mot · H6022039 · 2018-11-29 00:00:00 — I vår budgetmotion avsätter vi medel för att kvaliteten och valfriheten vad gäller måltiderna i äldreomsorgen ska öka. Allt fler årsrika använder sig av RUT-tjänster istället för hemtjänst, om det är till exempel städning och mat de behöver hjälp med, inte omvårdnad. På så sätt får de full bestämmanderätt över vad de vill ha hjälp med, som avlastas och kan koncentrera sig på dem med stora behov. I många kommuner är också timkostnaden efter RUT-avdrag lägre än avgiften för hemtjänst. För att ge fler årsrika möjlighet att efterfråga RUT-tjänster föreslår vi därför i vår budgetmotion att skattereduktionen för RUT-tjänster höjs från till för personer . Från många håll i landet hörs vittnesmål om en mycket långtgående detaljstyrning av äldreomsorgens innehåll och om omsorgspersonal och biståndsbedömare som inte vågar ändra innehållet i de planerade insatserna det minsta utan att först förankra det högre upp. Det är inte i linje med lagstiftarens intentioner. Socialtjänstlagen inte bara tillåter utan påbjuder att omsorgen ska utgå från den enskildes önskemål. Arbetsledare, chefer och ansvariga politiker måste därför vara tydliga med att medarbetarna både får och ska vara tillmötesgående. Omsorgspersonal som är utbildade för sitt arbete, är trygga i sin roll och känner att de har mandat från sin arbetsledning har lättare att själva vara flexibla. Det finns tydlig evidens för att välutbildad personal och gott ledarskap har stor betydelse för kvaliteten generellt i äldreomsorgen. En av de viktigaste kvalitetsfaktorerna i äldreomsorgen är personalens kompetens. Det gäller särskilt omvårdnadsuppgifter i , där man ofta arbetar ensam med sköra äldre i deras hem, långt från ledning och chefsstöd med hemmet som arbetsplats. Då är det nödvändigt med krav på utbildning och tillräckliga språkkunskaper för att kunna dokumentera. När det inte handlar om ensamarbete kan det tvärtom vara värdefullt med en blandning av kompetenser, där kvalificerad personal utför kvalificerade uppgifter, medan den som har liten erfarenhet eller låg utbildning kan avlasta med de enklare uppgifterna. Det är också en viktig väg in på arbetsmarknaden. gäller lagen(2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. Det innebär att slutenvården, öppenvården och kommunen med eller vård- och omsorgboendet ska samverka så att det blir en så bra hemkomst som möjligt. Det innebär att hälso- och sjukvården måste samverka och bör då vid prioriteringar av behov utgå från en gemensam värdegrund. Medan hälso- och sjukvårdslagen innehåller en sådan saknas den i socialtjänstlagen. Vi vill se en bred utredning om vårdens och omsorgens framtida prioriteringar och utvecklar detta i vår sjukvårdspolitiska motion. Den tekniska utvecklingen inom området välfärdsteknik går snabbt. definition här lyder ”digital teknik som syftar till att bibehålla eller öka trygghet, aktivitet, delaktighet eller självständighet för en person som har eller löper förhöjd risk att få en funktionsnedsättning”. Som exempel kan nämnas digitala stöd för provtagning och förmedling av provsvar, fallförebyggande insatser och automatisk övervakning i boendena. Tillgång till Skype kan underlätta kontakt med nära och kära och därför minska känslan av ensamhet och därmed höja livskvaliteten. Tekniska lösningar måste utgå från individens behov med hänsyn tagen till självbestämmande och integritet. På plussidan för teknik i individens hem är ökad trygghet och involvering av den årsrike. Det blir lättare att följa vårdplanen, och informationsutbytet med patienten underlättas. Åtgärder kan vidtas snabbare om värdena avviker t.ex. vid hjärtmedicinering, justering av blodtrycksmedicinering och insättande av vätskedrivande medel. På minussidan kan ligga teknikproblem, att den mobila täckningen är dålig eller att patienten blir stressad av att ta prover eller att se sena mätvärden. har givit ut rapporten och övervakning i vården av äldre – etiska aspekter (2014:2). Här tas fram vad man ska iaktta inför införandet av tekniska hjälpmedel och automatisk övervakning i äldreomsorgen. I det sammanhanget understryks att teknik inte får vara en lösning för att avhjälpa personalbrist. Vi anser att dessa principer bör iakttas generellt vid införande av digital och annan teknik i vården och omsorgerna. Hälso- och sjukvård för årsrika Även om årsrika personer är friskare än förr kommer då ohälsan slår till. För att tillgodose behoven av hälso- och sjukvård behöver primärvården utvecklas och satsa mer på att förebygga ohälsa hos äldre personer och ansvara för rehabilitering efter stroke, olycksfall m.m. Det kräver kompetens i geriatrik och gerontologi såväl hos de läkare som de äldre patienterna möter som hos övrig personal. Det