rfr · H50WRFR23 · 2018-01-01 00:00:00 — Efter #metoo – hur går vi vidare? Riksdagstryckeriet, , 2018 ordnade ett öppet seminarium Efter #metoo – hur går vi vidare? I det följande redovisas programmet för seminariet och en utskrift av den stenografiska uppteckning som gjordes vid seminariet. Tid: –12.00 Plats: , Förstakammarsalen 10.00Berättelser – framför och bakom scenen (M), kulturutskottets ordförande 10.15Staffan , generaldirektör, 10.25Birgitta Svendén, vd, , vd, 10.50Anna , professor, ordförande i och kommission mot trakasserier inom scenkonsten , ordförande, och , ordförande, (S), kulturutskottets vice ordförande Öppet seminarium om Efter #metoo – hur går vi vidare? Berättelser – framför och bakom scenen: Teaterbesökaren: Äntligen är utredningen klar! Oj, herregud, föreställningen Tur att det inte är så långt att gå! Då ska vi se: nycklarna, jackan, telefonen, och teaterbiljetten har jag i mobilen. Det är bara att vänta in remissvaren . Att detta skulle ta en sådan oerhörd tid. – vad jag har slitit! Jag måste bli bättre på att säga det till mig själv . Jag är lite bra, faktiskt. Hej då, utredningen! Ah, frisk luft! är så vackert. Jag ska försöka titta upp mer, så att jag ser staden och människorna. Det ska bli riktigt skönt att få gå och sätta mig i en teatersalong, att få tänka på något annat, känna något, fantisera iväg lite. Jag behöver det . Fantasi har kanske inte varit det som har präglat den här utredningen mest. Fniss – tänk om jag skulle ha bytt ut ordet kommun mot banan varje gång. Undrar hur det är på teatern , efter allt som har hänt. Bytte de ut den där skådespelaren? Vad många upprop det blev. skådat i det här landet ju. Det kom ju 250 vittnesmål från oss också; fast många, många fler skrev under. I maktens korridorer – ja, där händer det också vill jag lova. Det är lite kyligt . Jäklar vad hungrig jag är. Oj, där är ju . Hej, hej! Ja, det är bra. Jag ska på teater faktiskt. Vad mycket folk. Vad roligt för teatern. Tänk att det är så pass många som går på teater så här ändå. Jag hinner nog inte köpa något att äta innan. Det får bli i pausen då. Då ska vi se: rad 10, plats 36. Jaha, den här scenen har jag nog aldrig varit på tror jag. Ja, precis det är min plats. Åh, vad skönt! Det är sköna stolar. Vilket tunt program. Jaha, hon som spelar huvudrollen var ju med där och vittnade på . Jag såg henne på tv. Hon var väl med i den där komediserien också. Hoppas att jag inte somnar. Skådespelaren: till föreställning. vad jobbigt att rösten krånglar! Det låter som att det är fullsatt. Typiskt när jag känner mig lite krasslig. Fan, vad den här peruken kliar! Vad konstigt det är att kliva in i det här huset igen efter allt som har hänt. Men jag jobbar ju här. Det får inte bli så att vi inte pratar om allt som har hänt, att vi skapar ett nytt tabu, en ny tystnadskultur – metootabu; det låter som en bra föreställning. Det omvälvande får bara inte tigas ut. Vi måste samtala. Vi behöver kanske få hjälp med det där samtalet, vägledning. Men vem ska ta tag i det? ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? Måste lägga ut halstabletter och honungsvatten. Om vi inte samtalar och förhåller oss till det som har varit och hänt så börjar vi tvivla på allt, och nya unkna normer börjar råda. Det är klart att det är svårt, väldigt svårt. Men skulden får bara inte bli en mörk vålnad som vandrar omkring här. Då händer ju ingenting. Vi gick samman och sa som det var. Eller, nej så här: Vi ville kunna utföra vårt yrke på lika villkor, på jämlika villkor. Det var det. Så enkelt är det. Det är inget krig. Det handlar om lika rättigheter. Hej, hej! Ja, nej men visst – det ser jättebra ut. Jag hörde att han skojade så där med påklädaren i går – heter hon väl – när hon skulle hjälpa honom på med kappan: Hjälp! Jag ska kolla med henne sedan hur det är. Jag måste visa tydligare att jag ser det som händer, att jag ser att det är fel. Jag pratar med henne efter föreställningen helt enkelt. Det blir bra, så