prop · H503108 · 2018-02-20 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 2.1 första stycket är direktivet tillämpligt på tredjelandsmedborgare som befinner sig utanför medlemsstaternas territorium och ansöker om att resa in, eller som har beviljats inresa på en medlemsstats territorium för säsongsanställning. I andra stycket anges att säsongsanställningsdirektivet inte är tillämpligt på tredjelandsmedborgare som vid ansökningstillfället uppehåller sig på en medlemsstats territorium, förutom i de fall tredjelandsmedborgaren ansöker om förlängning av Med tredjelandsmedborgare avses enligt definitionen i artikel 3 a personer som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget). I artikel 2.3 anges vissa undantag från direktivets tillämpningsområde. Utlänningar som är bosatta inom EU Kravet på att en utlänning inte får uppehålla sig på en medlemsstats territorium torde innebära att en utlänning inte får uppehålla sig på något av EU:s medlemsstaters territorier vid ansökningstillfället. När det gäller längden på vistelsen är en rimlig tolkning att ”uppehålla sig” avser vistelser med viss varaktighet. I den engelska språkversionen används exempelvis ordet ”reside”, vilket understryker att det bör vara vistelser med viss varaktighet som avses. konstaterar bl.a. att i den tyska språkversionen används ordet Aufenhalt och efterlyser en analys av om det begrepp som väljs kan tänkas motsvara de syften direktivet avser att tillgodose. I detta sammanhang kan nämnas att artikel 2 i och rådets direktiv /66/EU av om villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern förflyttning av personal, kallat ICT-direktivet, innehåller en liknande bestämmelse. Vid ett kontaktkommittémöte angående genomförandet av ICT-direktivet har kommissionen meddelat medlemsstaterna att det förhållandet att en tredjelandsmedborgare reser till en medlemsstat inte är likvärdigt med att han eller hon uppehåller sig där (reside). Till det kommer att definitionen av säsongsarbetare bl.a. anger att den gäller tredjelandsmedborgare med huvudsaklig bosättningsort i tredjeland. Mot denna bakgrund anser regeringen att begreppet bosatt får anses motsvara de syften som direktivet avser att tillgodose. Det är även detta begrepp som föreslås i 6 b kap. 3 § UtlL (prop. 2017/18:34). Det bör därför även i 6 c kap. UtlL införas en bestämmelse som anger att en ansökan inte kan beviljas en utlänning som är bosatt inom EU. EES-medborgare och medborgare i samt deras familjemedlemmar Enligt artikel 2.3 b är direktivet inte tillämpligt på tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till unionsmedborgare som har utövat sin rätt till fri rörlighet i enlighet med och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, kallat rörlighetsdirektivet. Vidare anges i artikel 2.3 c att direktivet inte är tillämpligt på tredjelandsmedborgare som i likhet med sina familjemedlemmar och oavsett medborgarskap har rätt till fri rörlighet motsvarande unionsmedborgares rättigheter enligt avtal mellan antingen unionen och medlemsstaterna eller unionen och tredje länder. , och har ingått det s.k. med unionen som innebär en rätt till fri rörlighet motsvarande den som gäller enligt . har ingått ett motsvarande avtal. Bestämmelserna i artikel 2.3 b och c bör därför innebära att medborgare i , , och samt deras familjemedlemmar undantas från direktivets tillämpningsområde. 