prop · H60316 · 2018-11-27 00:00:00 — Av 5 § följer, genom dess hänvisning till 3 kap. 16 §, att en kustbe- vakningstjänsteman även i den indirekta brottsbekämpningen har rätt att stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel när befogenheterna ut- övas. Vidare följer av 3 kap. 17 § att en kustbevakningstjänsteman som ingriper med stöd av bestämmelsen genast ska anmäla detta till den som har rätt att leda förundersökningen och av 6 § en rapporteringsskyldighet till den behöriga myndigheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Gripanden och beslag som inte kan vänta 3 § Bestämmelserna om gripanden och beslag i 3 kap. 7 och 10 §§ får tillämpas om inte ett godkännande enligt 1 § utan väsentlig olägenhet kan avvaktas. Paragrafen reglerar gripanden och beslag som inte kan vänta. Över- vägandena finns i avsnitt 9.6 och 9.7.1. Bestämmelsen är ett undantag från huvudregeln att gripanden och beslag som ligger utanför den direkta brottsbekämpningen får ske först efter att förundersökning har inletts av den huvudansvariga myndigheten. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt. Med väsentlig olägenhet avses t.ex. att det finns en konkret risk för att den misstänkte undkommer om ett gripande inte görs , eller för att egendom går förlorad om ett beslag inte görs genast. Av 5 § följer, genom dess hänvisning till 3 kap. 16 §, att en kustbe- vakningstjänsteman även i den indirekta brottsbekämpningen har rätt att stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel när befogenheterna utövas. Vidare följer av 3 kap. 17 § att en kustbevakningstjänsteman som ingriper med stöd av bestämmelsen genast ska anmäla detta till den som har rätt att leda förundersökningen och av 6 § en rapporteringsskyldighet till den behöriga myndigheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Biträde åt en förundersökningsledare när en förundersökning har inletts 4 § När en förundersökning har inletts får bistå för- undersökningsledaren med utredningen av brottet, även om brottet inte ingår i den direkta brottsbekämpningen. En förundersökningsledare får anlita biträde av för att genomföra förundersökningen. Förundersökningsledaren får också ge i uppdrag åt en kustbevakningstjänsteman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt. Om förundersökningen leds av åklagare är och en kustbevakningstjänsteman skyldiga att lämna det biträde som begärs enligt denna paragraf. Paragrafen behandlar biträde åt en förundersökningsledare när en förun- dersökning inletts. Övervägandena finns i avsnitt 9.5, 9.6 och 9.7.3. Biträde enligt första stycket kan avse alla typer av brott. Andra stycket motsvarar 23 kap. 3 § andra stycket . Såväl åklagare som andra förundersökningsledare vid exempelvis Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen eller kan begära biträde med stöd av paragrafen. Förundersökningsledaren avgör om det är lämpligt att biträde lämnas, med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet och till andra omständigheter, t.ex. kompetensen hos den som ska utföra uppgiften. Vid lämplighets- bedömningen ska beaktas om åtgärden är sådan att den av effektivitets- skäl rimligen bör utföras av en kustbevakningstjänsteman. Exempel på åtgärder som kan komma i fråga är sådana som regleras i 3 kap., förutsatt att det i det enskilda fallet är lämpligt. Det kan inte anses lämpligt att Prop. 2018/19:16 uppdra åt en kustbevakningstjänsteman att vidta en åtgärd som tjänste- mannen inte har befogenhet att utföra enligt denna lag eller någon annan författning. Av 5 § följer, genom dess hänvisning till 3 kap. 16 §, att en kustbe- vakningstjänsteman även i den indirekta brottsbekämpningen har rätt att stoppa fartyg, fordon eller annat transportmedel när befogenheterna utövas. Vidare följer av 3 kap. 17 § att en kustbevakningstjänsteman som ingriper med stöd av bestämmelsen genast ska anmäla detta till den som har rätt att leda förundersökningen och av 6 § en rapporteringsskyldighet till den behöriga myndigheten. Tredje stycket innebär att en kustbevakningstjänsteman inte kan neka en åklagare det biträde som begärs. I och med att begäran endast får avse biträde enligt paragrafen kan åklagaren inte utöver detta kräva att arbetet ska genomföras . Däremot får och en kustbevakningstjänsteman neka till en begäran om biträde från en annan förundersökningsledare. