rfr · H50WRFR12 · 2018-04-06 00:00:00 — Om man väljer att på något sätt via finanspolitiken öka efterfrågan spelar det på samma sätt naturligtvis roll vilken sammansättning finanspolitiken har och vad som egentligen händer med efterfrågan och med prisökningarna. En framtida frågeställning kan till exempel vara: Vilken väg ska man gå på kort sikt om man har en kraftig konjunkturnedgång? Då vill man gärna se att de som har högst marginell konsumtionsbenägenhet ökar sin efterfrågan i ekonomin, för då är det stor sannolikhet att de använder alla sina pengar. Med den rollfördelning vi har är det ingalunda så att en självständig riksbank skulle sätta sig tillsammans med och göra upp vem som gör vad. Det är inte så regelverken ser ut. I en sådan värld får den ena hålla ett öga på vad den andra gör och baserat på det bestämma vilken politik man tycker är mest lämplig. , : Mot bakgrund av mitt ställningstagande vid det senaste penningpolitiska mötet känner jag mig inte träffad av riktigt alla dessa frågor. Jag har vid tidigare tillfällen reserverat mig mot ytterligare obligationsköp. Det har inte haft att göra med att jag inte har trott att det går att köpa fler obligationer. Jag är övertygad om att det är möjligt. För mig har den viktiga frågan varit vadsomär önskvärt, ochjag har inte tyckt att det har varit önskvärt att på detta sätt göra penningpolitiken mer expansiv vid ett antal tillfällen. Jag tror att vi har stora möjligheter och många verktyg i penningpolitiken. Det har inte varit den stora frågan för mig, utan den stora frågan har varit vad som är önskvärt. När det gäller detta med penningpolitik kontra finanspolitik har vi i valt institutioner som i princip gör att vi kan titta på varandra men inte koordinera. Det var den bedömning man gjorde när detta institutionella regelverk sattes upp. Det finns för- och nackdelar med koordinering respektive fristående aktörer på detta område. Men det institutionella systemet är som det är, och det är det vi har att verka inom. (SD): Tack för en bra dragning! Mot bakgrund av reservationen i beslutet förs det enligt protokollet fram argument gällande de risker som är förknippade med att påbörja processen för normalisering av räntan för . Man gör också gällande att det är lättare att höja räntan om inflationsutfallet blir högre än prognostiserat än att göra tvärtom: höja först och sedan få en inflation som är lägre än förväntat. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Jag vill fråga vice riksbankschefen om du ser några risker med att hålla huvudet kallt och avvakta med en räntehöjning. Min andra fråga är om du an- ser att det finns andra skäl att höja räntan utöver de fundamenta som motive- rade ditt ställningstagande, exempelvis att agera mer proaktivt i syfte att stärka motståndskraften inför nästa lågkonjunktur. (MP): Tack för intressanta och bra dragningar! gärna vilja höra riksbankschefen lite mer i detalj bemöta kom- mentarer och tre skäl till att vilja höja räntan . Det känns som att det är väl underbyggda siffror och goda argument. Det nämndes redan i anföran- det, men det vore intressant att höra lite om till exempel den ojämna fördel- ningen i ekonomin och jämlikheten. En annan fråga som är väldigt aktuell när statsministern är och hälsar på är de ståltullar och andra tullar som har aviserats. de om de blir verklighet, eller som det ser ut just nu bara farhågan om det, förutsättningarna för den svenska penningpolitiken? gon gissning när det gäller hur Federal Reserve kommer att agera vid ett sådant (C): Med uppenbar risk för att upprepa mig från tidigare ut- frågningar vill jag inleda med att säga att jag uppskattar klarspråket angående de strukturella behoven på arbetsmarknad och bostadsmarknad. gen konstatera att detta är ett beting för kammaren som vi måste ta på allvar i framtiden, och det är bra att påminner om det. I intresseväckande dragning fanns mycket stoff. jag vill ställa gäller det du på ett väldigt intressant sätt säger om tiondelarnas tyranni, för