bryter vi tystnaden, samtalar. Jag undrar hur har det hemma med mamma. Jag har varit borta fyra kvällar på raken . Vad skulle jag göra utan mamma? Jag vill ge henne hela världen. Det kanske inte är en så rolig present att få just , men ändå. Nej, man kan väl inte gå för långt bara för att man säger som det är. Folk blandar ihop saker. Det här är bara början ju. Hoppas att vi får till scen fem igen. Det blev roligt i går. , vad de skrattade. Det låter som en glad publik, redan innan paus – bra, kul! , vad det kliar i halsen! Och de här tankarna – jag kan inte tänka på allt det där . Jag kan inte; jag får inte tänka på det där . Koncentration – så. släckte de publikljuset. Undrar om de ser hur hjärtat bankar. Påklädaren: till föreställning. Det låter ändå som att, jo men det låter som att det är rätt mycket folk. Det blir kul för skådespelarna. Nej, jag måste nog kolla en sista gång att alla kostymer hänger där de ska. Eh, jo tack, det är väl bra. Ovanligt att han frågar hur det är med mig. Han vet ju inte ens vad jag heter. Alltså man kan ju börja där liksom, om det ska bli något slags förändring. Tänk om han visste vilka omvägar jag tar bara för att undvika honom här på jobbet, om han verkligen visste att jag har bytt pass och gjort om delar av mitt schema bara för att jag aldrig mer ska behöva åka hiss med honom själv igen – på min egen arbetsplats. Det är ju det, just nu i alla fall. Det är vår arbetsplats. Om han visste det skulle han ändå inte bry sig. Jag är ju bara hans påklädare liksom. Det är helt otroligt att vi inte har kunnat prata om det här tidigare. Han tryckte upp mig mot väggen i hissen och pressade in sin tunga i min mun, och jag sa inte det till någon. Eller jo, jag sa det till . Det är som att det skulle vara normalt här på teatern. Normalt att bli upptryckt i en hiss. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? Nej, usch, jag kan inte tänka på det . Kan inte tänka på det . Jag måste koncentrera mig på uppgifterna så att det inte blir något fel. Då ska vi se: kappan, och där är ridstövlarna – bra! Jag tror att jag ställer mig på en pall , så att det där bytet blir lite smidigare. Han är ju så lång. Jag får bara hoppas att han inte skojar så där igen. Jag vet inte vad jag ska säga då, och så tappar jag helt koncentrationen. Det blir knas. Fast det är ändå tur att vi har varandra, och jag. Det känns skönt att vihar bestämt att vi aldrig mer ska hämta smutstvätt i logerna själva. För det är väl det enda som funkar här – att inte gå själv, att inte åka hiss själv, att inte mötas här i mörkret bakom scenen själv, att inte arbeta själv helt enkelt. Nej, man får hoppas att de gör någonting åt det nu när alla har berättat. Men jag vet faktiskt inte om jag vågar tro på det. Men jag har ju . Vem skulle jag annars kunna gå till? De flesta här vet inte ens vem jag är. Och varför skulle de tro på mig då? Jag vet faktiskt inte ens om jag får vara kvar här . börjar föreställningen snart. Nummer 16 – det är bara 20 kvar, bara 20 kvar. Och jag står beredd med hans kappa. Teaterbesökaren: Åh, nu börjar det! Skådespelaren: , nu börjar det! Påklädaren: Åh, nu börjar det! (M), ordförande: välkomna till förstakammarsal och det här seminariet med anledning av metoo! Jag heter , och jag är ordförande för kulturutskott. Först vill jag rikta ett stort tack till , och för er inledning och starka inramning till det här seminariet. Jag riktar också ett särskilt tack till som har hållit samman det hela. Jag tycker att vi ger er en applåd till. Jag vill också hälsa alla er som följer detta via särskilt välkomna. , , kallade det dåvarande kulturutskottet till en offentlig hearing i just den här salen som vi befinner oss i . Ämnet var jämställdheten inom scenkonsten och filmen. Bakgrunden var den enkät som Ekot hade genomfört bland medlemmar. Den visade att ungefär var tredje kvinna hade utsatts för sexuella trakasserier. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? om det var ett ganska begränsat underlag förfärades Kultursverige. detta vara möjligt? Att det förekom trakasserier och övergrepp visste man, men man kunde inte ana att det var i den här omfattningen. Under utfrågningen här i redovisades planer och policyer som skulle stoppa trakasserierna och förhindra att detta hände igen. Och när anklagelserna mot filmpro- ducenten uppdagades i kommenterade skådespelers- kan detta på Twitter under hashtaggen #metoo – jag också. virala spridningen var snart ett faktum. Den ena amerikanska skådespelaren efter den andra trädde fram med vittnesmål, och metoo spreds snabbt över världen, även till . Över 700 kvinnliga skådepelare trädde fram under uppropet tystnadtag- Och det spred sig snart inom kultursfären till visjungerut, närmusiken- tystnar, tystdansa, metoobackstage, skrattetihalsen, theshowisover och många Men det spred sig även långt utanför kulturen, till rättsväsendet, skolan journalistiken, försvaret och även den politiska världen med imaktenskorrido- På listas över 30 upprop som har samlat över 60 000 kvin- Men vi vet att det är många fler. Ett sår hade blottats, ett sår som skär rakt igenom vårt samhälle. Inom de flesta branscher inleddes ett arbete för att gå till botten med de anklagelser som kommit fram och för att se hur tystnadskulturen skulle kunna brytas och hur man kan förhindra att detta sker igen. kallade till oss cheferna för våra nationella scener liksom företrädare för såväl Vi ville naturligtvis få information om vilka åtgärder man hade vidtagit och hur man tänkte gå vidare i det viktiga Men bestämde vi oss också för att följa upp utfrågningen som utskottet hade för nästan . Den här gången möts vi under rubriken: Efter #metoo – hur går vi vidare? Och just ordet ”vidare” är ett nyckelord . Det handlar inte om att lägga något bakom sig eller att dra ett streck, utan det handlar om hur vi tar alla dessa starka vittnesmål på djupaste allvar och hur vi ser till att detta inte sker igen. Kommissionen mot sexuella trakasserier inom scenkonstområdet, tillsatt av Svensk Scenkonst och och film, presenterade sin rap- Vi är glada över att de är här för att berätta om sitt arbete och sina slutsatser. Jag är också glad att kunna välkomna representanter från såväl våra nationella scener som . Vi vill också hälsa vår jäm- ställdhetsminister, , som jag vet är på väg hit, särskilt varmt Vi som ska försöka lotsa oss alla genom förmiddagen är jag själv, utskottets vice ordförande och vår kanslichef . ganska snävt schema. Jag får ödmjukast be talarna att försöka hålla sig inom de angivna tiderna. Min innerliga förhoppning är att det är sista gången vi kallar till en utfråg- ning av det här slaget. De kvinnor som har berättat om sina erfarenheter ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? ska inte ha vittnat förgäves, och fler ska inte behöva följa i deras spår. Detta kommer inte att få stanna vid en hashtag. Jag vill än en gång hälsa er varmt välkomna. , : Tack för inbjudan! var jag på ett styrelsemöte med världens kulturråd. Då blåste vindarna, och diskussionerna var höga om metoo. Jag berättade på styrelsemötet att det var en intensiv diskussion om detta hemma i . En av kollegorna i styrelsen sa: Vad konstigt. Jag trodde att var ett bra land. Sådana problem har inte vi. Vår sektor, kultursektorn, var tidigt ute. Vi är inte den enda sektorn som har problem med sexuella trakasserier. Men någonstans känner jag en stolthet över att var tidigt ute och att vår sektor tog det här steget. Vi har definitiva problem som vi ska diskutera. Men jag tycker att man ska vara stolt över att det finns ett mod i kulturen. Det som ni ser på skärmen här i Förstakammarsalen är det som min myndighet arbetar med. Jag är myndighetschef för som har stora och viktiga uppdrag. Men det är det här som genomsyrar hela verksamheten: de kulturpolitiska målen som är beslutade av er i . ”Kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund. Alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling.” Det här har jag