mot · H6022598 · 2018-11-30 00:00:00 — Liberal politik för stärkt skydd mot våld i nära relationer och sexualbrott ställer sig bakom det som anförs i motionen om elektronisk övervakning vid kontaktförbud och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om straffskalan för överträdelse av kontaktförbud och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om utökning av det geografiska området för särskilt utvidgat kontaktförbud och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om kontaktförbud i gemensam bostad och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att medverkan i behandlingsprogram ska vägas in vid prövningen av villkorlig frigivning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om elektronisk övervakning efter frigivning av personer som dömts för grova sexualbrott eller grova brott mot närstående, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om översyn av straffskalorna för sexualbrott och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om grovt sexuellt ofredande som särskild brottsrubricering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om preskriptionstiderna för sexualbrott och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om kränkande fotografering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om utökning av brottskatalogen i bestämmelsen om olaga förföljelse och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att olaga förföljelse mot flera personer i samma familj ska kunna räknas som ett samlat brott och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om höjt minimistraff vid fridskränkningsbrott och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om samverkan mellan kommuner och jourer för våldsutsatta och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om översyn av det långsiktiga systemet för statligt och kommunalt stöd till kvinno- och tjejjourer samt andra jourer för våldsutsatta och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om tillgången på jourlägenheter och skyddade boenden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skyddade boenden för personer med funktionsnedsättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om barnperspektivet i frågor kring skyddade boenden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om förtydligad lagstiftning om kommunernas ansvar för jourlägenheter och skyddade boenden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om Kvinnofridslinjen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om förebyggande arbete riktat till potentiella förövare och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om granskning av myndigheternas agerande i enskilda fall av dödligt våld och andra grova våldsbrott och tillkännager detta för regeringen. Liberalerna lägger här fram en samlad politik för att motverka våld i nära relationer och sexualbrott. Dessa former av brottslighet angår hela samhället, begås av både män och kvinnor, förekommer i både olikkönade och samkönade relationer och kan ha både kvinnor och män som offer. Men de flesta förövarna är män, och de flesta offer är kvinnor. Denna genusdimension är central för att förstå orsakerna till att våldet fördelar sig som det gör, och den är också central för att förstå vilka konsekvenser våldet får, inte bara för det enskilda offret utan också för människors föreställningar om vad de ska vara rädda för. Mäns våld mot kvinnor är det mest extrema uttrycket för de värderingar som upprätthåller föreställningen att kvinnors frihet och integritet är mindre värd än mäns. Fysiskt och psykiskt våld, eller hot om våld, används som medel för makt, kontroll och underordning. Därför är insatserna för att motverka våld i nära relationer och sexualbrott en av de allra mest prioriterade jämställdhetsfrågorna. Ett samhälle där individens utsatthet för våld avgörs av könet kan aldrig vara fullt ut jämställt. Medvetenheten om denna genusdimension ska inte osynliggöra andra former av våld i nära relationer. För den enskilda individen är våldet och kränkningen lika förödande oavsett kön. Offer för våld i samkönade relationer ska inte osynliggöras på grund av medvetet eller omedvetet heteronormativt tänkande. De brottsoffer som är män ska inte osynliggöras på grund av att de är i minoritet. Varje brottsoffer behöver ses som den individ hen är och bemötas utifrån sin egen situation. Därför behöver insatserna till offer för våld i nära relationer, sexualbrott eller hedersrelaterat våld och förtryck utformas så att inte vissa grupper står utan hjälp. Det behövs ett tydligt hbtq-perspektiv, och likaså medvetenhet om att vissa brottsoffer kan vara särskilt utsatta på grund