2017/18:108 En konsekvens av att det endast är tredjelandsmedborgare som kan beviljas ett tillstånd för säsongsarbete är givetvis att unionsmedborgarna inte kan få ett sådant tillstånd. Detta bör lämpligen framgå av de nya bestämmelserna. En definition som omfattar såväl unionsmedborgare som medborgare i , och är EES-medborgare, 1 kap. 3 b § UtlL (se t.ex. prop. 2013/14:81 s. 19). Syftet med direktivet är att fastställa villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelser för säsongsanställning samt definiera säsongsarbetares rättigheter. Som påpekas av kan även säsongsarbetare från EU vara utsatta på samma sätt som säsongsarbetare från tredjeland. Det är emellertid inte möjligt att, inom ramen för detta lagstiftningsärende, överväga förändringar utöver vad som krävs med anledning av direktivet. Sammantaget föreslås det därför en bestämmelse om att ett tillstånd för säsongsarbete inte ska beviljas en utlänning som är EES-medborgare eller medborgare i eller är familjemedlem till en sådan person. Utlänningar som tillhandahåller tjänster enligt artikel 56 i EUF- fördraget Enligt artikel 2.3 a är direktivet inte tillämpligt på en tredjelandsmedborgare som bedriver verksamhet på ett i en annan medlemsstat etablerat företags vägnar inom ramen för tillhandahållande av tjänster i den mening som avses i artikel 56 i EUF-fördraget, inbegripet tredjelandsmedborgare som har utstationerats av ett i en medlemsstat etablerat företag inom ramen för tillhandahållande av tjänster i enlighet med och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, kallat utstationeringsdirektivet. Det torde stå klart att de utlänningar som omfattas av utstationeringsdirektivet är undantagna från direktivets tillämpningsområde enligt bestämmelsen. Även andra utlänningar bör vara undantagna från tillämpningsområdet, om de bedriver verksamhet på ett i en annan medlemsstat etablerat företags vägnar inom ramen för tillhandahållande av tjänster. Det skulle kunna handla om t.ex. uppdragsgivare eller konsulter som bedriver verksamhet för ett företag som är etablerat i en annan medlemsstat. Av artikel 3 b och 5.1 a följer att ett tillstånd för säsongsarbete får beviljas endast under förutsättning att det finns ett anställningsförhållande avseende säsongsarbete mellan säsongsarbetaren och arbetsgivaren i . Detta krav på anställningsförhållande i torde i praktiken innebära att bestämmelsen i artikel 2.3 a saknar betydelse, eftersom utlänningen då inte bedriver verksamhet för ett företag etablerat i en annan medlemsstat. Det kan av tydlighetsskäl ändå finnas anledning att ange att personkategorierna i artikel 2.3 a inte ska omfattas av de nya reglerna eftersom dessa personer uttryckligen är undantagna från direktivets tillämpningsområde. En sådan lösning överensstämmer i huvudsak med regleringen om EU-blåkort i 6 a kap. 2 § UtlL (prop. 2012/13:148 s. 45). Det bör därför införas en bestämmelse som klargör att utlänningar som bedriver verksamhet i på ett i en annan medlemsstat etablerat företags vägnar inte ska beviljas ett tillstånd för säsongsarbete. 8 Villkor för tillstånd för säsongsarbete 8.1Villkoren för att beviljas ett tillstånd för säsongsarbete ska anges i lagen Regeringens förslag: Det ska i lag anges vilka villkor som gäller för att ett tillstånd för säsongsarbete ska beviljas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens förslag: I artiklarna 5 och 6 anges de villkor som ska vara uppfyllda för att ett tillstånd för säsongsarbete ska få beviljas. Artiklarna är uppbyggda på så sätt att de anger de omständigheter som sökanden ska visa genom att ge in olika handlingar tillsammans med ansökan, t.ex. handlingar med uppgifter om arbetsplatsen och arbetets art, anställningens varaktighet, arbetstiden eller månad, ersättningen, andra anställningsvillkor och om möjligt det datum då anställningen börjar (artikel 5.1 a respektive 6.1 a). Vilka som är de egentliga villkoren för att beviljas ett tillstånd för säsongsarbete följer alltså indirekt av kravet på sökanden att ge in vissa handlingar. En grundläggande förutsättning för att en ansökan om tillstånd för säsongsarbete ska kunna beviljas är att sökanden kan presentera de underlag som behövs för prövningen av ansökan. Det är också den ordning som generellt gäller vid en ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd enligt svensk rätt. De bestämmelser som genomför artiklarna 5 och 6 bör därför