mot · H6022816 · 2018-11-30 00:00:00 — I sammanhanget är det även viktigt att analysera tillsynsmyndigheternas ansvar, organisation och resurstilldelning. Hemvärnet utgör personellt av Försvarsmakten och har genomgått en positiv utveckling mot en vassare organisation. Det är också en mycket kostnadseffektiv del av Försvarsmakten som skapar en värdefull folkförankring. Förbanden är mer välövade och modern utrustning har tillförts hemvärnet. I takt med att säkerhetsläget har försämrats i närområde har också försvaret av det egna territoriet blivit allt viktigare. För detta är hemvärnet en central aktör. Det finns en stor potential att ytterligare stärka hemvärnet och på så sätt även stärka försvaret av . Vi vill därför att hemvärnet ska vara en egen försvarsgren. Det skulle ge organisationen en större autonomi inom Försvarsmakten och bättre möjligheter att utvecklas. Med den nya decentraliserade ledningsstrukturen är det också viktigt att tydliggöra hemvärnets centrala roll genom att synliggöra den som egen försvarsgren. Det faktum att hemvärnet styrs av ett annat regelverk än den övriga försvarsmakten understryker det behovet. Inte minst skulle hemvärnet kunna fylla en viktig roll för att skydda samhällsviktig infrastruktur. Att göra hemvärnet till en egen försvarsgren kräver dock att frågan om vilken autonomi och roll som hemvärnet ska ha i en krigssituation klargörs. Ett alternativ är att i händelse av krig underställa hemvärnschefen arméchefen och att låta hemvärnschefen få huvuduppgiften att leda den markterritoriella verksamheten i de bakre områdena. Hemvärnets uppgifter i krig bör dessutom inte begränsas till att skydda och bevaka, utan i hemvärnsförbandens instruktion ska det även vid väpnat angrepp ingå att kunna försvara och förstöra. Numerären i hemvärnet bör utökas. Det skulle stärka försvaret av det svenska territoriet betydligt med fler lokala förband som inom timmar kan vara på plats vid en kris. Under nästa inriktningsperiod bör hemvärnet fylla upp de 25 000 befattningar som redan finns. är drygt 21 000 av dessa uppfyllda. ska målet vara att hemvärnet ska nå 30 000 soldater. Det finns även ett flertal saker som bör övervägas för att ge hemvärnet mer kvalificerade uppgifter och modern materiel. har hemvärnet tilldelats granatkastare, något som ger förmåga till indirekt eld. Detta som ett resultat av försvarsuppgörelsen 2015. Försvarsberedningen har även tidigare föreslagit att hemvärnet skulle kunna utbildas och utrustas med luftvärn av typen Robot 70. Utöver luftvärn finns även förslag på att hemvärnet skulle kunna bistå med att lägga reservbroar. Från sida skulle vi nu även vilja lyfta möjligheten att även utnyttja robotsystemen 55 och 56, vilka fortfarande finns i svenska militära förråd. skulle de flesta hemvärnsbataljoner kunna tillföras pansarvärnsförmåga genom att använda de system som redan finns hos försvaret. Hemvärnet torde också vara relevant inom skydd av digital infrastruktur och att verka i cyberkrigssfären. Den framtida personalförsörjningen av ett större hemvärn kommer att kräva åtgärder, särskilt i områden av med ett lågt demografiskt rekryteringsunderlag. vill därför införa den modell med lokalförsvarsförband som föreslås i utredningen robust personalförsörjning av det militära försvaret (SOU 2016:63). Personalförsörjningen till lokalförsvarsförbanden ska ske genom direktrekrytering av dem som genomgått värnplikt. Försvarsmaktens personalförsörjning är helt central för det svenska försvaret. Om ska kunna ha en god försvarsförmåga som kan hävda vårt lands suveränitet i tider av kris och krig så måste Försvarsmakten kunna rekrytera och behålla kompetent personal. Att värnplikten har återaktiverats är bra och något stödjer, men åtgärden är ingen universallösning vilket den senaste tidens utveckling visar. Värnplikten kommer dock vara en viktig faktor för att både fylla upp krigsorganisationen, men