rfr · H50WRFR23 · 2018-01-01 00:00:00 — Det finns kollektivavtal inom scenkonstområdet. Men inget av dem som finns berör hur man hanterar sexuella trakasserier. Det finns ett utrymme för det, och man skulle kunna hitta vägar för att göra ett branschgemensamt arbete via kollektivavtalen. Jag har nämnt den reparativa processen för vägen framåt. Det finns ett partsgemensamt råd som redan är på plats. Vi ser vissa möjligheter till att detta råd skulle kunna bli ett nav i detta förändringsarbete. Där har vi kommit med några konkreta förslag om hur de skulle kunna driva arbetet framåt. Det är bra att jobba genom de grupper och strukturer som redan finns. Det finns naturligtvis även en hel del frågor som man behöver titta på ytterligare och som vi inte har hunnit med. , Svensk Scenkonst: Jag tackar för att vi har fått komma hit. Detta är ett av de viktigaste ögonblicken för både och Svensk Scenkonst att få presentera denna kommission. När alla dessa hundratals, tusentals, modiga kvinnor klev fram i dessa upprop bestämde vi oss för att göra någonting tillsammans och att göra det väldigt snabbt. Vi satte en mycket snäv tidsgräns för oss – – att komma med några förslag. Ett av dessa förslag var att tillsätta en kommission. Ett av de stora problemen, om jag talar från Svensk Scenkonsts sida, som är bransch- ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? och arbetsgivarorganisation för drygt 110 kulturinstitutioner, är att man känner att det finns en okunskap i väldigt många frågor. Kommissionens arbete har genom det som man har kommit fram till skapat Det finns en ursäkt. I vår bransch handlar det väldigt mycket om att sopa bort ursäkter. kan man på ett enkelt sätt få tillgång till några sidor där man kan läsa om vad som sägs i lagstiftningen. lighet att komma fram till vad forskningen säger. Det finns också ett etiskt och psykoterapeutiskt kapitel som handlar om hur man direkt med sin personal kan samtala om hur man kan gå vidare. Inom branschen handlar det nämligen väl- digt mycket om att vi tillåter härskartekniker och att vi tillåter genier. i hela vårt samhälle, vill jag påstå, att människor går runt och tror att de är genier hela livet. De tillåter sig själva att vara genier när de köper en korv. Vi måste motverka dessa delar. Här måste vi vara mycket Genom kommissionens arbete har vi fått ett redskap. Vi måste börja med att slå fast att det finns två gränser som vi ser inom Svensk Scenkonst. uppmuntra våra institutioner när det gäller att man inte får kliva över vissa Den ena är alla människors lika värde. Den andra är den fulla beslu- tanderätten över sin egen kropp. Detta måste vara självklarheter. nu använda oss av en terminologi som gör att all personal erövrar hur vi vill ha det på våra arbetsplatser. Jag ska avslutningsvis säga att vi finner två väldigt viktiga saker direkt i rapportens arbete om hur vi kan uppmuntra och stödja våra medlemmar. det gäller den sextrakasseritrappa som det talas om här tycker vi att det är vik- tigt att man pekar ut att vi gemensamt måste slå fast att den där blicken inte kan tillåtas, eftersom vi troligen tillåter någonting annat, nämligen att steg ett, två, tre, fyra, fem och sex leder till övergreppen. Vi måste gemensamt upp- muntra att människor säger ifrån. Det andra handlar om att inleda samtalet och att ha ett samtal om värde- Det måste slås fast att vi måste veta att vi på våra institutioner är kollegor på lika villkor. Oavsett om man är den stora regissören, påklädaren eller lokalvårdaren handlar det om plattformar utanför våra scener där vi är kollegor och där vi alla ska följa de regler och förordningar som vi arbetar Där har kommissionen lagt en mycket god grund för detta samtal. , och film: Jag tackar för att vi får vara Jag vill naturligtvis särskilt tacka alla de kvinnor som den 8 no- vember med sina berättelser visade hur det ser ur i vår bransch. följdes sedan upp av väldigt många yrkeskategorier. Jag hoppas att budskapet till alla metoo-upprop i är klart och tydligt, nämligen