rfr · H60WRFR1 · 2018-12-19 00:00:00 — om den aktuella penningpolitiken Riksdagstryckeriet, , 2018 bjöd in till en offentlig utfrågning i om den aktuella penningpolitiken med riksbankschef och vice riksbankschef . I det följande redovisas en utskrift av de stenografiska uppteckningar som gjordes vid utfrågningen och de bilder som visades av föredragshållarna under deras presentationer. Kl. 9.00–9.10 Kl. 9.10–9.15 Kl. 9.15–11.00 Stenografisk utskrift från den offentliga utfrågningen Ordföranden: hela finansutskottets vägnar hälsar jag varmt välkomna till denna öppna utfrågning om den aktuella penningpolitiken. Vi hälsar särskilt riksbankschef och vice riksbankschef välkomna, men även de medarbetare som är med. Ni är alla hjärtligt välkomna! Jag lämnar först ordet till . Därefter får vice riksbankschef ordet, och sedan tar vi frågor från ledamöterna. , : Stort tack för att vi än en gång får vara i utskottet och berätta om penningpolitiken, och jag! När man funderar kring penningpolitik eller ekonomisk utveckling i största allmänhet kan det i ett litet och väldigt utrikeshandelsberoende land som vara bra att börja med att blicka ut mot omvärlden lite grann och beskriva hur det ser ut där. har vi ett läge där omvärldskonjunkturen i allmän mening, utan att fästa för stor vikt vid enskilda siffror, är god. Jämfört med 2017 har visserligen tillväxten i euroområdet dämpats en del, men verkar det allmänna ekonomiska förtroendet inom euroområdet vara gott i den meningen att hushåll och företag ser framför sig en god ekonomisk utveckling och även en allt starkare arbetsmarknad. I är man inne i en väldigt lång fas med stigande bnp – faktiskt den längsta fasen . Vad som händer är att den expansiva finanspolitik som man bedriver driver på ytterligare, trots att perioden är väldigt lång. Det ser man när man tittar på grafen till vänster på bilden jag visar; tillväxten ligger någonstans kring på olika håll i världen. Som en konsekvens av den goda tillväxt som har funnits ett tag är arbetslösheten på väg ned. I den amerikanska ekonomin, som ju repar sig snabare efter den stora finanskrisen, har arbetslösheten fallit än i euroområdet. Men även i euroområdet har arbetslösheten stadigt och tydligt varit på väg ned . ligger före i konjunkturcykeln, som jag noterade. Det betyder också att inflationen, här mätt som underliggande inflation, ligger högre i än vad den gör i . I ligger inflationstakten , mätt på detta sätt, någonstans i närheten av . I euroområdet är det dock, oaktat den goda europeiska tillväxten, fortfarande så att underliggande inflation ligger någonstans i närheten av . I det avseendet är den amerikanska ekonomin lite annorlunda jämfört med den europeiska ekonomin. En konsekvens av detta ser vi till höger på bilden. Där beskrivs bland annat hur det ser ut på räntesidan i olika centralbanker – ECB, , STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Som ni ser har de amerikanska räntorna, den röda trappan, varit på väg upp ett bra tag. Så har dock inte skett i på samma sätt. har man höjt räntan lite grann i och , och om man tittar på den streckade linjen går alla graferna – de streckade delarna –åt samma håll i den meningen att räntan är på väg upp. Räntorna synes också vara på väg upp , även om det också kommer att vara så att och inte ligger i fas när det gäller stigande räntor . Detta sker nämligen snabbare i den amerikanska ekonomin givet vad som sker där. Precis som alltid är det stor osäkerhet kring omvärldsutsikterna, och det kan vi i inte göra så mycket åt. Det har vi i stället att leva med. En faktor som finns ur ett europeiskt perspektiv är diskussionen i om i vad mån de offentliga finanserna är eller kommer att förbli hållbara framgent, givet att man i rullar en mycket stor statsskuld framför sig och alla spänningar det kan tänkas leda till. Det är välkänt att det pågår alla möjliga diskussioner om tullar och om den handelskonflikt som finns mellan och – och för övrigt mellan och en del andra länder också. Det