även för att stärka rekryteringskraften i och med att fler unga kvinnor och män genom mönstringen och genomförd värnplikt får en naturlig kontakt med Försvarsmakten. Särskilt när det gäller att kunna stärka rekryteringen av den trånga sektorn av officerare, reservofficerare och gruppbefäl har värnplikten en viktig roll. Fler grundutbildade stärker också hemvärnet. Antalet värnpliktsutbildade bör gå mot 8000 . För att kunna utbilda nya förband och kunna ha stående snabbt insatsberedda förband krävs anställd personal – officerare, soldater och sjömän. Därför kommer det fortsatt att vara viktigt att kunna rekrytera och behålla dessa. Fallerar detta kommer resultatet till exempel bli minskade utbildningskullar, uteblivna övningar och små möjligheter att genomföra internationella insatser – ytterst en minskad försvarsförmåga De signaler som kommit från Försvarsmakten i spåren av myndighetens resursbehov är att just de sakerna är på väg att hända. Personalen är en av de få mer ”flexibla” kostnadsposterna för försvaret och blir därför extra utsatt vid kortsiktiga behov att prioritera om resurser. Detta är mycket olyckligt och har en negativ påverkan på försvarets förmåga på både kort och lång sikt. Inte minst gäller det attraktiviteten i att ta anställning i försvaret. anser att mer resurser måste läggas på personalen. Vi har pekat på att det behövs ett helt paket av åtgärder för att förbättra situationen och säkerställa att Försvarsmakten kan attrahera rätt personer. Försvarsmakten bör införa fler incitament som faller ut efter en viss anställningstid. Det kan röra sig om ekonomiska , men även om incitament som premierar utbildning. För att bredda rekryteringsbasen bör befattningskraven för uttag av värnpliktiga till den militära grundutbildningen ses över. Möjligheten bör ges att låta lämpliga personer utan behörighet antas, för att låta de som har ofullständiga betyg i de centrala ämnena läsa upp dessa vid en eventuell anställning. För att kunna nå ut till unga kvinnor och män i hela landet bör försvaret använda sig av mer flexibla lösningar som till exempel mobila rekryteringskontor. Fler officerare behövs för att överhuvudtaget kunna utbilda tillräckliga volymer av nya soldater och sjömän. har vi sett stora avgångar som tillsammans med ett lågt inflöde till officersutbildningen gör att det finns stora utmaningar i officersförsörjningen. Försvarsmakten måste arbeta med att behålla nuvarande officerare längre och att locka nya officerare till myndigheten med bra förmånssystem. Det är särskilt viktigt att prioritera de truppförande officerarna med tanke på de utbildningsbehov som finns. De officerarna ska också ha fokus på kärnverksamheten och inte ägna sin tid åt administration. I närtid så är det mer centralt att kunna rekrytera och behålla officerare än att kunna anställa fler kontinuerligt tjänstgörande soldater. Reservofficerare kommer också att utgöra en viktig kategori för att kunna utöka krigsorganisationen. skulle även vilja peka på behovet att synkronisera lagstiftningen mellan reservofficerare och tjänstgörande gruppbefäl, sjömän och soldater (GSS/T). För reservofficerare finns ingen uttrycklig rätt till ledighet för tjänstgöring. Istället finns en svagare skrivning om att man inte får bli avskedad på grund av att man fullgör sina skyldigheter enligt 9 kap 1 § lag (1994:1809) om totalförsvarsplikt. GSS/T däremot har en uttrycklig rätt till ledighet för tjänstgöring. Samma rätt bör även utvidgas till reservofficerarna. Slutligen måste veteranfrågan lyftas. så har den svenska veteranpolitiken tagit stora steg framåt, inte minst på grund av det helhetsgrepp som alliansregeringen tog i frågan. Det arbetet har utmynnat i att det nu finns ett bättre erkännande i samhället för de viktiga insatser som veteraner har gjort, men även ett starkare uppföljningsansvar och funktioner dit veteraner kan vända sig för att