prop · H503165 · 2018-03-14 00:00:00 — Punkten är tillämplig på situationen när brister i åtgärder för identifiering orsakar eller kan komma att orsaka att möjligheten att spåra ett livsmedel försvåras. Det kan vara fråga om att det finns sådana brister i dokumentationen i något avseende att det inte går eller är svårt att få fram information om var innehållet i ett livsmedel har sitt ursprung. Det är tillräckligt att spårningen till följd av bristerna kan komma att försvåras. Farebedömningen ska göras på samma sätt som beträffande punkt 1. Ansvar aktualiseras alltså även i de fall då det t.ex. upptäcks brister som kan rättas till, men som oupptäckta typiskt sett hade kunnat leda till försvårad spårning. För ansvar krävs att bristerna på ett omfattande eller annars särskilt allvarligt sätt orsakar eller kan komma att orsaka att spårningen försvåras. Det måste därmed röra sig om en brist som är betydande eller som innebär att det är förenat med stora svårigheter att ta reda på ett livsmedels ursprung. Det kan vara fråga om att det helt saknas dokumentation eller system för att hantera spårbarheten, eller att bristerna är systematiska. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena när det gäller rekvisiten i punkterna 1–5 finns i avsnitt 7.2. 29 § Till böter döms den som, om gärningen inte ska leda till ansvar enligt 28 a §, med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 6, 7, 8 eller 9 §, 2.bryter mot 10 § första stycket, 3.inte fullgör sina skyldigheter enligt 20 § första stycket 1. Till böter döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. I paragrafen regleras vilka brott som enbart har böter i straffskalan. Ändringen i första stycket innebär att det genom ett tillägg klargörs att bestämmelsen är avsedd att tillämpas på överträdelser som inte ska leda till ansvar enligt 28 a §. I andra stycket ändras till följd av Lissabonfördraget EG-bestämmelser till EU-bestämmelser. Bestämmelsen i tredje stycket om att det inte ska dömas till ansvar om en gärning är att anse som ringa har i enlighet med Lagrådets synpunkt flyttats från 30 §. Ändringen är inte avsedd att innebära någon ändring i sak. 30 § Om en gärning är belagd med straff i eller i lagen (2000:1225) om straff för smuggling ska det inte dömas till ansvar enligt 28 a eller 29 §. Det ska inte dömas till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av ett föreläggande om vite om gärningen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Det ska inte dömas till ansvar enligt 29 § om gärningen kan leda till en sanktionsavgift enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 30 a §. I paragrafen finns bestämmelser om straffbestämmelsernas förhållande till och om förhållandet mellan vite och straff samt sanktionsavgift och straff. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Ändringen i första stycket innebär att det har lagts till en hänvisning till 28 a §. Ändringen är inte avsedd att innebära någon ändring i sak. Andra stycket har ändrats. Det som ska avgöra när ett hinder mot att döma till straffansvar för samma gärning uppkommer är den tidpunkt då det inleds en domstolsprocess om utdömande av vite, inte som när ett vitesföreläggande har överträtts. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Tredje stycket är nytt. Där regleras förhållandet mellan straff och sanktionsavgifter på så sätt att det stadgas att det inte ska dömas till ansvar enligt 29 § om gärningen kan leda till sanktionsavgift. Bestämmelsen har utformats med 11 § andra stycket lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken och 40 b § fiskelagen (1993:787) som förlaga. Överväganden om dubbelbestraffning och vad som är att betrakta som samma gärning finns i avsnitt 8.4. 30 a § Regeringen får meddela föreskrifter om att en sanktionsavgift ska betalas av den som 1.påbörjar en verksamhet som är registreringspliktig utan att någon anmälan om registrering har gjorts, eller 2.brister när det gäller att uppfylla krav på journalföring eller annan dokumentation. Avgiftens storlek ska framgå av regeringens föreskrifter. Avgiften ska uppgå till och högst . När regeringen meddelar föreskrifter om avgiftens storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. Genom paragrafen, som är ny, införs sanktionsavgifter på livsmedelsområdet. I första stycket bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om skyldighet att betala sanktionsavgifter. Enligt första stycket 1 får sådana föreskrifter avse den som påbörjar en registreringspliktig verksamhet utan att någon anmälan har gjorts. Överträdelser av regler om krav på godkännande av en anläggning ska däremot även fortsättningsvis sanktioneras med bötesstraff enligt 29 §. Enligt punkt 2 får regeringen föreskriva att sanktionsavgift ska betalas av den som brister när det gäller 2017/18:165 att uppfylla krav på journalföring eller annan dokumentation. Underlåtelse att uppfylla sådana krav på dokumentation som huvudsakligen syftar till att säkerställa spårbarhet bör dock inte kunna leda till sanktionsavgift utan bör även fortsättningsvis omfattas av det straffbara området. Vilka överträdelser som kan leda till sanktionsavgift kommer att preciseras på förordningsnivå. