rfr · H50WRFR10 · 2018-01-01 00:00:00 — har det också inneburit lättnader. Utifrån ett rent juridiskt perspektiv ser jag inget märkligt med detta, för det är ju så här samspelet mellan lagstiftare, myndigheter och domstolar fungerar. Utgångspunkten för rättstillämpningen är lagstiftningen, och om lagstift- ningen är otydlig och ger tolkningsutrymme har vi som myndighet ett ansvar att se till att den praktiska tillämpningen fungerar och blir enhetlig. lagstiftningen med hjälp av förarbeten och rättspraxis, inget annat. finns principiella rättsfrågor som är oklara tar vi fram ställningstaganden uti- från ett juridiskt resonemang som inte binder utomstående men som styr till- När det uppstår problem som vi inte kan lösa påtalar vi det för uppdragsgivaren, och vi strävar efter att föra upp oklarheter till högsta domstolsinstans för att få vägledning. Ordföranden: så mycket! Då har vi kommit dit i programmet där vi har för avsikt att ta en liten paus innan vi fortsätter med de sista som vi ska lyssna på. För oss som finns här fysiskt på plats finns nu lite kaffe utanför. Vi återupptar denna utfrågning . Ordföranden: Det är dags för oss att återuppta den offentliga utfrågning som socialutskottet håller om personlig assistans och effekter av rättsutvecklingen. Vi har hört ett antal talare och har ett par kvar innan det är dags för utskottets ledamöters frågor. går ordet till , samordnare för funktionshindersfrågor vid . , : Tack för inbjudan! Jag kommer primärt att ägna de här åt att tala om konsekvenserna av de två domarna respektive 2015, som vi har djupanalyserat och som handlar om egenvård och det så kallade femte grundläggande behovet. Men jag kommer också att lyfta blicken lite grann och prata mer övergripande. Det vi har sett i våra analyser är att kommunerna för det mesta svarar upp mot behovet av personlig assistans. Det är vanligt att personer som får sin assistansersättning indragen eller får avslag på ansökan beviljas kommunalt beslutad personlig assistans, men det sker . Vad gäller dem som blir beviljade personlig assistans ser vi också att de får många timmar. Men som sagt får inte alla personlig assistans. Det är även vanligt att vuxna beviljas bostad med särskild service i stället och att barn beviljas avlösarservice. Men alla får inte stöd. Det finns en viss andel som inte får något stöd alls enligt LSS och SoL. Det vi har sett är att av dem som får avslag på ansökan om assistansersättning eller får indragen assistansersättning inte har fått något stöd från kommunerna efter det. Motsvarande andel när det gäller personlig assistans från kommunen är . De flesta tycks få personlig assistans i stället, men det är alltså inte alla, vilket är av vikt. Vi har sett det här mönstret i våra tidigare analyser också, när vi har tittat på de långsiktiga konsekvenserna för samtliga vars assistansersättning upphörde . Vi har i vår lägesrapport som kommer gjort analyser av samtliga vars assistansersättning upphört, och vi ser lite liknande mönster där. Vad gäller dem som på grund av de här två domarna har fått avslag på sin ansökan eller har fått assistansen indragen finns det två saker som särskilt sticker ut. Det ena är att barnen är överrepresenterade. Det andra är att det är fler barn än annars som beviljas avlösarservice i stället för personlig assistans. Det här är förstås en indikation på att de närstående får ta ett stort ansvar i dessa fall och rent av kompensera för uteblivet stöd. Med dagens lagstiftning är det inte heller särskilt tydligt och förutsägbart vilket stöd de enskilda kan förvänta sig från kommunen, vilket är en annan De regionala skillnaderna är stora. konstaterade att hälften av landets kommuner hade lokala rikt- linjer för personlig assistans. Det här behöver inte vara något fel, tvärtom. kala riktlinjer kan absolut tjäna som ett förtydligande av vad som gäller och så Men i vår kartläggning såg vi att det var så långtgående begränsningar i vilket stöd som kunde ges att det torde inskränka på de indivi- duella