att sedan landa i att förändra räntan med två och en halv tiondel. Vad tror du skulle vara den reala innebörden av att gå på din linje när det gäller både räntan här och och räntebanan? Ett sådant scenario skulle ju innebära en ur ett historiskt perspektiv extrem penningpolitik. Det vore intressant att höra hur ditt scenario skulle spilla över i den reala ekonomin. Det vore också intressant att höra – och detta är delvis samma fråga som ställde – vad som representant för majori- teten i direktionen tänker om de argument som framför. man kan utläsa ur det penningpolitiska protokollet, om jag inte har läst för dåligt, är i princip att det om har rätt är enkelt att genom ett senare beslut justera banan. Men utöver det argumentet och med utgångspunkt i de analyser som görs här och när det gäller framför allt arbetslösheten och på vilken nivå inflationen de facto ligger, hur ser majoriteten på , : När det gäller frågan om räntehöjningar är det för tidigt och för stor risk. Det är lättare att höja räntan sedan om det skulle visa STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN sig att vi har fel och inflationen blir alldeles för hög. Det är en åtgärd som inte är särskilt svår att hantera. Gäller däremot det omvända, att inflationen skulle visa sig bli lägre än vi har föreställt oss, när det tog att få upp inflationen till igen, är det ett jättejobb att hantera detta med fortsatt och ytterligare expansiv penningpolitik. Detta är naturligtvis en ren bedömningsfråga; vi har ju alla samma siffror. I det avseendet har jag stor respekt för att kan komma till en annan slutsats. Det är så beslutsfattande går till. I slutändan måste man sätta ned foten och göra en bedömning av vilka risker man vill ta. Jag kan inte tala för varje enskild direktionsledamot bland majoriteten. Det som är viktigt är att vi alla å ena sidan är överens om prognoserna och analysen när det gäller hur det ser ut på arbetsmarknaden. Men å andra sidan har vi en prognos med mycket måttliga löneökningar: något förenklat kring de kommande tre åren. Det är detta som har varit det stora frågetecknet i detta sammanhang. Vi har en sifferkombination av tillväxt, arbetslöshet, ränta och inflationstakt som ingen hade föreställt sig för tio eller . Men jag kan inte ändra på världen – siffrorna är vad de är. Man får leva med det och göra så gott man kan. Min uppfattning är som sagt att det är bättre att vänta ett tag till innan det är dags att höja räntan. Det är lättare att hantera en framtida situation med för hög inflation än det omvända, om vi skulle ha fel i vår analys. , : Inledningsvis kan jag säga att en av poängerna med att ha sex personer i direktion är att vi ska representera olika kunskaper, erfarenheter och dimensioner av . Det vi håller på med är inte bara teknisk analys eller att titta på siffrorna, utan någonstans får man göra en avvägning och en bedömning. Det gör man utifrån sina värderingar och kunskaper, så jag tycker inte att det i sig är konstigt att man kommer fram till olika slutsatser. Konstruktionen är sådan att det kan bli så; det är meningen. Jag fick frågan om jag ser risker med att höja räntan . Jag fick också frågan om vilka reala effekter vi skulle få om vi höjde räntan . Det är klart att jag har suttit och brottats med detta och funderat fram och tillbaka. Jag har kommit fram till slutsatsen att det är en lämplig tid . Jag tror också att man ska komma ihåg att penningpolitiken i vissa dimensioner verkar , men i många andra dimensioner tar det innan den får genomslag. När man tittar på tror jag att man ska fundera över hur vi tror att ekonomi ser ut eller något sådant och vad en räntehöjning skulle innebära då snarare än just precis . För mig är målet viktigt. Om jag gör bedömningen att vi är vid målet är det att börja bromsa. Med en reporänta på −0,måste man ändå säga att penningpolitiken är hyggligt expansiv. Den räntehöjningsbana som jag föreställer mig skiljer sig inte i hastighet från majoritetens. Däremot har jag velat ha den lite tidigare än vad de har velat. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Så till frågan om ståltullar och handelskrig. är en liten, öppen eko- Export och import motsvarar ungefär hälften av vår bruttonationalpro- Vi har blivit rika på internationell arbetsdelning. För oss är det funda- mentalt att vi kan köpa och sälja. Det är klart att detta inte är bra. bra för med ett handelskrig eller med tullar, vare sig på stål eller på För den lilla, öppna ekonomin är det världshandel som gäller. skälen till att går bra är att världshandeln med varor ökade – en enorm ökning. Så visst ska vi vara oroliga över (V): Jag tänker att det inte är något lätt jobb att vara riks- Men det är inte heller något lätt jobb att sitta på den här sidan och komma på nya frågor , framför allt inte när man ser att räntan har legat så stilla . Vi hade två utfrågningar, och sedan sjönk den till minus och har därefter legat som ett långt streck . så duktiga på att hitta på nya frågor till er – det tycker jag är bra gjort av oss, om vi får berömma oss själva. Det vi har sett är att räntebana har pekat uppåt. ska gå tillbaka till en mer normaliserad penningpolitik men har knuffat framför sig den tidpunkt när räntan ska återgå till att vara positiv. fan Ingves säger nu att det är för tidigt och att ni senast sköt fram tidpunkten och sa att det skulle ske . Vi lär alltså få fortsätta sitta här med samma stabila ränta. Min fundering är: Hur trovärdigt blir det när man ökar avståndet till när nästa höjning ska göras? säger att man skulle kunna göra det här och , och då skulle det bli ungefär samma räntebana; den skulle bara komma tidigare. Det känns som att det är ett halvårs avstånd till nästa räntehöjning när man pushar den framåt. Så jag undrar om man kan minska det avståndet. Kommer ni att säga att det kommer att ske en bit in för att sedan skjuta det framför er? det att kunna komma mer i närtid? Det andra jag funderar på är argument, framför allt dem han lyfter kring ojämlikheten i fördelning av tillgångar. Jag undrar hur riksbankschefen ser på det argumentet och på risken för att ojämlikheten ökar som en konse- kvens av den penningpolitik man för. (L): Jag har två frågor, den första till . ver att arbetslösheten har nått botten och att penningpolitiken inte kan göra mer för att sänka den, och du visar din graf med flöden. Vill du utveckla reso- nemangen och analysen bakom lite mer och berätta varför du landar i den slut- Min andra fråga är till . kommit en diskussion om att penningpolitik ökar obalansen i STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Det handlar framför allt omhushållens skuldsättning, bostadsmarknaden och bostadspriserna. Som en reaktion mot den kritiken, uppfattar jag det, sa för sedan att man vill gå tillbaka till det toleransintervall – kallas det ett variationsband – på mellan som fanns tidigare. När man tittar på era bilder ser man att ni är överens om att inflationen ligger väldigt och att inflationsförväntningarna ligger på . När är det tänkt att ett variationsband ska börja användas? För en utomstående betraktare förefaller det lite konstigt att man säger att man ska använda sig av den möjligheten men ändå inte tycks vilja göra det när parametrarna är på plats. , : Den stora frågan framöver när det gäller räntebanan är vad vi föreställer oss vara något slags framtida nominell jämviktsräntenivå och hur det tar att komma dit. Det är en svår fråga att besvara. När inflationsmålet kom till stånd hade vi mycket höga nominella räntor, och det var inte helt lätt att fullt ut tro att vi skulle klara av ett inflationsmål på , vilket vi har gjort. Men det som har hänt är att realräntorna – räntan minus inflation – har kommit att falla. har vi mycket låga eller negativa realräntor på många olika håll i världen. Detta är i och för sig inte något normaltillstånd, men det är oerhört svårt att göra en bedömning av vad som är en framtida jämviktsrealränta. Bedömningen i någorlunda närtid – jag talar inte om