fått läsa upp , även ett antal gånger utomlands. Och jag läser upp det med en oerhörd stolthet. För att vi ska uppnå det här är ett av delmålen att ”främja allas möjlighet till kulturupplevelse, bildning och till att utveckla sina skapande förmågor”. Sexuella trakasserier motverkar detta. Det är en av anledningarna till att det inte får förekomma. Jag ska berätta lite kort om . För oss är de nationella kulturpolitiska målen i fokus, och vi har en stor budget. av statens kulturbudget går via oss. Vi verkar för kulturens utveckling och tillgänglighet genom fördelning av bidrag och andra främjande insatser. Och vi ska följa upp de statliga insatserna och följa utvecklingen inom kulturlivet. Allt det här har kopplingar till dagens ämne – sexuella trakasserier. Vi fördelar ungefär 2 ½ miljard kronor, och myndigheten får in ungefär 7 400 ansökningar . Av dem får faktiskt hälften avslag. För att göra det här rättssäkert har vi 16 expertgrupper, och de har avgörande betydelse för varje beslut. Människor rör sig i våra 16 expertgrupper. Man sitter max i en expertgrupp. Det är ett flöde. Vår rättssäkerhet är alltså oerhört stor, tack vare detta flöde av människor och dessa många experter. Vad gör då för att bidra till positiva förändringar inom vår sektor? Till att börja med måste vi se över vår interna verksamhet, så att har ordning och reda på kansliet. Men vi har framför allt en ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? dialog med just expertgrupperna. När vi får in våra ansökningar, hur diskuterar Hur gör vi hela systemet rättssäkert? Vi genomför också ett uppdrag avseende sexuella trakasserier som vi har fått i regleringsbrevet av vår kulturminister. Jag återkommer till det. Vi följer också upp information om oegentligheter. Man ska veta att vi har Vår myndighet får in över 7 400 ansökningar . har en sorts relation med ungefär 5 000 av de organisationer som har lämnat Att följa upp alla dessa 5 000 organisationer är en komplex Hur gör vi det som vi har ett tillitssamhälle? Men vi gör det, när vi får informationen. Och vi sprider kunskap till vår sektor, vilket vi gör just nu bland annat. I regleringsbrevet gav regeringen i uppdrag att i dialog med landstingen särskilt lyfta upp frågan om sexuella trakasserier. verkansmodellen, som jag tycker är en lyckad reform, innebär stor delegering av ansvar till våra regioner och landsting. Väldigt tidigt, , hade vi ett rundabordssamtal med företrädare för alla regioner, ett kunskapsutbyte. Vi kunde då konstatera att många re- gioner var ett föredöme i detta. De hade redan kommit långt, i vissa fall längre än staten själv. Det var en väldigt aktuell fråga för regionerna. säga att frågan var väldigt levande . Och vi kommer gi- vetvis att följa upp hur de fortsätter att arbeta med detta . löpande kontakter med alla regioner. Ministern, , har sagt att det gemensamma ansvaret för den regionala kulturverksamheten, som kultursamverkansmodellen bygger på, gör att och regionerna kan samverka för att frågan om sexuella trakasserier också ska vara en fråga för kulturverksamheterna i hela vårt land. Det är en bra plattform för att driva frågan vidare. Jag arbetar med dessa refe- rens- och arbetsgrupper. är uppdraget att öka kunskapen, levande- göra problematik, utnyttja våra styr- och stöddokument och att utveckla vår Jag tror också att ett viktigt steg och en viktig fråga att utveckla, som jag inte har något färdigt svar på, är att utveckla medarbetarundersökningar i vår sektor och kanske i hela vårt land. Och jag tror att vi ska göra det centralt, med de centrala facken och med arbetsgivarorganisationerna. Hur fångar vi upp in- formation så att vi kan använda den praktiskt för att utveckla våra verksam- är medarbetarundersökningar till och med destruktiva. vänder vi det så att vi verkligen kan använda dem i praktiken? Vad gör vi när vi får information som på något sätt är negativ? det sättet att delar ut medel, och vi är minori- tetsägare i de projekt som vi stöder med medel. Men alla som får bidrag ska följa våra villkor. Och ett av dem är givetvis att man ska följa svensk lagstift- Sexuella trakasserier är inte att följa svensk lagstiftning. av bidrag kan bli återbetalningsskyldiga om de inte följer villkoren. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? Om får en indikation om att bidrag har betalats ut felaktigt inleds en intern utredning. Om det i samband med den utredningen finns anledning att anta att brott som faller under allmänt åtal har begåtts gör vi en polisanmälan. Det har vi gjort tidigare, och det gör vi återigen ifall en sådan situation uppstår. Myndigheten försöker även arbeta mycket som en kunskapsnod. Jag är lite av en part i målet, men jag tycker att vi lyckas bra med detta. Det är en viktig sak. Och vägledarna i detta arbete är den demokratiska grundprincipen om alla människors lika värde. Det innebär jämställdhet mellan kvinnor och män och att sexuella trakasserier och alla former av trakasserier eller mobbning är oacceptabla. Vi kommer att genomföra en konferens om konstnärlig frihet, om hur vi kan skapa förutsättningar för konstnärlig frihet och kvalitet och om vilka hot vi kan se mot yttrandefriheten . Det är också kopplat till detta. Ett av uppropen inom metoo med namnet konstnärligfrihet tydliggör att det inte finns någon konstnärlig frihet utan jämställdhet. I förrgår var jag på presentationen av hur långt Kommissionen mot sexuella trakasserier inom scenkonstområdet har kommit med uppdraget från Svensk Scenkonst och . Det var en fantastisk dag. Jag tycker att det var ett lysande arbete och vill rikta ett stort tack till er för det som har kommit fram . , : Tack för inbjudan! Jag har några reflektioner utifrån perspektiv. Bomben briserade med en kraft vi sällan skådat. Den mediala uppmärksamheten var grandios. Men den speglade inte det som är vår stolthet – den konstnärliga verksamheten. I stället pekade den på branschens inre kultur, i form av en osund miljö där tystnad dominerar och ger plats för gamla hierarkiska strukturer, såväl formella som informella. En ignorans och attityder speglades. I de värsta fallen gav uppropet oss bilder av helt oacceptabla beteenden och grovt våld. ägnades åt att damma av policydokument och handlingsplaner, att svara på frågor, att ta hand om arbetsplatsen och att visa handlingskraft. Blev vi tagna på sängen? Nej, det blev vi egentligen inte. Men omfattningen och grovheten i handlingar hade vi inte förstått tidigare eller inte velat se. En del av mediebevakningen gick enligt min mening över styr. Och vi har fått uppleva tragiska händelser. Räfst och rättarting på allmän plats leder sällan till en positiv förändring, om det inte är väl underbyggt. Och så var kanske inte fallet i vissa lägen. Vårt uppvaknande har lett till att vi inser att vi inte har råd att missa tillfället till förändring den här gången. Det är en förändring som kommande generationer ska skörda frukten av. Om vi inte förändrar kommer nämligen otaliga talanger att välja bort våra konstarter som sina yrken. Tanken är skrämmande. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? Tiden fram tills har präglats av många samtal om chefernas ansvar, medarbetarnas rädsla för att påtala känslan av trakasserier i alla dess former, okunskapen om vad lagen säger och om att förändringsarbetet måste vara en del av den dagliga verksamheten. Vi har blivit lyhörda för oss själva och våra Vi ser mönster som har existerat i generationer på våra arbets- platser och som vi av olika anledningar lyckats normalisera utan att inse att de bromsar både individens och konstens utveckling. Bara att förstå vad sexuella och andra former av trakasserier innebär och hur svåra ärenden ska omhändertas kräver juridisk insikt. Där behöver vi se till att utbilda så att varje människa med ansvar för andra ska känna sig trygg även på den punkten. Seminarier och workshoppar med specialister är, föru- tom att de är extremt kunniga, en inspiration för alla. Och det