktioner vid överträdelser av förordningen. också att administratörer och vissa enheter under tillsyn ska betala årliga avgifter för att bekosta verksamhet enligt den nya Utöver regleringen i förordningen och de bestämmelser som före- slås i denna proposition kommer ytterligare bestämmelser att finnas i delegerade akter och genomförandeakter antagna av kommissionen. 2018/19:4 förordningen följer även att har en allmän skyldighet att samarbeta med andra tillsynsmyndigheter och med . De kostnader som uppstår för i samband med över- vakningen av att nämnda bestämmelser följs ska enligt förslagen finan- sieras via anslag på statens budget. Kostnaderna debiteras därefter de företag som i huvudsak berörs av bestämmelserna genom årliga avgifter. överför de årliga avgifterna till statskassan. Finans- inspektionen bedömde i budgetunderlag –2021 att det till- kommer tillsynskostnader om ca med anledning av förordningen. De ökade kostnaderna för ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Kostnader för prövning av ansök- ningar om auktorisation m.m. finansieras direkt via de avgifter som tar ut av de sökande. Eftersom de beslut som fattar kan komma att över- klagas kan förslagen i denna proposition medföra en ökning av antalet mål hos allmän förvaltningsdomstol. Kammarrätten i och Förvaltningsrätten i framför att domstolarna måste garanteras nödvändiga medel för att kunna hantera den ökade regleringen på finans- marknadsområdet. Regeringen bedömer dock att det endast kommer att bli fråga om ett fåtal beslut som kommer att prövas i domstol och förslagen kan inte förväntas medföra någon märkbar ökning av antalet mål hos allmän förvaltningsdomstol. De eventuella ökade kostnader som kan upp- komma med anledning av förslagen ska därför hanteras inom befintliga budgetramar. överlämnar mellan fem och tio ärenden till för indrivning. Dessa ärenden avser nästan ute- slutande anmälningsskyldighet enligt marknadsmissbruksförordningen eller flaggningsplikt enligt lagen om handel med finansiella instrument för personer som inte driver tillståndspliktig verksamhet. verksamhet enligt kompletteringslagen kan därför inte förväntas medföra någon märkbar ökning av antalet ärenden hos . Samma bedömning gäller för förslaget att ska få möjlighet att ansöka om betalningssäkring enligt den lagen. Eventuella kostnader som uppstår för berörda myndigheter ska hanteras inom bes- lutade ekonomiska ramar. I övrigt kan förslagen inte anses medföra några sådana konsekvenser som behöver redovisas enligt förordningen (2007:1244) om konsekvens- utredning vid regelgivning. När det gäller tidpunkten för ikraftträdande görs i avsnitt 14 bedöm- ningen att förslagen bör träda i kraft , eftersom förord- ningen om referensvärden redan har börjat tillämpas. Det kan inte anses finnas något behov av särskilda informationsinsatser med anledning av förslagen i propositionen. 16.1Förslaget till lag med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden Paragrafen motsvarar 1 § i den hittillsvarande lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden. Iförsta stycket anges den EU-rättsakt som lagen kompletterar. I andra stycket klargörs att termer och uttryck i lagen har samma betydelse som i förordningen om referensvärden. Hänvisningen till förordningen om referensvärden i denna paragraf, liksom i övrigt i lagen, är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Övervägandena finns i avsnitten 5.1 och 5.2. Paragrafen motsvarar 2 § i den hittillsvarande lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden (se prop. 2017/18:4 s. 23). Paragrafen innebär att , för svenskt vidkommande, är den behöriga myndighet som avses i förordningen om referensvärden. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgifter för verksamhet med anledning av förordningen om referensvärden. Enligt första stycket får ta ut avgifter för prövning av sådana ansökningar, anmälningar och underrättelser som ett företag eller någon annan ska eller kan göra enligt förordningen om referens- värden. Bestämmelsen motsvarar 3 § i den hittillsvarande lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om referensvärden (se prop. 2017/18:4 s. 32). Enligt andra stycket ska administratörer och vissa enheter under tillsyn betala årliga avgifter till .