räntan – är att vi kommer att ha högre räntor men ändå i ett historiskt perspektiv lägre räntor än vad vi haft tidigare. Detta skulle tala för en räntebanejämviktsränta i någonstans mellan . Men givet att vi ligger på −0,5, eller −0,25 beroende på hur man ser det, kommer det ändå att ta ett stort antal år innan vi kommer till en jämviktsränta på den nivån. Det är viktigt att komma ihåg att räntebanan är en prognos och inte något löfte. Ändrar sig världen ändrar sig också räntebanan – konstigt vore det annars. Vid vändningstillfällena blir det alltid mycket diskussion, och så ska det vara. Det är därför vi är sex personer i direktionen. Det är bara med facit i hand som man vet den korrekta vändningstidpunkten. På det sättet är det alltså inte alls särskilt konstigt att man kan komma till lite olika slutsatser inom, låt oss säga, en tolvmånadersperiod eller något sådant. När vändningen sedan väl har inträffat brukar det under vara lite klarare när man ska antingen höja eller sänka. Men det är inte alls särskilt anmärkningsvärt att det blir en diskussion om vilken som är den rätta tidpunkten att göra det ena eller det andra. Det ligger i sakens natur i en svårbedömd värld där det inte alltid är så lätt att se i kristallkulan. Så till frågan om inkomstfördelning, jämlikhet eller ojämlikhet, eller hur man nu vill beskriva detta. Allt vi gör påverkar folks inkomster på ett eller STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Det är en helt legitim synpunkt som har lyft fram när det gäller kapitalvinster och vad som sker på den sidan när man diskuterar in- Om det å andra sidan skulle vara så att vi har fel och höjer räntan alldeles för tidigt i förhållande till vad som sker i vår omvärld är det sannolikt att väx- Den skulle också kunna stärkas kraftigt om vi har väldigt Exporten går ned, importen ökar, arbetslösheten ökar. endet ligger den typen av utveckling i den andra vågskålen. vis också effekter på förmögenhets- och inkomstfördelning. I det avseendet är det inget i detta som utgör enkla beslut, utan det är ytterst en fråga om hur man väger ihop det. När det gäller fråga om variationsband och när vi ska börja använda det hade vi en mångårig diskussion om hur vi skulle beskriva pen- ningpolitiken när vi bytte från KPI till KPIF och om ett variationsband skulle vara med eller inte. Vi landade på en kompromiss. roll: Även om vi stiger upp och siktar mot kommer vi inte att hamna där, vad vi än gör. Detta behöver vi illustrera på något sätt, just för att undvika diskussionen om tiondelarnas tyranni, för att använda Därför har vi fortsättningsvis med variationsbandet som något slags rim- Givet den osäkerhet sområder lär vi, oberoende av hur mycket vi försöker, förhoppningsvis hamna någonstans inom detta intervall. Med detta sagt är det något annat att använda detta som en illustration än att säga att vi nu avviker medvetet från vårt inflationsmål på . är det helt okej att vi någon period siktar på någon annan siffra, som dock ligger inom variationsbandet. Den slutsatsen landade vi inte i när vi förde dis- kussionen om penningpolitikens utformning. Variationsbandet som sådant är mer en illustration. Oaktat att vi strävar mot kan vi inte räkna med att vi hamnar exakt där . , : Jag fick frågan om att utveckla detta med läget Man måste ju gissa vilka frågor man ska få, så jag hade med mig en extra bild. Men innan jag kommenterar den kan jag säga att när det gäller olika grupper på svensk arbetsmarknad har de som är medlemmar i arbetslöshetskassorna en lång arbetsmarknadshistoria. De är starka på arbets- Andelen öppet arbetslösa bland dem är ; det är ett väldigt lågt tal. Bland inrikesfödda ligger arbetslösheten någonstans Det är också i historisk bemärkelse lågt, och det är konsistent med det starka resursutnyttjande vi har i svensk ekonomi. Min bedömning har varit att vi för tre kunde få ned arbetslös- heten med allmän efterfrågepolitik. tror jag att det behövs andra politiska I den konstiga figur ni nu ser har ni arbetslösheten