bedömningar som ska genomföras kring varje individ och varje ansö- Finns det många lokala riktlinjer riskerar det, oavsett innehåll, att sticka iväg åt olika håll, så att likvärdigheten minskar i landet. Det här var en av anledningarna till att tryckte på att vi gärna vill se en översyn Det ser för olika ut. Tolkningsutrymmet är för stort. Jag vill också lyfta fram barnperspektivet. De barn som inte får personlig assistans får avlösarservice, vissa också boende enligt LSS. här är problematiskt ur ett barnrättsperspektiv. Avlösarservice är egentligen ett stöd till närstående, en avlastning. Boende för barn innebär att barnet bor och växer upp någon helt annanstans, borta från sina föräldrar. Även kommunerna påverkas. Domarna gäller även kommunerna och den kommunalt beslutade personliga assistansen, inte bara den statliga assistans- ersättningen, vilket är viktigt. Konsekvenserna för kommunerna blir dels ett inflöde från assistansersättningen, dels handlar det om de egna bedömningarna av personlig assistans. Sedan har vi frågan om egenvård, som förstås inte bara berör kommuner, utan framför allt i slutändan de enskilda. Ett egenvårdsbeslut fattas när den enskilde själv eller med hjälp bedöms kunna utföra en hälso- och sjukvårdsåt- Då är det inte längre en hälso- och sjukvårdsåtgärd, utan egenvård. är många faktorer som spelar in i bedömningen. Det är inte givet på förhand vad som kan utgöra egenvård. Det är helt individuellt. Men det är också så att så fort omständigheterna förändras kan en ny bedömning av egenvård behöva göras, till exempel om det kommer nya assistenter eller annat stöd beviljas, för att säkerställa att rätt kunskap finns. På så sätt ligger ett egenvårdsbeslut aldrig I skenet av det här är det många kommuner som upplever att det när assi- stansersättningen dras in är svårt att hitta alternativ när det gäller stöd vid egen- I vår kartläggning kunde vi se att många kommuner erbjuder stöd via personlig assistans som stöd vid egenvård, men då handlar det om att de här personerna redan har kvalat in för personlig assistans och får stöd vid egenvård som annat personligt behov. Andra alternativ för stöd vid egenvård blir hem- tjänst eller LSS-boende. Men sedan är det så att om man bedömer att rätt stöd och hjälp vid egenvård inte kan ges dras beslutet in, och då återgår det till en hälso- och sjukvårdsåtgärd. Det är då vi bland annat kan se situationer med barn som inte kan skrivas ut från sjukhus. Jag vill också bara nämna kort att det i våra dialoger med kommuner har framkommit att de särskilda boendeformerna inte kommer att räcka till och att kommunerna kan behöva bygga. Vi har också sett att det bekräftas i årliga enkät, så vi ser det från flera håll. Men det är också viktigt att understryka att vi ännu inte har sett byggandet. Vi ser dock överallt alla tecken på att det är på gång. Jag visar nu en bild på kostnadsutvecklingen. Det är väldigt svårt att peka ut de exakta konsekvenserna av olika domar, men vi kan lyfta blicken och fundera: Hur har rättsutvecklingen påverkat kommunerna i stort och kommunernas förutsättningar att ge stöd? Har den gjort det? Vi vet ju att det hände något med assistansersättningen 2015. Det var då det skedde en dramatisk ökning av antalet indragningar. Kan vi se någonting i kommunerna? Hände det någonting då? Ja, det gjorde det, och vi kan se det . Figuren visar kostnadsutvecklingen –2016. Det är fasta priser, så det är kontrollerat för eventuella värdeförändringar. Kostnaden ökar , men det är tydligt att någonting händer . Boende för vuxna enligt SoL ökar med 2 miljarder , personlig assistans med 1 miljard. Det är mycket pengar. Ja, kommunerna svarar upp mot behoven, men vi vet också att det inte är tillräckligt. Det sker inte fullt ut. Sedan kan vi inte säga att hela den här kostnadsökningen beror på rättsutvecklingen, men vi är tämligen säkra på att en stor del gör det. Om jag ska försöka sammanfatta effekterna av rättsutvecklingen vad gäller personlig assistans vill jag börja