inte formuleras som krav på sökanden att ge in vissa specificerade handlingar. I stället bör utgångspunkten vara att det i lagen ska anges vilka villkor som ska gälla för att ett tillstånd ska kunna beviljas. Det bedöms inte finnas någon risk för att de uppgifter som krävs för att kunna göra en prövning i enlighet med direktivet inte kommer in om bestämmelsen formuleras med utgångspunkt i villkoren, i stället för med utgångspunkt i vilka specifika handlingar som ska ges in. Att sökanden genom handlingar eller på annat sätt kan visa att dessa förutsättningar är uppfyllda bedöms mot denna bakgrund inte behöva anges särskilt i lagtexten. Sådana handlingar kommer däremot förstås att ha en avgörande betydelse vid prövningen. En individuell prövning måste göras i varje enskilt fall. En närmare beskrivning av vad som krävs av sökanden finns i avsnitt 8.2–8.11. 2017/18:108 8.2 Regeringens förslag: För att ett tillstånd för säsongsarbete ska beviljas ska utlänningen ha erbjudits en tidsbegränsad anställning som säsongsarbetare i av en arbetsgivare som är etablerad här. Regeringens bedömning: Några lagändringar är inte nödvändiga med anledning av direktivets bestämmelser om dels att medlemsstaterna i samråd med arbetsmarknadens parter ska upprätta en förteckning över de sysselsättningsområden som innefattar säsongsbunden verksamhet, dels att kommissionen ska underrättas om förteckningen ändras. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i (LO) anser att ett giltigt anställningsavtal eller ett bindande anställningserbjudande bör ligga till grund för ett tillstånd för säsongsarbete. () anser att anställningserbjudandets svaga ställning ger ett otillräckligt skydd för arbetstagaren och välkomnar ett fortsatt arbete med frågan. anser att systematiken med anställningserbjudande som förutsättning för att få arbeta i alltjämt är främmande i svensk arbetsrätt och förordar att frågan bör övervägas ytterligare medan () och anser att gällande ordning med anställningserbjudande är mest lämpligt. och efterfrågar ett förtydligande av vad som ska anses vara säsongsbetonade arbeten. anser att direktivets definition av säsongsarbete bör tas in i lag, alternativt förordningstext. Universitets- och högskolerådet anser att den definitionen av säsongsarbete som ges i promemorian markant avgränsar de yrkesområden inom vilka säsongsbunden verksamhet kan förekomma och endast delvis reflekterar den definition som lämnas i artikel 3 c i direktivet. Kammarrätten i , och önskar ett förtydligande av vad som avses med att en arbetsgivare är etablerad i . menar att direktivet, på grund av sin utformning, inte kommer att vara tillämpligt på bärplockare anställda i tredjeland, trots att de utgör den största gruppen säsongsarbetare i och ifrågasätter om det är i överensstämmelse med direktivets syfte. och anser, i likhet med SLA och , att innebörden av förteckningen över sysselsättningsområden bör förtydligas. anser även att det vore mer lämpligt att Arbetsförmedlingen ansvarar för att upprätta förteckningen. LO anser att ska besluta om en förteckning över sysselsättningsområden efter samråd med arbetsmarknadens parter. i anser att förteckningen över sysselsättningsområden bör kommuniceras till utlandsmyndigheterna för att underlätta hanteringen av inkommande förfrågningar. Universitets- och högskolerådet anser att bör samråda med samtliga behöriga myndigheter för reglerade yrken i i samband med upprättandet av förteckningen över sysselsättningsområden alternativt låta Prop. 2017/18:108 dessa yttra sig efter förteckningens upprättande. Skälen för regeringens förslag och bedömning Av artiklarna 5.1 och 6.1 följer att en ansökan om inresa till en medlemsstat för säsongsarbete ska åtföljas av ett giltigt anställningsavtal eller, om det föreskrivs i nationell rätt, administrativa bestämmelser eller praxis, ett bindande anställningserbjudande. Anställningserbjudandet