på den vågräta På den lodräta axeln har ni vakansgraden, det vill säga andelen lediga platser i svensk ekonomi. Nere till vänster ser ni årtal och När finanskrisen sedan kommer rör vi oss utåt och får en arbetslöshet STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN på som mest . går antalet lediga platser ned. Det är dåliga tider i . Efter finanskrisen har det sedan gått bättre. Ni ser att arbetslösheten faller tillbaka. har dock andelen lediga platser stigit. Vid samma arbetslöshet, säg som vi hade för bara något tag sedan, har vi mycket högre vakanstal än vi hade tidigare. Detta uttrycker de matchningsproblem vi har på svensk arbetsmarknad. Jag tror att nästa steg när det gäller att få ned arbetslösheten är olika former av riktade arbetsmarknadspolitiska insatser. Det är där vi kan göra mer. Detta ska naturligtvis understödjas med en expansiv allmän efterfrågepolitik, men de stora insatserna måste göras inom arbetsmarknadspolitikens område. Vi har fått en delegation att sköta penningpolitiken. För mig är alltid frågan: Var går gränsen för denna delegation? Hur mycket ska jag uttala mig om alla andra områden? Men jag ska tordas tangera denna gräns och säga några saker till i alla fall. När man tittar på de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har de många olika namn och många olika inriktningar. Men om man skalar bort allt är det egentligen två typer av åtgärder som vi håller på med inom detta område. Det ena handlar om att stärka människors produktivitet, till exempel utbildning och praktik. Med en starkare utbildningsbakgrund och med mer praktik blir människor mer produktiva, och deras chanser att få jobb ökar. Det är det ena området, och det finns mängder med åtgärder där om helt olika saker. Det andra området handlar om kostnaderna för att anställa arbetskraft, inte enbart lönerna utan de totala kostnaderna. Där har vi en rad åtgärder som på olika sätt och för olika grupper handlar om att sänka arbetskraftskostnaderna för dessa människor. Det är egentligen antingen det ena eller det andra som vi håller på med i arbetsmarknadspolitiken, och ibland är det kombinationer av dem. Det är någonstans där, inomdessa områden, somjag tror att nyckeln till en fortsatt sänkning av arbetslösheten ligger. Sedan kan man tvista om exakt hur detta ska utformas, vilka grupper som ska beröras och vilka kostnader som man ska ge sig på. Men när man skalar bort det handlar det om ökad produktivitet och lägre arbetskraftskostnader – det ena eller det andra eller en kombination av dessa två. har jag tangerat gränsen tillräckligt. (KD): Jag tackar för två mycket bra föredragningar. Jag kan helt utan ironi säga att det var som en god spänningsroman när det talades om denna bild av flödena i fråga om sysselsättning och arbetsmarknad. Det var dagens bästa händelse . tyckte att det var svårt att ställa frågor. Det är vådan av att vara ett lite mindre parti. Men jag ska ändå drista mig till att ställa en fråga. Det är mycket bra att ni pekar på behovet av strukturreformer på arbetsmarknaden. Beveridgekurvan visar detta ganska tydligt. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN är delvis dysfunktionell. Jag tycker att det är fel att angripa de problem som vi ser med skuldsättning och annat med mer kreditrestriktioner i stället för att växla nedtrappade ränteavdrag mot inkomstskatter. skriver i sin senaste stabilitetsrapport: De svenska bankerna fi- nansierar en stor del av sin bostadsutlåning med säkerställda obligationer, vilka till en betydande del innehas av utländska investerare. ende för den svenska bostadsmarknaden sviktar kan bankernas finansierings- möjligheter försvagas och finansieringen bli dyrare. Skulle detta hända i betydligt större utsträckning än nu – ni pekar på den risken – frikopplas hushållens ränteläge ganska mycket mer från det som Riks- banken förfogar över. Det finns en del bedömare som menar att det finns större risker än vi nu ser för ett boprisfall med de utbudsförändringar som