hjälper oss att inte bli rädda för ett ämnesområde som många aldrig har trott skulle bli en del av den konstnärliga verksamheten. Samtalen med medarbetare och chefer har präglats av en vilja att dela med sig av upplevelser men i ännu högre grad av kreativa idéer och tankar om både kort- och långsiktiga lösningar. Vikten av att i det dagliga arbetet föra in både regelverk och förändringar i hur vi förhåller oss till varandra är påtaglig. Det måste kännas och synas att vi verkligen gör något konstruktivt för att förändra. Alla fina dokument finns där som ett stöd i bakgrunden, men de är för många, bara det yttre skalet i förändringsarbetet i en bransch som är van att leverera ett påtagligt resultat varenda dag. Det finns en viss rädsla för att vi ska tappa glädjen och det lustfyllda i vårt Får man inte skämta, inte krama, inte ge en blick av beundran till någon utan att först ta reda på hur det kan uppfattas? också bearbetas på ett förnuftigt sätt. Som institution har vi haft ett tydligt uppdrag att foku- sera på sexuella trakasserier. Där vi på befinner oss just nu undersöker vi, genom en daglig anonym rapportering via ett enkätinstrument, vilka hän- delser som våra medarbetare kan ha upplevt som exkluderande under varje Inte som en överraskning visar första veckans resultat att det är just det omedvetna, invanda, ursäktande, lite respektlösa beteendemönstret som ger känslan av att vara exkluderad eller trakasserad. Dessa mönster är att betrakta som grogrund för grövre beteenden som i sin tur kan leda vidare till en maktstruktur som ger plats för just sexuella trakas- Det är en ny kunskap som vi inte hade innan uppropet. Min slutsats är att vi har tagit den första etappen i ett förändringsarbete som kommer att kräva tid och tålamod, men främst en stark vilja. måste förmodligen ha den starkaste viljan och uthålligheten för att få med mina medarbetare på den resan. Har jag något val? Nej, jag vill inte stå här om yt- terligare med vetskapen om att det inte är konsten jag berättar om utan om en osund arbetsmiljö. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? , : Jag har under mina som chef vid ett otal tillfällen skrivit programtexter, medverkat i seminarier, skrivit debattartiklar, hållit i många möten och samtal – allt i det vardagliga ledarskapet för en chef på olika kulturinstitutioner. Det mesta som jag har sagt och skrivit har grundat sig på en oförtruten övertygelse om konstens obevekliga kraft och möjlighet till mänsklig utveckling, men också som en plattform för hela samhällets konstruktion och utveckling. Inom konsten skapar vi begripligare, mer mångsidig och kanske också en bättre värld. har jag också deltagit i ett antal kurser och seminarier. Förutom ledarskap och chefsutveckling har det handlat om jämlikhet, jämställdhet och mångfald. Det har inneburit många aha-upplevelser där min egen upplevda medvetenhet ofta har kommit på skam. Så i denna uppenbara villfarelse och skenbild av trygghet blev just upplevelsen i samband med metoo och tystnadtagning än mer smärtsam. Konstens roll att vara nageln i ögat på etablissemanget för allas lika möjligheter samt den fria platsen för allas möjligheter till medverkande och skapande visade sig vara den mest unkna hierarkiska, föråldrade, patriarkala, härskartekniska och världsfrånvända bransch av dem alla. Det spelar ingen roll att vi genom de goda berättelserna har försökt frälsa vår omvärld. Sättet som vi har skapat vår konst på gömde det mest förskräckliga. Vi kanske bidrog till att förändra andra, men vi stod själva kvar vid det gamla. Vi trodde att vi låg före, men vi låg efter. Vi visste om och hade sett hur genierna fått härja – det blev ibland roliga historier att berätta. Jag svarade också journalisterna när jag blev uppkallad till ministern att jag hade vetat om branschens ojämlika kultur, men inte att den var så omfattande och så grov. Det var kanske naivt, och när allt kom omkring hade jag nog sett och agerat i samma anda som så många andra.