är svårt att säga vad som kommer ut av det. Brexitdiskussionen är också väldigt svårbedömbar när det gäller de ekonomiska konsekvenserna. Därutöver är det ungefär som det brukar vara när räntorna stiger i : Ett antal tillväxtekonomier har lånat väldigt mycket i dollar och har på ett eller annat sätt svårt att hantera de lånen. Det är nästan ett klassiskt beteende i det här sammanhanget. Ett exempel på två länder med problem här är och inte minst , som är ett land med ganska regelbundet återkommande ekonomiska bekymmer. Båda dessa länder är traditionellt sett långvariga och återkommande kunder hos , om man tar ett lite längre tidsperspektiv. Vi har inte siffersatt den här typen av händelser när vi gör våra prognoser, för det låter sig helt enkelt inte göras. Händer det något stort och väldigt annorlunda får vi i stället ta hänsyn till det det har inträffat. Detta är dock bakgrundsfrågeställningar som finns. Inget av detta är i och för sig särskilt positivt när det gäller allmänekonomisk utveckling. Att jämföra och svensk ekonomi kan naturligtvis göras på många olika sätt, och följande är bara ett sätt att illustrera detta på. Här mäter vi bruttonationalprodukten i nivå, och det är den blå kurvan på bilden. och sammanfaller nästan , medan euroområdet ligger långt under. Dessa kurvor har i och för sig samma lutning, så på det sättet har tillväxttakten kommit tillbaka. Tappet i produktion är dock påtagligt när man tittar på utvecklingen för i övrigt. Beskrivet på det här sättet kan man inte säga annat än att svensk ekonomi har utvecklats väl och vuxit snabbt jämfört med omvärlden . Framför allt har återhämtat sig mycket snabbare än många andra delar i . STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Den expansiva penningpolitiken har bidragit till detta. Penningpolitiken har lett till både minusränta och stora köp av statsobligationer, vilket inte är den penningpolitik man föreställer sig under mer normala omständigheter. Skälet till detta ser vi i grafen till vänster på bilden: Inflationen blev alldeles för låg. Inflationen har sedan, efter det att penningpolitiken blivit alltmer expansiv, gradvis stigit upp mot . befinner den sig vid eller i närheten av vårt mål på . Om ni tittar på grafen till höger ser ni att det finns ytterligare skäl bakom den penningpolitik som har förts. Det handlar om att titta på inflationsförväntningarna. Ni ser att inflationsförväntningarna blir mer och mer fallande ända fram till ungefär den tidpunkt då räntan blir negativ, och efter det – i takt med den penningpolitik som har förts – har inflationsförväntningarna återgått till eller i närheten av . Detta har i och för sig tagit än vad man kan tänka sig att många har föreställt sig när det gäller penningpolitik i vid mening. Det har alltså krävts mer och tagit än vad vi en gång i världen trodde, men det har ändå visat sig vara möjligt att få upp inflationen till igen. Det är bra, för det borde rimligtvis påverka inte minst löneökningarna. De är också en viktig faktor när det gäller inflationen framöver. Mätning av inflationstrycket kan göras på en rad olika sätt. Man kan rensa bort energipriser, livsmedelspriser eller vad det nu är. Vi har en hel svärm av olika mått på inflationstrycket, och det är den grå skalan på bilden. Man ser att inflationstrycket ändå är ganska måttligt i så måtto att den röda pricken visar KPIF . KPIF ligger lite över alla de andra måtten, och det är ett sätt att uttrycka känslan att inflationstrycket är ganska måttligt. Ett bidrag till KPIF-inflationen har varit stigande och volatila energipriser. Jag återkommer till det längre fram. Den prisutvecklingen tar slut , och jag kommer att visa en graf över det. har vi fortsättningsvis en stark konjunktur, vilket man ser om man tittar på vår prognos. I och för sig kommer tillväxten att ligga lägre än tidigare, men den kommer att ligga någonstans kring . Det är fortfarande väldigt god tillväxt. Det ni ser på skärmen nu är vår oktoberprognos. Detta kan, återigen, illustreras