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. I andra stycket anges att avgiftens storlek ska framgå av regeringens meddelar föreskrifter om avgiftens storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Med överträdelsens allvar avses överträdelsens omfattning och den typiska faran som överträdelsen medför. Kriteriet betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser tar sikte på bestämmelsen som sådan och dess skyddsintresse. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.1. I tredje stycket anges att sanktionsavgiften ska tillfalla staten. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.1. 30 b § En sanktionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte är uppsåtlig eller oaktsam. Någon sanktionsavgift ska dock inte tas ut om det är oskäligt. Vid prövningen av denna fråga ska det särskilt beaktas 1.om överträdelsen berott på sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand göra det som han eller hon varit skyldig att göra och inte heller förmått att uppdra åt någon annan att göra det, 2.om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken kunnat förutse eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka, eller 3.vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika överträdelsen. Paragrafen är ny. I första stycket anges att en sanktionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet, dvs. strikt ansvar ska gälla. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. Av andra stycket framgår att sanktionsavgift inte ska tas ut om det är oskäligt. Både objektiva och subjektiva omständigheter ska beaktas vid denna prövning. För att underlätta tillämpningen innehåller bestämmelsen en uppräkning av omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om det skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. Det anges att det särskilt ska beaktas om överträdelsen har berott på sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand göra det som ålegat honom eller henne och inte heller förmått att uppdra åt någon annan att göra det. Det ska vidare särskilt beaktas om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken kunnat eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka. Slutligen ska särskilt beaktas vad den avgiftsskyldige har gjort för att undvika att en överträdelse skulle inträffa. Bristande betalningsförmåga, att en verksamhet är nystartad, okunskap om gällande regler, glömska, tidsbrist eller dåliga rutiner bör inte medföra befrielse från avgift. Någon möjlighet till jämkning av sanktionsavgifter finns inte. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.4. 30 c § prövar frågor om sanktionsavgifter. Innan kontrollmyndigheten beslutar om avgift ska den som anspråket riktas mot ges tillfälle att yttra sig. Om så inte har skett från det att överträdelsen skedde får någon sanktionsavgift inte beslutas. Paragrafen är ny. I första stycket anges att det är kontrollmyndigheten som beslutar om sanktionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1. I andra stycket anges att innan en sanktionsavgift beslutas ska den som anspråket riktas mot ha getts tillfälle att yttra sig. Möjligheten att göra undantag från kommunikationsskyldigheten enligt 25 § förvaltningslagen (2017:900) gäller därmed inte vid beslut om en sanktionsavgift. I övrigt gäller dock förvaltningslagens bestämmelse om kommunikation, såsom vilket material som ska kommuniceras och hur kommunikationen ska genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.2. Vidare anges att om den enskilde inte har getts tillfälle att yttra sig från det att överträdelsen skedde ska någon sanktionsavgift inte få beslutas. När det gäller överträdelser som är perdurerande, dvs. pågående, börjar preskriptionstiden löpa först när överträdelsen har upphört. Bestämmelsen syftar till att ge den avgiftsskyldige möjlighet att påtala eventuella felaktigheter och omständigheter i utredningsmaterialet som kan utgöra skäl för befrielse från avgift innan beslut fattas. Om rättelse vidtas i detta skede innebär det dock inte att möjligheten att påföra en sanktionsavgift bortfaller. Så snart förutsättningarna har uppkommit kan en sanktionsavgift påföras även om omständigheterna ändras innan beslut meddelas. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.6. 30 d § Det ska inte beslutas om sanktionsavgift för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. I paragrafen, som är ny, föreskrivs att det inte får beslutas om en sanktionsavgift för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en domstolsprocess om utdömande av vitet. Bestämmelsen syftar till att motverka att dubbla sanktioner, dvs. vite och sanktionsavgift, förekommer för en och samma överträdelse. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. 30 e § Ett beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken när det har fått laga kraft. Av bestämmelsen, som är ny, framgår att ett beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken. Detta innebär att beslutet, eller en påföljande dom för det fall beslutet överklagas, gäller som en exekutionstitel så snart det fått laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.5. 30 f § En beslutad sanktionsavgift faller bort om beslutet inte har verkställts från det att beslutet har fått laga kraft. Paragrafen är ny och anger att en beslutad sanktionsavgift faller bort om beslutet inte har verkställts från det att beslutet fått laga kraft. Bestämmelsen fastställer alltså en preskriptionstid för överträdelser som ska leda till sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.6. 31 § Beslut av en nämnd enligt denna lag, enligt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt de EU- bestämmelser som kompletteras av lagen får överklagas hos . En nämnds beslut om sanktionsavgift överklagas dock till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av en nämnds beslut. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Ändringen i första stycket innebär att EG-bestämmelser till följd av Lissabonfördraget ändras till EU-bestämmelser. I andra stycket anges att en nämnds beslut om sanktionsavgift, i likhet med vad som enligt 32 § gäller för beslut meddelade av , överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I tredje stycket anges att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.7. 33 § En myndighet får bestämma att dess beslut ska gälla även om det överklagas. Detta gäller dock inte beslut om sanktionsavgift. Paragrafen reglerar besluts verkställbarhet. Ändringen innebär att beslut om sanktionsavgift undantas från huvudregeln som innebär att en myndighet får besluta att dess beslut ska gälla . Ett beslut om sanktionsavgift ska i stället alltid gälla först när det fått laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.5. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för överträdelser som har skett I punkt 1 anges att lagen träder i kraft . Av punkt 2 framgår att övergångsbestämmelsen innebär att de nya reglerna inte gäller för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter 28 a § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.producerar, bearbetar, distribuerar eller på något annat sätt handhar, eller märker, marknadsför eller presenterar, foder eller fodertillsatser, eller utfodrar djur med foder, på ett sätt som orsakar eller kan orsaka en fara för människors eller djurs liv eller hälsa, 2.samlar in, bearbetar eller på något annat sätt handhar animaliska biprodukter eller därav framställda produkter på ett sätt som orsakar eller kan orsaka en fara för människors eller djurs liv eller hälsa, 3.inte vidtar åtgärder i samband med produktion, bearbetning, distribution, utfodring eller annat handhavande av foder, animaliska biprodukter eller därav framställda produkter och därigenom föranleder att ett foder, en animalisk biprodukt eller en därav framställd produkt utgör eller kan komma att utgöra en fara för människors eller djurs liv eller hälsa, 4.brister när det gäller att märka, marknadsföra, eller presentera ett foder eller en fodertillsats och därigenom föranleder att ett foder eller en fodertillsats utgör eller kan komma att utgöra en fara för människors eller djurs liv eller hälsa, 5.i större omfattning märker, marknadsför eller presenterar ett foder eller en fodertillsats på ett sätt som är eller kan vara vilseledande, eller 6.brister när det gäller åtgärder för identifiering och därigenom på ett omfattande eller annars särskilt