med att säga att personlig assistans är en unik insats, oavsett om det handlar om den statliga assistansen eller den kommunalt beslutade, detta i den bemärkelsen att personlig assistans möjliggör för en enskild med stora stödbehov att bo hemma, få stöd av ett begränsat antal personer och själv få bestämma över var och när stödet ska ges. När denna helhetslösning splittras, det vill säga när assistansen dras in, blir förutsättningarna för delaktighet sämre. Man får andra insatser, hamnar på boende och så vidare. Det gäller förstås också för dem som absolut inte får några insatser alls. Risken är stor att anhöriga får gå in och kompensera. Det ser vi till exempel när det gäller avlösarservice. När barn får avlösarservice i stället för personlig assistans handlar det om att föräldrarna i stället får avlastning. : När stöden splittras upp riskerar de att bli dyrare. Ordföranden: tidshållning av alla ! Då kommer vi till den sista aktören, SKL. Jag börjar med att lämna ordet till , avdelningschef på avdelningen för vård och omsorg. , Kommuner och Landsting (SKL): Ordförande, utskottsledamöter, deltagare och övriga åhörare! Först vill jag tacka för den reglering som är på väg fram och som temporärt stoppar tvåårsprövningarna. Vi ser mycket fram emot att den kommer att genomföras . Det är också viktigt att man återställer den personliga assistansen och möjligheten till väntetid, beredskap och tid mellan insatser. Vi tror att det kan dämpa konse- kvenserna av den snabba praxisändringen och förhindra att ytterligare ny praxis utifrån domen får genomslag innan kommer fram med Jag kommer som SKL:s ansvarige för hälso- och sjukvård och socialtjänst att beskriva det vi hör från kommuner, landsting och regioner om effekten av den senaste praxisändringen utifrån hur förhåller sig till Vi ser stora konsekvenser, framför allt för dem som den här lagstift- ningen är till för, men också för dem som arbetar inom : person- liga assistenter, biståndshandläggare, chefer och förtroendevalda. och hälso- och sjukvården. Vi har pratat med nätverk och för- troendevalda som möts inom SKL. I samband med det styrdokument som vi använder ordet ”positionspapper” för har vi pratat med många intresseorgani- SKL och våra medlemmar arbetar i lagstiftningens anda. Vilka är då följderna, så som vi ser det? Färre personer kan få assistanser- De brukare som får insatser från kommunen får därmed en ny ansvarig huvudman och ska hitta en ny relation. ner hamnar, som vi har hört , helt utanför möjligheten till person- Det gäller dem som inte längre uppfyller kraven på grundläg- De får i stället insatser enligt socialtjänstlagen och/eller hälso- En grupp som vi har hört talas om och som inte kan få insatser är de som enbart har fått hjälp med så kallad egenvård. nerna är det väldigt svårt att göra insatser för inom lagstiftningens ramar från kommuner och landsting. Hälso- och sjukvårdslagen tillåter inte delege- ring från landsting och regioner till kommuner. Kommunerna kan göra insatser upp till det som kallas primärvårdsnivå. Vi hamnar alltså i ett läge där lagstift- ningen inte hanterar detta. Vad ser vi då för konsekvenser? Det är förstås i första hand fråga om stor oro och konsekvenser för de personer det här är till för och deras närstående Anhöriga går på knäna och brukare far illa. Vi har hört om äk- tenskap som går sönder och familjer som splittras. Vuxna kan inte arbeta och Det uppstår en del olösliga problem och dilemman, om man ska hålla sig strikt inom lagstiftningens ramar. Jag pratar om socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen. Man försöker lösa detta pragmatiskt, men går defi- nitivt i kanten på vad som är lagligt. Det råder också en stor osäkerhet hos handläggare och chefer på grund av Man vet inte riktigt vad som gäller. Det kan vara så att kommuner, landsting och regioner gör lite olika bedömningar, så att vi får en ojämlikhet i stöd- och vårdinsatserna. Dessbättre löser kommuner, landsting och regioner Man försöker komma överens, och