rfr · H50WRFR22 · 2018-01-01 00:00:00 — Jag har en större generell fråga, som tangerar det som var inne på. har ni skrivit under era egna rapporter. Ni skrev ju under rapporterna också, men har ni varit på . Med tanke på er samlade erfarenhet från statsförvaltningen – som man måste säga är ganska imponerande – har jag följande fråga: Vad är det som har förvånat er mest, i positiv bemärkelse, när ni har gjort de här 35 effektivitetsrapporterna och den årliga revisionen – utifrån att ni nu sitter på den här sidan? Men jag undrar också vad ni tycker har varit värre i statsförvaltningen och Myndighetssverige än ni kanske trodde innan. , : Jag ska försöka besvara den första frågan från om situationen på . Jag överlåter till mina kollegor att svara på hur myndigheterna mår. Det kom också en specifik fråga om brister i folkbokföringen. Det är ansvarsområde. Och vi får med gemensamma krafter försöka besvara fråga. När det gäller situationen på uttryckte vi när vi kom dit att vår ambition var att återupprätta förtroendet för . Det handlade om det externa förtroendet för myndigheten men också och inte minst om det interna förtroendet mellan medarbetare och myndighetsledning. Jag tycker att vi kan säga att vi har lyckats ta ganska många steg i den riktningen. Jag upplever att det externa förtroendet är i någon mening återställt. Jag tror att det externa förtroendet aldrig var särskilt rubbat när det gällde verksamhet, vår revisionsverksamhet. Det förtroendet fanns nog kvar. Jag tror att det handlade mer om förtroendet för myndighetsledningen även externt. Det interna förtroendet tycker jag också att vi har kommit en god bit på väg att återupprätta. Vi har som sagt lagt mycket kraft på att se över det som på myndighetsspråk kallas för styrande dokument. Man börjar alltså med att göra om arbetsordningen: de som styr, ansvarsfördelningar, uppgifter och så vidare. Det handlar om att skapa tydlighet internt i organisationen. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Och vem beslutar vad? Jag tror att bara det bidrar till att skapa mer arbetsro. Vi har också säkerställt att vi har tydliga interna regelverk, bland annat på de områden som var lite ifrågasatta. Det handlar om jäv och oberoende och rekryteringsfrågor – allt det som blev lite kritiserat och ifrågasatt. vihar lyckats skapa klarhet internt i vad som gäller och i att chefer har ett ansvar för att implementera det. Vi hade också en livaktig intern diskussion, bland annat om det här med jäv och oberoende. Det blir ibland en målkonflikt i och med att vi har rekryterat personer som är väldigt kompetenta på vissa sakområden. Då kommer de kanske också från områden som vi gärna vill granska. Exakt när blir man jävig? Den diskussionen var väldigt nyttig internt, för att skapa en förståelse och en magkänsla för de här ibland ganska svåra bedömningsgrunderna. Jag upplever alltså en högre grad av intern mognad i många av de här frågorna . Vi har precis gjort en enklare intern arbetsmiljöenkät. Den visar ganska goda betyg, men det finns fortfarande en del saker vi behöver jobba med när det gäller arbetsbelastning och att skapa tydligare interna arbetsrutiner. Min sammanfattande slutsats är alltså att jag tycker att vi har fått mer arbetsro internt. Och vi har medarbetare som känner ett engagemang och en vilja att se till att blir en god kraft för att främja svensk statsförvaltning. Jag överlämnar till : Hur mår myndigheterna? , : Jag ska ge en översiktlig bild av hur myndigheterna, inklusive , mår. Svensk förvaltning mår ganska bra. I stort kan man säga att vi håller hög klass. Det innebär inte att vi inte måste fortsätta utveckla och arbeta med sådana frågor som jag nämnde, till exempel oegentligheter, bisysslor och allt det som har att göra med det särskilda som det innebär att vara statstjänsteman. Det är också ett arbete som vi har genomfört inom , att hålla igång diskussionen om vad det innebär att vara statstjänsteman och vad den statliga värdegrunden är. Utan att kunna luta mig mot