rfr · H50WRFR10 · 2018-01-01 00:00:00 — Utredningens slutsatser var att det krävdes kraftfulla åtgärder för att åstadkomma en förbättring, och den ska säkras genom en rättighetslag. Låt oss komma ihåg det, mina vänner. Det är en rättighetslag som är på väg att slås i spillror. ningar har tillsatts sedan lagen infördes. Det är nog nu! klaringar och vackra uttalanden om alla människors lika värde förbli tomma Smutskastningen och misstänkliggörandet av en unik frihetsreform måste få ta ett slut. Låt oss i stället på allvar inleda samarbetet för att återställa LSS och dess intentioner som bygger på de grundläggande principerna självbe- stämmande, inflytande, tillgänglighet, delaktighet, kontinuitet och helhetssyn. Det är dessa principer som en modern rättsstat ska byggas på. rättsstat utesluter inte. En modern rättsstat tillåter ett aktivt samhällsdeltagande En modern rättsstat inkluderar och ser värdet i alla människors ex- istens oavsett ålder eller funktioner. Slutligen: En modern rättsstat avvecklar inte sina medborgare, den utveck- Ordföranden: går vidare. Nästa talare är , ordförande för Intressegruppen för assistansberättigade, och , verksam- , Intressegruppen för assistansberättigade (IfA): Jag heter och är ordförande i för assistansberätti- gade, IfA. Den har funnits som assistansreformen. mit för att försvara reformen. Jag kan i stort på många punkter instämma i vad sa. Bland det viktigaste och grundläggande är vakthållningen kring den statliga Jag är rädd för – och det säger jag utan att misstro ut- redningens kapacitet och goda omdöme – att risken är att utredningen är alltför Man glömmer bort assistansreformens orsaker. Vi blev egentligen medborgare i samhället först när ansvaret för vårt behov av personlig assistans eller personlig hjälp lyftes från den kommunala nivån till den statliga nivån. Därför innebär något annat än ett statligt huvudmanna- skap att det för oss tillbaka till kommunala beroenden som tidigare innebar att vi med stora assistansbehov levde ett oändligt mycket sämre liv än vad vi hit- tills har kunnat göra. En annan punkt som är viktig att slå vakt om är valfriheten. den enskilde assistansberättigades möjlighet att välja och bestämma vem som ska vara utförare av assistansen. Den valfriheten har till mycket väsentlig del varit motorn i höjningen av kvaliteten i den hjälp som vi har fått genom assi- Den valfriheten är viktig också framöver för att stärka vår po- sition som fria människor som bestämmer över vårt liv och dess utformning. Detta är ett konstaterande som jag gör inledningsvis. Det är 1993 som antar LSS. Den innebär ett enormt framsteg. kan för assistansens del handla om att inkludera människor med stora funk- tionsnedsättningar i det svenska samhället. Den processen började med ikraftträdandet och har fortsatt genom assistansreformens hela existens. upplever vi en kris i assistansen. har pekat på att många redan har slagits ut ur assistansen. När man konstaterar det kan man se med väldigt stor oro . Är vi på väg att exkluderas igen, eller kommer inkluderingen att fortsätta? Vårt krav är att inkluderingen ska fortsätta. Vi har dock sett att assistansreformen har ifrågasatts genom både direkta och indirekta vägar. Man har förutsatt att man ska kunna spara miljarder i assistansen. Det har utformats regleringsbrev utan att man har analyserat assistansens kostnadseffektivitet, som vi menar i verkligheten är mycket stor med hänsyn till de mål som assistansen har. Utan att analysera assistansreformens faktiska kostnadseffektivitet förutsätter man till och med miljardstora besparingar och nedskärningar. Vi har sett att utslagningen har börjat. Vi har gått från handikapplägenheternas husarrest, från boendeservicens inlåsning i institutionella boendeformer, från livslångt anhörigberoende till delaktighet, till att kunna bilda familj, till att kunna arbeta och till självbestämmande som har gett oss delaktighet i samhället. Det har gett oss möjlighet att delta i det sociala livet på ett sätt som i