att vi som fack- förbund, arbetsgivare och andra konstnärliga organisationer samt riksdag tar era berättelser på största allvar och arbetar mycket konkret för att vi ska uppnå en nolltolerans. Detta budskap till er måste vara tydligt. Jag vill tacka alla talare här . Det har varit jätteintressant, viktigt och spännande att lyssna. Det hörs att det finns en stark vilja från oss alla när det ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? gäller detta förändringsarbete som vi nu har en möjlighet att ta tag i. Tack för det. Jag var faktiskt här när det var den jämställdhetsdag som inledningsvis talade om. Skillnaden då var att vi hade lämnat vårt medlemsregister – med all säkerhetssekretess och så vidare, så hetsa inte upp er för det – till Ekot som gjorde en enkät. Skillnaden då var nämligen att denna enkät hånades ganska ordentligt pressmässigt. Den visade på fruktansvärda siffror om trakasserier. Men väldigt mycket medial uppmärksamhet ägnades åt att den inte var tillförlitlig. Vi hade frågat fel personer och för få personer. Vi hade definitivt bara frågat om hela yrkeslivet och inte hur mycket som hade hänt . Jag tycker att fokus från medierna då handlade om att många tyckte att detta inte stämde och inte var sant. Vi fick stor uppmärksamhet från inte minst våra politiker som faktiskt tog detta på allvar och ville veta. Det var därför ett bra möte som vi hade. Men skillnaden den här gången, med den enkätundersökning som är gjord av Kantar , är att det nu är sant. finns det siffror – det finns svart på vitt – på att det ser ut så här. Så här många personer har upplevt en utsatthet genom olika former av kränkningar , och under yrkeslivet totalt. Dessa siffror kan man faktiskt lita på. Det ger detta en trovärdighet. Jag tycker också att det ger en värdighet till dessa kvinnors och mäns röster. Denna enkät kan med lätthet göras igen för att man ska se skillnader. Det är det som är det intressanta. Vi mäter , och vi kan mäta för att se om det har blivit någon skillnad. Om man tittar på arbetslivet totalt kan det vara högre siffror. Men de är lite lägre . Men vi är inte nere på noll, och det är dit vi ska. Jag hoppas att ni ska läsa denna viktiga rapport. Det sas att den inte är så stor. Men jag tycker att den innehåller precis allting. Den innehåller också en fin historik om allt som vi har gjort tidigare, framför allt sådant som facket och arbetsmarknadens parter har gjort tillsammans. Det hjälper föga om jag som fackförbundsledare står och säger hur det ska vara. Om vi inte har arbetsgivarna inom scenkonstområdet, den fria sidan, film och tv med oss kan vi inte nå samma resultat som vi når när vi gör det tillsammans. Då ser man i historiken att det som vi har gjort har varit fantastiskt. Men det har också varit ett starkt fokus på jämställdhet framför allt på scenen och i filmrutan. Det är där som vi har nått resultat, inte när man lämnar repetitionssalen eller scenen och går till sin loge. Där har vi varit mycket sämre. Kanske är det just tack vare allt det stora jämställdhetsarbete som vi har gjort och framåt som detta extremt stora och starka metoo-upprop varit möjligt. Jag ska inte bli så långrandig. Jag tycker att det finns så många fantastiska ord som är uppmaningar till oss från kommissionen. Man kan kanske tänka att vihar hört det där förut. Man kan till exempel läsa: levandegör riktlinjer och rutiner. Om vi kan levandegöra riktlinjer och rutiner och göra det och säga till oss själva, precis som berättade om när det gäller ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? dagliga rapporter från medarbetare på , och om vi har det levande framför oss tror jag att vi kan nå stordåd. Jag vill kortfattat kommentera det som har kommit fram i många av dessa djupintervjuer. Det handlar om att alla dessa riktlinjer och kraven på jämställdhet och jämlikhet, är ett stort hot mot konsten. Detta har vi hört hur mycket som helst. Det framgår mycket tydligt i dessa intervjuer att konsten ofta används som en ursäkt