det finns bra exempel på det, vilket ni kommer att få höra i slutet av presentationen. Vi hör också att kommuner tvingas bygga nya gruppbostäder för barn för att kunna ge stöd till föräldrarna och kunna säkra hälso- och sjukvårdsinsatser. Barn kan inte längre bo i sina Det gäller även andra brukare, som har fått flytta till korttidsboenden bemannade med sjuksköterskor och undersköterskor dygnet runt, så att de kan få säker vård. Vad gör då SKL? Vi sprider de här ”framtvingade” exemplen på lösningar, som förmodligen ligger utanför lagstiftningens ram. Vi har tagit fram en checklista för huvudmännen, så att de vet vad de ska gå igenom när de skriver överenskommelser. Vi har tagit fram en mall för kostnadsberäkningar. Vi jobbar tätt ihop med hälso- och sjukvårdsdirektörerna och socialchefsnätverket för att hitta pragmatiska lösningar. Vi har även en tät kontakt med framför allt kommunerna för rådgivning. Vad innebär då domen ? Vi ser kostnadsökningar för kommuner och kostnadsminskningar för och staten. Anledningen vet ni. Det handlar om att man kan göra insatser mellan de punktinsatser som behövs. Det ska bara ges hjälp när det är kvalificerade insatser som kan ges. 6 000 personer bedöms kunna beröras av detta. Vi tycker från SKL att det inte finns grund för den tolkning som gör av utslaget i HFD. Vi har kritiserat det. I värsta fall kan det här drabba stora delar av assistansarbetet. Det är inte möjligt att ha personer anställda som bara gör punktinsatser där man bedömer att det finns kvalificerade delar. Vi har förstås samtal med . Det är viktigt för oss. Vi hade en diskussion senast . Vi uppfattade att man kommer att begränsa omprövningarna till några områden där det är väsentliga förändringar som har skett i förhållandena: där en assistansberättigad person själv har ansökt om omprövning, där det har funnits en speciell uppgift om att man måste göra kontroll och där personen är på väg att fylla . En konsekvens är förstås en kostnadsminskning om ungefär 1,7 miljarder, vad vi förstår, på statens sida. Vi tror att det är mer än så. Vi tror att ingen kommer att våga begära en omprövning, för då kan hela ärendet omprövas. Är man på väg att bli är det en extra stor risk om man får en reduktion vad gäller väntetid och beredskap, för ska sedan gå över till kommunerna, och efter kan kommunerna inte ge assistans. Kommunerna har ingen möjlighet till det enligt lagstiftningen. Vad händer då för kommunerna? Det har förstås blivit ökade kostnader. ökade kostnaderna med – . skedde en 50-procentig ökning. Vi hörde här siffror om kostnadsökningar på i storleksordningen 2–3 miljarder. Det har skett kostnadsökningar hos landstingen också, men det är svårare att beräkna dem. avsåg detta, som vi hörde, 1 200 personer. Jag har sagt att jag är glad över den förordning som är på väg fram om att förändra och begränsa tvåårsomprövningarna i väntan på en ny lagstiftning. Men hur blir det för dem som redan förlorat sin assistans, och vad gör i väntan på en ny förordning? Vi har krav på staten. De domar som vi nu ser har skapat oro hos brukare. Det är mycket angeläget att vi utreder effekterna av det här och tittar på det. Risken är att behandlingen av domen utraderar den personliga assi- Man kan inte ha personer anställda på det sättet. Vi kräver att det finns övergångsbestämmelser, så att staten kan ersätta kommunerna för de insatser som nu har gjorts. Det finns också insatser som landstingen gör och som be- Vi anser att hälso- och sjukvårdslagen å det snaraste måste ändras, så att gränssnittet mellan sjukvårdshuvudmännen blir mer flexibelt. landsting måste kunna ingå avtal och delegera uppgifter mellan sig. utredas hur insatser till personer med enbart behov av egenvård kan lösas på Som tidigare kräver vi att man inför en ordning där staten blir den Vi kräver också att man ser över LSS-utjämningen i det pågående arbetet med . Jag lämnar nu över till från kommun och Himmelsköld från Region , så att de får beskriva hur man arbetar där. , Region : Tack för inbjudan! Vi har blivit inbjudna som ett gott exempel. Det handlar alltså om de barn som har blivit av med rättigheten till sin assistans och som har behov av egenvård. I län jobbar vi intensivt med att långsiktigt titta mer på helhet och att framför allt utgå från individernas behov och perspektiv. också om hur vi använder våra gemensamma resurser på bästa sätt. lar framför allt om en kulturutveckling snarare än om en regelutveckling, som vi diskuterar just här . Det handlar om att gå från en förhandlingskultur till en samverkanskultur. Många av er tänker säkert: Det här är många vackra ord, men vad gör ni då När dessa problem dök upp tänkte vi att vi verkligen måste koppla är det upp till bevis om vi kan klara av att leva upp till det vi har bestämt oss för både på politisk nivå – kommunala politiker och landstingspo- litiker – och bland oss i tjänstemannaledningen. Det vi såg från Region var ett antal barn och deras familjer som blev kvar på sjukhus helt i onödan. De fick bo på sjukhuset – på Akademiska Det är inte en bra miljö för de här barnen och deras föräldrar. är dessutom så att andra barn då inte får sina behov tillgodosedda. Även i kommunen såg ni en hel del problem, eller hur? , kommun: Absolut! Vi hamnade då i situationen att vi fick fråga oss hur vi skulle förhålla oss. Skulle vi följa lagar och regler och de domar som kom fram och ta vårt ansvar utifrån det? och sådant gäller ju lika oavsett vem som är huvudman. Vi såg att om vi skulle följa detta skulle det drabba barnen och familjerna väldigt hårt. oss därför för att se efter vad vi kan göra tillsammans. Det räcker alltså inte med att var och en tar sitt ansvar på sitt håll, utan här måste vi gå ihop tillsam- mans och se på helheten. Vi måste utgå ifrån familjernas och barnens behov. Då såg vi att vi inte kunde följa alla de lagar, regler och föreskrifter som fanns. Vi var tvungna att tumma på detta. Vi utgick i stället ifrån: Vad har de här familjerna för behov? Sedan får vi lösa det . Det handlar nämligen om att lösa saker och ting så att man har ett läge där ingen far illa. Sedan kan vi försöka påverka hur det ska se ut framgent. Det är det som har varit vår ledstjärna. Det som vi nu har kommit fram till och den lösning som vi har är en nödlösning som vi ser – utifrån det som har diskuterats här – vart någonstans detta leder och hur vi ska förhålla oss framåt. Vi kan inte sätta in familjerna i någon vacuumförpackning där de ska sitta och vänta på att vi ser hur det blir . Vi måste hitta en lösning här och . , Region : Vi särskilde på arbetet med att ta fram en process för hur vi skulle arbeta tillsammans och det ekonomiska. Det var en viktig del i detta. , kommun: Vi såg nämligen att de här diskussionerna fanns. Det vet ju ni också att så fort man börjar blanda in pengar försvinner alla tankar och idéer om utveckling och så vidare. Detta måste man sära på. Vi satte därför en grupp med kompetenta personer att titta på hur vi gör denna lösning. Vi sa: Ni får inte prata pengar, och ni får inte tala om för någon annan vad de ska göra! Var och en får säga: Vad kan jag? Vad kan vi? Vad kan vi bidra med? Det fick inte vara en endaste diskussion om pengar. Sedan hade vi en annan grupp som bara fick prata pengar. , Region : Detta har resulterat i en överenskommelse mellan Region och länets åtta kommuner. I korthet kan vi säga att arbetsprocessen innebär att vi arbetar tillsammans. Vi vet att vi inte kan följa alla regelverk, men vi kan inte heller lämna de här barnen och deras familjer i sticket. Barnen får helt enkelt inte komma i kläm. Vi har ett förslag på en process. Detta är ett kontinuerligt arbete, och det här är bara starten. gäller det att verkligen påminna oss allihop, alla medarbetare, och jag uppfattar att alla är med på banan. Vi löser det här på något sätt. Vi delar på kostnaden för det som är egenvårdsinsatser. Det var det som blev resultatet av den andra delen – att inte blanda ihop de olika sakerna. Jag skulle vilja trycka på att detta