av sin personliga situation. Detta gäller bland annat äldre, personer med funktionsnedsättning samt personer med dåliga kunskaper i svenska. Den genusdimension som finns vad gäller våld i nära relationer och sexualbrott får inte bli ett svepskäl för kollektivt tänkande. Här finns en avgörande skillnad mellan liberal feminism och vissa former av vänsterfeminism. Varje individ, oavsett kön, har ett ansvar att reflektera över och bli medveten om de mekanismer som ligger bakom att så många fler kvinnor än män utsätts för våld i relationer. Men skulden för det våld som utövas ligger hos den som slår – inte hos kollektivet. Metoo har brutit en tystnadskultur kring de sexuella trakasserier och övergrepp som förekommer i alla miljöer – från skolor och arbetsplatser till medievärlden och även politiken. Modiga kvinnor och flickor berättar om kränkningar de varit med om men har förtigit därför att omgivningen har sänt signalen att de ska glömma och gå vidare. Metoo visar på vikten av ökad kraft i arbetet mot alla former av sexuella kränkningar. Det är en uppgift som angår såväl politiken som civilsamhället, föreningslivet, företag och fackföreningar, men den handlar i lika hög utsträckning om vårt ansvar som individer. På politiken ligger ansvaret för att säkerställa en effektiv och rättssäker sexualbrottslagstiftning och att det finns tillräcklig kunskap i förskolan, i skolan, hos polisen, i rättsväsendet och inom vården, liksom att det offentliga agerar kraftfullt i rollen som arbetsgivare och verksamhetsansvarig. För att bryta ett destruktivt mönster vad gäller våld och nära relationer krävs ett brett och långsiktigt arbete där både förebyggande insatser, polisiära åtgärder, stöd till offren och behandling av gärningsmännen ingår. För att komma tillrätta med våldet måste vi börja arbeta . I en särskild motion presenterar vi Liberalernas förslag för att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. Eftersom dessa problemområden är delvis överlappande har även dessa förslag betydelse i det övergripande arbetet mot våld i nära relationer. Skärpt lagstiftning om kontaktförbud och elektronisk övervakning med fotboja Lagens bestämmelser om kontaktförbud är konstruerade som en trappa med tre olika typer av kontaktförbud. Kontaktförbud: förbud mot att ta kontakt med eller följa efter en person. Får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att en person ska förfölja eller begå brott mot en annan person. Utvidgat kontaktförbud: förbud mot att uppehålla sig i närheten av den plats där en person bor, arbetar eller brukar vistas. Får meddelas om det kan antas att ett vanligt kontaktförbud inte är tillräckligt. Särskilt utvidgat kontaktförbud: förbud mot att uppehålla sig inom ett större område än vad som är möjligt med ett vanligt kontaktförbud. Straffet för överträdelse av kontaktförbud är böter eller fängelse i högst , och i ringa fall ska inte dömas till ansvar. Bakom den juridiska termen överträdelse av kontaktförbud döljer sig en verklighet som ofta handlar om ett systematiskt agerande från gärningsmannen för att beröva offret hennes känsla av trygghet. En serie av överträdelser, som var och en är ringa, kan sammantaget innebära en grov kränkning. Elektronisk övervakning, så kallad elektronisk fotboja, är rätt använd en effektiv åtgärd vid kontaktförbud och andra situationer där det finns en tydlig hotbild från en misstänkt person mot ett offer. Det innebär att personen kan övervakas, och vid eventuella överträdelser kopplas larmet till polisen. trädde ny lagstiftning i kraft om kontaktförbud och elektronisk övervakning med fotboja. Bland annat har elektronisk övervakning gjorts till huvudregel vid utvidgat kontaktförbud, till skillnad från tidigare när fotboja bara var möjligt vid trappans översta steg (dvs. särskilt utvidgat kontaktförbud). Vidare har böter tagits bort ur straffskalan för brott mot överträdelse av kontaktförbud med elektronisk övervakning, och maxstraffet för sådana brott har skärpts från fängelse till fängelse. Liberalerna anser att dessa förändringar visserligen har gått åt rätt håll, men att de är helt otillräckliga. Till att börja med kvarstår förbudet mot att meddela beslut om fotboja vid kontaktförbud av normalgraden, alltså vid trappans första steg. Vi anser att hotbildsbedömningen alltid ska vara vägledande, och om den ger vid handen att det finns skäl för en elektronisk fotboja bör detta vara möjligt även vid kontaktförbud av normalgraden. Vidare kvarstår ordningen att kontaktförbud med elektronisk fotboja bara ska kunna beslutas mot en gärningsman som tidigare brutit mot ett kontaktförbud. Ur ett brottsofferperspektiv