en granskningsrapport kan jag ändå konstatera att det arbetet behöver fortsätta över hela fältet i statlig förvaltning. Men i stort mår myndigheterna bra. Och vi har en förvaltning i världsklass. , : Då kan jag säga några ord om vår rapport om folkbokföringen. Jag kan också försöka svara på de andra frågorna, alltså hur jag bedömer att myndigheterna mår och vad som har förvånat mig mest. Jag börjar med folkbokföringen. Vi skrev ju en rapport, och det var framför allt en granskning av hur säkrar att folkbokföringen håller hög kvalitet. Vi pekade på att det fanns brister i det avseendet. Vi kan inte säga att det är dålig kvalitet på folkbokföringen. Men det vi kan visa är att inte heller jobbar på ett sätt för att säkra att det verkligen håller god kvalitet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Brister i kvalitet i folkbokföringen får allvarliga konsekvenser, till exempel för som nämnde. Många andra myndigheter, men även många privata företag och andra, förlitar sig på att de uppgifterna ska vara korrekta. Det ger tyvärr också utrymme för brottslig verksamhet på olika sätt, både bidragsbrott och brott i det civila samhället, om man missbrukar de möjligheter att göra fel som kan finnas i folkbokföringen, på grund av kvalitetsbrister. När vi lämnade rapporten upplevde jag inledningsvis ett mycket stort intresse, först i skatteutskottet, sedan på och också på . Jag har uppfattat att de iakttagelser som vi har gjort har lett till en hög aktivitet för att försöka förbättra kvalitetsarbetet i folkbokföringen. Förutsättningarna för det bedömde vi, redan när vi gjorde granskningen, som relativt goda eftersom precis hade gjort en omorganisering och gjort folkbokföringen till en egen avdelning vid . På det viset var det lättare, både när det gällde att prioritera folkbokföringsverksamheten och när det gällde att styra verksamheten inom myndigheten. Det finns några svårigheter med folkbokföringen som ändå kommer att kvarstå och som det kommer att ta att åtgärda. Folkbokföringen byggde förut på en väl utbyggd rapportering på lokal nivå, i kyrkan. var kvalitetssäkringen enkel, det vill säga att man från pastorsexpeditionen såg när folk flyttade. är vi i en annan värld. Migrationen har också påverkat detta. Många flyttar inom landet men också ut från och in i landet. Det enkla sättet att säkra kvalitet tidigare var också att man gjorde en adressändring. Det gör inte ungdomar . De bryr sig inte om det. De har nämligen alla kontakter i sin mobil, och den följer med dem oavsett var de bor. Och det behöver man inte berätta för , för folkbokföringens skull. Här finns alltså utmaningar. Och de kommer att fortsätta finnas. Då måste fortsätta med sitt kvalitetssäkerhetsarbete men kanske också utvecklingen av arbetet för hur man ska registrera. Själva grundfrågan var hur interaktionen har varit med anledning av vår granskningsrapport. Grundsvaret på det måste vara att vi har mött ett stort intresse från skatteutskottet, och . Jag går vidare till frågan om en översiktlig bild och vad som har förvånat mig mest. Jag tänkte ta mig en liten frihet och gå lite utanför det som är iakttagelser i själva granskningarna. Då ger jag mig förstås ut på viss hal is. Det som alltid är en svårighet är balansen mellan krav på effektivitet och att upprätthålla rättssäkerhet. Det ser vi i våra granskningar. Men det uppmärksammas också ständigt i medierna. Ni riksdagsledamöter får också ständigt information om det. Det kan till exempel gälla effektivitet i handläggning av ärenden på men kanske också det granskningsärende som gäller Transportstyrelsen som nu har. Där är väl alldeles snart framme vid en slutsats. Det är en evig balansgång. Och det är där vi är inne och granskar effektivitet men fortfarande med upprätthållande av de regler som gäller. Exakt hur den balansgången ska hållas är en svårighet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Det som ändå har förvånat mig lite är att vi kanske underskattar det som ibland kan kallas unika värden i offentlig