på väldigt många olika sätt. Givet att vi har haft god tillväxt finns det alltså ett stort tryck på arbetsmarknaden . Mäter man det illustrerat på det här sättet, i termer av bristtal, ser vi att bristtalen i näringslivet nu är sådana att vi ligger vid eller till och med lite över den nivå som rådde . I det avseendet kan man alltså med fog hävda att det är god efterfrågan på arbetskraft. Sedan finns det en rad andra frågeställningar på arbetsmarknaden när det gäller arbetskraften och arbetskraftens sammansättning, men illustrerat så här ser vi god tillväxt och god efterfrågan på arbetskraft. Det borde rimligtvis också framöver bidra till att efterfrågetrycket i svensk ekonomi är sådant att inflationen hålls kring . STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Jag nämnde tidigare detta med energipriser. På bilden ni ser nu visar de grå fälten nere i grafen energiprisernas betydelse för inflationsutvecklingen. både oljepriser och elpriser stiger en hel del får man naturligtvis med de pris De lär dock ta slut , och om det är på det sättet och vi får rätt i vår prognos kommer inflationstakten att falla tillbaka något. Vår prognos är ändå sådan att vi menar att det finns ett tillräckligt gott ef- terfrågetryck både från omvärlden och i svensk ekonomi internt, på ett sådant sätt att det bör vara möjligt att inflationen ligger kvar kring de kom- Som jag har påpekat tidigare är det också så att inflationsförvänt- ningarna ligger i närheten av . Den allmänna bedömningen från lite olika håll är alltså att det bör vara möjligt att ha en inflationstakt som ligger bra . Om inflationsutsikterna i den här världen står sig betyder det att det snart är lämpligt att också höja räntan i långsam takt. Minusränta är ju ingalunda något slags normaltillstånd när det gäller penningpolitiken. Låt mig dock be- tona att det är penningpolitiken som har bidragit till att vi är där vi är när det gäller inflationstakten och den allmänt goda ekonomiska utvecklingen. minusräntan och de stora obligationsköpen hade vi alltså sannolikt varit någon I den här världen ser vi alltså framför oss ganska långsamma räntehöjningar , men riktningen är given. får vi då hålla ett öga på och vara vaksamma på inflationstrycket och hoppas och utgå från att det stiger på det sätt som vi förväntar oss eftersom efterfrågan i svensk ekonomi vid det här laget har varit god . Som alltid får vi också hålla ett öga på växelkursen och se vad som händer på den kanten den dagen vi sakta börjar höja räntan. Som ett komplement till räntesättningen har vi våra obligationsköp. närvarande, givet de beslut vi har fattat på den sidan, rullar vi i princip den obligationsportfölj vi innehar . Vi har ungefär 340 miljarder i statsobligationer. Som alltid finns det ett antal olika utmaningar. lågt länge, vilket är vårt huvudfokus när det gäller penningpolitiken. högkonjunktur är det svårt för vissa att få fäste på arbetsmarknaden, även om det går bättre för dem som har svårt att få fäste på arbetsmarknaden jäm- fört med i ett annat konjunkturläge. Det är svårt att få bostad där jobben finns, och hushållens skuldsättning kommer dessvärre att vara ett långvarigt problem under alla möjliga olika konjunkturlägen framöver. , : Tack för att även jag får komma hit och prata om min syn på penningpolitiken! Jag har reserverat mig mot det senaste penningpolitiska beslutet. språkade en räntehöjning vid vårt möte , och det är något jag också har indikerat redan på tidigare penningpolitiska möten att jag skulle göra. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Min reservation handlade framför allt om just penningpolitiken i närtid. Jag har samma behov som majoriteten i direktionen när det gäller vilken penningpolitik som kommer att vara lämplig på medellång sikt. Jag delar också den bild av det ekonomiska läget, konjunkturutvecklingen och inflationstrycket som redogjorde för. Det jag tänkte säga några ord om är på vilket sätt min syn på den lämpliga penningpolitiken skiljer sig från synen hos majoriteten i direktionen. Det handlar om slutsatserna av den bedömning vi har av det ekonomiska läget. Vilken penningpolitik är lämplig, och vilka avvägningar tycker jag att man ska titta på? Innan jag kommer till de avvägningarna vill jag lite grann förstärka den bild som redogjorde för och de problem vi har haft att hantera . Som nämnde har vi haft , fram till , då inflationen har legat under inflationsmålet. Framför allt föll inflationen snabbt. Inflationsförväntningarna trendade nedåt, och jag tycker att vi hade en allmänt besvärlig diskussion i svensk ekonomi om inflationsmålets roll i svensk ekonomi. Vi såg att förtroendet för inflationsmålet var väldigt skakigt. Vi hade och har haft ett försvagat förtroende för inflationsmålet. Det har lett till att förväntningsbilden har påverkats och att pris- och lönebildningen i svensk ekonomi har påverkats. Det gör att det blir betydligt svårare att bedriva penningpolitik jämfört med om man har välförankrade förväntningar och det finns ett starkt förtroende för inflationsmålet. När det finns ett starkt förtroende för målet återvänder inflationen nästan med automatik, åtminstone , till målet. Då sätts nämligen priser och löner i ekonomin på ett sätt som ligger helt i linje med vårt inflationsmål. Då är det lätt att bedriva penningpolitik. När förtroendet för målet har tappats är det dock ingen självklarhet att inflationen ens återvänder till det mål vi har satt upp. Då behöver penningpolitiken nästan enbart fokusera på att återbygga förtroendet för inflationsmålet, för att återskapa och återställa förtroendet för penningpolitiken. Därför har det varit helt nödvändigt för oss att bedriva en sådan penningpolitik . På många sätt beskrivs den penningpolitiken som onormal, okonventionell eller extrem. Det har bland annat lett till att vi har en negativ styrränta; vi har sänkt den ned till minus en halv procent, vilket är nära det vi brukar tänka på som den nedre gränsen för vad som är möjligt. I teknisk bemärkelse går det säkert att sänka räntan ytterligare något eller några steg, men frågan är hur effektivt det hade varit. Den här bilden tror jag att vi är helt eniga om i direktionen. Ofta hör man i den svenska debatten att vi på blir kritiserade för att vi för en alltför stelbent penningpolitik – vi borde vara mer flexibla, ha mer tålamod och så vidare. Man kan inte bedriva en flexibel penningpolitik om det inte finns ett starkt förtroende för inflationsmålet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Så har alltså bilden sett ut . Jag tror dock att det är ganska lätt att konstatera att de penningpolitiska utmaningarna är mindre än de var . Bilden jag visar nu är ungefär samma som den visade. Som vi alla vet har inflationen stigit påtagligt – i och för sig delvis med hjälp av tillfälliga effekter, framför allt höga energiprisermen även det underliggande inflationstrycket är högre än det var . Inflationsförväntningarna har också stigit, och vi har en helt annan diskus sion kring inflationsmålet än vi hade tidigare. finns det både folk som tror att inflationen kommer att bli för hög och folk som fortfarande tror att inflationen kommer att bli för låg . Vi har alltså en mer balanserad bild av vad som kommer att hända framöver. För mig handlar alltså detta om en avvägning mellan ett konstaterande, att de penningpolitiska utmaningarna har avtagit, och att det – i alla fall som jag ser det – finns ett egenvärde i att inte hålla penningpolitiken så expansiv som möjligt. Jag tycker att det finns ett egenvärde i att ha möjlighet att ta ett steg bort från den mest expansiva penningpolitiken. Det är inte så att jag tror att inflationen kommer att bli alltför hög om vi inte höjer räntan , utan det handlar om en avvägning. Åena sidan har vi möjligheterna att bedriva en fortsatt expansiv penningpolitik, som inte på riktigt samma sätt knackar på gränserna för vad som är möjligt, utan att vi riskerar att återigen falla tillbaka till de problem vi hade med fallande