rfr · H60WRFR1 · 2018-12-19 00:00:00 — Den obehagliga trade-off som vi har haft i svensk ekonomi, ett problem som man också haft på en del andra ställen, är att vi inte har sett till att få ordning på vår bostadsmarknad i , detta parallellt med perioden med minusränta. Som jag sa tidigare ökar det naturligtvis risken i hela systemet. hade det varit väldigt svårt för , givet de regelverk och den rollfördelning vi har i , att göra någonting annat, för då hade visannolikt haft en betydligt högre ränta, en inflationstakt långt under målet, en mycket starkare växelkurs och en högre arbetslöshet. Ekonomi är att välja, som säger i sin bok, och det är den här typen av val som kan vara nog så svåra. Många centralbanker har tittat på frågan om fördelningspolitik . Man säger ungefär så här: Tillgångspriserna stiger när räntorna är låga jämfört med när räntorna är höga. Å andra sidan kommer arbetslösheten att vara lägre än vad den annars hade varit. Vid en sammanvägning av detta förefaller slutsatsen vara att netto för ekonomin i sin helhet överväger den lägre arbetslösheten. Ekonomin i sin helhet och framför allt låginkomsttagare har tjänat på detta, för annars hade arbetslösheten varit högre. Det är en viktig faktor för att förstå detta med fördelningspolitik. När det gäller svag krona eller inte svag krona har vi inte något mål för växelkursen, utan vad vi alltid talar om är växelkursens rörelse. Man kan säga att det är synpunktsrikt när det gäller vad växelkursen borde vara. Jag tror att det är bra att vi har en flytande växelkurs på det sätt som vi har haft . När det sedan gäller frågan om obligationsmarknaden är hela tanken bakom den här politiken att det ska bli ont om obligationer, för då försöker man köpa de obligationer som finns, och då stiger priset och räntan går ned. På det sättet skjuter obligationsköpen på i rätt riktning när det gäller penningpolitiken. En del av penningpolitiken i det här sammanhanget består i att, låt säga, köpa en tioårig obligation. När vi köper en tioårig obligation betalar vi med nya riksbankspengar. Vad är då tanken bakom detta? Jo, då skapar vi nya riksbankspengar som det blir ont om obligationer. Om alla då säger att de har STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN fått mycket mer pengar än vad de vill ha och går ut och köper obligationer, då stiger priset på obligationer och räntorna faller. Det är mekanismen i detta. Det finns alltså en grundtanke bakom detta som består i att skapa pengar, så att det finns mer pengar än vad folk vill ha. Då försöker alla göra sig av med Vad gör man då i stället? Man har dem inte i madrassen, utan man köper saker för dem, och då stiger priserna. I det avseendet har vår politik Det är detta som från vårt perspektiv har varit det övergripande må- let, och min åsikt är att vi fått det dit vi ville. Om sedan en och annan obliga- tionshandlare på marknaden gnyr kan vi leva med det. Vi har följt detta ganska noga och egentligen inte upptäckt några större bekymmer med den politik som vi har fört. , : Jag ska också försöka svara på alla frågorna. är viktiga och stora frågor som vi brottas en hel del med internt på men också när vi möter andra aktörer, så det är inga nya frågeställningar. Jag börjar med historiken kring 2010–2011, när snabbt höjde styrräntan från en väldigt låg nivå. Styrräntan höjdes vid sju möten i rad från Detta var då jag inte var på , så jag vet inte vad jag hade tyckt i det läget. Det är ju lätt att i efterhand sitta och framföra åsikter om det här, och det är väl ungefär det jag tänker göra . Det gick väldigt bra för svensk ekonomi då. återhämtade sig snabbt, så det är begripligt att man tyckte att det här var en krisåtgärd som behövdes under den stora globala finanskrisen –2009. Det kändes säkert naturligt att börja normalisera penningpolitiken. i efterhand förs det en diskussion om hur mycket detta handlade om att man också ville ta hänsyn till finansiella obalanser som höll på att utvecklas och så vidare. Oavsett om det