är detta oacceptabelt. Kontaktförbud är i sig en åtgärd för att skydda en hotad person, och vilka restriktioner som ska förenas med kontaktförbudet måste bestämmas av hotbilden. Den hotade kvinnan – för det är oftast en kvinna som är brottsoffer – ska inte tvingas vänta på att ett kontaktförbud utan fotboja misslyckas. Med bifall till bl.a. ett motionsyrkande från Liberalerna har tillkännagivit att lagstiftningen behöver skärpas så att kontaktförbud med fotboja ska kunna beslutas som en förstahandsåtgärd. Eftersom tillkännagivande gjorts så pass avstår vi i denna motion från att upprepa vårt förslag formellt, utan vi ser fram emot att ett konkret lagförslag utan onödigt dröjsmål kan läggas på bord. Även efter de straffskärpningar som genomförts 2018 har straffskalan för brott mot kontaktförbud utan fotboja lämnats helt oförändrad. Böter kvarstår i straffskalan och ringa överträdelser förblir helt straffria. Liberalerna konstaterar att den nationella samordnaren mot våld i nära relationer presenterade ett färdigt lagförslag om skärpning av straffskalan även i denna del (SOU 2014:49 s. 25). Enligt utredarens förslag tas böter bort ur straffskalan för alla överträdelser av normalgraden av kontaktförbud, medan ringa överträdelse av kontaktförbud ger böter om inte särskilda omständigheter gör att kontakten kan anses klart ursäktlig. Liberalerna anser att en sådan skärpning skulle göra att straffet står i bättre proportion till den integritetskränkning brottsoffret utsätts för vid överträdelser av kontaktförbudet. Vi står fast vid att utredningsförslag bör förverkligas. Liberalerna vill också att området för kontaktförbudet ska utökas, vilket kräver att lagen ändras så att särskilt utvidgat kontaktförbud ska kunna meddelas i fler fall och i särskilt allvarliga fall kunna gälla en hel kommun eller flera kommuner – ett kommunalt vistelseförbud eller en omvänd kommunarrest för förövaren. Brottsoffrets rätt till en skyddad zon måste gå före gärningsmannens rörelsefrihet. Kontaktförbud i gemensam bostad infördes nya regler för att underlätta beslut om kontaktförbud avseende gemensam bostad. Enligt det nya regelverket är det tillräckligt med en konkret och tydlig risk för brott mot den person som kontaktförbudet skyddat. krävdes det att risken skulle vara akut. Dock har det framkommit kritik mot att lagändringen inte har fått tillräckligt genomslag i praktiken. Vi anser att det bör ske en utvärdering av utfallet av de regler som infördes och att det därefter bör tas fram förslag till författningsändringar om detta behövs ur ett brottsofferperspektiv. Kriminalvården behöver utveckla sitt arbete med behandlingsprogram för den som dömts för grova brott. Det är också viktigt att detta ses som en del av den rehabiliterande delen av kriminalvården, så att fängelsetiden inte bara blir ett straff att passivt sitta av. Liberalerna föreslår i budgetalternativet utökade resurser till Kriminalvården, varför något formellt yrkande inte läggs här. Liberalerna anser att dagens ordning med näst intill automatisk villkorlig frigivning efter två tredjedelar av fängelsetiden ska tas bort. Villkorlig frigivning ska vara en möjlighet, men inte en rättighet. Därför ska den dömdes medverkan i behandlingsprogram för att bryta det destruktiva beteendemönstret vägas in vid prövningen av villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. Elektronisk övervakning efter frigivning från kriminalvårdsanstalt Liberalerna vill stärka offrets skydd vid frisläppande av fängelsedömda. Under fängelsestraffet har förövaren suttit inlåst och därmed inte kunnat bryta mot något kontaktförbud. Det finns därför inte någon möjlighet att besluta om fotboja i samband med frisläppandet av förövaren, även om han bedöms farlig för omgivningen eller det finns en uttalad hotbild mot t.ex. en expartner. Liberalerna vill att förövare som dömts för grova sexualbrott eller grova brott mot närstående också ska kunna få kontaktförbud med fotboja direkt efter fängelsetiden. Med anledning av bl.a. bifall till tidigare motionsyrkanden från Liberalerna har frågan om elektronisk övervakning av frigivna blivit föremål för utredning (SOU 2017:61), och en lagrådsremiss har tagits fram med lagförslag om att Kriminalvården ska kunna fatta beslut om elektronisk övervakning av den frigivne för att kontrollera att en föreskrift följs. Lagrådet har yttrat sig i ärendet . Liberalerna anser att ett färdigt lagförslag efter avslutad beredning bör komma på bord. Skärpta straff och förlängd preskriptionstid för sexualbrott Efter många års utredningsarbete har sexualbrottslagstiftningen reformerats och en ny lagstiftning byggd