verksamhet. Det handlar förstås om att vi ska ha en välutbildad statstjänstemannakår som förstår den statliga värdegrunden och som förhåller sig till ett rättssystem som man ska ha hög servicenivå och vara effektiv. Det är också en fråga som har tagit ställning till och för inte så länge sedan gjort ett tillkännagivande till regeringen om, att man ska överväga fortsatt utbildning av statstjänstemän men också överväga att återinföra ett strängare straffrättsligt ansvar för tjänstefel för statstjänstemän. Det där är områden som jag ser som angelägna för en fortsatt diskussion och där det aldrig kommer att finnas en slutgiltig lösning. Men man ser i granskningarna att det är balansfrågor som är viktiga för såväl riksdag som regering och statsförvaltning att beakta framöver. , : Jag tänkte också svara på vad som har förvånat mig. Jag håller naturligtvis med om det som har lyft fram. Jag vill också lyfta fram vikten av kontinuitet i statsförvaltningen. Det är ganska ryckigt. Det tycker jag att jag har fått belägg för under mitt första år som riksrevisor. Det går fort. Man genomför en reform, och sedan går det ganska fort att komma med ytterligare en reform. Och man kanske inte förstår hur reformerna ska samspela med varandra. Jag tänker till exempel på karriärlönelyftet och höjda lärarlöner. Men det som jag särskilt har slagits av har varit relationen mellan stat och kommun och det utrymme för förbättringar som finns där. Om jag ska vara lite provokativ handlar det kanske lite om en principlöshet. Man slår fast principer, och sedan följs de inte. Finansieringsprincipen är en sådan. Jag har också haft ett stort antal granskningar där riktade statsbidrag har varit i fokus, och där kan man se just att det politiska behovet av att göra en satsning kanske får motsatt effekt. Det leder inte till långsiktighet och uthållighet för dem som ska vara mottagare av bidragen. De kanske hade varit mer betjänta av att få bidrag enligt finansieringsprincipen generellt eller på andra områden än de som man bestämmer på statlig nivå. Det skulle jag vilja lyfta fram som en särskild fråga. (C): Jag vill ta upp just finansieringsprincipen och riktade statsbidrag. Som ni skriver följer staten inte finansieringsprincipen. Jag som tidigare kommunalråd delar frustrationen med många andra kommunalråd runt omkring i över att man vältrar över verksamhet på kommunerna men inte skickar med pengar. Jag vet också att det finns en stor frustration i Kommunsverige och även hos Kommuner och Landsting. Ni skriver också om att mängden riktade statsbidrag ökar, och det riskerar att leda till att man misshushållar med resurserna. De kommer inte till nytta. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Det skapar också byråkrati, vilket är ett stort problem för framför allt små kommuner. Skulle ni kunna utveckla det lite mer? Jag förstår att ni har kontakt med regeringen om det här. Vad är deras reaktion på den här kritiken, som är ganska monumental från kommunerna? (V): Jag har två frågor. Den ena handlar om otillåtna bisysslor. Det var oroväckande siffror, särskilt med tanke på de korruptionsdiskussioner som har varit i statlig förvaltning. Jag skulle vilja höra någon form av analys. Vad beror det på att man inte har tydliga regelverk för otillåtna bisysslor i de statliga myndigheterna? Tror man att vi är fria från korruption eller sådana problem här? Är man helt enkelt för godtrogen? Eller är det något annat som ligger bakom? Det är min ena fråga. Den andra frågan handlar om gode män och det som ni tar upp om överförmyndare och så vidare. Det handlar som ni säger om en väldigt utsatt grupp. Den är tyvärr inte på den politiska dagordningen särskilt ofta heller, vare sig på eller nationell nivå. Det är väl också en av anledningarna till att problemen bara fortgår år . Har ni någon annan analys? Jag har också varit kommunalråd och har haft de här problemen på lokalplanet. Man har försökt skärpa upp det och förbättra med hjälp av såväl utbildning som granskningar och