mot · H602735 · 2018-11-23 00:00:00 — är vid en sådan situation beredda att låta öka antalet inspektioner på arbetsplatser samt eventuellt även höja minimibeloppet för det vite som arbetsgivare kan dömas att betala vid brott mot arbetsmiljölagen. Vi är inte nöjda förrän samtliga arbetsgivare arbetar effektivt för att förebygga våld och andra allvarliga tillbud på arbetsplatsen. Brott av sexuell karaktär mot yrkesutövare som ny försvårande omständighet Våld som drabbar kvinnor är ett allvarligt problem på svenska arbetsplatser. Ett närbesläktat problem är olika former av sexuella trakasserier. Det finns anledning att tro att yrken såsom servitriser inom hotell- och restaurangbranschen är extra utsatta. Enligt en genomgång som SvD genomfört på inrådan av DO och SCB upplever av alla tillfrågade kvinnor med yrke inom eller yrkeserfarenhet av restaurangbranschen att de blivit kränkta sexuellt av kunder, kollegor och chefer (16). Att utsättas för sexuella trakasserier eller andra brott på just en arbetsplats kan orsaka stort lidande för den utsatta. Å ena sidan blir arbetsplatsen förknippad med något mycket obehagligt ont, å andra sidan måste man gå dit för att upprätthålla en dräglig försörjning. Det kan också uppstå situationer där lojalitet till arbetsgivaren får den utsatta att känna en press att tåla snarare än att anmäla och säga ifrån när brottsligheten begås av kollegor eller kunder. anser att samhället skarpare måste markera att alla former av sexuella trakasserier på arbetsplatser är helt oacceptabla. Precis som exempelvis bestämmelserna om hot och våld mot tjänstemän syftar till att skydda myndighetsutövare vill vi att yrkesutövare i allmänhet ska skyddas särskilt mot våld av sexuell karaktär. Vi vill därför lägga till en ny försvårande omständighet i listan i 29 kap. över omständigheter som ger strängare straff. Det ska med vårt förslag ses som försvårande om en gärningsman begått brott av sexuell karaktär, såsom sexuellt ofredande eller grövre, om offret drabbats inom ramen för sin yrkesutövning. Visserligen kan det ses som försvårande om någon missbrukar sin tjänsteutövning och begår brott (17). Dagens reglering har dock sin utgångspunkt i gärningsmannens befattning och inte offrets. Vi vill stärka skyddet så att även sexualbrott ifrån utomstående mot någon i tjänsten ses som försvårande (exempelvis restaurangkund mot servitris). För att även markera skarpare mot dem som begår brotten i egenskap av chef eller kollega till den drabbade vill vi slopa dagens ordning där påföljd och straff sänks om gärningsmannen sägs upp till följd av brottsligheten (18). Den som begår ett sexualbrott på arbetsplatsen ska i första hand dömas för brottet. Huruvida personen är lämplig eller inte för fortsatt arbete ska avgöras av arbetsgivaren, och dennes omdöme ska inte påverka straffet. Straffskärpningar som nolltolerans mot kvinnovåld I har vi infört många ”mjuka åtgärder” för att motverka grov brottslighet. Tankegången har varit att brottsligt beteende är ett sjukligt beteende som kan botas precis som sjukdomar inom vården. I stället för att införa ordentliga och avskräckande straff har man infört mängder med vårdprogram. Tyvärr ger dessa program enligt forskningen i bästa fall knappt någon positiv effekt och i värsta fall ökar faktiskt återfallsrisken (19). Ett exempel är Kriminalvårdens omdiskuterade ROS-program som rehabilitering för sexualbrottslingar. Ett program som möjligen helt saknar positiv effekt på behandlade brottslingar trots att Kriminalvården använt sig av det . Den utvärdering som finns visar att av de behandlade återfaller i brottslighet jämfört av de icke behandlade. Detta är förvisso en liten positiv skillnad. Det bör dock påpekas att behandlingen är frivillig och det är därför troligt att gärningsmän som är mer motiverade att inte återfalla deltar i programmet. Det går därför inte heller att utesluta att programmet till och med har negativ effekt på sexbrottslingarna som genomgår det (20). Denna bakomliggande vård- och