allvarligt sätt orsakar att möjligheten att spåra ett foder, en fodertillsats, en animalisk biprodukt eller därav framställda produkter försvåras eller kan komma att försvåras. Paragrafen är ny. I paragrafen stadgas att böter eller fängelse i högst ska följa på vissa gärningar, som närmare beskrivs i sex punkter. Övervägandena när det gäller straffskalan finns i avsnitt 7.4. Paragrafen har samma tillämpningsområde som lagen, vilket enligt 3 § är alla led från och med primärproduktionen av foder till och med utsläppande av foder på marknaden eller utfodring av djur. Lagen gäller också för befattning med animaliska biprodukter och därav framställda produkter. I artikel 3 f i och rådets förordning (EG) nr 183/2005 definieras begreppet primärproduktion av foder. Begreppet utsläppande på marknaden definieras i artikel 3.8 i och rådets förordning (EG) nr 178/2002. Vad som avses med foder framgår av artikel 3.4 i samma förordning. Begreppet fodertillsatser definieras i artikel 2.2 a i och rådets förordning (EG) nr 1831/2003. Vad som är animaliska biprodukter och därav framställda produkter definieras i artikel 3.1 och 3.2 i och rådets förordning (EG) nr 1069/2009. Det framgår också att ansvar kan aktualiseras både vid uppsåtligt och vid oaktsamt handlande. Överväganden när det gäller kravet på den subjektiva täckningen finns i avsnitt 7.3. I punkt 1 framgår att produktion, bearbetning, distribution eller övrigt handhavande av foder eller fodertillsatser eller utfodring av djur med foder på ett sätt som orsakar eller kan orsaka en fara för människors eller 2017/18:165 djurs liv eller hälsa ska föranleda ansvar enligt paragrafen. Handhavande innefattar, liksom i livsmedelslagen olika åtgärder såsom framställning, beredning, bearbetning, behandling, lagring, förvaring, förpackning, omförpackning, transport eller uppläggning, se kommentaren till 28 a § All typ av befattning som sker med själva fodret eller fodertillsatsen omfattas därmed av paragrafen. Till detta kommer att även utfodring av djur omfattas av bestämmelsen. Det kan t.ex. vara fråga om att kontaminerat foder förs in i livsmedelskedjan genom att det ges till Vidare omfattas märkning, marknadsföring eller presentation av foder eller fodertillsatser som orsakar eller kan orsaka fara för människors eller djurs liv eller hälsa av punkten. Begreppet märkning definieras när det gäller foder i artikel 3.2 s i och rådet förordning (EG) 767/2009. artikel, punkt u, definieras begreppet presentation. avses andra åtgärder som sker i försäljningssyfte, se kommentaren till 28 a § livsmedelslagen. För straffansvar uppställs inte, på så sätt som i punkt 5, krav på att överträdelsen ska ha skett i större omfattning. För straffansvar krävs inte heller att det har uppstått någon konkret fara för en negativ följd i det enskilda fallet. Det räcker att det har uppstått en Bedömningen av om en abstrakt fara har uppstått till följd av ett agerande ska göras utifrån om ett handlande typiskt sett kan leda till viss fara. Så kan t.ex. vara fallet när det i ett tidigt led i produktionen av ett foder finns brister som kan leda till smittspridning eller sjukdom, eller då ett foder märks med felaktiga uppgifter om dess innehåll, men detta upptäcks vid tillsyn och fodret stoppas och därför inte riskerar att utfodras till ett djur men omständigheterna varit sådana att de typiskt sett hade kunnat utgöra fara för människors eller djurs liv eller hälsa. Punkt 2 behandlar olika förfaranden med animaliska biprodukter och därav framställda produkter som orsakar eller kan orsaka en fara för människors eller djurs liv eller hälsa. Uttrycken samlar in, bearbetar eller i övrigt handhar är avsett att, precis som när det gäller foder, täcka in all befattning med animaliska biprodukter och därav framställda produkter. Farebedömningen ska ske på samma sätt som beträffande punkt 1. I punkt 3 behandlas de situationer då underlåtenhet att vidta åtgärder vid produktion, bearbetning, distribution, utfodring eller annat handhavande av foder, animaliska biprodukter eller därav framställda produkter har orsakat eller kunnat orsaka en fara för människors eller djurs liv eller hälsa. Det kan t.ex. vara fråga om att ett foder inte har återkallats när detta varit nödvändigt. Farebedömningen ska göras på samma sätt som beträffande punkt 1. Enligt punkt 4 ska det vara straffbart att brista i märkning, marknadsföring eller presentation av ett foder eller en fodertillsats och därigenom föranleda att ett foder eller en fodertillsats utgör eller kan komma att