allt sådant. Men att det bara rullar på med den här strukturen, beror det på att det politiska intresset är svalt? Eller beror det på något annat? , : Det är svårt att ha en uppfattning om vad det här med bisysslor beror på. Men jag kan informera om att lät granska även sig själv i den här vevan. Och vi tillhör också myndigheterna som hade brister i regelverken. Det är åtgärdat. För del och om jag ska blicka tillbaka till min tid som generaldirektör skulle jag nog säga att alla var medvetna om att det finns ett regelverk för bisysslor, och man var noga med att upplysa nyanställda om det och så vidare. Men det som brast berodde nog lite grann på godtrogenhet. Man tänkte att det här tar medarbetarna hand om på egen hand och att man inte behövde ha kontrollsystem eller följa upp. Jag skulle nog skriva upp det på kontot över att det finns en viss omedvetenhet i myndighetsvärlden om de frågorna. Därför har man inte prioriterat det. Det vi har bidragit med är helt enkelt att sätta lite spotlight på det. Det har blivit en ökad medvetenhet. Om vi skulle göra om den här granskningen tror jag att det kommer att se betydligt bättre ut. , : Det är jag som har varit ansvarig riksrevisor för granskningen av finansieringsprincipen och en del av granskningsrapporterna om riktade statsbidrag. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN När det gäller finansieringsprincipsgranskningen avvaktar vi fortfarande regeringens svar. Men vi konstaterar att det är en reform som kom till 1993. Möjligen har den fallit lite i glömska. Och när man ger uppdrag till utredningar och kommittéer är man inte tillräckligt tydlig med att de ska följa de riktlinjer som finns för hur till exempel samrådsförfaranden med SKL ska gå till etcetera. Det finns alltså ganska mycket som kan åtgärdas på ett ganska enkelt sätt. Om kommittéerna inte har gjort sitt grundarbete ser vi också hur det fortsätter in i och att inte tar höjd för det i beredningen av olika reformer. När det gäller de riktade statsbidragen är det svårt. Det står emot intresset att så att säga göra politik och från statens sida rikta in sig på något område som man tycker är särskilt angeläget. Det krockar med verksamhetslogiken på nivå, där det också kan se väldigt olika ut. Man kan se ett mönster; det kan vara lättare för stora, resursstarka kommuner som kanske inte har lika stort behov av de riktade statsbidragen att söka dem. Det är ofta en omfattande byråkrati och administration runt ansökningsförfarandet och redovisningar av uppföljningar. Det mäktar de mindre kommunerna kanske inte med, och de skulle möjligen behöva de riktade satsningarna än mer. Det står också emot kravet på långsiktighet. De riktade bidragen är ju tillfälliga. När det blir osäkerhet om vad det här innebär på än ett eller blir det hämmande för den kommun som är bidragsmottagare. När det gäller gode män och överförmyndare var det glädjande att ansvarigt statsråd vid den öppna utfrågning som civilutskottet arrangerade här i aviserade lite fler grepp i frågan än vad som tillkännagavs i skrivelsen med anledning av min granskningsrapport. Det sas att det ska tillsättas en utredning. Jag tycker att vi verkade vara överens i rummet om att det behöver tas ett större grepp. Det har varit mycket lappa och laga. Jag tror att det delvis är juridiken som inte alltid förstår organisationslogiken. Och att man på till exempel central myndighetsnivå inte har haft någon utpekad ansvarig myndighet har nog inneburit att det har varit svårt för överförmyndarnämnder och annat att få det stöd från staten som de skulle behöva. Det är länsstyrelserna som har haft det uppdraget. Och de räcker inte riktigt till resursmässigt. Men jag har goda förhoppningar om att det nu ska tas ett helhetsgrepp i frågan. (S): Jag tänkte fråga om jämställdhet, genderbudgetering inom ramverket och så vidare. Ni gjorde en granskning 2015 av den borgerliga regeringens specifika satsningar när det gäller jämställdhet. Men hur gör ni själva, mer övergripande, när det gäller