rehabiliteringstanke återspeglas även i de åtgärder samhället sätter in för att motverka kvinnovåldet. släppte regeringen en mycket omfattande handlingsplan som skulle motverka våld mot kvinnor med hjälp av 56 åtgärder (21). Endast två av dessa åtgärder var straffskärpande och avskräckande. Övriga 54 förslag utgjordes av ”mjuka” åtgärder som till exempel stöd till gärningsmän och brottsoffer, samverkansprojekt, utredning och utvärdering. anser att sådana ”mjuka” åtgärder visserligen är bra men måste kombineras med ”hårda” åtgärder. För oss är det uppenbart att dagens straff varken återspeglar det allmänna rättsmedvetandets syn på rättvisa eller är tillräckligt skarpa för att motverka kvinnovåld. Genom skärpta straff vill vi markera en nolltolerans från samhällets sida mot kvinnovåld. Inte bara kommer de nya straffen att verka avskräckande på potentiella gärningsmän, utan de kommer också att förvara mycket farliga återfallsbrottslingar hos kriminalvården så att dessa fråntas tillfälle att utsätta fler för brott. Skärpta straff för sexualbrott, olaga förföljelse och grov kvinnofridskränkning Vissa typer av brottskategorier utmärker sig som särskilt knutna till kvinnovåld. Vid vissa brott, som våldtäktsbrott, är könsfördelningen alarmerande. anmäldes omkring 22 000 sexualbrott, varav 7 370 rubricerades som våldtäkt. Ett annat brott som ofta drabbar kvinnor är olaga förföljelse. förföljelse instiftades för att motverka så kallad stalkning och innebär att någon förföljs och utsätts för brott som olaga hot, misshandel, tvång, hemfridsbrott och så vidare. Slutligen har vi de snarlika brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Dessa brott innefattar upprepade och systematiska brottsliga kränkningar mot närståendes liv, hälsa, frihet och sexuella integritet. Syftet med brotten när de infördes var också att motverka våld i nära relationer. Den sneda könsfördelningen som visar att kvinnor allt som oftast är offer vid fall av sexualbrott, olaga förföljelse och fridskränkningsbrotten visar också att dessa brott utgör betydande komponenter i kvinnovåldets struktur. Även brottens natur vittnar om detta – våld i nära relationer, förföljelse, våldtäkter och sexuellt ofredande. Att motverka dessa brott kommer därför också att vara en viktig del i arbetet med att motverka kvinnovåld och öka kvinnors trygghet. vill därför som enda parti kraftigt skärpa straffen för alla dessa mycket integritetskränkande brott. De nya straffen bör skärpas till den grad att de både upplevs som avskräckande och verkligen skyddar samhället genom inkapacitering av redan debuterade gärningsmän. I kombination med övriga åtgärder – speciellt de som ökar upptäcktsrisken såsom kameraövervakning – är skärpta straff en nyckel till ett tryggare samhälle. Reparativa åtgärder för offer för kvinnovåld Kvinnovåld är handlingar som allvarligt kränker kvinnliga brottsoffers fysiska och psykiska integritet. Om inte brottsoffer upplever att rättsväsendet i sitt bemötande agerar korrekt finns risken att också rättsprocessen blir en kränkning. Man kan i sådana fall tala om fall av ”sekundär viktimisering”, det vill säga situationer som ibland kan vara lika kränkande som det anmälda brottet i sig. anser att det finns stora brister i rättskedjan, speciellt i frågan om skadestånd, som måste åtgärdas för att undvika sekundära viktimiseringar av brottsoffer och för att rättsprocessen istället ska verka reparativt. Höjda skadestånd för kvinnovåldsbrott Vid sidan av straff döms det i svenska brottmål även ut skadestånd. Skadestånd syftar till skillnad från straffet endast till att kompensera det lidande och den kränkning brottsoffret utsatts för. Man kan kalla skadeståndet för en kränkthetsersättning. Skadeståndets storlek ska enligt rättskällorna baseras på rådande samhällsnormer om vad som är en skälig ersättning för den kränkning brottsoffret utstått, det vill säga vad det ”allmänna rättsmedvetandet” anser är skäligt (22). står tyvärr inte domstolarnas skadeståndspraxis i