för att vissa arbetsförhållanden får råda. Det blir en krock mellan rätten att själv få göra konst och att skapa en bra arbetsplats, upplever en chef. Jag ska nämna tre korta meningar. En kvinnlig utövare säger: Det konstnärliga rummet är ett ångestfyllt rum. Gränslöshet tolkas ibland som professionalism. Det är alltså professionellt att vi kan vara helt gränslösa i vårt arbete. Men då kan man koppla vidare till en annan person som säger: Man måste inte vara otrevlig bara för att man är ett geni. Fortsättningen är inte mindre intressant: Bara för att man inte är ohövlig innebär inte det att man är medioker. Detta tror jag att många konstnärliga utövare kan uppleva: Jag är inte lika genial. Jag är dålig och säger ifrån. Det är bra att konst skapas på många olika sätt. Jag var på i i går. När man pratar om dessa saker är eleverna mycket tacksamma och engagerade. De återkommer ändå till det som jag tror är det nödvändiga i vårt kommande arbete. Om man kommer till en teater och får ett jobb. Då står man där i repetitionssalen med människor som har hållit på jättelänge. Man ska repetera en scen som i sig innehåller en kränkning – alltså rollen utsätts för en kränkning, inte skådespelaren. Man tycker att det är jobbigt att repetera denna scen, men man törs inte säga det. Hur ska man då göra? Det är dit jag tror att vi måste komma. Vi måste komma dit så att alla våra medlemmar på olika nivåer, om de är osäkra, måste våga säga: Kan vi inte vända på denna repetition i och byta roller? Snälla regissören, kan vifå göra det, så att jag kan känna på hur det är vara den andra som kränker och så att den som kränker mig i repetitionssituationen får ta emot det? Men då måste man komma till det mycket enkla. Det är vi tre på scengolvet . Jag känner mig inte till freds. Ni kanske gör det. Vågar jag prata med er, och vågar vi gå till ledningen? Vi har alltså en del att göra. , Svensk Scenkonst: Jag måste få kommentera detta. Jag håller helt med . Det är precis detta jag menar. Vi måste komma fram till en del och jobba med våra institutioner och våra institutionschefer. Vi är anställda på lika villkor. Det exempel som du tog upp nu om den roll som är skriven och talad och så vidare är inte det som räknas. Det måste till ett samtalsklimat där man har känslan kollegor emellan att man måste kunna prata. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? Ordföranden: säga några avslutande ord efter dessa inspel? , Svensk Scenkonstens och kommission mot trakasserier inom scenkonsten: Nej, jag tycker att det är mycket hoppfullt mitt uppe i alltihop att denna vilja att faktiskt komma vidare finns. Jag känner att detta kan bli bättre och att det finns ett bra tillfälle . Det är verkligen så. Ordföranden: tackar er tre, och vi ska nu ha en frågestund då representanter från partier får ställa frågor. Efter det finns det möjlighet för våra inbjudna gäster att framföra tankar, reflektioner och frågor. (S): Om fyller min son . Det är så gammal som jag är . Jag minns när jag själv var och skulle ta mötet med vuxenlivet och skolan och mötte alla de normer som finns i samhället. Det har såklart hänt mycket , och vi har kommit en bit på väg. tror jag att vi alla inte är riktigt nöjda. Vi kan göra mycket mer. Metoo bevisade och satte ljuset på hur mycket jobb vi har kvar. Mot denna bakgrund är jag glad över att ha lyssnat till dessa vittnesmål , de medskick som kommer från rapporten och regeringen, som är den första feministiska regeringen, och lyfta fram det arbete som görs ett varv till. Om vi vill bryta normer och om vi vill skapa en ny kultur i vårt samhälle krävs det ett politiskt arbete där vi som politiska företrädare går steget före. Vi får inte backa in . Risken är att nästa generations politiker sitter här och gör ungefär samma reflektioner. Vi känner igen det i dessa vittnesmål. Vi har hört detta förut: Riktlinjerna var plats, policydokumenten var författade, men vi har inte sett omfattningen av de sexuella trakasserierna och de övergrepp som pågår