var rätt eller fel beslut kan man ändå konstatera att hade en ungefär lika snabb återhämtning efter krisen. valde man att ligga kvar med en väldigt expansiv penningpolitik under hela Sedan kom nya överraskningar i som kanske påverkade mer än , framför allt den europeiska skuldkrisen som accelererade Det gjorde att man såg ett behov av att reversera pen- ningpolitiken och återigen sänka reporäntan. Varken konjunkturen eller infla- tionen återhämtade sig på det sätt som man hade sett framför sig. När jag kom till tyckte jag att det var tydligt att vi började få problem med en alltför låg inflation och försvagade förväntningar på infla- förespråkade jag därför snabbare räntesänkningar än de som sedan beslutades av majoriteten. Det är ganska lätt att säga att om inte hade höjt räntan så mycket kanske vi inte hade hamnat i riktigt samma problem som vi sedan gjorde 2014 och 2015. Då hade vi kanske inte behövt föra en så expansiv pen- ningpolitik som vi har gjort. Jag tror ändå inte att det har varit den helt dominerande faktorn bakom utvecklingen i svensk ekonomi de STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Vi hade säkert ändå fått låg inflation och påverkats av det allmänt svaga ekonomiska läget i euroområdet , så vi hade förmodligen befunnit oss i ett liknande penningpolitiskt läge . Sidoeffekterna av den väldigt expansiva penningpolitik som vi har bedrivit hänger ihop med det som jag sa inledningsvis. kanske det är önskvärt att väga in andra saker än bara inflationsutvecklingen när man bedriver penningpolitik. Ofta tänker man då på realekonomisk utveckling och att penningpolitiken ska fungera väl ihop med den allmänna konjunkturutvecklingen. Men det kan också vara så att man vill ta hänsyn till olika finansiella obalanser som håller på att utvecklas. Att bedriva en så kallad flexibel inflationsmålspolitik är bara möjligt, som jag tidigare sa, om man har förtroende för inflationsmålspolitiken. Det har inte varit, tycker jag, ett möjligt val för att ta hänsyn till de här utvecklingarna. Även om vi hade haft förtroendet och förväntningarna med oss tror jag inte att penningpolitiken i någon större utsträckning hade haft möjligheter att påverka de utvecklingar som du nämner, framför allt när det gäller ökat risktagande, hushållens skuldsättning och så vidare. Det är klart att en väldigt låg styrränta från inte hjälper till. Det har inte bidragit till att stabilisera utvecklingen. Men som sa handlar det i grunden om strukturella problem på bostadsmarknaden och på bolånemarknaden som har drivit fram en utveckling som skapar risker. När det gäller fördelningseffekterna håller jag med om det som sa. Alla studier som har gjorts tyder på att arbetslöshetseffekten är den viktigaste. En expansiv penningpolitik håller sysselsättningen uppe och minskar arbetslösheten. När det gäller utvecklingen i ser det ut som att arbetslösheten tillbaka inte faller särskilt mycket mer. Men bakom siffrorna har vi en ganska problematisk försämring av sammansättningen på arbetsmarknaden, som arbetslösheten ändå inte ökar. De så kallade utsatta grupperna på arbetsmarknaden har blivit en större andel av arbetskraften. Det är framför allt människor födda utanför som kommer till som har svårt att komma in på arbetsmarknaden. För den gruppen fortsätter sysselsättningen att öka. Det starka konjunkturläget, som delvis är en följd av svensk penningpolitik, underlättar förstås för dem att komma in på arbetsmarknaden och i större utsträckning bli sysselsatta, och det tror jag inte bara är en tillfällig effekt. Man kanske måste pressa ekonomin lite och ha ett högt resursutnyttjande för att få in de här människorna på arbetsmarknaden, så att de kan bygga humankapital och sedan fortsätta att vara sysselsatta. Det är en fortsatt positiv fördelningseffekt jag ser att de allra mest utsatta grupperna i svensk ekonomi förmodligen gynnas av det starka resursutnyttjandet. Som säger har den svenska kronans utveckling försvagats under det senaste knappa året på ett sätt som vi inte riktigt hade förutsett. Vi har ju varit oroade över att kronan kommer att stärkas alltför snabbt. Kronförsvagningen är ingenting som jag tycker underlättar för svensk penningpolitik. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN visserligen till att inflationen blir lite högre i närtid, men den är redan hög. är inte så viktigt att vi får upp inflationen , utan det gäller för oss att bibe- hålla inflationen på en nivå runt inflationsmålet. Enligt vår bedömning kom- mer den försvagade kronan att stärkas lite snabbare och sätta ett nedåttryck på inflationen. Det handlar mest om att omfördela in- Sedan tror jag inte att växelkursvolatilitet i sig är bra för svensk ekonomi. Jag tror inte heller att det är ett jättestort problem att kronan svänger lite fram Som sa har vi ju inget mål för kronans utveckling. är inget stort bekymmer och väger inte jättetungt i mitt penningpolitiska beslut. Men att vår penningpolitik och vår kommunikation kring växelkursen har bi- dragit ganska kraftigt till kronans rörelser tror jag inte att det kan råda någon större tvekan om. Apropå tidigare fråga har jag reserverat mig mot de båda besluten om valutainterventionsmandaten och de tidigarelagda återinveste- ringarna i obligationer i vårt tillgångsköpsprogram. I båda fallen handlar det om flera olika faktorer. Jag tycker inte att det är ett jättestort problem att omsättningen på obliga- tionsmarknaden har minskat. Det är inte huvudsakligen ett makroekonomiskt Det vi är oroade över är inte klagomål från finansiella marknader över att de har svårare att göra affärer just , utan det är att det kan finnas en rädsla för att marknaden förändras så kraftigt att det , när eventuellt behöver låna mer, blir svårt att få tillbaka en väl fungerande mark- Min och andras bedömning är att dit har vi inte kommit ännu, så den risken är inte överhängande. För mig har andra faktorer vägt tyngre för att inte vilja ta de sista stegen i våra tillgångsköpsprogram. Bland annat tror jag av olika skäl att effekten inte är särskilt stor av att göra svensk penningpolitik mer expansiv, men jag tänker inte gå in på dessa just . Det finns en del negativa effekter, framför allt att de finansiella riskerna ökar genom stora tillgångsköp. Därför ser jag det som en onödig åtgärd. (V): Jag ska hålla mig till löneutvecklingen och förtroendet för Om vi tittar tillbaka, som vi har gjort, påverkades förtroendet för in- flationsmålet väldigt kraftigt på grund av agerande. sjönk förtroendet bland arbetsmarknadens parter. I senaste lönebildningsrapport menar man att låg in- flation, svag produktivitetsutveckling och en svagare konjunkturutveckling i konkurrentländer inte är förklaring nog till den låga löneutveck- lingen utan att parterna har överskattat inflationen och därmed håller Om parterna har överskattat inflationen skulle jag vilja säga att det har kopplingar till hur har agerat och att förtroendet för in- flationsmålet har urholkats. Jag skulle vilja ha en kommentar från er kring STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN detta, för just den låga löneutvecklingen gör ju också att det är väldigt svårt att få upp inflationen. Jag vill också passa på att kommentera detta med jämlikheten och den förda penningpolitiken. Ni sa själva att tillgångspriserna blir högre och arbetslösheten lägre och att det överväger att arbetslösheten blir lägre. Men den största förklaringen till den växande ojämlikheten är ju tillgången till kapitaltillgångar. Människor med stora inkomster har också större kapitaltillgångar, såsom räntor, utdelningar, dyrare fastigheter, större arv och så vidare. Det är väl självklart att den förda penningpolitiken, som både riksbank och andra centralbanker runt om i världen har fört, ökar inkomstskillnaderna väldigt kraftigt, eftersom just kapitaltillgångarna är det mest avgörande för de växande inkomstskillnaderna. , : När man talar om penningpolitik och inflationstakt är det väldigt lätt att man kopplar ihop inflationstakten