samklang med det allmänna rättsmedvetandets syn på vad ett skäligt skadestånd är. En mycket omfattande undersökning ifrån har undersökt både allmänhetens och brottsoffers syn på skadestånd. Båda grupper anser att det finns ett stort behov av skadestånd som ersättning för brottets kränkning, att skadeståndet ska vara stort samt att skadeståndet också ska utgöra en markering ifrån samhället hur allvarligt man ser på vålds- och sexualbrott (23). Tyvärr framkommer det i samma undersökning att dagens praxis för skadeståndens belopp inte alls uppfyller dessa krav. Så många som av allmänheten och av brottsoffren anser att dagens ersättningsnivåer inte motsvarar brottsoffrens behov av ersättning (24). Enligt ett beslut av är schablonbeloppet för kränkning vid våldtäkt . Högre ersättning kan komma ifråga vid försvårande omständigheter. För sexuellt ofredande är ersättningen i normalfallet . upplever dessa ersättningar som alldeles för låga. Även om pengar aldrig helt kan kompensera den fysiska och psykiska kränkning kvinnovåld utgör står det utom rimligt tvivel att dagens skadeståndsbelopp är för låga. För att skadeståndet åtminstone ska ge den viktiga effekten av att brottsoffer och allmänhet upplever att rättsväsendet tar brotten på allvar bör skadestånden höjas. ambition är att skadestånd, framförallt beträffande brott mot person, ska öka. Som ett led i detta vill vi se att skadestånden för sexualbrott samt brotten grov kvinnofridskränkning och olaga förföljelse höjs kraftigt. Dessa typer av brott är alla av mycket allvarlig kränkande natur och är enligt kriminalstatistiken dessutom allt som oftast ett utslag av våld riktat mot kvinnor. Vid sidan av skadeståndets storlek återstår ytterligare ett problem som riskerar att kränka brottsoffer. När väl ett skadestånd är fastställt och domen vunnit laga kraft är det sällan så att gärningsmannen har medel eller är villig att betala det. Brottsoffret måste då själv kräva gärningsmannen på beloppet med kronofogdens hjälp. Om inte det fungerar är nästa steg att kontakta försäkringsbolagen för att se om deras försäkringar täcker skadeståndet. Ger inte heller detta något resultat får brottsoffret själv ta kontakt med och skriftligen ansöka om brottsskadeersättning. Ordningen ovan är mycket tidsödande och resulterar i att gärningsmannen kommer undan betalning samt att brottsoffret kränks på nytt. Den är också precis tvärtemot vad det allmänna rättsmedvetandet anser vara ett bra system för utbetalning av skadestånd. För att undvika att utsatta kvinnor själva tvingas driva in skulder från kvinnovåldsgärningsmän vill införa en statlig skadeståndsgaranti. För det första ska staten gå in och betala brottsoffret skadeståndet som rätten utdömt. På så sätt får brottsoffret direkt sin rättmätiga ersättning och kan snabbare gå vidare i livet. För det andra ska staten sedan ta över ansvaret och aktivt driva in skulden från gärningsmannen så att det i slutändan alltid garanteras att han i praktiken aldrig undkommer skadeståndsansvar. Ökat stöd till landets kvinnojourer Landets kvinnojourer gör ett fantastiskt arbete när det gäller att hjälpa kvinnor som utsätts för våld i hemmet. Kortsiktig finansiering och ideellt arbetande människor gör dock verksamheten osäker. Bristande resurser innebär också att många kvinnojourer ibland tvingas neka våldsutsatta kvinnor plats. Denna situation är inte hållbar och den är ovärdig ett land som . För att säkerställa en grundläggande trygghet och en långsiktighet i kvinnojourernas arbete, så att våldsutsatta kvinnor alltid får den hjälp de behöver, förespråkar ett starkt stöd till landets kvinnojourer. Hedersvåld och annat kulturellt motiverat kvinnovåld Under har en mycket omfattande invandring skett till från övriga världen. Denna invandring har bestått av hundratals olika nationaliteter som tagit med sig lika många för mer eller mindre främmande kulturer. Tillsammans har de bildat en mångkultur som tyvärr kan vara en källa till kvinnovåld och annan allvarlig brottslighet. formulerade