i de branscher som representeras. Jag skulle vilja ställa den fråga som är ställd så förut, men mot bakgrund av de medskick som vi fick från utredningen, till först och främst vid och vid : Hur kan vi gå vidare? Hur ska vi implementera så att man får rätt till heltid, får sjysta arbetsvillkor och får möjlighet att gå från tystnadskultur till samtalskultur? Jag vill också vända mig till företrädarna för Svensk Scenkonst och . Kan kommentera vad vi ytterligare kan göra från den politiska sidan för att inte hamna där och för att se till att våra barn som är inte behöver växa upp i det samhällsklimat som vi har vuxit upp i? , : Jag tror verkligen, som flera har sagt här, att detta måste bli ett dagligt arbete. Jag tror att vi måste down to basic. Det är ungefär en to do-lista. Det nämndes till exempel att man skulle börja varje produktion med att återigen på ett seriöst sätt påminna om vilket regelverk som ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? gäller på teatern och att man inte bara viftar med ett policydokument utan verkligen beskriver vad det innehåller och vad texten säger. att redan på det stadiet se till att föra in samtalet på vilket beteende som vi förväntar oss av varandra , under det dagliga arbe- tet och under vilka omständigheter som helst. Vi får nämligen inte glömma att vi lever i en bransch där det som vi gör verkligen är handfast. Det är ett hantverk som pågår på scenen. Jag tror att ni känner igen er. Då tror jag att man måste ta det från den aspekten och ingjuta ett förtroende att man har rätt att säga vad man tänker. tiskt egentligen allt. Jag är en stark förkämpe för samtalet, eftersom jag tror att det är det mänsk- liga mötet och samtalet som egentligen är nyckeln till väldigt många av pro- Vi måste se till att det finns möjligheter till detta samtal. Det har också flaggats för att tiden inte medger det och att vi inte hinner Jo, det gör vi. Vi får omdisponera tiden i så fall. Jag tror att vi måste ha ett mycket tätt samarbete med våra fackliga repre- sentanter och se till att det finns tillräckligt många personer i en organisation som har ett ansvar att ta emot dessa funderingar, reflektioner och berättelser. Det kanske inte alla gånger är chefen. Jag tror att stöd och stödfunktioner för chefer är avgörande. Vi rekryterar gärna på kompetens inom ämnesområdet. Hur många har i ett rekryteringsskede utsatts för frågan: Vad kan du om jämställdhet, och vad kan du om trakasserier? Jag kan säga att det inte är många. Ordföranden: tillföra någonting? , : Jag tänker lite grann på det som var inne på om att också förändra strukturerna i repetitionssalar och sätten vi gör konsten på som är mycket hierarkiska och mycket bundna till den tradition där det är lätt att falla in i gamla strukturer. Vi behöver utveckla konsten och hitta nya sätt att ta fram konsten på. Det hänger också ihop med hur utbild- ningarna ser ut. Vad är det att göra konst? Hur ska vi ha det, så att säga, och hur ska vi känna oss säkra i hela processen? Detta behöver vi pröva och göra nytt och förändra. Det finns bra exempel på det. Ett enkelt exempel är att vända på roller i rummet för att förstå vad det verkligen innebär. Men vi behöver mer Vi behöver mer av denna typ. Det måste vi som bransch ta ansvar för och, som sa, ägna tid åt för att faktiskt kunna förändra de , och film: Till er politiker är uppdraget var inne på det. När ni sitter i styrelser ute i ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? landet och ska tillsätta verksamhetschefer inom scenkonst eller andra konstnärliga områden, se då kunskap om jämställdhet och sexuella trakasserier som en kompetens. Kräv den kompetensen av dem ni utser till chefer. , Svensk Scenkonst: Jag vill också ansluta till hur ni utnämner. Detta är en fråga om ledarskap. Svensk Scenkonst tar ansvar för att våra chefer ska ha en god utbildning och en bra kompetens. Det ska erbjudas ett nätverk med goda råd och erfarenheter. Men ute på arbetsplatser blir man väldigt ensam som chef. Det