eller anställningsavtalet ska avse arbete som säsongsarbetare i den berörda medlemsstaten hos en arbetsgivare som är etablerad i den medlemsstaten. Ett tillstånd för säsongsarbete får således beviljas endast för anställning som säsongsarbetare i hos en arbetsgivare som är etablerad i . I artiklarna 3 b och 3 c finns definitioner av säsongsarbetare och säsongsbunden verksamhet. Enligt artikel 2.2 ska medlemsstaterna, i förekommande fall i samråd med arbetsmarknadens parter, upprätta en förteckning över de sysselsättningsområden som innefattar säsongsbunden verksamhet. Om förteckningen ändras ska kommissionen underrättas om detta. Anställningserbjudande om att arbeta som säsongsarbetare Direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att bestämma om ett bindande anställningserbjudande eller ett giltigt anställningsavtal ska krävas för att ett tillstånd ska beviljas. Några remissinstanser har synpunkter på vilken ordning som bör väljas och hur bestämmelsen bör formuleras. Enligt de allmänna reglerna om arbetskraftsinvandring får ett arbetstillstånd ges till den som har erbjudits en anställning (6 kap. 2 § första stycket UtlL). Vid genomförandet av rådets direktiv /50/EG av om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning, kallat blåkortsdirektivet, som innehåller en likalydande bestämmelse som i säsongsanställningsdirektivet, gjordes bedömningen att denna formulering var i överensstämmelse med direktivet (jfr prop. 2012/13:148 s. 48–50 och bestämmelsen i 6 a kap. 1 § första stycket UtlL). Enligt regeringens mening saknas skäl att nu göra en annan bedömning. Säsongsanställningsdirektivet skulle ha varit genomfört i svensk rätt och det svenska genomförandet är alltså försenat. I promemorian anförs att det mot den bakgrunden är naturligt att välja den lösning som finns i nuvarande regelverk. Det finns därmed inte underlag för regeringen att nu göra en annan bedömning. I detta sammanhang kan nämnas att inom övervägs olika åtgärder som syftar till att stärka arbetstagares ställning vid arbetskraftsinvandring generellt. Det är inte lämpligt att genomföra sådana förändringar i det här sammanhanget. Mot den bakgrunden föreslås att en förutsättning för att beviljas ett tillstånd för säsongsarbete bör vara att utlänningen har erbjudits en anställning som säsongsarbetare i . Tidsbegränsad anställning som säsongsarbetare Som framgår ovan följer av direktivet att anställningserbjudandet ska avse arbete som säsongarbetare, och av definitionen av säsongsarbetare i artikel 3 b följer bl.a. krav på att anställningen ska omfatta visstidsarbete. Det bör därför framgå av den nya bestämmelsen att ett villkor för att tillstånd ska beviljas är att det är fråga om en tidsbegränsad anställning som säsongsarbetare. Några remissinstanser efterfrågar ett förtydligande av vad som avses med säsongsarbete eller föreslår att direktivets definition av säsongsbunden verksamhet tas in i lagtexten. Enligt artikel 3 b definieras en säsongsarbetare som en tredjelandsmedborgare med huvudsaklig bosättningsort i ett tredjeland, som vistas lagligt och tillfälligt på en medlemsstats territorium för att utföra säsongsbunden verksamhet i enlighet med ett eller flera avtal om visstidsarbete som har slutits direkt med en arbetsgivare som är etablerad i den medlemsstaten. Med säsongsbunden verksamhet avses enligt artikel 3 c en verksamhet som är kopplad till då en återkommande händelse eller ett mönster av händelser med koppling till säsongsbetingade förhållanden kräver avsevärt högre arbetsinsatser än vad som behövs för att sköta det löpande arbetet. I skäl 13 anges att säsongsbunden verksamhet typiskt sett återfinns inom jordbruket och trädgårdsnäringen, i synnerhet under sådd- och skördeperioderna, eller turistnäringen, i synnerhet . Säsongsarbete i förekommer bl.a. inom jordbruket, skogsbruket, trädgårdsbranschen och inom turistnäringen. Arbetskraftsinvandring