den amerikanska forskaren sin kriminologiska kulturkonfliktsteori om kulturellt motiverad brottslighet. En kärnpunkt i Sellins förklaringsmodell är att vad ett samhälle betraktar som brott också är en reflektion av den dominerande samhällsgruppens uppfattning om rätt och fel. I fall innebär detta att det är svenska kulturens normsystem om rätt och fel som avgjort vad som är lagligt respektive brottsligt beteende. Detta leder till att andra mindre nationaliteter, med helt andra normsystem och uppfattningar om rätt och fel, kommer att komma i konflikt med vårt rättsväsende om de flyttar till . Sellin menade att ju mer kulturellt heterogent ett samhälle blir, desto oftare kommer dessa brottresulterande konflikter att uppstå. Detta är precis vad vi ser exempelvis när det gäller familjer som utsätter döttrar för hot och våld om de begått ett brott mot familjens så kallade heder. Döttrarnas beteenden som kanske endast rör en pojk- eller flickvänsrelation är både lagliga och rätt enligt det svenska majoritetssamhällets normsystem men uppfattas som oacceptabla utifrån familjens hederskultur. uppfattar familjerna sitt tillämpade hedersvåld som rättmätigt medan det tvärtom är olagligt enligt svensk lag. Det finns flera vittnesmål om tragiska människoöden och hedersvåld i . Två kända exempel rör naturligtvis de båda mördade kvinnorna Pela och . Det finns också kvantitativa uppgifter om hedersförtryckets utspridning. I 2009:5 Gift mot sin vilja beräknades 70 000 unga mellan leva i en situation där de ”har begränsningar i förhållande till äktenskap och/eller att familjen ställer upp villkor för val av partner”. Det framkommer också att hedersförtrycket dubbelt så ofta drabbar kvinnor som det drabbar män och därmed oftast också är en fråga om kvinnovåld. Vidare konstateras att det ”är betydligt vanligare att unga som inte själva får välja framtida partner utsätts för hot, våld och kränkningar av närstående”. Problematiken är enligt vanligast bland ungdomar med bakgrund i Mellanösternområdet, Syd- och samt . För att motverka hedersvåldet och annat kulturellt motiverat kvinnovåld måste samhället bli bättre på att markera skarpt mot det. anser dock också att det behöver skapas en effektiv stödjande och förebyggande struktur för att få kvinnor att våga anmäla och bearbeta vad de utsätts för av sina familjer. Åtgärder mot hedersrelaterat våld Det som särskiljer hedersvåld från annat kvinnovåld är att det inte rör sig om en make eller annan enskild person som står bakom våldet. Vid hedersvåld agerar ofta ett helt kollektiv av landsmän, släkt och familjemedlemmar förtryckande genom våld eller hot om våld (25). Det är med andra ord svårt att vända sig till en närstående för stöd. Att fly från hedersförtrycket kan därmed komma att innebära att man tvingas säga upp kontakten med alla sina närmaste släktingar. Det kan ibland dessutom vara svårt att förstå att förtrycket är olagligt när hela ens krets av närmaste har uppfattningar om rätt och fel som kraftigt skiljer sig mot vad som uttrycks i svensk lag. Detta särskilt om man på grund av att man invandrat har dålig kännedom om hur det svenska samhället fungerar. För att stävja hedersrelaterat våld mot kvinnor anser att det är extra viktigt att utsatta har någonstans att vända sig dels för stöd, dels för upplysningar om lagar, rättigheter och möjligheter. Av landets cirka 150 kvinnojourer som är anslutna till större kvinnojoursförbund har endast sex hedersvåld som särskilt kompetensområde (26). Vi vill därför att det inrättas fler jourer dit just utsatta för hedersvåld kan vända sig för råd och stöd och där personalen har särskild specialkunskap om just hedersförtryck. Inrättandet av dessa hedersvåldsjourer bör inte bara gagna kvinnor utsatta för hedersrelaterat kvinnovåld utan även andra kvinnor. Detta då de vanliga kvinnojourerna sannolikt kommer att avlastas och därmed både kvalitativt och kvantitativt bättre kommer att hantera fall av icke hedersrelaterat kvinnovåld. Vi vill också