är särskilt viktigt när det gäller de äldre personer som betecknas som multisjuka. av dem som är uppskattas vara multisjuka, d.v.s. ha vårdats på sjukhus vid tre eller fler tidpunkter och då fått tre eller fler sjukdomsdiagnoser registrerade. Den behandling de får baseras, enligt , alltför ofta på symtom, inte på diagnos. De behandlas med en rad olika metoder vid olika tillfällen där läkemedelsbehandling är den dominerande. De har kontakt med många olika yrkesgrupper där ingen ser till helheten. I Närvård västra och i Tiohundra har kommunerna, primärvården och sjukhusen en gemensam organisation och finansiering av äldresjukvården. Det har visat sig vara bättre för vårdtagare och personal, som det kostar mindre. Det är också den organisation som föreslås i utredningen vård (SOU 2016:2), och det bör vara en av utgångspunkterna för framtida sjukvårdsreformer. Läkemedelsbehandling av årsrika människor Stora insatser har gjorts för att förbättra läkemedelsbehandlingen av årsrika människor, men vi har fortfarande problem i form av läkemedelsskador men också underbehandling till följd av felaktigt val av läkemedel, felaktiga kombinationer av läkemedel och felaktiga doseringar. Utöver fortsättning av den nationella läkemedelsstrategin (Nationell läkemedelsstrategi – Handlingsplan 2014) behövs en ökning av grund- och vidareutbildningen av läkarna i ämnena geriatrik och klinisk farmakologi, men utbildningen av andra yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården i geriatrik och läkemedelsbehandling behöver också stärkas. För att förskrivare och farmacevter ska ha tillgång till aktuella och korrekta uppgifter om en patients läkemedelsbehandling är det angeläget att arbetet med den nationella läkemedelslistan, beslutad av , förs i hamn utan dröjsmål. Vård och omsorg vid livets slut Forskning har visat att äldre människor vill tala om hur de vill ha sin sista levnadsperiod. Ändå undviker behandlande läkare att tala med sina åldrande patienter och deras anhöriga om deras önskemål under den sista levnadstiden. Sådana samtal skulle kunna underlätta möjligheterna till en så fridfull död som möjligt. Det är något som sjukhusens akutmottagningar knappast kan tillhandahålla. Högkvalitativ vård och omsorg i livets slutskede ska därför i möjligaste mån erbjudas i hemmet, eller i vård- och omsorgsboendet. Alla döende, oavsett ålder och bostadsort, ska vara garanterade tillgång till kvalificerad palliativ vård och inte behöva dö ensamma. Patientlagen och socialtjänstlagen bör kompletteras med krav på att vård och omsorg organiseras så att alla som så önskar garanteras mänsklig närvaro vid sin död. För att skapa livskvalitet i livets sista tid behöver vårdens och omsorgens arbetssätt utvecklas och formas utifrån patienternas behov. Här kan frivilligorganisationer göra en viktig insats. och har formulerat riktlinjer för läkares handlande i livets slutskede. De betonar att om en patient är beslutskapabel, välinformerad och införstådd med konsekvenserna av olika behandlingsalternativ ska läkaren respektera patientens önskan om att livsuppehållande behandling inte inleds och att redan inledd behandling avslutas. Detta gäller även i situationer då patienten inte befinner sig i livets slutskede och där behandling medicinskt sett skulle kunna gagna patienten. Läkaren ska alltid erbjuda adekvat palliativ behandling. För icke beslutskapabla patienter ska tidigare uttryckt önskan om att avstå, påbörja eller avbryta livsuppehållande behandling respekteras. Finns ingen sådan önskan bör läkaren om möjligt samråda med närstående. Verkligheten visar att riktlinjerna inte tillämpas i tillräcklig utsträckning i vården, i den kommunala omsorgen och på akutmottagningarna. Det gäller särskilt äldre personer som närmar sig livets slut och för vilka högteknologiska medicinska insatser inte är de lämpligaste. Inte minst läkare och annan personal som arbetar i akutsjukvården behöver bättre kunskap om äldre människors behov i livets slutskede. God omvårdnad och palliativ vård skulle i stället ge en bättre livskvalitet under livets sista dagar. I dessa fall skulle tillgång till vårddirektiv vara till vägledning. lämnade (Smer) över en skrivelse till regeringen om livsslutsfrågor. Rådet konstaterade att nuvarande lagstiftning ger utrymme för att avstå från att inleda livsuppehållande behandling och att avbryta sådan samt att ge s.k. palliativ sedering, dvs. att man får sova under sin sista tid. Smer framförde att patienter borde ha ett utökat inflytande över utformningen av den palliativa vården och större möjligheter att själv bestämma om och när palliativ sedering ska tillämpas. Skrivelsen föranledde inte någon åtgärd från regeringens sida. gick 2010 ut med Etiska riktlinjer för