inflationsförväntningar och ett avtagande förtroende för inflationsmålet. Detta ska å andra sidan vägas mot den nytta man kan se i att röra sig lite bort från de mest expansiva nivåerna och de spänningar i ekonomin som det trots allt skapar på lite olika sätt. Kanske handlar det framför allt om kommunikationen, som är väldigt viktig för en centralbank – att göra penningpolitiken begriplig och öka förståelsen för vår penningpolitiska handlingsregel. Detta handlar förstås om bedömningar, och det finns inget självklart svar. Jag tror att jag beskriver skillnaden inom direktionen och hur säkra vi känner oss på att förtroendet för inflationsmålsregimen nu är tillräckligt starkt för att viska kunna ta det här steget. Det är den ena biten, och en annan faktor som jag väger in – och jag känner mig tillräckligt övertygad om att vi kan höja räntan utan att det blir för stora risker – är att inflationen hålls tillfälligt uppe av höga energipriser. Även om inflationen i närtid skulle bli lite lägre tror jag alltså att problemen inte är särskilt stora. Ordföranden: får ledamöterna i utskottet möjlighet att ställa frågor. (S): Jag tackar för de föredragningar vi har fått lyssna till. Det är inte första gången utskottet ägnar sig åt den här typen av övningar. Det finns verkligen många stora och principiella frågor, inte minst i det historiska perspektiv som tar upp gällande hur speciellt detta läge ändå är. Det har vi dock diskuterat . Detta kanske snarare blir en STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN fråga för en större utvärdering, som finansutskottet ju genomför med större tidsintervall, så att man kan grotta i det ordentligt. Jag tänkte därför titta lite mer på detaljerna. Med de uttalanden som har gjorts från direktionen närmar vi oss ett läge där räntan ändå ska kunna höjas i någon sorts närtid. Det är en följd av att man närmar sig målet och att ekonomin kan klara den typen av åtgärder. sänds det även lite andra signaler från direktionen. Vi använder dessa okonventionella verktyg, som man väl ändå får säga att det är, exempelvis stora obligationsköp. Obligationsköpen har ökat och ska väl fortsätta att öka med tiotalet miljarder . Det är ju en annan signal än lite lösare politik. har man förlängt det valutainterventionsmandat som riksbankschefen och vice riksbankschefen har. Man har alltså osäkrat det vapnet och kan använda det mellan direktionens sammanträden. Med tanke på att valutakursen har försvagats – säger ofta att den inte ska stärkas så snabbt, men det har gått åt andra hållet – kan man ju undra om det inte är ett verktyg som borde avvecklas eller trappas ned snarare än ligga kvar eller förstärkas . Det var min fråga. , : Som alltid är det naturligtvis en bedömningsfråga, och den bedömning vi har gjort är den omvända – att det är lämpligt att vidmakthålla dessa åtgärder som en extra försäkring. Skulle utvecklingen bli en helt annan och om allt detta avvecklas måste vi i närtid börja om från början, så att säga. Det är en bedömning vi har gjort, det vill säga att det är mer lämpligt att göra det på det här sättet. När det gäller frågan om obligationsportföljen ska man komma ihåg att de obligationsköp vi gör där görs för att vi lite i förskott tar ut de förfall som kommer längre fram. Vi har förhållandevis få obligationslån i . Statsskulden är nämligen inte så stor, och då kommer förfallen också i ganska stora klumpar. Därför har vi valt att smeta ut dem lite grann . (M): Man ska kanske vara rationell och titta framåt i räntepolitiken, men man kan också titta lite grann bakåt. Av nyfikenhet vill jag fråga en sak. visade en bild på det faktiska inflationstrycket och på inflationsförväntningarna, och båda dök väldigt kraftigt någonstans kring 2011 – särskilt inflationsförväntningarna. Det vore intressant med en kommentar till det så här i efterhand, för framtida utformning av politiken. Vad är och bedömningar av varför inflationsförväntningarna avtog så kraftigt ? Jag har en fråga till. Jag lyssnade och drar