utgöra en fara för människors eller djurs liv eller hälsa. utelämna vissa uppgifter om ett foders innehåll eller villkor för dess användning är straffbart enligt denna punkt. inte, på så sätt som i punkt 5, krav på att överträdelsen ska ha skett i Farebedömningen ska göras på samma sätt som be- träffande punkt 1. Det betyder att ansvar enligt denna punkt blir aktuellt även i fall då ett foder med t.ex. bristande märkning stoppas vid en tillsyn och den bristande märkningen därmed inte hinner orsaka någon fara för människors eller djurs liv eller hälsa, men där omständigheterna varit sådana att de typiskt sett har kunnat utgöra en sådan fara. Punkt 5 är tillämplig när någon märker, marknadsför eller presenterar ett foder eller en fodertillsats på ett sätt som utgör eller kan utgöra ett vilseledande. Ett vilseledande har uppstått när fodrets eller fodertillsatsens innehåll eller egenskaper inte stämmer överens med vad som påstås om det, genom att märkningen, marknadsföringen eller presentationen är felaktig, och när det har använts i tron att det har det innehåll och de egenskaper som påstås. Det kan vara fråga om att ett foder felaktigt påstås ha ett visst ursprung. Farebedömningen ska göras på samma sätt som beträffande punkt 1. Om ett foder med felaktig märkning stoppas vid en tillsyn och den felaktiga märkningen därmed inte hinner orsaka något vilseledande, men där märkningen varit sådan att den typiskt sett har kunnat utgöra ett vilseledande blir ansvar enligt punkten också aktuellt. För att ansvar ska kunna utdömas krävs att den felaktiga eller missvisande märkningen, marknadsföringen eller presentationen har skett i större omfattning. Det kan handla om att det skett systematiskt eller att fodret fått eller kan antas få stor spridning. För ansvar enligt punkten krävs inte att det uppstått någon hälsofara till följd av märkningen. Punkt 6 behandlar spårbarhet. Spårbarhet definieras i artikel 3.15, i och rådets förordning (EG) nr 178/2002. I artikel 18 i samma förordning stadgas att livsmedel, foder, livsmedelsproducerande djur och alla andra ämnen som är avsedda för eller kan antas ingå i ett livsmedel eller ett foder ska kunna spåras på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan. I artikel 21 och 22 i och rådets förordning (EG) nr 1069/2009 uppställs krav på spårbarhet när det gäller animaliska biprodukter och därav framställda produkter. Punkten är tillämplig på situationer när brister i åtgärder för identifiering orsakar att möjligheten att spåra ett foder, en fodertillsats, en animalisk biprodukt eller därav framställda produkter försvåras eller kan komma att försvåras. Det kan vara fråga om att det finns sådana brister i dokumentationen i något avseende att det inte går eller är svårt att få fram information om var innehållet i ett foder, en fodertillsats, en animalisk biprodukt eller därav framställda produkter har sitt ursprung. Farebedömningen ska göras på samma sätt som beträffande punkt 1. Ansvar aktualiseras alltså även i de fall då det upptäcks brister som kan rättas till, men som oupptäckta typiskt sett hade kunnat leda till försvårad spårning. För ansvar krävs att bristerna på ett omfattande eller annars särskilt allvarligt sätt orsakar eller kan komma att orsaka att spårningen försvåras. Det måste därmed röra sig om en brist som är betydande eller som innebär att det är förenat med stora svårigheter att t.ex. ta reda på ett foders, en fodertillsats, en animalisk biprodukts eller därav framställda produkters ursprung. Det kan vara fråga om att det helt saknas dokumentation eller system för att hantera spårbarheten, eller att bristerna är systematiska. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena när det gäller rekvisiten i punkterna 1–6 finns i avsnitt 7.2. 2017/18:165 29 § Till böter döms den som, om gärningen inte ska leda till ansvar enligt 28 a §, med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot en föreskrift eller ett beslut som meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 9 eller 11 §, 2.bryter mot 8 §, eller 3.inte fullgör sina skyldigheter enligt 21 § första stycket 1. Till böter döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. I paragrafen regleras vilka gärningar som enbart har böter i straffskalan. Ändringen i första stycket innebär att det genom ett tillägg klargörs att bestämmelsen är avsedd att tillämpas på överträdelser som inte ska leda till ansvar enligt 28 a §. I andra stycket ändras till följd av Lissabonfördraget begreppet ”EG- bestämmelser” till ”EU-bestämmelser”.