säkerställa att det i varje kommun upprättas handlingsplaner och åtgärdsprogram speciellt framtagna för arbete mot hedersförtryck genom att från statligt håll bidra med samordning och hjälp från sakkunniga. är positiva till flera av de mindre, tillfälliga särskilda satsningar som gjorts för att motverka hedersvåld och kvinnovåld och vill därför utöka och förlänga dessa. Vi vill bland annat öka och förlänga länsstyrelsernas uppdrag att främja och lämna stöd till insatser för att motverka hedersrelaterat våld samt utöka stödet till uppdraget att genomföra insatser för att förebygga och förhindra att unga mellan blir bortgifta mot sin vilja. Vidare vill vi utöka stödet till verksamheten vid Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) som går ut på att utveckla den nationella stödtelefonen dit våldsutsatta kvinnor kan ringa om de behöver tala med någon om sina upplevelser, få råd och erhålla professionellt stöd. Andra åtgärder vi vill vidta för att bryta upp hederskulturens strukturer är att förändra den lagstiftning som gör det möjligt för en man att bli dömd till skadestånd efter att ha vägrat att som en del av sitt arbete ta kvinnor i hand. Vi vill också sätta ned foten mot könssegregerad simundervisning i skolan, separata badtider för män och kvinnor i offentliga badhus, bärandet av heltäckande slöjor i skolan och på offentliga arbetsplatser samt andra fenomen som baserar sig på om att det är kvinnors ansvar att genom sitt beteende och sin klädsel hålla främmande mäns begär i schack. Slutligen vill vi dra in det statliga stödet till de religiösa samfund som lär ut att kvinnan är underordnad mannen och som anvisar kvinnor till särskilda och sämre belägna platser under gudstjänsterna. Utvisning av utländska gärningsmän All kulturellt motiverad våldsbrottslighet mot kvinnor rör inte hedersvåld. Till skillnad från hedersvåld som sker inom ramen för nära relationer finns det även ett utbrett kulturellt motiverat kvinnovåld i det offentliga rummet. Det handlar om människor med en helt annan kulturell kvinnosyn än den svenska som inte kan respektera kvinnors fysiska integritet. Denna kvinnosyn kan resultera i allt från att ensamma kvinnor utsätts för sexuella ofredanden till överfallsvåldtäkter. Förekomsten av denna kulturellt motiverade brottslighet finns det stöd för i statistiken. Brå visade exempelvis i sin rapport , Brottslighet bland personer födda i och i utlandet, att gruppen ”invandrares barn” som Brå kallar dem förekommer dubbelt så ofta som misstänkta för våldtäkt jämfört med svenskar. Vad gäller gruppen invandrare är dessa fem gånger så ofta misstänkta för våldtäkt som svenskar (27). Denna statistik är naturligtvis inte helt rättvis och säger inte så mycket eftersom den klumpar ihop många olika invandrargrupper. Och det är naturligtvis inte invandrade norrmän eller andra liknande folk som står för denna nya kvinnosyn och detta fruktansvärda kvinnovåld. Enligt en rapport från vårt grannland – som påminner om i mångt och mycket – Voldtekt i från Oslos polisdistrikt, ökar överfallsvåldtäkterna med utländska gärningsmän. begicks av våldtäkterna av en utländsk gärningsman, 2004 och 2007 . Av dessa våldtäkter 2007 var av offren norska kvinnor. Andelen utländska gärningsmän vid just överfallsvåldtäkter har rapporterats vara i . gick , ledare vid , ut och berättade att samtliga överfallsvåldtäkter i som kommit till polisens kännedom (2006–2008) hade begåtts av icke-västerlänningar – främst personer med ursprung ifrån och (28). får en utlänning som döms för brott som kan ge fängelse utvisas från . Frågan om utvisning är dock frivillig för domstolen att ta upp och det är sällan det görs någon prövning. När prövning väl görs är det sällan utvisning utdöms då domstolen ska beakta utlänningens levnadsförhållanden, familjesituation, hur länge personen har bott i och andra omständigheter som anses förmildrande. Skulle en utlänning mot förmodan ändå utvisas efter ett hemskt brott är det inte säkert att utvisningen innebär mer än ett