med en och endast en annan faktor, till exempel löner eller någonting annat. Det är inte riktigt så vi ser på hur det fungerar. Lönerna spelar naturligtvis roll. Men man kan också få en inflationstakt kring med förhållandevis låga löneökningar, vilket är det vi ser , och vi föreställer oss att inflationen kommer att vara i närheten av . Det som vi sysselsätter oss med är att se på löneutvecklingen och sedan fundera på efterfrågeläget i svensk ekonomi eller ett liknande efterfrågeläge i många andra länder. Den här gången har det på många håll i världen tagit väldigt innan lönerna har börjat stiga, och de har inte stigit särskilt mycket jämfört med tidigare konjunkturuppgångar. Hur det kommer sig att det har varit på detta sätt den här gången är något som väl förtjänar att studeras i detalj över årens lopp. Man får fundera kring om det är någonting på svensk arbetsmarknad eller på arbetsmarknader på andra håll i världen som ser annorlunda ut nu jämfört med bakåt i tiden till följd av globalisering, förändrad befolkningsstruktur eller vad det nu är. Eller kommer det att återgå till något som vi mer känner igen? Det är en oerhört spännande, intressant och svår fråga. Vi har ett inflationsmål på , men vi vet historiskt att inflationen inte alltid ligger på prick . När det gäller den inflationstakt som har varit som vi har haft ett inflationsmål ligger av inflationsobservationerna någonstans mellan . Visst kan man tala om inflationstakten som vägledande på något sätt när man diskuterar löner. Men det är inte en fråga för mig utan för dem som förhandlar om löner. Sedan vet vi med facit i hand att någonstans inom detta intervall kommer vi att hamna, för penningpolitiken har helt enkelt inte en detaljprecision när det gäller att fininställa saker och ting inom det här området. Men den stora frågan, också långt utanför , är om arbetsmarknaden är annorlunda jämfört med tidigare. Om svaret är ja på frågan, vad är det då som är annorlunda STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN och som skapar lägre löneökningar än tidigare vid ett givet efterfrågetryck i den svenska ekonomin eller på global nivå? Ja, visst gör den förda penningpolitiken att tillgångspriserna blir högre. Men ekonomi är ju att välja. Om vi då sänker räntorna, som vi har gjort för att klara vårt inflationsmål, kommer vi ändå inte ifrån reflektionen att nettoresul- tatet synes vara att oaktat stigande tillgångspriser har arbetslösheten sjunkit, och det väger så att säga över. har ju inte några verktyg för att hantera inkomstfördelning eller fördelning av förmögenheter, utan det måste hanteras på annat håll. Vi är ju inte den myndighet som hanterar den delen, utan där talar vi snarare finanspolitik eller, vilket jag återkommer till, den svenska bostadsmarknadens allvarliga brist på funktionalitet. där det ligger. , : Jag har några ytterligare kommentarer. till att börja med gäller löneökningarna är det även bild att den överraskande låga inflationen –2015 var en bidragande faktor till att de löneavtal som slöts blev lägre. De reala löneökningarna, löner minus inflation, blev överraskande höga för arbetsmarknadens parter i den förra run- dan, så det är fullt begripligt att man slöt nya avtal på en ganska låg nivå. Sedan har vi ändå blivit överraskade av att löneökningarna, utöver de här avtalen, har varit väldigt blygsamma . har varit nästan obefintlig. Som säger är det ett delvis internationellt fenomen; man har blivit överraskad av låga löneökningar även i andra länder. Möjligtvis är vi i väldigt beroende av vad som händer med lönerna i andra länder, framför allt . Man tittar ju mycket på när man sätter löner i . ser vi en del tecken på att lönerna har börjat ta fart i omvärlden – i och ännu tydligare i – och det kanske kan hjälpa till att få upp löneökningarna lite i . Ytterligare en faktor som man tydligt kan se är att arbetsproduktiviteten har ökat ovanligt långsamt . Det är också en faktor som rimligen bidragit till att löneglidningen inte blivit