på frivillighet trätt i kraft. Liberalerna har länge arbetat för en breddning av sexualbrottslagen och välkomnar att den nya lagstiftningen kunde träda i kraft . Bland annat tydliggörs att gränsen för straffbar gärning går vid om deltagandet i en sexuell handling är frivilligt eller inte. Det krävs inte längre att förövaren har använt sig av våld eller hot, eller utnyttjat offrets särskilt utsatta situation, för att förövaren ska kunna dömas för våldtäkt. Vidare har bl.a. ett särskilt oaktsamhetskrav för vissa allvarliga sexualbrott införts, och det straffrättsliga skyddet vid sexualbrott mot barn har stärkts vid oaktsamhet hos gärningsmannen i fråga om barnets ålder. Allt detta är viktiga förändringar i rätt riktning, men ytterligare förändringar behöver ske för att få en modern och heltäckande sexualbrottslagstiftning där straffskalan står i proportion till brottens allvar. Minimistraffet för våldtäkt har varit oförändrat ända sedan infördes . har samhällets syn på den enskildes sexuella integritet förändrats väsentligt. Liberalerna anser att detta bör återspeglas i straffskalan genom att minimipåföljden för våldtäktsbrott av normalgraden höjs från två till fängelse. Med bifall till ett motionsyrkande från bl.a. Liberalerna har gjort ett tillkännagivande om detta , varför vi inte formellt upprepar förslaget i denna motion. Det bör även göras en översyn av straffskalorna för övriga sexualbrott i skärpande riktning. I det sammanhanget bör det bl.a. göras en skärpning av straffet för köp av sexuell handling av barn. Det är inte rimligt att böter ingår i straffskalan för en sådan gärning. För att stärka det straffrättsliga skyddet mot de allra mest långtgående formerna av sexuellt ofredande och sexuella trakasserier bör det också införas en särskild brottsrubricering för grovt sexuellt ofredande. Minimistraffet för grovt sexuellt ofredande bör vara nio månaders fängelse. Slutligen bör det göras en översyn av preskriptionstiderna för sexualbrott. Dagens möjligheter till forensiska undersökningar genom bl.a. DNA-analyser gör att det numera finns möjlighet att få fram hållbar teknisk bevisning i betydligt fler äldre brottsutredningar. Detta gör det motiverat att förlänga preskriptionstiderna för sexualbrott, där det i äldre utredningar oftast krävs teknisk bevisning för att få till stånd en fällande dom. För sexualbrott mot barn bör preskriptionstiden helt tas bort, eftersom det allmänna har ett särskilt ansvar att skydda barns sexuella integritet. Polisens utredningar av sexualbrott Den mycket ansträngda situationen inom gör att polisen inte i tillräcklig grad hinner gripa sig an ens anmälningar om mycket grova brott. Resultatet syns bland annat i en sjunkande brottsuppklaring av sexualbrott. Enligt tillgänglig statistik har exempelvis andelen anmälda våldtäkter fallit kraftigt . Det finns också mycket oroande rapportering om att anmälningar om grova sexuella övergrepp blir liggande utan utredningsåtgärder, även när det finns en känd misstänkt eller rent av teknisk bevisning i form av filmer. Sexualbrott och andra grova brott gäller mycket allvarliga kränkningar av enskilda människor. Det är av största vikt att brottsanmälningar gällande sådana brott inte blir liggande, särskilt inte när det finns vittnesuppgifter och bevismaterial att ta fasta på. Delvis är detta en resursfråga. Men det handlar också om organisation och prioriteringar. Liberalerna föreslår och framåt väsentligt ökade resurser till , bland annat för att möjliggöra fler poliser och förbättrad utredningsverksamhet. Detta skulle ge polisen bättre förutsättningar att prioritera och utreda anmälningar om sexualbrott. De offentligfinansiella effekterna framgår av vårt budgetalternativ , varför något formellt yrkande inte läggs här. meddelade sitt avgörande i ett rättsfall gällande en man som fört upp sin mobiltelefon under kjolen på en kvinna som stod framför honom i rulltrappan och tagit foton av hennes underliv. Mannen dömdes för sexuellt ofredande. Avgörandet innebär att ansvar för sexuellt ofredande kan aktualiseras även i fall när den angripne inte har uppfattat gärningen den pågår. Med instämmande från övriga ledamöter skrev ett av justitieråden ett särskilt yttrande där det påpekades att utrymmet för att med stöd av avgörandet komma till rätta med integritetskränkande fotografering är begränsat. Detta följer framför allt av kravet på att angreppet innebär ett intrång i den angripnes fredade zon. I det särskilda yttrandet nämns att gärningsmannen i det förevarande fallet hade fört upp sin mobiltelefonkamera i omedelbar närhet av kvinnans underliv. Om fotografering t.ex. görs från längre