historien inte har givits åt personer med stora funktionsnedsättningar. Vi menar att den inkluderingen ska fortsätta. Vi är ytterst oroliga för att utvecklingen ska fortsätta i de tecken som redan är tydliga till ökat kategoriboende och segregation och att målen för assistansreformen en gång inte ska upprätthållas. Jag vill avsluta med att ställa detta krav på politiken. Politiken har skapat den här krisen. Bara politiken kan rädda oss ur krisen. Ansvaret för att göra detta och för den fortsatta inkluderingen i stället för avveckling ligger på politiken. Det är kanske det viktigaste man kan säga i den här församlingen. Med det vill jag från IfA:s sida ge ordet till min medarbetare i IfA . , Intressegruppen för assistansberättigade (IfA): Som säger handlar personlig assistans om inkludering av människor som tidigare aldrig har haft möjlighet att vara inkluderade. När den personliga assistansen nu beskärs innebär det att våra behov inte kan beskäras. I stället beskärs vår frihet. Det innebär jättestora negativa konsekvenser för oss som har behov av assistans. När assistansen kom var utgångspunkten att den enskilde själv valde och styrde över sitt liv. Det står också i förarbetena att den enskilde själv ska kunna avgöra på vilket sätt och i vilka situationer som hjälpen ska ges. viatt det inte är längre. Behoven ifrågasätts, och tiden som beviljas är knapp. Konsekvensen är att vi inte kan vara delaktiga på samma sätt som . Signalerna som det sänder är att vi inte räknas som andra. Vår frihet är inte värd att betala för. Den kostar för mycket. Man går från att lyssna på den enskildes subjektiva bedömningar och vär- deringar till att lyssna på myndigheternas objektiva rimlighetsbedömningar av Vi ser en stor fara i att om att minska på assistansersättningen fortfarande ligger kvar. Vi har sett hur allt fler assistansberättigade förlorar rätten till assistansersättning. Ordföranden: till er båda. Ordet går vidare till , för- bundsordförande för barn och ungdomar. , barn och ungdomar (RBU): Det här är en bild på min dotter . Här är hon ungefär . första dramatiska tiden med ständiga lunginflammationer och operationer är har en led- och muskelsjukdom som påverkar hela hennes kropp. Hon behöver hjälp med i stort sett allt, även om är . funkar kroppen något bättre än andra dagar. I och med det är hon i princip född in i LSS. vi behövt bråka, kämpa och överklaga för Tildas räkning. Men i stort sett har hon fått sina behov tillgodosedda . Hon har statlig assistans. har de hjälpmedel hon behöver, vilka är många. Hon träffar kompisar, lever utåtriktat och tar för sig av livet. Det är kanske inte så mycket som hon själv skulle önska, men ändå. Hon planerar nu för att flytta hemifrån. har det hänt något. Det är något mycket dramatiskt och något som slår mot barn och vuxna med omfattande funktionsnedsättningar. 1 200 färre som har statlig assistansersättning jämfört med när regeringen till- Det är 1 200 färre i en grupp som då var drygt 16 000. Bara drygt en av tio som ansöker får ja, alla andra får avslag. Många av dem är förstås barn. Hur har det kunnat bli så här? Vad var det som hände? Var det föremål för en demokratisk process där ni som riksdagsledamöter fick vara med och fatta Nej, så var det inte. Regeringen säger ofta att man inte har ändrat något i lagen, och det är helt sant. Det har man inte heller. Man har rundat er i riks- dagen och i stället använt ett annat verktyg som regeringen förfogar över, näm- ligen regleringsbrev till myndigheterna. fick tydliga direktiv i sitt regleringsbrev. Timutvecklingen i assistansen skulle brytas. Det stod som första mening i re- Då kan man uppfatta det som att det var det enskilt viktigaste som myndigheten skulle ägna sig åt . Hur gör man det som myndighet om inga lagar eller regler har ändrats? Man kan väl inte bryta mot lagen, eller? Nja, nästan. Man kan göra vidlyftiga tolkningar. Ni minns att det är 1 200 färre med statlig assistans, och många miljarder är sparade. bakåt och hittade en dom i . handlar om massage och varma bad och slår fast att det kan röra sig om egen- vård, fast domen är ganska otydlig. Men det spelade ingen roll. plockade upp den gamla domen, dammade av den, och använder nu den för att avslå ansökningar från barn som behöver sondmat. Det spelar alltså numera roll hur man äter om det är assistansgrundande eller inte. Att äta är inte längre ett grundläggande behov om man äter på fel sätt. Om man äter med munnen ger det fortfarande rätt till assistans. Men om man till exempel äter med en knapp på magen ger det inte rätt till assistans. ska jag byta bild. Det här är . Hon är ganska mycket yngre än min dotter . Hon är så liten att hon inte ens var född när domen kom i 2012, domen om massage och varma bad. fick ändå assistans beviljad och hade kvar assistansen tills fått sitt nya regleringsbrev. Då rök den. Assistansen drogs in. Var det så att det hade visat sig att föräldrar på något sätt fuskat eller så? Nej, den rök för att behöver både sondmat och andningshjälp . Att andas är inte heller ett grundläggande behov, men det vet ni, eller hur? Hur kan det komma sig att kan använda en otydligt skriven dom med på nacken som handlar om något helt annat till att avslå ansökningar från barn som behöver sondmat? Ska inte alla ansökningar bedömas individuellt? Kan man ens prata om prejudikat när det gäller en lagstiftning som är så hyperindividuellt utformad som LSS och till på köpet en rättighetslag? är representerad här och kanske kan förklara hur man resonerar. För mig är det i varje fall dunkelt. Myndigheten är helt enkelt väldigt lyhörd mot sin uppdragsgivare. Det kan vi konstatera. Man gör vad man kan för att lyda order. En gammal otydlig dom är bättre än ingenting, och på den vägen är det. Konsekvenserna är blytunga. Föräldrar som inte får hjälp tar slut. De har inte sovit en enda natt . De kan inte jobba. De drar inte in några pengar. Syskonen far illa. Relationer spricker som inte hade behövt göra det. Familjer går under. Allt fler kommuner planerar nu för barnboenden. Jag ser det som en direkt effekt av besparingarna i assistansen. Föräldrar orkar helt enkelt inte längre. Även om de för död och pina inte vill lämna bort sitt barn ser de sig till slut ingen levande råd. Det är dit vi är på väg i , till ett samhälle där barn med funktionsnedsättning inte får växa upp i sin familj fast både föräldrar och barn egentligen far bäst av det. Hur illa är det egentligen? Jag kan berätta hundratals historier. Det är människor som hör av sig till mig med oerhört starka nattsvarta berättelser om sönderslagna vardagsliv. En liten delseger nådde vi när nödstoppet kom för tvåårsomprövningar av assistansersättningen. Men det hjälper inte dem som redan står utanför antingen för att de har fått avslag eller för att de redan hann förlora assistansen innan nödstoppet kom. Vi har en situation i där det inte gäller samma rättsliga läge för dem som hade omprövning innan nödstoppet och dem som kom att omfattas Tycker ni att det är rimligt, ni som är ledamöter i socialutskot- tet, att människor med samma typ av funktionsnedsättning ska ha helt olika Nej, lagen ska vara lika för alla. LSS är en rättighetslag för människor med omfattande funktionsnedsättningar. Det kan bara inte få vara så här svajigt. Vad behöver då göras? För det första måste de som har fallit ur assistansen eller aldrig fått den beviljad trots stora omfattande behov få sina rättigheter Kan man snabbändra och införa ett nödstopp för tvåårsompröv- ning, kan man snabbändra också här. Har man kvalificerat sig för LSS, det vill säga har omfattande och bestående funktionsnedsättningar, ska det inte vara någon diskussion. är det som i första hand ska övervägas om det är vad personen själv vill. står det i lagens förarbeten. Ingenting annat duger. Det måste vara behoven som ska styra och inte snöd besparing. har precis berättat om . Det är en ut- redning som har order om att spara i assistansersättningen på två olika sätt. Det handlar både om att finansiera satsningar