högre än vad den har blivit. När det gäller fördelningseffekterna driver typiskt sett ett lägre ränteläge upp olika tillgångspriser, vilket helt stämmer med olika teorier om hur man ska prissätta tillgångar. Men skälet till det, åtminstone rent teoretiskt, är att avkastningen på tillgångarna framöver väntas bli lägre. Det är på sätt och vis både bra och dåligt för dem som har kapital när värdet på tillgångarna ökar, men de kanske inte kan räkna med så hög avkastning . Trots det låga ränteläget har priserna på bostäder i fallit det senaste Och den allra har vi sett ganska stora fall på aktiemark- naderna både i och i omvärlden. Det kan vara så att det blev en över- reaktion på aktiemarknaderna när räntorna föll. Man ska också komma ihåg att det låga ränteläget inte i första hand handlar om penningpolitiken, utan det är ett globalt fenomen att underliggande räntor STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN är betydligt lägre än för 10–. Det är framför allt de långsiktiga ränteförväntningarna, de underliggande räntorna, som påverkar tillgångspriserna – eller borde vara det i alla fall. På marginalen har vi på säkert kunnat påverka en del här, men på det stora hela är vår möjlighet att påverka den utvecklingen ändå ganska begränsad. (V): De låga räntorna har inte heller, tyvärr, påverkat avkastningsmålen, vilket man känner en stor oro över. Anledningen till att jag tog upp frågan om ojämlikheten var att jag tyckte att förklaringsmodellen från sida var alldeles för enkel. Jag går tillbaka till frågan om lönebildningen. I och med besluten och 2011 och att man sedan började fokusera mer på den finansiella stabiliteten än på inflationsmålet blev det en förtroendekris, inte minst bland arbetsmarknadens parter. låg inflationen nästan stadigt. Trots detta höjde räntan. Det fanns även då en debatt bland arbetsmarknadens parter kring agerande. Jag skulle vilja säga att det här är en kedja som hänger ihop. I och med att man började fokusera på inflationsmålet igen tror jag att parterna trodde att det kanske skulle gå lite fortare än vad man tidigare hade förväntat sig att nå tillbaka till inflationsmålet och att man därmed överskattade inflationsmålet. Jag skulle ändå vilja påstå att agerande på det här sättet har påverkat lönebildningen. Men tack för svaren! Jag tycker att det är väldigt intressanta diskussioner. (SD): Ni har ju landat i olika slutsatser kring tajmningen för räntehöjningen och gjort olika värderingar av den senaste tidens inflationssiffror, som jag tolkar det. Jag tycker att det finns anledning att fundera över hur direktionens olika alternativ kring räntebanan förhåller sig till det variationsband som ska signalera osäkerhet inom det intervall där inflationssiffrorna nu de facto har legat. uppgick KPI-inflationen till , och den har varierat med plus minus kring målet, det vill säga inom det intervall som variationsbandet anger och vars syfte när det lanserades ju var att visa allmänheten att inflationen inte alltid kan nås med kirurgisk precision varje enskild månad. Därför undrar jag: Finns det en risk när inflationen nu har varit uppe och nosat på och över målet att det har skapat en otydlighet bland allmänheten kring syftet med variationsbandet och en större pedagogisk utmaning med kommunikationen än vad man hade initialt? STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN , : Jag tackar för frågan. Hur man ska beskriva detta med penningpolitik är på något sätt en evig fråga, och hur vi pratar om det och de pedagogiska utmaningarna i detta är också en evig fråga. Vad vi har velat göra när det gäller att beskriva detta är att säga två saker. För det första: Vi har ett inflationsmål på . För det andra: Det finns inte en sådan precision i detta när man ska bedöma framtiden så att vi alltid kommer att ligga på exakt . Givet att vi gör det vi gör, och även om vivarje morgon stiger upp och siktar mot , kommer ändå huvuddelen av inflationsobservationerna över tiden att ligga någonstans inom detta