stöd som vi får är från styrelserna. Här vill jag verkligen stressa den frågan. Man måste lägga mycket stor energi på vilken kompetens som finns i styrelserna som kan stötta en vd som vill göra ett förändringsarbete. När man väl har fått igång det goda samtalet och personalen vågar säga ifrån om att det är missförhållanden och man måste lyfta ut en stor artist, vilket innebär i förlorade biljettintäkter, krävs det en styrelse som vågar stå upp för det beslutet. Det är lätt att man viker sig där. Jag vill säga att kraven på egenintäkter alltid kommer att vara ledande för alla oss som jobbar inom scenkonsten, men det kan också vara förödande om det går för långt. Då öppnar man utrymmet för det stora geniet som inser: Ni är beroende av mig. Här behövs det starka styrelser som hjälper den verkställande ledningen att kunna vidta åtgärder. (M): Jag har läst den här rapporten, och jag tyckte att den var mycket bra. Det jag slås av och som jag tycker är lite anmärkningsvärt är att man beskriver från – 2006, 2007, 2009, 2010 – hur det faktiskt har bubblat upp till ytan tidigare. Man har beskrivit sexuella trakasserier tidigare, i både enkätundersökningar och rapporter, och ändå har det inte hänt någonting. Man kan också känna något av en förvåning över hur många starka berättelser det finns om att många har vetat men ändå inte gjort någonting när människor blivit utsatta för utnyttjande och övergrepp som är förfärliga. Man kan när man läser rapporten se att de handlar mycket om informella strukturer. Hur kommer man åt det? Alla har jämställdhetsplaner och berättar fint och så, men det verkar uppenbarligen inte hjälpa. Jag ställer egentligen min fråga till de tre skådespelerskorna som började utfrågningen. Vad tror ni att man ska göra? Det är ju någonting annat som måste till – hur ska man uppmärksamma det, och vad gör man åt de här strukturerna för att vi inte ska stå där igen? Vi skulle ju vilja ha en uppföljning då det inte finns någon som vittnar om övergrepp. Det är dit vi vill komma. Hur ska man kunna lösa det här? : Det är en stor fråga. Det är en fråga om kunskap. Jag tror jättemycket på det jag har hört här om det vardagliga arbetet, men det ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? måste in till oss, ned till oss på golvet, bakom scenen, under scenen, över sce- nen – överallt där vi är. Det börjar med ett samtal, och det börjar med utbild- ning och kunskap. Det tror jag. : När det gäller det här samtalet som vi tog upp och som flera tar upp här tror jag verkligen på det vardagliga samtalet – att var och varannan dag som chef ta upp detta med sina anställda. Vi är i en bransch som bygger på en osäker frilanstillvaro där det här samtalet blir extra viktigt att föra så att man känner att man kan gå till sin chef och till de fast anställda på teatern. Man skapar ett klimat där ett samtal pågår. (MP): Vi har inte råd att missa tillfället till förändring, säger , och det är ju väldigt mycket så. Jag är glad att alla föredrag- ningar här har präglats av perspektivet att vi måste agera . Jag har två frågor som i första hand är riktade till och . första handlar om det förebyggande arbetet. Mycket av fokus har ju varit på det förebyggande arbetet för att sådant här inte ska hända, men jag skulle gärna vilja att ni konkretiserar mer vad det kan innebära att arbeta förebyg- Jag vet att TV4, som ju också är en arbetsplats som har präglats av en osund kultur, arbetar så att alla medarbetare nu måste underteckna kontrakt där de här värderingsfrågorna tydliggörs. Är det här något som fler av er arbetar med, eller kan det vara ett sätt att arbeta med frågan? Sedan har jag också en fråga om hur man på ett mänskligt plan hanterar och har beredskap om det som inte får hända ändå händer. Vi har ju hört här, till exempel från , hur man kan dra in bidrag och arbeta på det sättet. Men vilken beredskap finns att också agera utifrån ett mänskligt perspektiv? , : Precis som du säger handlar det mycket om att vi har ett antal – fler – möten. På