få stöd. behöver utveckla och förstärka veteranpolitiken. Ett veterancentrum med utökad verksamhet, bättre samverkan mellan försvarsmakt och näringsliv för att ta vara på veteranernas kompetens och mer resurser på de enskilda förbanden för veteran- och anhörigstöd bör beaktas. Betydelsen av goda principer för försvarets materielförsörjning kommer bli allt viktigare. Dels finns det fortfarande stora brister när det gäller tillgång på enklare materiel, den så kallade basplattan. Dels står försvaret inför omfattande anskaffningar av ett antal större system. Trots satsningar på basplattan i försvarsuppgörelsen, där saker som ammunition, personlig utrustning och standardfordon ingår, finns fortfarande stora brister. Vad som också är oroväckande är att kunskapen om exakt vad för materiel som finns, var den finns och status på den är bristfällig. Utifrån fokus på att färdigställa den beslutade organisationen och behovet av att skapa operativ förmåga här och så måste denna problematik åtgärdas. I utredningen om Försvarsmaktens långsiktiga materielbehov understryks att behovs-, tillgångs- och differensredovisningen av materiel bör stärkas. Därför anser vi att det bör tillsättas en utredning som gör en inventering av situationen när det gäller framför allt mängdmateriel och som ger förslag på hur behovs‑, tillgångs- och differensredovisningen för materiel kan stärkas. Även ansvarsfördelningen när det gäller materieltillgången bör tydliggöras. När det gäller materielförsörjningen i stort så har förändringar genomförts i närtid som syftar till att tydliggöra processen och stärka styrningen. Men, med tanke på de stora materielanskaffningar som står för dörren, till exempel ett nytt medelräckviddigt luftvärnssystem och nästa generations ytstridsfartyg, måste ytterligare förbättringar ske. Flera av de stora upphandlingar som genomförts har varit bristfälliga, det gäller till exempel Visbykorvetterna och . Ansvaret ligger såväl hos försvarsmyndigheterna som i det politiska systemet. Vi måste dra relevanta lärdomar utifrån de misstag som begåtts och noggranna övervägningar måste göras när det gäller vilken materiel som ska köpas färdigutvecklad och vilken som ska egen- eller samutvecklas. vill därför se en särskild analys av upphandlingen av för att kunna identifiera brister i anskaffningskedjan. Upphandlingskompetensen hos försvarsmyndigheterna måste stärkas, kvaliteten på underlagen förbättras, den långsiktiga förmågan att bedöma lämpligheten i olika materielalternativ ska bli bättre. Detta är några exempel på hur materielförsörjningen kan stärkas. På en generell nivå är det viktigt att stärka trepartssamverkan mellan Försvarsmakten, FMV och staten för att skapa en mer ensad process med kortare ledtider. Överhuvudtaget finns det anledning att reflektera över hur FMV ska kunna kompetensförsörjas . finns det oroande tecken på att mycket av den specialkompetens som går förlorad vid uppsägningar och pensionsavgångar av fast personal nu ersätts av externa konsulter. Det är inte hållbart i längden med en sådan utveckling, utan myndigheten måste skapa en strategi för hur man ska kunna kompetensförsörjas . Målsättningen bör vara att skapa större redundans och att det ska finnas bättre möjligheter för medarbetare att kompetensutvecklas och göra karriär inom myndigheten. Det finns även ett behov att se över hur lagstiftningen för upphandling och upphandlingsprocessen i stort påverkar FMV:s verksamhet. Det kan till exempel handla om vilka överklagandemöjligheter som finns och behovet av en bättre samordnad process med en tydlig kravställning i början av olika materielprojekt. I utredningen om Försvarsmaktens långsiktiga materielbehov pekas bland annat på att FMV:s omkostnader har ökat kraftigt . Utredningen konstaterar också att i och med att Försvarsmakten är skyldig att anlita FMV vid upphandling av varor och tjänster så minskas trycket på