jämställdhet? Har ni jämställdhet för ögonen när ni granskar? Har ni granskat den nuvarande regeringens jämställdhetsbudgetering och hur det går med det arbetet? STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN (MP): Jag tänkte ställa en generell fråga om grunden för granskningarna som ni gör. Det känns som att det ganska ofta är ekonomisk kostnadseffektivitet som ligger till grund. Det är naturligtvis ett viktigt perspektiv. Men ibland finns det andra skäl till att reformer har genomförts eller till att stöd har getts. Ni har inte granskat det , men när förra regeringen införde supermiljöbilsbonusen berodde det inte i första hand på att det var kostnadseffektivt, utan man ville skapa en ny marknad. På liknande sätt var det med solelstödet. Och det har ni granskat. Det kan bli lite orättvist om ni granskar något som inte var ett bärande argument för den regering och riksdag som tog fram det. Jag skulle vilja höra hur ni tänker när ni bestämmer utifrån vad ni ska granska olika saker. , : Jag ska försöka svara på båda frågeställarnas undringar. När det gäller jämställdhetsbudgetering har vi inte gjort någon granskning med det som huvudsak eller ens bisak. Annars gör vi regelbundna granskningar av budgetarbetet. Jag tar helt enkelt med mig det som ett uppslag. Men jag vill passa på att göra reklam för en annan pågående granskning som definitivt har det perspektivet. Vi granskar stöd för företagande. Där har vi tagit de jämställdhetspolitiska målen som utgångspunkt och frågat oss om i sin verksamhet på det området också lever upp till de jämställdhetspolitiska målen. Jag tror att det kommer att bli en spännande granskning. Vi använder omfattande registerdata, gör djupdykningar i dokument och gör intervjuer. Det vi tittar på är om man når upp till de mål som man själv har satt upp när det gäller att vara jämställd. En annan sak som vi tittar på, och hoppas kunna svara på hur väl det faller ut, handlar om att faktiskt ska vara kompensatorisk. Marknaden fungerar i huvudsak som finansiär för olika företagsverksamheter. ska fylla ut och kompensera för det utrymme där marknaden misslyckas. Där har vi satt som ett bedömningskriterium att det i så fall borde gälla också för det jämställdhetspolitiska målet. Man borde nå ännu längre än att bara skapa likhet för män och kvinnor på det området. Jag ser fram emot att ska få läsa den granskningsrapporten och att få synpunkter på hur vi har närmat oss den frågan. fråga gällde om grunden för oss och våra granskningar alltid måste vara ekonomi. Egentligen är det korta svaret på den frågan: Ja. Effektivitetsrevision handlar om hushållning, effektivitet, produktivitet och än så länge samhällsnytta. Det står i lagen. Det ska vi alltså ha med oss varje gång. Det följer också naturligt av de internationella standarderna. Där pekar man ut att huvudföremålet för effektivitetsrevision är det som på engelska kallas de tre E:na – Economy, Efficiency och Effectiveness. Det innebär inte att vi ensidigt räknar kronor. Det går inte. Offentlig verksamhet handlar till syvende och sist inte om sista raden i resultatredovisningen, utan pengarna ska förbrukas för det ändamål som de har anslagits för. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Själva poängen med effektivitetsgranskningen är att till exempel när det handlar om måluppfyllelse se om man har nått det mål som var avsett. Men i en effektivitetsrevision måste det alltid finnas en strävan efter att också ställa det i relation till insatta resurser. Det är revisionens och effektivitetsrevisionens natur. Det kommer att balanseras på alla möjliga olika sätt. är det till exempel svårt att tala om vad den verkliga effekten och måluppfyllelsen är och att definiera hur stora resursinsatser har varit och så vidare. Men det är metodfrågor. Ofta handlar effektivitetsrevision om att ställa frågor om hur förutsättningarna har varit, om regeringen har gett en myndighet de rätta förutsättningarna för att nå de mål som har funnits, medan det har varit svårt