till exempel har vi i alla pro- duktioner som åker ut på turné separata, ganska långa möten där vi går igenom vad som gäller – vi har ju ett rum som heter turnérummet som inte är ett hus utan en massa olika hus, och det rör sig – och hur ansvaret ser ut och vem som Det handlar också om hur vi tecknar kontrakt och hur vi skriver in i kon- trakten att det här gäller. Det handlar för oss chefer om att vi behöver fler möten med våra respektive chefer för att informera om vad det är som gäller. Ser vi att det inte finns kunskap måste vi tillskansa oss den kunskapen och se till att vi tillgodoser att det både finns utbildningar och löpande arbete med Sedan har vi också med våra fackförbund betydligt fler gemensamma mö- ten där vi kommer ned väldigt mycket i detalj och där vi ser att det är mer frekvent i vissa grupper och i vissa områden. Vi behöver absolut gå in där, och då behöver man ha koll på hur man utreder. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? Som jag sa tidigare kanske man ibland inte tror att ett visst case behöver utredas, men det är man behöver utreda det. Det behöver man göra på olika sätt, för det är inte alla som vill att det utreds, utan man vill bara prata om det. Då behöver man ha ett sätt att göra det på för att också lära sig vidare. Det tar, som jag tror att också sa, väldigt mycket mer tid, men ska viförändra måste det här prioriteras resursmässigt, arbetsmässigt och tidsmässigt. , : Vi har också, som beskrivs här, policydokumenten och regelverket klart och tydligt i en bilaga till kontraktet. Jag skriver under och motparten skriver under. Jag kommer att använda det som ett instrument om något går snett och säga: Du har faktiskt signerat och åtagit dig det här. Vi säger också: Har du läst igenom det och kan därmed skriva under? I övrigt när det gäller det dagliga arbetet gör vi nu en lite annorlunda enkätundersökning med ett företag. De som har sajnat upp sig via sin mobil svarar helt anonymt på frågan om något beteende har gjort att vederbörande har haft en upplevelse av att vara ansatt av någonting vad det än vara månde. Man kan också beskriva om det är händelser som inte går just under sexuella trakasserier. Vi levererar resultatet en gång , . som cheferna får det får alla medarbetare det. Vi ska alltså inte stå med något slags förkunskap och kunna börja bortförklara, utan alla får det , och så tar vidiskussionen med våra närmaste i olika konstellationer: Vad var det som gjorde att resultatet såg ut så som det gjorde här och ? Det har också bildats egna grupper. Jag tyckte att det var väldigt intressant när det var några på teatern som kom och sa: Kan vi bilda forum själva där inte ni som chefer står och talar om hur vi ska jobba med de här frågorna? Det tyckte jag var fantastiskt positivt, för det blir också andra vinklingar från det perspektivet. Det ska finnas utbildningar för alla involverade – alla fackliga och alla chefer men även i alla medarbetarforum för att klargöra: Hur ser regelverket ut? Hur går en juridisk process till? Hur går en utredning till? Och återigen: Vart vänder jag mig? Vi har gjort interna utredningar. Vi har haft två fall längre tillbaka i tiden, och vi gjorde en intern utredning och en extern utredning som var på nivå av en juridisk utredning. Framför allt skulle jag säga att det är viktigt med ögon och öron i det dagliga arbetet. Man ska inte vara så rädd för att säga: Jag tror att någonting inte stämmer här – är det så eller är det inte så? Vi är lite rädda för att ta i saker. Vi gillar inte konflikter alls, men jag tror att vi måste komma över den där tröskeln av att säga till om det är någonting. Även om det inte är jag som är utsatt men jag ser att det är någonting som händer – ta i det med en gång. ÖPPET SEMINARIUM OM EFTER #METOO – HUR GÅR VI VIDARE? , : Det är helt rätt. Som ett komplement kan man säga att publiken inte är ointelligent. Tittar man på hur det är i Nordame- rika ser man att publiken inte accepterar det här. Väldigt stora produktioner i