verkligen är nödlösningar, även om vi ser att vi också kan ta vid och ta efter detta arbetssätt inom andra områden. Men det är alltså verkligen en tillfällig lösning. Det handlar inte om att vi tar vårt ansvar, utan om att vi tar ansvar. Ordföranden: så mycket för detta! Då har vi kommit till den punkt där vi ska övergå till frågor från utskottets ledamöter. Det finns möjlighet för le- damöterna att ställa frågor till alla dem som är inbjudna för att kunna besvara Det är för enkelhetens skull bra om ni säger till vem eller till vilken organisation ni riktar frågan. Jag ber ledamöterna att hålla sig till ganska kon- (S): Fru ordförande! Min fråga riktar sig till statssekreterare ett flertal åtgärder, speciellt nu mot slutet med tanke på det osäkra rättsläget. Min fråga handlar om den pågående , som ska vara klar i ok- Vad är regeringens målbild med utredningen, och hur ser regeringen på Vad önskar ni för resultat utifrån utredningen, då vi har en ganska ihålig lagstiftning? , : Tack för frågan, Vår utgångspunkt från regeringen är verkligen att vi ska kunna få ett underlag som kan ge oss en lagstiftning som är tydlig och hållbar. för de enskilda brukarna vara förutsägbar, och den ska innebära kvalitet. ska också omfatta de olika insatser som en modern kan för- Jag ser med spänning fram emot att utredaren kommer att lämna sitt förslag. Kanske kommer det att finnas fler insatser i en modern än det (M): Fru ordförande! Tack för många bra dragningar och in- Min fråga går till forskningen. nedsättningar och deras anhöriga har rätt att kräva av oss lagstiftare att vi stif- tar lagar som är korrekta och långsiktiga och att det inte är jurister som ska tolka de lagar som vi beslutar om. Därför vänder jag mig till . Du talade om behov av kor- rekta metoder för att ta hänsyn till olika faktorer, till exempel sociala och in- dividuella, när man gör bedömningar av vilka som är berättigade till assistans- Du talade om konsekvensbaserade värderingar. Jag skulle vilja att du utvecklade det lite. , : Jag tänker på det här med lag- stiftningen och tillämpningen. Man kan vara målrationell i sin tillämpning, och jag anser att lagstiftningen ger utrymme för detta. Vi har exempel på det här när nu SKL och kommunerna visar att de är målrationella i sin tolkning snarare än att de bokstavstolkar lagen rakt av eller är till normratio- Utifrån mitt perspektiv ger LSS-lagstiftningen åtminstone detta utrymme – att man kan vara målrationell och se till konsekvenserna av beslutet. Man har, som jag sa, ett handlingsutrymme. Detta handlingsutrymme begränsas av lagens målsättning, och den är ganska tydlig när det gäller LSS. Det står i de inledande paragraferna, och vi har hört här vad det innebär både normmässigt och i praktiken. Jag vet inte om det var svar på din fråga. När det gäller till exempel det här att man ska utreda konsekvenserna av besluten gör man ju ofta det när man kommer till domstol. Om man tittar på Högsta förvaltningsdomstolens domar ser man att de gör vissa konsekvensanalyser och ser vad resultatet blir av den tolkning man gör. Det kan i alla fall jag se. Det finns forskning i andra länder, till exempel , där används begreppet reella hänsyn som man har skrivit mycket om. Jag rekommenderar er att ta del av den forskning som finns där. Det är just inom detta område, välfärdssektorn, som man tittar på konsekvensbaserade beslut. Det handlar inte bara om att man ska betala ut kontanter till assistansersättning och att det kostar en viss summa. Det handlar i stället om vad man får för det. Vad är behovet, och tillgodoses behovet med denna insats? Det är ju alltid någon som får stå för behovet. Om inte ger ett beslut som innebär assistansersättning har den enskilde kvar sitt behov och får kanske gå till kommunen, som då får tillgodose det med någon annan lagstiftning eller inom ramen för sina möjligheter. (C): Fru ordförande! Det har varit en väldigt bra beskrivning av den dramatiska utveckling vi har sett . Min fråga går till statssekreterare .