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Medel för att genomföra en tjänsteåtgärd 5 § Vid ett ingripande enligt 1–4 §§ får de medel för att genomföra en tjänsteåtgärd som anges i 3 kap. 16 § användas. I paragrafen regleras en kustbevakningstjänstemans möjlighet att använda vissa medel för att genomföra en tjänsteåtgärd vid biträde åt en annan myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 9.8. Av 3 kap. 16 § följer en rätt för en kustbevakningstjänsteman att i vissa situationer stoppa ett fartyg, fordon eller annat transportmedel när befo- genheterna utövas. Genom hänvisningen gäller denna bestämmelse även inom den indirekta brottsbekämpningen. Paragrafen har tillkommit efter synpunkter från Lagrådet. 6 § En kustbevakningstjänsteman som enligt bestämmelserna i detta kapitel biträder en annan myndighet ska till den myndigheten genast rapportera de åtgärder och ingripanden som gjorts. Paragrafen reglerar rapporteringsskyldighet till den huvudansvariga myndigheten, och gäller utöver det som anges i 3 kap. Övervägandena finns i avsnitt 9.9. Paragrafen är tillämplig på biträde som lämnas såväl innan förunder- sökning har inletts som till en förundersökningsledare. Med utgångs- punkt i den rapportering som har gjorts kan den som begärt biträde besluta om vidare åtgärder. Även om biträdet inte har lett till något ingri- pande, t.ex. om en efterspanad båt inte har påträffats, förutsätts viss rapportering kring vilka åtgärder som vidtagits, t.ex. i vilket område sök- ningen genomförts. 2018/19:16 5 kap. Ordningshållande verksamhet Uppgifter som ingår i den direkta ordningshållningen 1 § Inom den direkta ordningshållningen får själv- ständigt förebygga och ingripa mot störningar av ordningen. Paragrafen reglerar vilka uppgifter som ingår i direkta ordningshållning. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Ingripandena avser främst sådana ordningsstörningar som har samband med myndighetens huvudsakliga verksamhet och som vanligen sker i områden som annars har begränsad myndighetsnärvaro. Av 2 § framgår vilka ordningsstörningar som ingår i den direkta ordningshållningen. Paragrafen har fått sin utformning efter synpunkter från Lagrådet. Ordningsstörningar som ingår i den direkta ordningshållningen 2 § direkta ordningshållning omfattar 1.uppträdande till sjöss, 2.störningar enligt 20 § andra stycket lagen (2004:487) om sjöfarts- skydd, och 3.störningar enligt 4 kap. 7 § andra stycket lagen (2006:1209) om hamnskydd. Paragrafen reglerar vilka ordningsstörningar som ingår i den direkta ordningshållningen. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Första punkten avser t.ex. att några personer som befinner sig på en båt uppträder störande på sådant sätt att andra båttrafikanter omotiverat tvingas väja undan för dem. Andra exempel är att någon fiskar mitt i en trafikerad farled eller spelar hög musik i anslutning till en hamn. I andra och tredje punkterna hänvisas till de särskilda ordnings- hållande uppgifter som har med stöd av regleringen om sjöfartsskydd respektive hamnskydd. 3 § får i ett enskilt fall ingripa även mot störningar av ordningen som inte ingår i den direkta ordningshållningen. Ett sådant ingripande får göras av en kustbevakningstjänsteman efter en förfrågan om biträde med en viss åtgärd från 1.Kustbevakningen till , eller En förutsättning för att biträde ska få lämnas är att den myndighet som mottagit förfrågan har gått med på det. Paragrafen reglerar biträde åt efter godkännande vid störningar av ordningen. Paragrafen motsvarar vad som enligt 4 kap. 1 § gäller för indirekta brottsbe- kämpning. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.1. Rätten att biträda enligt första stycket avser alla typer av störningar av ordningen och avgränsas genom det verksamhetsområde som gäller för och den uppgift biträdet avser. sätter dock att förfrågan sker i ett enskilt fall, vilket innebär att det inte är möjligt att träffa generella överenskommelser mellan myndigheterna om att en kustbevakningstjänsteman får ingripa vid vissa ordningsstörningar eller på vissa platser. Andra stycket första punkten är tillämplig t.ex. på situationer där en kustbevakningstjänsteman kommer till en plats där det har uppstått behov av ett snabbt ingripande i ordningshållande syfte eller det krävs en snabb åtgärd för att avvärja brott. Andra punkten aktualiseras i situationer när behöver hjälp med att lösa ett ordningshållnings- problem, t.ex. på en avlägsen skärgårdsö. den punkten begära biträde av också i samband med en planerad insats då behovet av ordningshållning, geografiskt eller sakligt, är relaterat till verksamhetsområde till sjöss men ligger utanför direkta ansvarsområde. en sådan situation är sjö- och hamnfestivaler där ordningsstörningar kan Bestämmelsen i tredje stycket innebär att en myndighet har rätt att avslå en förfrågan om biträde. några skäl för sitt ställningstagande. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ingripanden vid allvarlig fara för liv eller hälsa 4 § Om ett ingripande är nödvändigt för att hindra allvar- lig fara för liv eller hälsa och faran inte lämpligen kan hindras på något annat sätt, får ett ingripande göras även utan ett godkännande enligt 3 §. Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans rätt att ingripa i en akut situation vid fara för liv eller hälsa. Övervägandena finns i avsnitt Bestämmelsen tar sikte på närmast nödliknande situationer, men är en särreglering i förhållande till den allmänna ansvarsfrihetsregeln om nöd i 24 kap. 4 § . Bestämmelsen kan t.ex. aktualiseras om passerar en skärgårdsö och tjänstemännen då uppmärksammar en akut ordnings- störning på land, t.ex. bestående i att en berusad person börjar bråka med andra på ön. En motsvarande ordningsstörning till sjöss omfattas av 1 §. Situationen ska vara så akut att ett beslut från behörig myndighet inte Efter ingripandet ska kustbevakningstjänstemannen genast underrätta enligt 12 §. Befogenheter inom den ordningshållande verksamheten Avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta personer 5 § Om någon genom sitt uppträdande stör ordningen eller utgör en omedelbar fara för den, får en kustbevakningstjänsteman avvisa eller avlägsna honom eller henne från ett visst område eller utrymme, när det 2018/19:16 är nödvändigt för att ordningen inom den direkta eller indirekta ord- ningshållningen ska kunna upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att avvärja en straffbelagd handling. Om åtgärden är otillräcklig för att det avsedda resultatet ska uppnås får personen omhändertas tillfälligt. Rätten att tillfälligt omhänderta en person gäller dock inte vid ingripanden enligt 2 § 2 eller 3. Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans befogenheter vid ett ingripande enligt 1–4 §§. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning samt 13 § och 29 § tredje stycket polislagen (1984:387). Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Det avgörande för möjligheten att använda befogenheterna enligt första stycket är vilka följder som en bristande efterrättelse kan medföra ur ordningssynpunkt. En grundläggande förutsättning för att det ska vara en omedelbar fara för ordningen är att faran är konkret, dvs. att den är bestämd till tid och rum, och att den har uppkommit genom ett särskilt uppträdande. Enbart en persons närvaro på en plats räcker inte, även om det är känt att personen brukar bråka och uppträda så att ordningen störs. Det är inte heller tillräckligt att någon vägrar att lyda en kustbevaknings- tjänstemans tillsägelse för att personen ska anses störa ordningen. Kustbevakningstjänstemannens