återreseförbud , och själva fängelsestraffet kan kortas ned avsevärt om domstolen anser att brottslingen lider men av utvisningen. menar att bättre utvisningsregler är en viktig pusselbit för att minska kvinnovåldet riktat mot kvinnor såväl i det offentliga rummet som hedersrelaterat våld i nära relationer. Detta i synnerhet när så många sexualbrott som överfallsvåldtäkter och hedersvåldsrelaterade brott begås av just utlänningar. Vi anser att det av både moraliska och praktiska skäl är självklart att det aldrig ska krävas mer än en våldtäkt för att en utländsk gärningsman ska utvisas på livstid. Har man begått ett sådant brott har man helt enkelt förbrukat sin rätt att vistas här. Genom att göra prövningen om utvisning obligatorisk och livstidsutvisning till regel snarare än undantag för grova brott ser vi till att grova brottslingar aldrig ges chansen att begå fler än ett brott mot kvinnor i . Om vi genom utvisningar minskar andelen av befolkningen som ägnar sig åt kulturellt motiverat kvinnovåld kommer också förekomsten av sådan brottslighet att minska. Bättre utvisningsregler är därför ett viktigt och gott steg på vägen mot ett tryggt samhälle fritt från kulturellt motiverat kvinnovåld. 24-årsregel för att motverka tvångsäktenskap Hederskulturers hot och våld syftar oftast till att kontrollera familjemedlemmars sexualitet och sexuella relationer till andra människor. Det kan handla om val av klädstil, fördömande attityder gentemot avvikande sexuella läggningar, synpunkter på pojk- och flickvänsrelationer men också arrangerade äktenskap. I det senare fallet kan man tala om så kallade tvångsäktenskap när det arrangerade äktenskapet skett utan båda parters fria vilja och med explicita eller implicita hot om sanktioner. Att tvinga någon att ingå äktenskap i är naturligtvis redan brottsligt. Vad som däremot är svårt för som land att skydda sig mot är tvångsäktenskap som ingås utomlands under utländsk lagstiftning. Exempelvis kan en ung flicka bli medtagen av sin familj under förespeglingen att de ska resa på semester till sitt ursprungsland men sedan istället bli bortgift under arrangerade och tvångsmässiga former (29). I somliga fall förblir den tvångsgifta kvar i sitt ursprungsland, i andra kan den nya makan eller maken invandra till som anhöriginvandrare. För att stävja den senare formen av tvångsäktenskap har vårt grannland infört en 24-årsregel. Regeln innebär att en person boende i måste ha fyllt innan denna kan gifta sig med en person utanför EU och på så sätt ge den rätt att flytta till och få uppehållstillstånd. Resonemanget bakom regeln är att det generellt bör vara svårare att tvinga en 24-åring till äktenskap, som kanske hunnit utbilda sig, flytta hemifrån och som blivit ekonomiskt självständig, jämfört med en 18-åring som helt lever ett liv styrt av släkt och familj. Erfarenheterna från nu mer än reform visar att 24-årsregeln gav relativt snabb effekt. Den förändrade migrationen till på så sätt att giftermål minskade som skäl till anhöriginvandring bland mycket unga (30). anser därför att en 24-årsregel även bör införas i . (Källa: , (2002), Jarlens sekel, s. 224–225) (Källa: Se artikel 1 i Declaration on the Elimination of Violence against Women resolution 48/104 av 20 utfärdad av ) (Källa: Rädslans rum 2001, Rapport 2001:31, s. 36–43) (Källa: Rädslans rum 2001, Rapport 2001:31, s. 45–50) (Källa: för våld mot kvinnor – En samhällsekonomisk analys publicerad 2006 sammanfattad av dnr 2013:1125) (Källa: ) (Källa: ) (Källa: Brå, Kameraövervakning i brottsförebyggande syfte, Rapport 2003:11) (Källa: bidrar till ett ljusare , publicerad 2012‑04‑04 på ) (Källa: Lab, . (2007), Crime Prevention, sixth edition, s. 54–55) (Källa: 2010:4 s. 17–21) (Källa: 2010:4 s. 31–56) (Källa: ) (Källa: 2011 s. 48) (Källa: prop. 2012/13:143) (Källa: ) (Källa: prop. 1987/88:120 s. 83 och 29 kap. 2 § 4 BrB) (Källa: Toijer, Lunning, Kommentarer till anställningsskyddslagen 1982:809 7 §, Zeteo) (Källa: (2009), Introduktion till kriminologi, s.