på andra LSS-insatser och om Man talar om statsfinansiella skäl när går som tåget och vi har 40 miljarder i reformutrymme. har dessutom redan sparat stora summor i assistansersättningen. Det var ungefär 5 miljarder som sparades 2016 och ungefär 2 miljarder . Det enda raka nu är att ge nya direktiv. Det går, och det är den enda rimliga. Annars kommer det inte att finnas någonting kvar av per- Det är en reform som har inneburit en frihetsrevolution för människor med funktionsnedsättning och något som vi fått så gott internation- ellt renommé för. Det är så här det ska se ut. Det här är när hon deltar i Glädjeruset, ett motionslopp där man är välkommen oavsett om man springer, går eller rullar, eller som som kör permobil. Tack vare assistansen kan hon delta i både Glädjeruset och samhället överlag. Så vill i varje fall jag att det ska fortsätta Det första är att snabbändra lagen så att alla som omfattas av LSS kan få rätt till assistans om det är vad de själva vill. Det andra är nya direktiv till LSS- Stryk besparingskraven och utred hur kvaliteten kan bli bättre och inte hur assistansen kan bli billigare. J’accuse, mais il y a des solutions! Ordföranden: så mycket för det. Vi går vidare. , universitetslektor och forskare vid . , : Jag har forskat på tillämpningen av LSS utifrån ett rättssociologiskt perspektiv. Jag kommer från Högskolan och har haft en forskning knuten till . jag presentera en del av de metodfrågor och tillämpningsfrågor som jag har tittat på. Jag har gjort intervjuundersökningar med handläggare både i kommuner och inom samt tittat på omfattande interna styrdokument. Jag har gått igenom ett hundratal domar från förvaltningsrätter samt i stort sett alla domar som har kommit från högsta instansen . Sedan har jag gått igenom beslutsunderlag och tittat på hur de ser ut. Fokus har varit på legalitetsprincipen. Hur förhåller man sig till regeringsformen, att den offentliga makten ska utövas under lagarna? Vi har här tidigare hört exempel på hur det går till. Beslutsmetodiken som jag kan konstatera att man använder är inte det som man som jurist känner igen i en juridisk metod, utan man använder andra metoder inom och i kommunerna. Det kanske beror på att man inte har den utbildningsbakgrund som krävs för att hantera lagstiftningen. Jag menar att en juridisk metod är lämplig till exempel vid personkretsbedömning där man ska konstatera om förutsättningarna är uppfyllda för att tillhöra målgruppen. Det är viktigt för den enskilde att få en ordentlig bedömning så att den kan bli rättvist bedömd. I stället ser jag att myndigheterna har utvecklat egna metoder utifrån de styrdokument som finns. Lagstiftningen ger alltid ett handlingsutrymme, eller ett utrymme för så kallat fritt skön, eftersom lagstiftningen aldrig kan beskriva hur det ser ut i det enskilda fallet. Det här handlar om personer, enskilda individer, med olika sociala förutsättningar och annat som ska tillgodoses, och lagstiftningen har ju en individuell prägel och inriktning. Det finns alltså behov av en metod som tar hänsyn till sociala och individuella faktorer, som man har en kunskap om den juridiska metoden, det vill säga hur vi ska handha rättskällorna och hur ska vi tillämpa och tolka domar från . Jag har också sett att den här juridiska metoden inte räcker, utan det krävs även kunskap om socialt arbete och alla de delar som rör individuella faktorer. Jag har även haft rättssäkerheten i fokus när jag har tittat på de här frågorna. Vi har ett rättssäkerhetsbegrepp där vi talar om förutsebarhet – vad innebär det? Jo, förutsebarheten är i förhållande till den lagstiftning och de rättskällor som finns, inte någonting annat. Jag menar att man också i rättssäkerhetsfrågan ska ta hänsyn till konsekvensen av besluten. När man fattar ett beslut för en enskild person måste man också ta hänsyn till vad som blir konsekvensen i det enskilda fallet, då med hänsyn till lagens målsättning. I stället är det så att vi i praktiken tillämpar till exempel olika rättsfall