vi har haft med ökat utbud i kombination med kreditrestriktioner. Då är min fråga: Vad gör ni för bedömning, givet den oro som ni uttrycker här, och vad har ni för möjligheter att hantera den typen av ränteuppgångar som inte sker kontrollerat på samma sätt utan som mer kommer från externt håll genom efterfrågeförändringar av utländska placerare i bostadsobliga- (S): Jag tackar för intressanta föredragningar. haka på den fråga som var inne på och som handlade om utvecklingen i den amerikanska ekonomin. misk kommentator som heter . Han gjorde en analys av ut- vecklingen i den amerikanska ekonomin i går, tror jag. Där pekade han på att det finns ett antal faktorer som enligt hans mening tyder på att den ameri- kanska ekonomin är på väg mot hög inflation. Det handlade naturligtvis om tullarna på stål och aluminium somnu har aktualiserats. Men han pekade också på att den amerikanska administrationen genomför stora ofinansierade skatte- sänkningar, vilket riksbankschefen var inne på, att man har dragit på sig ökade statsutgifter men inte kompenserar det med att finansiera dem genom högre skatter och att man genomför omfattande regelförenklingar för att stimulera näringslivet att göra nya investeringar. Hans tes är att detta sammantaget pekar på att den amerikanska ekonomin i snabbare takt är på väg mot en hög infla- Det skulle vara intressant att höra era reflektioner kring denna tes. Jag har ytterligare en fråga, som vi delvis kanske har snuddat lite grann vid, som handlar om den svenska lönebildningen. Det finns de som menar att det så kallade märket – eftersom det har tagit väldigt att komma dit – har påverkat inflationstrycket i svensk ekonomi. Hur ser ni på detta resonemang? (M): Om frågorna tar slut kan man kanske övergå till att göra reflektioner i stället. Jag uppfattade mycket tydligt från riksbanksdirek- tionen att man med ett visst självförtroende säger att vi utan den penningpolitik STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN som har förts inte hade befunnit oss där vi är. Det är naturligtvis sant. Det är penningpolitiken som i allra högsta grad har bidragit starkt till tillväxt och låga arbetslöshetstal. Det ska vi ändå någonstans erkänna. Men man kan ändå fundera lite grann på vad som har haft mest effekt. Är det räntenivån i sig, är det obligationsköpen eller är det möjligen omvärldsfaktorer som har haft störst effekt på den utveckling som vi har haft i svensk ekonomi? Vi har som har varit – faktum är att utvecklingen egentligen är mer intressant än utvecklingen – haft diskussioner om till exempel transmissionsmekanismen. Det kan kanske utmynna i en fråga, och jag misstänker att det kommer att bli föremål för forskningen framöver vad som egentligen har haft mest effekt och vad som har haft störst betydelse. Detta leder mig in på en annan frågeställning, eller möjligen reflektion. Det handlar om att trovärdigheten för som institution och dess självständighet är av yttersta vikt. Av den anledningen finns det kanske ytterligare anledning att verkligen värna just denna självständighet och trovärdighet. har det förekommit rätt mycket kritik mot om på vilket sätt man har lyckats kommunicera sin politik. Man har också fått mycket kritik för sina prognosmetoder och den politik som har förts. känns det lite grann som att i någon mån får upprättelse för den kritik som man har mottagit i och med att man nu känner att man når målet och att man har varit på rätt spår så att säga. Men icke desto mindre finns det anledning att fundera över på vilket sätt man hanterar den kritik som har varit . Finns det anledning att faktiskt ytterligare arbeta för att stärka denna trovärdighet genom att utveckla sin kommunikation och ta den kritik på allvar som har funnits runt prognosmetoderna och faktiskt också reflektera lite grann över vad som har haft effekt och varför? Av denna anledning vill jag avsluta med att berömma för de morgonmöten som man har tagit initiativ till för att bli ännu mer öppen i sina diskussioner.