att mäta effekter. Det försöker vi ändå göra. När det gäller de exempel som ledamoten angav, supermiljöbil och solel, var jag inte på myndigheten när supermiljörapporten gjordes, och jag har tyvärr inte tagit del av den i efterhand heller. Solelsrapporten var jag ansvarig riksrevisor för. Jag tycker för egen del att vi är nyanserade i den rapporten. Vi förstår att det är en komplex målbild och att det är en stor osäkerhet. Men det hindrar inte att vårt huvudsyfte när vi närmar oss ett granskningsobjekt ändå måste vara att ställa frågorna: Är det god hushållning? Är det god måluppfyllelse? Är det de rätta insatserna? Är det den rätta designen på bidragen? Är det bäst för att nå det som är politikens mål? Det är viktigt för oss. Vi letar efter intentioner med en politisk insats i riksdagsbeslut, regeringsbeslut, best practice eller vad det kan vara, men vi uppfinner dem inte själva. Vi vill inte vara en politisk aktör. Det är väldigt viktigt. Revision handlar inte om att vara en politisk aktör. Det handlar om att försöka granska om de politiska intentioner som politiken har bestämt genomförs men i relation till insatta resurser. När det gäller solelen tycker vi nog ganska tydligt, men det kan väl diskuteras. För att bara ta ett exempel är det uppenbart i den granskning som vi har gjort att om man vill få så mycket solelproduktion som möjligt är det mer kostnadseffektivt att ge bidrag till storskalig produktion av el än att ge till hushåll för att bygga paneler på sina tak. kan man ändå vilja ge bidrag till medborgare för att bygga egna solpaneler på taken. Det har vi ingen synpunkt på. Men vi menar att då måste riksdag och regering ha framför sig att det är ett kostsammare sätt att nå målet med hög solelproduktion. Det är vår hela poäng. Sedan är det självklart att riksdag och regering ska göra själva vägvalet. Vi måste någonstans ändå få lov att tala om för riksdag och regering att: har ni valt ett sätt som är mindre effektivt om ni vill nå så mycket solel per krona som möjligt. Ordföranden: får sista frågan i utfrågningen. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN (M): Först vill jag ge lite beröm till riksrevisorerna. Jag tycker att ni har haft en väldigt hög ambitionsnivå sedan ni tillträdde. Ni har dessutom haft en ansats för att verkligen ta tag i uppenbara problem. Det tycker jag är bra. Det finns anledning att oroa sig. har byggts starkt av att vi har haft en väldigt stor tillit till våra institutioner och att institutionerna har haft en stor trovärdighet. Det har kanske lite ifrågasatts, och inte minst myndigheten själv har väl haft sina bekymmer. Med det sagt tänkte jag komma in på en specifik fundering som ligger lite i linje med det talar om. Det är väldigt enkelt att revidera eller ha synpunkter på saker som handlar om väldigt konkreta faktorer. Det handlar om siffror, kronor och ören och regelverk som ska följas. Just korruptionsfrågan är inte begränsad till att man har sysselsättning på sidan om eller inte eller om man bryter mot regelverk när det handlar om mottagande av ersättningar och sådana saker. Det är mycket mer brett än så. hade en rapport för inte så länge sedan. Där sjunker just när det gäller att hålla sig från korruption. Frågan är rätt allvarlig, tycker jag. Man ser att det blir alltmer påtagligt att det förekommer korruption i kommunerna enligt den definition som har. Den kan vara lite svår att komma åt, eftersom det blir lite mer mjuka värden. Har ni tagit något initiativ i den här frågan? Hur hanterar man det? Kan man komma åt det på något sätt? Kan man omvandla det till ett arbete som blir relevant för er del? Hur kan man få större medvetenhet överallt egentligen? Har ni några tankar om det? , Riksrevisor: Jag är ansvarig riksrevisor för rikets styrelse, det vill säga den statliga förvaltningspolitiken och förvaltningen. Jag kan säga något bara för att illustrera att vi naturligtvis tar den frågan på största allvar. Det handlar inte bara om kronor och ören utan just om de mjuka värdena.