slutsatsen att nu är mer fokuserad på huvuduppgiften kring inflationsmålet och har mindre engagemang i sidofrågor i ekonomin, som finansiell stabilitet och så vidare. Men det är klart att vi här i finansutskottet måste bekymra oss om hela ekonomin, STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN och det kan ju vara så att den politik som bedrivs även har en riskbild. hörde jag inte så mycket om från någon av de föredragande. Vad bedömer man är det huvudsakliga riskscenariot med penningpolitiken? Är det ökat risktagande i ekonomin, eller är det fördelningspolitiska effekter? Det är mycket diskussioner kring en rädsla för en stark krona, men en långsik- tigt svag krona kan innebära vissa typer av risker för internationella investe- ringar, företagande och så vidare. Obligationsmarknaden har varit en annan sak som det har varit mycket diskussioner kring – ifall man riskerar att genom agerande så att säga tränga ut potentiell likviditet, kan vi kalla det, från obligationsmarknaden. Jag skulle alltså uppskatta en kort reflektion kring inflationsförväntning- arna eller inflationstrycket 2011 samt vad man bedömer som den huvudsakliga riskbilden med den nuvarande politiken. , : En reflektion kring den frågeställningen – ja, ekonomiska historiker lär väl få rota i detta under lång, . Låt mig börja . Jag noterar när jag visar mina grafer att läget på arbetsmarknaden är någorlunda jämförbart med hur det såg ut kring 2001–2002. Vad som händer är att vi går igenom en period som på svenska kan kallas ungefär ”det stora lugnet”. Alla som sysslar med den här typen av frågeställningar föreställer sig då att allting kommer att bete sig ordningsamt och på ett snyggt och prydligt sätt: Konjunktursvängningarna kommer att vara mycket måttliga, och vi har full förmåga att hantera de konjunktursvängningarna med hjälp av penningpolitiken. Vi vet med facit i hand att det stora lugnet försvann ganska fort 2007–2010. Det som inträffar därutöver, efter den stora globala finanskrisen, är att hela krisen förlängs och förlängs kraftigt i , eftersom vi i saknar förmåga eller vilja – eller hur man nu beskriver det – att ta itu med en lång rad specifikt europeiska problem. antog man att världen skulle återgå till det normala. Men vi vet , , efter 2008, att det inte blev så. Det blev precis tvärtom. Det innebär att inflationstakten blir låg på väldigt många håll i världen. Det tar att plocka ihop delarna igen efter den stora globala finanskrisen än vad någon kunde föreställa sig. Detta sliter vi och ett antal andra centralbanker med och även många regeringar på olika håll i världen. som en liten öppen ekonomi påverkas naturligtvis kraftigt av detta. befinner sig inte i något slags vakuum, oberoende av vad som sker i resten av världen. Vi kan inte fullt ut kompensera ett bortfall av efterfrågan på global nivå med ekonomisk politik. Det mäktar vi inte med i , vare sig vitalar penningpolitik eller finanspolitik. Då får vi göra så gott vi kan för att vända detta, vilket vi har gjort. Jag visade en graf över vår ekonomiska utveckling i förhållande till andra länder, och med facit i hand har det gått ganska bra, även om världen blev helt annorlunda än vad vi föreställde oss vid den STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN tidpunkt som du refererar till. Det visar bara att med ett ännu längre tidsperspektiv i centralbanksverksamhet vet man aldrig hur det blir, och då får man laga efter läge. Vi går igenom en period som ofta kallas formalisering i någon form. Den stora diskussionen framöver kommer nog att handla om vad som väntar runt hörnet och hur nästa tioårsperiod ska se ut. Det som helt säkert spelar stor roll i det här sammanhanget är globalisering, världshandel, olika ekonomiers öppenhet och den typen av frågeställningar. Sedan frågan om riskbild . Att sänka räntan till minus ger ju väldigt många incitament att låna, och då finns naturligtvis alltid som en del av riskbilden att många lånar för mycket. Det är den trade-off som finns.