avseende säsongsarbete förekommer främst i fråga om vissa yrken som är kopplade till skogsnäringen, t.ex. inom bärplockning och plantering. Det har funnits uttryckliga bestämmelser om arbetstillstånd för säsongsarbete i utlänningslagen (jfr prop. 2004/05:170 s. 211 och 286 och prop. 2007/08:147 s. 34 f.). Det har dock aldrig funnits någon definition av begreppet säsongsarbete inom den svenska migrationsrätten. Det finns bestämmelser om säsongsarbete i det gällande arbetsrättsliga regelverket. I 5 § 3 lagen (1982:80) om anställningsskydd anges att ett avtal om tidsbegränsad anställning får träffas för säsongsarbete. I förarbetena till den lagen anges att med säsongsarbete avses sådant arbete som på grund av naturens växlingar eller andra jämförbara orsaker inte kan bedrivas mer än under en viss del av året. Det kan t.ex. röra sig om vissa slag av jordbruksarbete och arbete inom turistnäringen (prop. 1981/82:71 s. 122). Bedömningen av om det är fråga om en säsongsarbetare i utlänningslagens mening bör i och för sig vara fristående från bedömningen av om det rör sig om ett säsongsarbete enligt 5 § 3 lagen om anställningsskydd. Detta eftersom den närmare innebörden av direktivet, som ligger till grund för utlänningslagens bestämmelse, kan komma att tolkas av . De arbetstagare som beviljas tillstånd enligt de nya reglerna kommer dock att behöva vara anställda enligt de tillåtna anställningsformerna i lagen om anställningsskydd, eller enligt avvikande regler i kollektivavtal om det finns sådana inom den aktuella branschen. Regeringen bedömer att säsongsarbete enligt direktivet är detsamma som säsongsarbete enligt lagen om anställningsskydd. Som framgår nedan ska det även upprättas en förteckning över de sysselsättningsområden som säsongsarbete förekommer inom, dvs. sådan säsongsbunden verksamhet som avses i direktivet. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det inte är nödvändigt att definiera begreppet säsongsarbete i lagtext, eller hänvisa till direktivets definition av säsongsbunden verksamhet. En arbetsgivare som är etablerad i Av artiklarna 5.1 och 6.1 följer bl.a. ett krav på att arbetsgivaren ska vara etablerad i . Detta krav bör lämpligen framgå av den nya bestämmelsen. Några remissinstanser efterfrågar ett förtydligande av vad som avses med att en arbetsgivare är etablerad i . Säsongsanställningsdirektivet innehåller ingen definition av begreppet etablerad. Begreppet förekommer dock i flera EU-instrument. I EUF- fördraget återfinns t.ex. begreppet i bestämmelserna om etableringsrätt och fri rörlighet för tjänster (se artiklarna 49 och 56). Begreppet förekommer även i utstationeringsdirektivet som i svensk rätt genomförts genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen). Av förarbetena till utstationeringslagen framgår att med begreppet etablerad avses att arbetsgivaren ska bedriva verksamhet (prop. 1998/99:90 s. 38). Vid genomförandet av delar av och rådets direktiv /67/EU av om tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen), kallat tillämpningsdirektivet, gjordes vissa preciseringar av begreppet (se prop. 2016/17:107). I avsnitt 7 ovan klargörs förhållandet mellan säsonganställningsdirektivet och artikel 56 i EUF-fördraget respektive utstationeringsdirektivet. Där anges att utlänningar som omfattas av utstationeringsdirektivet är undantagna från direktivets tillämpningsområde. Även andra utlänningar bedöms vara undantagna från tillämpningsområdet, om de bedriver verksamhet på ett i en annan medlemsstat etablerat företags vägnar inom ramen för tillhandahållande av tjänster. Enligt regeringens bedömning kommer det i de allra flesta fall inte råda någon tvekan om huruvida en arbetsgivare är etablerad i , t.ex. när arbetsgivaren har sitt säte och sin faktiska verksamhet här. Som är inne på kan direktivets utformning innebära att säsongsarbetare, t.ex. bärplockare, som är anställda av