myndigheten att effektivisera sin verksamhet. vill göra en snabb översyn av vilka åtgärder som kan vidtas i närtid för att få ordning på ekonomisk styrning och effektivitet hos FMV. Flera utredningar har analyserat FMV:s verksamhet. Det är viktigt att ta vara på dessa i det arbetet. Det handlar även på ett mer övergripande plan om hur försvarsmyndigheternas kostnader för materielanskaffningen ska bli mer förutsägbara. finns det ett antal faktorer såsom möjligheten att valutasäkra materielaffärer och hur kompensationen för ökade kostnader fungerar. Möjligheten att skapa större förutsägbarhet när det gäller anskaffningen av materiel bör därför ses över. En väl fungerande logistik är helt central för att försvaret ska kunna lösa sina uppgifter särskilt i tider av kris och krig. Försvarslogistiken inbegriper allt från service och reservdelar till att säkra tillgången på personlig utrustning och sjukvårdsmateriel. har den svenska försvarslogistiken genomgått en stor förändring, vilken var resultatet av en bred politisk uppgörelse i . Erfarenheterna pekar dock på att det är svårt att uppnå de effektiviseringsvinster som uppställts. Dessutom finns det frågetecken om effektiviseringarna alltid görs utifrån ett helhetsperspektiv där man har Försvarsmaktens operativa förmåga i fokus. I den materiel- och logistikutredning som presenterades föreslogs att Försvarsmakten ska ansvara för att driften, underhållet samt vidmakthållandet av myndighetens materiel och att därmed verksamhetsområdet förråd, service och verkstäder inom förs över till Försvarsmakten fullt ut. Beslut om ett genomförande av utredningens förslag har fattats och förändringen håller på att genomföras. Från sida ställer vi oss positiva till förändringen. Det är dock viktigt i det fortsatta arbetet med logistikförsörjningen att beakta de frågetecken som rests av centrala aktörer. Försvarsmakten hade motsvarande ansvar före logistikförändringen 2012 och det var brister i den dåvarande ordningen som gjorde att logistiken överfördes till FMV. Därför kommer utformningen av den nya organisationen vara central för att samma problem inte uppstår igen. har en livskraftig försvarsindustri som bidrar till att stärka säkerhet och som utgör en viktig högteknologisk bransch i industrisverige. Cirka 30 000 människor är direkt sysselsatta i den svenska försvarsindustrin, och betydligt fler om man räknar in underleverantörerna. Vi har ett antal stora försvarsföretag som är exportberoende och som har förmåga att leverera helhetslösningar för hela vapenplattformar. Framtidens försvarsindustri går i allt högre utsträckning mot att civil teknik integreras i militär teknik. Nya förmågor som cyberförsvar, rymdteknik, nanoteknik, självlärande och autonoma system kräver en mycket hög teknologisk nivå som tekniken i existerande plattformar även blir mer avancerad. För att kunna leverera bra och konkurrenskraftiga produkter och tjänster kommer det vara avgörande att svensk försvarsindustri kan följa med i den utvecklingen. Att har en stark försvarsindustri ligger i intresse, främst mot bakgrund av att det stärker försvarsförmåga men också för att det gynnar svensk ekonomi och innovationskraft. Det faktum att satsar ökade medel på försvaret kommer att få positiva effekter även för försvarsindustrin genom ökade beställningar men kommer också generera positiva spin off-effekter på ekonomi och jobb i övriga näringslivet. Staten ska inte subventionera industrin, men det finns ett antal områden där statens agerande är viktigt för att upprätthålla kompetensen i den svenska försvarsindustrin. ska som exportberoende land i internationella fora som EU verka för en transparent marknad där olika aktörer för marknadstillträde på samma villkor. vill också se att mer resurser används för försvarsforskning. Exportstöd och främjande är ett annat viktigt verktyg som den svenska staten kan bidra med. Tyvärr