från som prejudicerande fall. Man tar upp ovidkommande faktorer som får stort inflytande i tillämpningen. Om myndigheterna har egna interna styrdokument, till exempel vägledningsdokument på flera hundra sidor, har de ett stort inflytande och i stort sett en Trots att man har inte har någon lagstiftningsmakt på områ- det tillämpas de interna föreskrifterna som om de vore gällande rätt och bin- I stället vill jag se att man utgår från innehållet i den positiva rätten, och med den positiva rätten menar jag alltså de vedertagna rättskällorna. ha kunskap om hur rättskällorna förhåller sig till varandra, beakta kontexten i det enskilda fallet och göra konsekvensöverväganden utifrån lagens målsätt- Det skulle jag gärna se i tillämpningen. Det var en kort dragning. Tack för mig! Ordföranden: och koncist! Vi tackar för det och går vidare till Försäk- Jag lämnar ordet till . , : Jag är alltså rättschef på san, och jag tänkte ägna de här åt rättsutvecklingen inom assi- Som ni vet är ju en förutsättning för att man ska få assistansersättning att man har ett behov av hjälp med de så kallade grundläggande behoven under i genomsnitt mer än . I andra fall är det kommunerna som ansvarar för personlig assistans i sin helhet. Problemet är att det inte går att direkt av lagtexten utläsa vad som menas med hjälp med personlig hygien, måltider, att klä av sig och på sig, att kom- municera med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktionsnedsatta, det vill säga de fem grundläggande behoven. förstå vad det innebär måste man gå till förarbeten och rättspraxis. Regelverket kring personlig assistans är inte på något sätt lättolkat. lagtillämpande myndighet har ett ansvar för att se till att det tillämpas på ett rättssäkert sätt och att rätt person får rätt ersättning. ligger också att tillämpningen ska vara enhetlig. Är det liknande omständig- heter ska man kunna förvänta sig samma beslut, oavsett vem som fattar beslu- tet hos oss. Precis som andra rättstillämpande myndigheter är det vi som har att själv- ständigt tolka regelverket, och det gör vi utifrån författningstexten, från förar- beten och rättspraxis. När vi ser att rättsläget beträffande någon principiell fråga är oklart, till exempel att domar från kammarrätterna går i lite olika rikt- ning, måste vi bestämma oss för hur bestämmelserna ska tolkas i avvaktan på att vi får ett avgörande från högsta instans. I de lägena tar vi ibland fram så kallade rättsliga ställningstaganden. liga ställningstaganden baseras alltid på ett juridiskt resonemang. givetvis ingen utomstående, till exempel domstol, utan de är ett sätt att upp- fylla vår skyldighet att se till att tillämpningen blir enhetlig inom myndigheten. Vad gäller rättspraxis ligger det i vårt uppdrag att inte bara följa vad som händer i domstol utan också att vid behov se till att mål kommer upp i högsta instans så att vi får vägledning i situationer där rättsläget är oklart. Som ett stöd för handläggarna tar vi fram så kallade vägledningar, där vi beskriver regelverket. De innehåller alltså en beskrivning av vad som gäller i lagtexten, författningar av andra slag, förarbeten och rättspraxis. I vår vägledning om assistansersättning beskriver vi också de domar som har kommit från högsta instans som har betydelse för tillämpningen. rör det sig om ett tjugofemtal domar från som har kommit . Ett par domar rör tolkningen av föräldraansvaret. I socialförsäkringsbalken finns det nämligen en bestämmelse som säger att när vi prövar rätten till assistansersättning ska vi ta hänsyn till att vårdnadshavaren enligt normalt ska tillgodose en del av hjälpbehovet själv, då med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter – det så kallade föräldraansvaret. Det här är en av många väldigt svåra bedömningar som våra handläggare har att göra när de prövar rätten till assistansersättning. Här finns det som sagt ett par domar från högsta instans. De övriga domarna handlar om varierande frågor, alltifrån personkretsen till beräkningen av antalet