mot · H6022227 · 2018-11-29 00:00:00 — 2013/14:94) beslutade att det skulle vidtas ytterligare åtgärder för att säkerställa att barn som har bevittnat brott uppmärksammas i större utsträckning. Det är bra, men anser att det även bör utredas hur dessa barn kan få ett starkare skydd och sina rättigheter bättre tillgodosedda. Mer om detta skriver i motionen Barn som brottsoffer och unga lagöverträdare (2017/18:3605). 9 Hedersrelaterat våld och förtryck Hedersrelaterat våld och förtryck har, liksom mäns våld mot kvinnor i övrigt, generellt sin grund i kön, sexualitet, makt och kulturella föreställningar om dessa företeelser. Det hedersrelaterade systemet är komplext och innehåller en rad förtryckande former av strukturell och organiserad karaktär. Det specifika med hedersvåldet är att det utövas med hjälp av kollektiva kontrollmekanismer och sanktioneras av släkt och omgivning. Främst är det flickor och unga kvinnor som drabbas av hedersrelaterat våld och förtryck, men även pojkar och unga män blir utsatta. En särskilt utsatt grupp är hbtq-personer. i finns ingen samlad bild av hur utbrett hedersrelaterat förtryck är. De studier som genomförts kan inte presentera en omfångsstudie och därmed uteblir dessa siffror från statistiken. För att få en adekvat bild av omfattningen av hedersrelaterat förtryck behövs en större kvantitativ studie. Regeringen bör därför ge Brå i uppdrag att kartlägga omfattningen av hedersrelaterat förtryck. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. i har haft ett stort antal regeringsuppdrag som syftat till att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. I delrapporten göra skillnad (2013) konstaterar att det finns en rad brister i arbetet med barn och unga som utsätts för hedersrelaterat våld. Det saknas kunskap, samordning, platser i skyddat boende och information till dem som berörs, dvs. barnen och ungdomarna. I arbetet med de sex pilotkommuner som av eget intresse valt att delta i vägledningsarbetet är de lokala kunskaperna och resurserna mycket skiftande trots arbete med frågan i . Förutom brist på skyddat boende finns det också brister i kunskapen om hur skyddat boende bör vara utformat och i kunskapen om de ungas behov. Det är svårt att hitta platser för placering, och när de finns är det svårt att få gehör för de krav på verksamheten som måste till utifrån de ungas behov. Detta har gjort att flera unga har behövt omplaceras. Att först ha tvingats klippa alla band till familj och vänner för att sedan erbjudas boende utan tillräckligt stöd och skydd och sedan behöva omplaceras är helt oacceptabelt. Regeringen bör återkomma med förslag på hur det ska kunna skapas tillräckligt med platser på skyddade boenden som är utformade efter de ungas behov. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. De som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck har ofta komplexa problem och behov av ett långvarigt stöd från samhället. För att komma bort från våldet och hotet tvingas de inte sällan bryta helt med sina familjer. I de fall där brotten anmäls och det leder till förhandling i rättsliga instanser finns luckor i lagstiftningen. Mot den bakgrunden har regeringen tillsatt en utredning med uppdrag att bl.a. se över om det bör införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv. är positivt till att detta utreds. Om en sådan förändring genomförs skulle det, i likhet med vad som gäller vid t.ex. hatbrott, göra det tydligare att straffet kan bli strängare vid brott med hedersmotiv. anser dock inte att en egen brottsrubricering för brott med hedersmotiv är rätt väg att gå. Kvinnojourer och andra organisationer som arbetar med dessa frågor avvisar att detta skulle ha avsedd verkan. Det finns i stället andra åtgärder som i första hand bör vidtas. I den senaste kartläggningen från bekräftas bilden av den bristande kunskap som råder inom våra kommuner gällande hedersrelaterat våld och förtryck. Det är viktigt att arbetet för att stävja och verka preventivt baseras på multipla förståelser för hur hedersnormer tar sig uttryck. Det gäller att aktörer som möter målgruppen lär sig att både upptäcka och se varningssignaler tidigt men även att de insatser som sätts in är adekvata och utgår från evidens. myndighetsutövning brister i att erbjuda långvariga och stödjande insatser vilket allt som oftast är ett resultat av att kostnadseffektivitet sätts före individers behov. Många av de ungdomar som deltagit i kartläggningen anger att de i första hand söker hjälp hos personal inom skolväsendet; därför är det av största vikt att utbildning, fortbildning och stöd till lärare, skolsköterskor, kuratorer och pedagoger prioriteras. Vidare behöver även det våldsförebyggande arbetet i skolan utvecklas. För att förhindra att fler utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck behövs mer stöd och hjälp att komma ifrån sina närståendes kontroll, för att leva det liv man själv vill och har valt. anser att bestämmelserna om grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning bör skärpas så att mer än en person kan ställas till svars för respektive brott. utgår lagen från att förövaren är en enskild man. Det som kännetecknar hedersrelaterat förtryck är den kollektiva kontrollen och bestraffningen, med flera närstående inblandade, och de måste kunna lagföras mer effektivt. Som lagstiftningen ser ut nu är den inte anpassad till den verklighet som tusentals unga kvinnor och män lever i. Därför bör regeringen skyndsamt utreda hur lagstiftningen som omgärdar brotten om grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning ska skärpas så att mer än en person kan ställas till svars för respektive brott. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 10 Kriminalisering av tvångsäktenskap Alla har rätt att välja om och med vem de ska gifta sig. Barn ska inte kunna ingå äktenskap. Trots det är det alltför många kvinnor och flickor som lever i äktenskap som de tvingats in i av sina föräldrar. gäller nya straffrättsliga och civilrättsliga bestämmelser som stärker skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. Det går inte längre att ge dispens för tvångsäktenskap. Däremot är det möjligt att i efterhand erkänna tvångsäktenskap som legitima, vilket motsatte sig i sin motion på propositionen Stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap (2013/14:Ju25). Att motsätter sig möjligheten att i efterhand erkänna tvångsäktenskap innebär inte att vi förespråkar retroaktivitet i lagstiftningen. Möjligheten att upphäva tvångsäktenskap ska bara gälla de äktenskap som ingåtts efter det att lagen ändrats. Lagstiftning ska fungera dels som ett skydd för människor som riskerar att få sina mänskliga rättigheter kränkta, dels som ett normerande verktyg för att få till attitydförändringar i samhället. Det är därför av stor vikt att vara konsekvent i att inte erkänna tvångsäktenskap, utländska barnäktenskap och fullmaktsäktenskap, både för att inte underminera lagens normerande effekt och för att sådana äktenskap strider mot grundläggande värderingar om mänskliga rättigheter. Därför välkomnar den lagändring som röstat igenom . Den nya lagstiftningen innebär att inga barnäktenskap ska erkännas i om någon av parterna var när de kom till , något som arbetat för . Det råder viss otydlighet för berörda myndigheter kring hur de ska agera när risk föreligger för unga personer att giftas bort och det finns därmed risk för godtyckliga bedömningar. Regeringen bör därför ge lämplig myndighet i uppdrag att ta fram riktlinjer för hur svenska myndigheter ska agera när unga riskerar att giftas bort utanför landets gränser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har kartlagt omfattningen i rapporten och kvinnor i som kan ha varit utsatta för könsstympning – En uppskattning av antalet. uppskattar i rapporten att närmare 38 000 flickor och kvinnor i kan ha varit utsatta för någon typ av könsstympning. har även kartlagt vilken kunskap om kvinnlig könsstympning som finns inom primärvården och andra relevanta delar av hälso- och sjukvården samt undersökt vilka förutsättningar personal inom hälso- och sjukvården har för att arbeta förebyggande mot kvinnlig könsstympning och för att på ett professionellt och respektfullt sätt bemöta flickor och kvinnor som blivit utsatta för dessa ingrepp. redovisar 2015 sitt uppdrag i rapporten till hälso- och sjukvården om kvinnlig könsstympning. I rapporten konstaterar att det är önskvärt att utbildning om kvinnlig könsstympning ges inom ramen för alla grundutbildningar inom vården, samt inom berörda specialistutbildningar. Vidare är det av största vikt att tillgången till vård är jämlik runt om i . Det är inte rimligt att patienter ska behöva resa långa avstånd för att kunna få adekvat vård. Därför bör regeringen uppdra åt lämplig myndighet att ta fram nationella riktlinjer för en tillgänglig vård i hela landet för flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att kunna upptäcka flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning krävs både kompetens och kunskap. Eftersom könsstympning likt andra delar av våldsspektrumet innebär ett stort stigma gäller det att lära sig att förstå vad som kan vara viktigt att vara observant på för att kunna upptäcka att en flicka eller kvinna utsatts för könsstympning. Detta skiljer sig självklart åt beroende på om du arbetar inom hälso- och sjukvården, eller skolväsendet. Viktigt är dock att verksamheter arbetar upp rutiner för både det preventiva och det reaktiva arbetet. Om inte personal som riskerar att missa dessa unga flickor och kvinnor erbjuds utbildning inom området riskerar många att falla mellan stolarna. En bred satsning på kunskapshöjande insatser är av största vikt. Därför bör regeringen ge lämplig myndighet i uppdrag att ta fram riktlinjer för obligatorisk utbildning om könsstympning för personal inom hälso- och sjukvården, skolväsendet, och skolhälsovården. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. föreslår vidare att en utredning genomförs av förutsättningarna för verksamheter som har specialistkompetens om kvinnlig könsstympning att få ett utvidgat ansvar för att kunna fungera som regionala eller nationella . Det är av största vikt att den kompetens som redan finns på området tas till vara och förvaltas. Amelmottagningen på i har arbetat metodiskt och effektivt för att sprida kunskap gällande könsstympning. Verksamheten har fokuserat på att erbjuda stöd och vård till flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning och även haft ett utbildningsuppdrag där de utbildat personal inom hälso- och sjukvården samt runt om i . Genom Amelmottagningens arbete har en bred kunskap och djup förståelse för problematiken gällande könsstympning byggts upp och verksamheten skulle kunna utvidgas än mer om politisk vilja finns. Regeringen bör därför tillsätta en utredning om hur verksamheter som har specialistkompetens om kvinnlig könsstympning kan få ett utvidgat ansvar för att kunna fungera som regionala eller nationella . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12 Grupper av kvinnor som är särskilt utsatta Vissa grupper av kvinnor är särskilt utsatta för våld i nära relationer p.g.a. olika individuella omständigheter och myndigheternas brist på kompetens. Om en kvinna som har ett aktivt beroende eller en funktionsnedsättning utsätts för våld av en närstående man är risken stor att eller vården inte upptäcker våldet utan endast kodar skadorna mer kopplade till funktionaliteten eller bruket. Våld mot äldre kvinnor som gett fysiska skador kan ofta tolkas som åldersrelaterat, t.ex. fallskador, armbrott och frakturer. Våld i samkönade relationer osynliggörs och bagatelliseras ofta. 12.1 Våld mot äldre kvinnor Våld mot äldre kvinnor och män osynliggörs i stor utsträckning. Detta trots att äldre i flera avseenden är en extra utsatt grupp när det gäller vissa typer av våld. Regeringen presenterade 2014 sin nationella strategi mot våld mot äldre. Strategin utgör en redovisning till av de åtgärder regeringen vidtagit för att förebygga, motverka och hantera våld mot äldre personer inom vård och omsorg. Den nationella strategin framhåller vikten av utbildning om våld mot äldre: ”För att en våldsutsatt äldre person som behöver hjälp och stöd ska känna sig trygg är det angeläget att all personal som ger insatser enligt socialtjänstlagen har teoretiska kunskaper, och regelbundet får kompetensutveckling inom området våld av, eller mot, närstående samt förmåga att praktiskt kunna tillämpa dessa kunskaper. Med utbildningsinsatser och mer kunskap om problematiken får personalen bättre förutsättningar för att fråga om våld och utsatthet.” Vidare har diskuterat och uttryckt en vilja genom socialutskottet att fokusera mer på våld mot äldre och höja kompetensen. Det är nu viktigt att dessa förslag blir realitet och vidare även ger effekt. håller med om att utbildning spelar en viktig roll. har det genomförts nödvändiga satsningar på att ta fram utbildningsmaterial och genomföra vidareutbildningar. För att ytterligare öka kunskaperna om våld mot äldre kvinnor och män krävs dock att detta tas upp även i grundutbildningar. Regeringen bör återkomma med ett förslag på hur ett avsnitt om våld mot äldre kan införas i grundutbildningar för yrkesverksamma som möter äldre. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12.2 Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning Kvinnor som lever i en våldsam relation och har en funktionsnedsättning riskerar att inte få det stöd och den hjälp som krävs för att lämna sin relation. I en rapport från Myndigheten för delaktighet utmärks framför allt våldsutsatthet för kvinnor med funktionsnedsättning av osynlighet, beroende och sårbarhet. Att leva med en funktionsnedsättning innebär en ökad risk för att utsättas för våld. Det handlar främst om den ökade sårbarheten kopplad till hur samhället är strukturerat. I högre utsträckning riskerar kvinnor i den här gruppen att bli utestängda från samhället p.g.a. olika faktorer såsom bristande tillgänglighet, svårigheter att tillgodogöra sig information, särskild beroendeställning till en omvårdnadsperson etc. Därför är det av största vikt att också insatserna är mångfasetterade och fokuserar på främst tre delar: det preventiva arbetet, att upptäcka våldet samt riktade och anpassade insatser. I mångt och mycket