palliativ sedering i livets slutskede och 2013 med Nya rekommendationer om vård i livets slutskede, vilket inneburit framsteg. återkom Smer genom att publicera Dödshjälp, en kunskapssammanställning (Smer 2017:2). Den innehåller en bred översyn av kunskapsläget om dödshjälp med fokus på forskning och statistik från länder och delstater som legaliserat dödshjälp i någon form. Syftet är att få frågan diskuterad i samhället och därigenom få en vägledning om hur man bör gå vidare. infördes lagstiftning om framtidsfullmakter, något som Liberalerna länge verkat för. En framtidsfullmakt innebär att en enskild individ kan välja en person att företräda honom eller henne, om han eller hon senare i livet blir beslutsoförmögen. För oss liberaler är detta en fråga om att stärka den enskildes självbestämmande över sin egen framtid. Genom framtidsfullmakter får den enskilde större makt att planera och behålla kontrollen över viktiga angelägenheter. Även om ny lagstiftning är på plats finns det dock många olösta frågor. Bland annat omfattar dessa framtidsfullmakter inte hälso- och sjukvård, vilket innebär problem inte minst i livets slutskede. Vi utvecklar våra synpunkter på framtidsfullmakter i vår familjerättsliga motion. Motverka våld och övergrepp Den som slår en närstående slutar inte för att hen själv eller hens partner fyllt 65. Inte sällan blir det värre då, och för andra börjar våldet och övergreppen först sent i livet – det gäller både offer och förövare. Vissa demenssjukdomar kan ge personlighetsförändringar och aggressivitet. En utmattad anhörigvårdare kan ta ut sin frustration på den som vårdas. Den som blivit sårbar på grund av ålder och sjukdom kan lättare utnyttjas och kränkas. I den årsrika generationen är också män utsatta och våldet och övergreppen har ibland en annan karaktär än det som uppmärksammats mest, mäns våld mot kvinnor. Förövaren kan vara en partner, men det kan också vara vuxna barn eller en vårdare som står för övergreppen. Det handlar om fysiskt våld, om sexuellt våld, om kränkningar och vanvård, men också om att söner, döttrar och andra anhöriga lägger beslag på sina äldres tillgångar. I forskning om våld i nära relationer sätts den övre åldersgränsen ofta vid 50–, och i har det fåtal studier som gjorts särskilt om våld mot äldre varit små. En kartläggning av Region 2012 pekade på att av människor över 65 utsatts för våld och övergrepp främst i det egna hemmet. Men mörkertalet är stort. Bland människor i allmänhet finns numera en relativt stor medvetenhet om det våld som drabbar yngre och medelålders kvinnor. Våldet mot äldre vet människor mindre om, och det man inte känner till kan man inte hjälpa till att motverka. Vård och omsorg behöver till exempel ha kunskap för att skilja fallskador från skador orsakade av våld. Det behövs en bred nationell handlingsplan mot våld mot årsrika. Den som antogs 2014 handlar endast om våld och övergrepp inom vård och omsorg av äldre. Det är också viktigt att motverka, men det är bara en liten del av problemet. En riktig nationell handlingsplan mot våld mot årsrika måste självklart också omfatta polis och rättsväsende. Även andra yrkesgrupper som möter äldre i sin vardag behöver kunskap om hur de kan upptäcka övergrepp och hur just de kan hjälpa utifrån sin roll. De som arbetar inom hälso- och sjukvård samt inom äldreomsorgen bör därutöver ha anmälningsskyldighet vid misstanke om våld eller övergrepp mot årsrika. Bättre stöd till anhöriga Uppemot 1,3 miljoner personer uppskattas ge vård och omsorg till anhöriga. Att ge omsorg är vanligast i åldersgruppen 45–. är det en förälder som stöttas. Anhöriga i åldern 65–är de som ger mest omsorg räknat till make/maka. Kommunernas stöd varierar. Anhöriginsatserna ska vara frivilliga och ett komplement till samhällets insatser, men tvingas många anhöriga att ta ett större ansvar för en närståendes vård och omsorg än de vill och orkar på grund av brister i det offentliga utbudet. De får inte det stöd och den avlastning som de behöver för att kunna hantera sin situation. En anhöriggrupp som ofta glöms bort är anhöriga som mist den de vårdat och som befinner sig i sorgearbete. Hälso- och sjukvården och kommunen bör här följa upp vilket stöd den anhörige behöver. kom 2014 med en rad rekommendationer som i punktform är att information och bemötande behöver förbättras, kommunernas anhörigstöd behöver utvecklas, statens styrmedel måste användas bättre, det behövs mer kunskap om anhörigomsorgen, det bör vara lättare att förena anhörigstöd med arbete samt landstingens uppdrag kring anhörigstöd bör bli tydligare. Vi har framfört tidigare att rekommendationer måste förverkligas men fortsätter att upprepa det därför att bristerna i anhörigstödet är omfattande. Gulan Avci (L)