avstånd sker inte något sådant intrång i den angripnes fredade zon och bestämmelsen om sexuellt ofredande hade alltså inte kunnat användas. Om en sådan fotografering inte heller kan angripas med stöd av straffbudet om kränkande fotografering kommer den alltså inte att omfattas av något straffansvar. Vi anser att den prejudicerande domen bör analyseras i samband med kommande översyner av bestämmelsen om kränkande fotografering. Om det visar sig att bestämmelserna om sexuellt ofredande och kränkande fotografering inte är tillräckligt samordnade är vi beredda att se över lagstiftningen. gjorde 2016/17 ett tillkännagivande i denna fråga, och har därefter fått i uppdrag att följa upp implementeringen av bestämmelsen om kränkande fotografering genom en särskild studie. Studien ska belysa inflödet av anmälningar och vilken typ av gärningar som blivit anmälda och utredda som kränkande fotografering, samt den vidare hanteringen av ärendena genom rättskedjan fram till domslut. I uppdraget ingår att redovisa polis, åklagares och domares erfarenheter av att tillämpa lagstiftningen. Uppdraget ska redovisas . Vi förväntar oss att eventuella förslag till lagändringar därefter kommer på bord utan onödigt dröjsmål. En allvarlig form av kränkning är systematisk förföljelse, så kallad stalkning. Stalkning handlar inte om ett enstaka brott, utan går ut på att brottslingen systematiskt och utsätter en annan människa för olika slags integritetskränkningar. Kvinnor utgör tre fjärdedelar av offren, och ofta är det en före detta make eller sambo som ligger bakom. Den som utsätter en annan person för stalkning (olaga förföljelse) kan kränka personens integritet på många olika sätt. För att stalkningsparagrafen ska vara effektiv är det därför viktigt att den är så heltäckande som möjligt. När många fall av trakasserier inträffar via nätet bör det exempelvis utredas att inkludera brottstyper som förtal och förolämpning. Likaså förekommer det att enskilda trakasseras genom identitetskapning, såsom systematiska falska beställningar på postorder m.m. Därför bör också bedrägeribrott ingå i stalkningsbestämmelsen. går bestämmelsen om stalkning bara att tillämpa på brottsliga gärningar som riktar sig mot en enda person. Detta gör att förföljelse mot flera personer i en och samma familj faller utanför ramen, något som är särskilt allvarligt med tanke på hur många fall av stalkning som riktas mot en före detta partner. Vi vill att en persons förföljelse av olika medlemmar i en familj ska kunna räknas ihop, t.ex. om en man bedriver stalkning såväl mot en kvinna som mot hennes minderåriga barn. Det skulle höja det samlade straffvärdet. Skärpt straff vid fridskränkningsbrott Straffet för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning behöver skärpas. Vi vill att fängelse ska vara straffminimum i stället för dagens . Då likställs kvinnofridskränkning med grov misshandel, rån och grov utpressning. Jourverksamhet för våldsutsatta – ett åtagande för hela samhället Att få hjälp som våldsutsatt i den egna relationen, eller som utsatt för hedersrelaterat våld, kan bokstavligen handla om liv eller död. Hur hjälpen ser ut och vilka som står för insatserna kan se olika ut, men det enskilda brottsoffret måste kunna lita på att hjälpen finns där när den verkligen behövs. En ovärderlig del av det stöd som ges till våldsutsatta kvinnor och deras anhöriga ges via de ideella kvinno- och tjejjourerna och andra jourverksamheter, såsom brottsofferjourer. I många fall kan de ideella verksamheterna också nå ut till våldsoffer som av olika skäl inte vågar ta kontakt med en myndighet. En del kan dra sig för att berätta för vad de utsätts för, eftersom då kan öppna en utredning i ärendet. Vår principiella utgångspunkt är att jourverksamhet för våldsutsatta är en del av det samhälleliga åtagandet, oavsett om jourerna drivs i offentlig eller ideell regi. Vi ser det därför som självklart att slå fast principen att det offentliga ska ge ett stabilt och långsiktigt stöd till kvinnojourer och andra jourverksamheter. Detta är lika självklart som att kommunerna inte får abdikera från sitt eget ansvar och överlåta på de ideella krafterna att erbjuda den hjälp som kommunerna själva borde kunna svara för. Detta leder oss till slutsatsen att det bör eftersträvas av alla kommuner att ha samverkan med en lokal jour, antingen i den egna kommunen eller i samverkan med andra. Eftersom de ideella jourerna bygger på personers egna engagemang kan det inte förutsättas att det kan finnas jourer i alla kommuner. Men däremot bör kommunerna verka för samarbetsavtal med jourverksamheter i närområdet och erbjuda ekonomiskt stöd.