skiljer sig inte dessa tre åtgärder från hur våld mot kvinnor generellt behöver angripas. Det viktiga i frågor som rör våld kopplat till kvinnor med funktionsnedsättning är att insatserna utformas med kompetens och djuplodande kunskap gällande funktionsvariationer. Det är en avgörande faktor för att kvinnorna som bär en dubbel utsatthet ska få rätt och adekvat stöd. Nationellt centrum för kvinnofrid presenterar i sin rapport , Våld mot kvinnor med funktionsnedsättning, hur kvinnor med funktionsnedsättning också utsätts för våld genom att partnern använder sig av just funktionsnedsättningen. Det kan te sig genom att möblera om ett rum så att en person med synskada inte ska kunna navigera och därmed riskera att skada sig själv genom exempelvis fallolyckor. Det krävs kompetens och medvetenhet om våldet och dess uttryck för att kunna stödja och ge adekvat vård. Vidare är ett av problemen när det handlar om våld mot kvinnor generellt och den här gruppen specifikt att det är svårt att upptäcka våldet. Ofta handlar svårigheterna med att upptäcka våldet om okunskap, rädsla och svårigheter att hantera svaret. Därför krävs riktade utbildningsinsatser till personer som arbetar inom både kommuner och landsting. Mot bakgrund av den extremt svåra situation som dessa kvinnor befinner sig i bör frågan om våld mot kvinnor med funktionsnedsättning belysas i en utredning. Utredningen bör komma med konkreta förslag på hur stöd och hjälp till kvinnor med funktionsnedsättning som är utsatta för mäns våld kan utformas samt hur våldet kan upphöra. Regeringen bör tillsätta en utredning om våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12.3 Våld mot kvinnor med beroendetillstånd Undersökningar visar att risken att utsättas för våld för personer med beroendeproblematik är högre än för personer utan beroendetillstånd. Därför behövs mer kompetens gällande våld inom beroendevården. Forskning på området gällande dubbel utsatthet är bristfällig. Det är endast genom evidens vi säkert kan veta vilken typ av behandling som är den mest effektiva. Vidare krävs även mer kunskap för att kunna skapa nationella riktlinjer gällande beroendevård och våldsutsatthet. Det är av största vikt att det finns en samsyn kring vad för slags insatser som behöver genomföras för att uppnå bästa resultat. Det är även viktigt att det finns en tydlighet kring vilka villkor som ska finnas gällande när patienter har rätt till vård eller ej. riskerar kvinnor att inte få stöd och hjälp att lämna en våldsam relation för att de befinner sig i ett aktivt bruk av något slag. Det blir tydligt att bristerna är stora, och evidensbaserad forskning skulle kunna innebära ett första viktigt steg i arbetet med att komma till rätta med den dubbla utsattheten. Därför bör regeringen uppdra åt lämplig myndighet att tillsätta en utredning för att utröna vad som behöver ske för att kunna få nationella riktlinjer på plats för behandling av kvinnor med dubbel sårbarhet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vi menar att staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna. Därför bör regeringen återkomma med ett handlingsprogram för inrättande av resursjourer som har kompetens att ta emot kvinnor med beroendetillstånd respektive kvinnor med psykisk ohälsa. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vidare anser att våldsutsatta kvinnor inte ska behöva genomgå behandling i samma grupp som sin förövare. Eftersom kvinnor är en extra utsatt grupp inom beroendevården är det särskilt viktigt med separatistiska avgiftningsplatser för att minimera riskerna att fortsatt utsättas för våld. Dessutom kan kompetens vad gäller både beroendetillstånd och våld mot kvinnor samlas på ett ställe. På så sätt kan kvinnan få hjälp med både sitt beroende och att ta sig ur en våldsam relation. Det behöver också inrättas fler separata avgiftningsplatser för kvinnor då det råder ett stort underskott på dessa. bör det återigen poängteras att drogfrihet aldrig får vara ett krav för att en kvinna med beroendetillstånd som utsatts för misshandel ska få hjälp. Det finns en överhängande risk att kvinnor som lever med beroendetillstånd inte söker hjälp om kravet för att få hjälp mot misshandel är att de ska vara drogfria. Därför bör regeringen arbeta för att missbrukande kvinnor som är utsatta för våld ska erbjudas behandling i könsuppdelade grupper. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12.4 Våld mot papperslösa kvinnor Kvinnor som lever gömda i utan uppehållstillstånd är en grupp som är extra utsatt för våld. En kvinna som helt saknar rättigheter i samhället riskerar att bli utsatt för sexuella övergrepp och misshandel av män som utnyttjar hennes situation. Risken att utvisas kan göra att kvinnan undviker att söka hjälp från hälso- och sjukvården. Enligt en rad internationella konventioner som anslutit sig till är det samhällets ansvar att ge alla våldsutsatta kvinnor rätt till stöd och skydd. Gömda kvinnor som lever i utan uppehållstillstånd och som misshandlas får dock sällan skydd eller hjälp. Det är få kvinnojourer som har möjlighet att ta emot dessa kvinnor. Anledningen är ofta att kommunerna inte ger jourerna någon ersättning för skydd till gömda kvinnor, men också att kvinnans behov ser annorlunda ut och att många jourer varken har kompetens eller resurser att hantera dessa. För gömda kvinnor med ett litet socialt nätverk i blir det svårt att hitta övernattningsställen vid flykt från en våldsam man. Ekonomin blir också ett problem. Kommuner som och har gått före och erbjuder stöd till våldsutsatta papperslösa kvinnor. Röda Korset har också stor erfarenhet utifrån sina läkarmottagningar för papperslösa. Erfarenheter finns också i asylrörelsen, som kan beskriva dessa kvinnors utsatta situation. Regeringen bör uppdra åt att sammanställa läget för papperslösa kvinnors våldsutsatthet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Såväl slutbetänkandet av utredningen som ska föreslå en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor som betänkandet av den nationella samordnaren mot våld i nära relationer konstaterar att papperslösa kvinnor är en extra sårbar grupp. Detta konstaterande leder dock inte till några konkreta förslag på åtgärder för att stärka skyddet för gruppen. Regeringen bör utreda hur våldsutsatta kvinnor som lever gömda utan uppehållstillstånd ska få nödvändigt stöd och skydd mot mäns våld utan att riskera utvisning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vidare bör regeringen skyndsamt ändra lagstiftningen så att kvinnors behov av skydd mot våld och sexuella övergrepp överordnas utlänningslagen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det är otänkbart för en gömd kvinna att polisanmäla misshandeln eftersom hon då själv riskerar att utvisas. Regeringen bör se över lagstiftningen så att kvinnor som medverkar i en brottsutredning angående våldsbrott eller sexuella övergrepp ska beviljas tillfälligt uppehållstillstånd så länge förundersökningen eller domstolsprocessen pågår. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Gömda kvinnors situation hänger också ihop med asylsökande kvinnors villkor. Det finns kvinnor som söker asyl p.g.a. hedersrelaterat våld men får avslag på sin ansökan, framför allt för att saknar kunskap om mäns våld mot kvinnor och barn och vilka uttryck det hedersrelaterade våldet kan ta sig. Några av dessa kvinnor tvingas leva gömda. För att öka kunskapen inom fick under förra mandatperioden igenom en budgetsatsning gällande genusmedveten asylprövning. Det är viktigt att dessa insatser och utbildningar som personal genomgått ger effekt, och därför bör en utvärdering genomföras. Regeringen bör uppdra åt att utvärdera och analysera de genomförda utbildningarna i genusmedveten asylprövning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12.5 Våld mot kvinnor som invandrat genom anknytning Kvinnor som invandrar till genom anknytning till en partner hamnar ofta i beroendeställning. Den s.k. tvåårsregeln för kärleksinvandring utgör ett exempel på detta. Regeln innebär att den som invandrar p.g.a. anknytning till make, maka eller sambo måste stanna kvar i förhållandet under den tvååriga prövotiden för permanent uppehållstillstånd. Detta även om hen blir utsatt för misshandel, undantaget våld eller handlingar som inneburit allvarlig kränkning. Enligt lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i måste relationen numera bestå , och utan några undantag gällande våld eller allvarliga kränkningar, för att uppehållstillståndet ska kunna förlängas. En person som misshandlas av sin partner kan alltså ställas inför valet att återvända till sitt hemland eller leva med misshandeln tills de fem åren har passerat. Det är en obegriplig ordning, som ifrågasätter skarpt. politik avseende denna fråga och familjeåterförening utvecklas i motionen En mänsklig och rättssäker flyktingpolitik (2018/19:297). 12.6 Våld mot hbtq-personer Det våld som förekommer i samkönade relationer är ofta osynligt och uppmärksammas inte i samma utsträckning som andra former av våld i nära relationer. Hbtq-personer söker inte heller hjälp i samma utsträckning som andra och detta är ofta tätt sammankopplat med att vård och stöd utgår från ett heteronormativt perspektiv. I direktivet till den nationella samordnaren mot våld i nära relationer betonas att hbtq-perspektivet ska beaktas. I regeringens nationella strategi poängteras och pekas ett antal fokusområden ut. anser att det är dags att ta nästa steg och se till att lämpliga myndigheter får förutsättningar att utveckla arbetet.