variationsband. Vi använder det till att förklara att målet är men att det inte riktigt blir så. Vi har valt att illustrera det med hjälp av det gråbruna området i den penningpolitiska rapporten. Alternativet hade varit att inte säga någonting och alltid påstå att inflationen blir . Men i den värld jag lever i är det så att vad vi än säger kommer att vändas mot mig av någon annan på något sätt, och då har vi varit överens om att detta sätt att illustrera hur penningpolitik fungerar har varit en metod som fungerar någorlunda hyggligt. Om någon kommer fram med en bättre metod för hur vi ska hantera pedagogiken i dessa sammanhang är jag den förste att vara beredd att lyssna. Men det är som sagt en evig spänning mellan precision och hur det egentligen blir, och det är det vi har försökt fånga med detta. Låt mig vara noga på en punkt. synes uppfattningen vara eller ha varit att vi nöjer oss med att inflationstakten är var som helst inom detta band. Så är det inte. Vi har ett inflationsmål på och strävar mot , men sedan får vi leva med det faktum att vi i en osäker värld inte riktigt hamnar där. Det är detta vi har försökt att illustrera med detta band. Vi tror att det är bättre att göra så än att inte illustrera osäkerheten på något sätt över huvud taget. , : Jag har en liknande bild som den som redogör för. Det är inte så att jag har en annan syn på hur vi ska använda variationsbandet och att det är därför jag har förespråkat en lite annan penningpolitik. Jag ser variationsbandet som ett kommunikationsredskap som kan användas för att förklara vad vi kan uppnå med penningpolitiken. Men vi siktar ändå på att inflationen ska bli . Jag säger , för det finns en missuppfattning att vi tycker att det är jätteviktigt att inflationen ligger spikad på . Men det handlar inte om det och har aldrig handlat om det, utan den väldigt expansiva penningpolitik vi har bedrivit handlar om att inflationen inte ska ligga långt från inflationsmålet, vilket den mer eller mindre har gjort . Det handlar om det grundläggande förtroendet för att inflationen normalt sett kommer att ligga på och att ska vara det man utgår från när man sätter priser och förhandlar om löner. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Variationsbandet är alltså bara tänkt att illustrera de rimliga och normala utfallen för inflationen och ska inte påverka hur vi bedriver penningpolitiken. Det är som sagt inte så att jag har en annan syn på detta och därför har förespråkat en annan penningpolitik. (KD): Jag har två frågor. Den första handlar om löneökningar, vilket tog upp, i relation till den bild som visade om en avmattning i ekonomin kombinerat med mycket höga bristtal. Det finns skäl att tro att dessa bristtal kommer att bestå , och här har politiken givetvis ett ansvar vad gäller att förbättra matchningen med arbetsmarknadsreformer och inte minst bostadsreformer. Men är det nog svårt att se den typen av effekter, och då går många stora löneavtal ut. Kan man då förvänta sig en högre löneökningstakt i kombination med en avmattning, och hur påverkar det ert sätt att se på räntepolitiken i detta läge? Det har också bäring på var man befinner sig nu i förhållande till vad man kan göra i nästa läge av utvecklingen. Jag har själv svårt att värdera det och skulle gärna höra hur ni ser på läget här. Min andra fråga handlar väl just om det där med att vända något mot er vad ni än säger. Det gäller energipriserna, som ni båda har varit inne på. Ni redovisar inflationen med och utan energi och pratar om de volatila effekterna med mera, och det är sjyst och bra. Det blir transparent, och man får en bild av den underliggande inflationen. Men ju mer ni pratar om de två olika måtten, desto större osäkerhet uppstår om vad ni egentligen siktar på. I den reala ekonomin finns energipriserna; de existerar och folk ska betala dem. Vad är till exempel en tillfällig effekt? Funderar ni själva på om detta skapar en osäkerhet kring vad egentligen siktar på? Vad är det ni mäter mot?