timmar. De domar som har störst effekt för rättsutvecklingen är utan tvekan de som kommit och som framför allt handlar om tydliggöranden av vad som är grundläggande behov. Domen har nämnts här, och i den bekräftade alltså HFD en tillämpning som vi hade haft , nämligen att inte alla praktiska hjälpbehov med personlig hygien, påklädning eller måltider kan ses som grundläggande behov. För att de ska anses vara grundläggande krävs det att det är fråga om hjälpbehov som uppfattas som mycket privata och känsliga för den personliga integriteten och där den enskilde måste anses ha ett särskilt intresse av att kunna bestämma vem som ska ge hjälpen och hur den ska ges. Sedan kom då domen 2012, där HFD konstaterade att behov av sjukvårdande insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen principiellt inte kan beaktas vid bedömningen av om rätt finns till personlig assistans och att sådana behov alltså inte kan räknas till de grundläggande behoven. Det här är också lagreglerat när det gäller assistansersättningen. Det som HFD också sa i den domen var att det är en annan sak att sjukvårdande insatser i form av så kallad egenvård kan berättiga till personlig assistans för andra personliga behov i de fall där det konstateras att den enskilde redan har rätt till personlig assistans för att tillgodose sina grundläggande behov. Denna dom kom alltså 2012, och det har uppmärksammats att vi gick ut med förtydliganden kring egenvård internt i myndigheten . Då är det så att när vi ser att tillämpningen varierar måste vi ge handläggarna vägledning i hur de ska bedöma olika frågor. var det aktuellt att gå ut med ett läkarutlåtande för assistansersättningen i myndigheten, och i det ställde vi bland annat frågor om sjukvårdande insatser sker enligt hälso- och sjukvårdslagen eller om de kan utföras som egenvård. Eftersom vi då såg att tillämpningen varierade behövde vi ge stöd, och då påminde vi om HFD:s uttalande i den här domen. kom nästa uppmärksammade dom, och i den klargjorde HFD att annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den försäkrade endast kan komma i fråga för personer som har en psykisk funktionsnedsättning. Så kom då den uppmärksammade domen . Det ska direkt sägas att den inte berör tolkningen av grundläggande behov. hjälp med transporter, och HFD uttalade bland annat att det särskilda stöd som den funktionsnedsatta behöver i någon mening ska vara kvalificerat för att ge rätt till personlig assistans. Det kravet innefattar att assistentens insats ska ha en direkt och konkret koppling till ett individuellt behov av hjälp i det dagliga Detta sa alltså HFD. Sedan vägde domstolen brukarens hjälpbehov mot att assistenten under transporten inte behövde hjälpa brukaren med något som kan anses vara en Domstolens slutsats blev att det saknades en direkt och konkret koppling till ett individuellt hjälpbehov i det dagliga livet. fanns en indirekt koppling till hjälpbehovet räckte inte. Den domen fick oss att dra slutsatsen att vi inte har stöd för att ge assistans- ersättning för tid när det inte är fråga om tillsyn utan när den personliga assi- stenten inte gör något alls utan väntar, kanske inte ens i brukarens hem. insåg att vi behövde ändra vår tillämpning, och den nya tillämpningen har alltså betydelse för bedömningen av hur många timmar som de som beviljas assistansersättning har rätt till, inte för bedömningen av rätten till assistanser- Vi såg att den här nya tillämpningen skulle kunna få svåröverskådliga kon- sekvenser för stat, kommun och enskilda. Därför gick vi in med en särskild skrivelse till regeringen, där vi uppmärksammade regeringen på domen och bad att frågorna skulle hanteras med förtur. Det är det som har lett till de lag- förslag som har lämnats över till från regeringen. Vart leder då allt detta? Jo, lagstiftningen innehåller, som sagts, mycket tolkningsutrymmen, och de har gradvis behövt fyllas ut med rätts- Det har i flertalet fall lett till en striktare tillämpning än den vi ursprung- ligen hade på .