en arbetsgivare som är etablerad i tredjeland och utför arbete åt en uppdragsgivare i , inte omfattas av regelverket. Vid eventuella gränsdragningsproblem och tolkning av begreppet är det nödvändigt att beakta . Om vägledning bör hämtas i förarbetena till utstationeringslagen får avgöras i det enskilda fallet (se t.ex. prop. 2016/17:107 s. 227 f.). Vid genomförandet av tillämpningsdirektivet anförde regeringen dock att det direktivet innehåller exempel på omständigheter som kan beaktas vid en helhetsbedömning av om en utstationering är för handen, men inte kan ge ledning för att i alla sammanhang avgöra vad som är etablering (prop. 2016/17:107 s. 160). 2017/18:108 Vad som ska avses med begreppet etablerad i 6 c kap. UtlL får därför ytterst avgöras med hänsyn till praxis om säsongsanställningsdirektivet. Enligt artikel 2.2 ska medlemsstaterna upprätta en förteckning över sysselsättningsområden som innefattar säsongsbunden verksamhet. Några remissinstanser efterfrågar ett förtydligande vad gäller innebörden av förteckningen. Det framgår inte uttryckligen av direktivet vilken status förteckningen ska ha. Som anges i promemorian bör förteckningen vara till hjälp vid bedömningen av om det inom ett visst sysselsättningsområde förekommer säsongsarbete (jfr prop. 2007/08:147 s. 52). Kommissionen har i anslutning till ett kontaktkommittémöte angående genomförandet av direktivet informerat medlemsstaterna om att kommissionen anser att förteckningen ska vara uttömmande. Utgångspunkten bör därför vara att förteckningen ska användas vid beviljande av tillstånd för säsongsarbete. Eventuella tolkningsproblem angående förteckningens status får dock i slutändan avgöras av . Det kan i sammanhanget nämnas att kommissionen har informerat om att förteckningen bör inkludera alla de verksamheter som omfattas av definitionen i artikel 3 c i direktivet (de sysselsättningsområden som innefattar säsongsbunden verksamhet). Enligt kommissionens uppfattning består definitionen av två huvudsakliga aspekter: sambandet mellan tiden (och inte bara väderförhållandena) och ett extra behov av arbetskraft. Enligt kommissionen kan förteckningen vara så detaljerad som den behöver. Hela verksamheter kan tas med om de uppfyller definitionen, annars ska bara de delar som uppfyller definitionen tas med. Sysselsättningsområden som uppfyller definitionen ska således tas med i förteckningen men detta kan givetvis variera från medlemsstat till medlemsstat. Klassificeringen NACE (Statistical classification of economic activities in Community), som används av EU:s statistikkontor , kan användas som stöd för hur sysselsättningsområdena ska definieras. För att uppfylla direktivet bör det upprättas en förteckning över de sysselsättningsområden där det förekommer säsongsarbete, dvs. sådan säsongsbunden verksamhet som avses i direktivet. Några remissinstanser anser att Arbetsförmedlingen bör besluta om förteckningen eller att samråd bör ske med flera myndigheter. Det är emellertid enligt regeringens mening mest lämpligt att , som redan beviljar arbetstillstånd för säsongsarbete enligt nuvarande ordning, ansvarar för att besluta om förteckningen. Regeringen avser att reglera frågan om förteckningen i förordning. En liknande bestämmelse finns, såvitt avser en förteckning över de slag av arbeten inom vilka det finns en stor efterfrågan på arbetskraft, i 5 kap. 12 § UtlF. fastställer nämnda förteckning genom föreskrifter, se MIGRFS 06/2017. Att en förteckning på detta sätt kommer till uttryck i medför att dess innehåll blir tydligt för berörda parter. När fastställer förteckningen är det lämpligt att verket bereder arbetsmarknadens parter tillfälle att yttra sig i frågan. ordning, att samråd sker genom att myndigheten låter sammanslutningar Prop. 2017/18:108 med arbetstagare och arbetsgivare få tillfälle att yttra sig, är den ordning som redan gäller enligt 5 kap. 7, 7 a och 12 §§ UtlF.