rätt att ingripa för att avvärja brott motsvarar i huvudsak vad som gäller för en polisman och omfattar alla typer av brott, alltså inte bara de brott som ingår i direkta brottsbekämpning. Ett avlägsnande syftar till att föra en person från en plats, medan ett avvisande innebär att en person hindras från att komma in på ett område eller i en byggnad eller att personen uppmanas att lämna platsen och gör det frivilligt. Normalt ska ett avvisande eller avlägsnande först prövas som åtgärd för att upprätthålla ordningen. Om det redan från början framstår som meningslöst att använda en sådan åtgärd för att det avsedda syftet ska uppnås, kan ett direkt omhändertagande enligt andra stycket bli nöd- vändigt. Detta kan vara fallet om det rör sig om ett flertal personer som stör ordningen och det finns risk för att ordningsstörningen uppstår på ett nytt ställe om personerna avvisas. Ett omhändertagande syftar till att föra en person till en viss plats. I fråga om dokumentation av åtgärder gäller 2 kap. 7 §. 6 § Den som har verkställt ett omhändertagande ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Om omhändertagandet inte redan har upphört ska förmannen pröva om det ska bestå. Om förmannens beslut innebär att omhändertagandet ska bestå, ska förmannen skyndsamt underrätta om omhändertagan- det och skälet till detta. Den omhändertagne ska så snabbt som möjligt överlämnas till som på nytt ska pröva om omhänder- tagandet ska bestå. Paragrafen reglerar kravet på förmansprövning av beslut om omhänder- tagande och motsvarar 15 § polislagen (1984:387). Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Med förman i första stycket avses den som i en viss verksamhet i för- hållande till någon annan leder och ansvarar för den verksamheten. Förmannen bör i normalfallet inrikta sin prövning på om det finns skäl att hålla kvar den omhändertagne. Förmannen kan självfallet inte fatta ett beslut som innebär att det omhändertagande som redan skett blir ogjort. Skulle förmannen anse att omhändertagandet är felaktigt, ska han eller hon frige den omhändertagne. Om förmannen anser att det visserligen var rätt att verkställa ett omhändertagande, men att det borde ha gjorts på en annan grund, gäller förmannens nya grund för omhänder- tagandet. Den omhändertagne ska enligt andra stycket så snabbt som möjligt, dvs. ytterst skyndsamt, överlämnas till . Därefter bör avgöra om den omhändertagne ska friges eller fortsatt vara omhändertagen. Den tidsfrist som anges i 16 § andra stycket polislagen gäller från själva omhändertagandet av Kustbe- vakningen, och inte exempelvis från den tidpunkt då den omhändertagne har förts till polisstationen. Motsvarande reglering gäller för bl.a. kustbevakningstjänstemän och ordningsvakter (se 29 § polislagen). 7 § Den som har omhändertagits ska underrättas om anledningen till omhändertagandet . Om den som har omhändertagits begär det eller om det annars finns skäl för det, ska någon av hans eller hennes närmaste anhöriga eller någon annan person som står honom eller henne särskilt nära underrät- tas om åtgärden. Vid pågående brottsutredning får underrättelsen dock inte lämnas förrän det kan ske utan men för utredningen. Om den som har omhändertagits motsätter sig att någon underrättas får en underrättelse lämnas bara om det finns synnerliga skäl. En underrättelse behöver inte lämnas om åtgärden har upphört. I paragrafen regleras en kustbevakningstjänstemans skyldighet att under- rätta vid omhändertaganden. Paragrafen motsvarar 15 § första stycket och 17 a § polislagen (1984:387). Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. En underrättelse enligt första stycket bör dokumenteras. Situationer när det kan finnas skäl att, enligt andra stycket, underrätta närmaste anhöriga trots att den enskilde inte begär det är t.ex. när den som har omhändertagits är underårig, har psykiska problem eller är påverkad av narkotika. Om det pågår en brottsutredning ska tidpunkten för en underrättelse avgöras av undersökningsledaren med hänsyn till utredningsläget. Med synnerliga skäl i tredje stycket avses t.ex. att den som har omhän- dertagits är underårig, har efterlysts som saknad eller lider av en allvarlig psykisk störning. Av fjärde stycket framgår att underrättelse inte behöver lämnas om omhändertagandet har upphört. Detta hindrar dock inte att det i vissa fall ändå kan vara lämpligt att en underrättelse lämnas. Det gäller t.ex. när en ungdom har varit omhändertagen. 8 § Vid ett omhändertagande ska en kustbevakningstjänsteman se till att åtgärden inte orsakar den omhändertagne större olägenhet än som är oundvikligt med hänsyn till åtgärdens syfte, och att den inte väcker onö- Den som har omhändertagits får inte utsättas för någon annan inskränkning i sin frihet än som behövs med hänsyn till ordning, säkerhet eller ändamålet med åtgärden. Den omhändertagne får tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Den som är får dock inte tas i I paragrafen behandlas allmänna grundsatser som ska beaktas vid ett Bestämmelsen motsvarar 3 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning och 17 § polis- lagen (1984:387). Övervägandena finns i avsnitt 10.4.1. Första stycket reglerar verkställigheten av ett omhändertagande och innebär bl.a. att proportionalitetsprincipen ska iakttas. tjänsteman att använda våld regleras i 2 kap. 4 § och rätten att använda fängsel i 2 kap. 6 §. Med förvar i andra stycket avses insättning i arrest eller annan inlås- ning (prop. 1996/97:175 s. 34). Den avvägning som enligt 2 kap. 1 § ska göras vid alla ingripanden innebär att det normalt inte bör komma ifråga att placera ungdomar som är mellan i arrest. vissa situationer kan det dock vara nödvändigt att ta även dessa ung- domar i förvar. 9 § En person som ska gripas enligt 24 kap. får inte omhändertas enligt 5 § andra stycket eller hållas kvar enligt 6 § andra Paragrafen reglerar förhållandet mellan gripande och omhändertagande. En motsvarande bestämmelse finns i 18 § polislagen (1984:387). vägandena finns i avsnitt 10.4.1. Bestämmelsen innebär att frihetsberövanden enligt 24 kap. rättegångs- balken alltid ska ha företräde framför ett omhändertagande enligt denna Avvisa eller avlägsna någon från ett område eller utrymme vid 10 § Om någon försöker att tränga sig in på ett område eller i ett utrymme dit tillträde har förbjudits med stöd av denna lag eller annan författning, får en kustbevakningstjänsteman avvisa eller avlägsna honom eller henne från området eller utrymmet när det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. den som vägrar att lämna ett sådant område eller utrymme, eller som inte följer en anvisning som är meddelad enligt polislagen (1984:387) om att följa en viss väg. Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans rätt att avvisa eller avlägsna personer vid tillträdesförbud. Bestämmelsen motsvarar 13 a § polislagen (1984:387). Övervägandena finns i avsnitt 10.4.2. Bestämmelsen kan tillämpas t.ex. vid övervakning av områden som Prop. 2018/19:16 skyddas som nationalpark, naturreservat eller kulturreservat (7 kap. 2– 9 §§ ) och som biotopskydds-, djur- och växtskydds- eller strandskyddsområde (7 kap. 11–18 §§ ). Paragrafen är tillämplig även om den som försöker passera en avspärr- ning inte kan anses störa ordningen. Frågan om det kan anses försvarligt att avlägsna den som försöker tränga sig in på avspärrat område får avgö- ras med hänsyn till syftet med avspärrningen. Särskilda bestämmelser om rätt att ingripa 11 § Särskilda bestämmelser om en kustbevakningstjänstemans rätt att ingripa för att upprätthålla ordning och säkerhet på fartyg, i hamnan- läggningar och i hamnars områden finns i 1. lagen (2004:487) om sjöfartsskydd, och 2. lagen (2006:1209) om hamnskydd. Paragrafen behandlar särskilda bestämmelser inom ordningshållningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. I bestämmelsen ges en upplysning om vissa särskilda regleringar som kompletterar bestämmelserna i denna lag. 12 § Om en kustbevakningstjänsteman ingriper självständigt mot en ordningsstörning ska genast underrättas. En kustbevakningstjänsteman som biträder med ordningshållande åtgärder ska genast rapportera de åtgärder som vidta- gits till . Paragrafen reglerar kustbevakningstjänstemannens skyldighet att under- rätta och rapportera till . Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Med utgångspunkt i den information som en kustbevakningstjänsteman lämnar kan besluta om vidare åtgärder. 6 kap. Allmänna bestämmelser om kontroll- och tillsynsverksamhet Preja, borda och föra fartyg till hamn 1 § Om det behövs för att genomföra en kontroll eller tillsyn får en kustbevakningstjänsteman preja, borda och, om det uppenbart behövs för att genomföra åtgärden, föra ett fartyg till svensk hamn. Paragrafen reglerar en kustbevakningstjänstemans rätt att i kontroll- och tillsynsverksamhet preja och borda ett fartyg samt att föra detta till hamn. Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt Bestämmelsen är generell och ger en kustbevakningstjänsteman rätt att vidta åtgärderna, om det behövs för att genomföra en i annan författning 2018/19:16 reglerad kontroll eller tillsyn. Ett exempel kan vara om till sjöss påträffar ett fartyg som misstänks innehålla farliga ämnen och det krävs närmare undersökning av fartyget. kontroll- och tillsynsverksamhet omfattas av för- valtningslagens (2017:900) tillämpningsområde. I 5 § tredje stycket för- valtningslagen finns en bestämmelse som bl.a. innehåller en proport- ionalitetsprincip. Där anges att en myndighet får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Detta innebär t.ex. att ju mer ingripande åtgärden är, desto starkare måste skälen för åtgärden vara. Om det i lag finns avvikande bestämmelser gäller dock dessa i stället (se 3 § andra stycket). Om åtgärden riktas mot ett utländskt fartyg kan t.ex. allmänt erkända folkrättsliga grundsatser begränsa möjligheten att tillämpa bestämmelsen (se kommentaren till 1 kap. 5 §). 2 § I kontroll- och tillsynsverksamhet tillämpas bestämmelsen om att använda våld i 2 kap. 4 § första stycket 1 och 3–6 och andra stycket. Paragrafen reglerar användning av våld vid kontroll och tillsyn. Över- vägandena finns i avsnitt 11.1.2. Befogenheten att använda våld med stöd av 2 kap. 4 § första stycket 3 kan bli aktuell vid avvärjande av fara för miljö och egendom i kontroll- eller tillsynsverksamhet, såsom vid upptäckt av något allvarligt läckage i ett låst utrymme som måste brytas upp. Som exempel på när 2 kap. 4 § första stycket 4 skulle kunna aktualiseras kan nämnas tullkontroll eller ingripanden enligt lagstiftningen om sjöfartsskydd. En tillämpning av 2 kap. 4 § första stycket 5 kan vidare bli aktuell vid rutinmässig kontroll av nykterheten eller av farligt gods och 2 kap. 4 § första stycket 6 vid tullkontroll. kontroll- och tillsynsverksamhet omfattas av för- valtningslagens (2017:900) tillämpningsområde. I 5 § tredje stycket för- valtningslagen finns en bestämmelse som bl.a. innehåller en proport- ionalitetsprincip. Där anges att en myndighet får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Detta innebär t.ex. att ju mer ingripande åtgärden är, desto starkare måste skälen för åtgärden vara. Ytterligare bestämmelser om rätt att använda våld finns bl.a. i 4 kap. 2 § tullagen (2016:253), som gäller generellt för tullkontroll. Av 3 § följer att rätten att använda våld i ett sådant fall kompletterar rätten att använda våld enligt denna paragraf. Rätt att ingripa enligt särskild reglering 3 § Utöver bestämmelserna i detta kapitel har och en kustbevakningstjänsteman rätt att vidta de åtgärder som följer av den författning som ligger till grund för kontrollen eller tillsynen. Om det i lag finns avvikande bestämmelser om rätten att preja, borda och föra fartyg till hamn gäller dessa i stället för 1 §. Paragrafen behandlar en kustbevakningstjänstemans rätt att ingripa inom kontroll- och tillsynsverksamheten enligt den författning som ligger till grund för åtgärden.