avvecklade den rödgröna regeringen () som hade en betydande upparbetad kompetens på området. Denna verksamhet behöver återigen prioriteras upp. Om detta ska ske medelst en egen myndighet likt FXM eller om uppdraget istället ska läggas på existerande myndigheter bör ses över. Andra viktiga åtgärder för att stärka exportstödet inkluderar bland annat tydligare en prioritering av försvarspolitiska samverkansavtal, ytterligare resurser på försvarsdepartementet för materiel- och exportfrågor, att tydliggöra vad begreppet försvarsnytta (som är en förutsättning för export) faktiskt innebär samt ett mer aktivt agerande i EU:s försvarssamarbete när det gäller försvarsindustri, forskning och utveckling samt upphandling. finns ett antal så kallade väsentliga säkerhetsintressen identifierade som anses vara av särskild vikt för försvarsförmåga. De viktigaste av dessa är stridsflygförmågan och undervattensförmågan. Kostnaden för dessa områden uppgår till en mycket stor del av hela materielbudgeten. Vad konceptet med väsentliga säkerhetsintressen egentligen innebär är dock oklart. Istället för att utgöra en utgångspunkt för hur staten och industrin strategiskt ska arbeta med dessa områden så används de mest som en möjlighet för staten att upphandla på dessa områden utan att behöva ta hänsyn till . anser att det behövs en översyn för att bättre definiera vad konceptet med väsentliga säkerhetsintressen ska innebära och hur det kan främja att kompetens behålls i . beslutades den nya lagstiftningen för den svenska krigsmaterielexporten. Det bidrar till att säkra svensk försvarsförmåga genom tillgång till en stark och livskraftig försvarsindustri. Centralt är att vi nu har långsiktiga regler antagna i bred samsyn som också håller . Tydliga och klara regler gör det möjligt för export och därmed för svenska företag – stora som små – att utveckla förmågor även försvar kan dra nytta av samt genom en bredare kundbas än endast den svenska marknaden möjliggöra kostnadsdelning och längre delserier. Fler exportfrågor än tidigare kommer som resultat av den nya lagstiftningen att lyftas till regeringen. Det kommer att ställa ytterligare krav på att underlag från Försvars- och Utrikesdepartementen är kvalitetssäkrade för att garantera korrekta beslut. Det finns ett behov att kunna göra innovationsupphandlingar i högre utsträckning. Innovationsupphandling innefattar dels upphandling som sker på ett sådant sätt att den inte utesluter nya lösningar, så kallad innovationsvänlig upphandling, dels upphandling av innovation, som innebär upphandling av framtagande av nya lösningar som ännu inte finns på marknaden. Vi vill även bättre utnyttja de stora teknik- och industriföretag vi har i och beakta möjligheten att genomföra stora upphandlingar där försvaret inte bara upphandlar själva varan utan också underhåll och logistiktjänster som inte bara gäller i fredstid. Det vill säga att en aktör tar ansvar för att leverera hela förmågan som huvudentreprenör. Ett sådant förfarande kommer dock att ställa stora krav på en relevant kravspecifikation, spårbarhet och rimliga marginaler i affären. Det finns ett stort behov av att ha en stark kompetens när det gäller forskning och utveckling inom ramen för de svenska försvarsmyndigheterna. I takt med att området blir allt mer teknikdrivet krävs det att staten har en hög kompetens för att göra relevanta upphandlingar, bygga kunskap om framtida materielbehov och för att kunna samverka med den svenska försvarsindustrin kring olika materielprojekt. Forskning och utveckling handlar inte bara om teknik och materiel. Det är också viktigt att ha för att kunna förstå omvärldsutvecklingen och att forskarsamhället kan utgöra ett viktigt beslutsstöd för både politiken och Försvarsmakten. Det som brukar kallas den fjärde industriella revolution med autonoma system, digitalisering, robotik och artificiell intelligens kommer även att genomsyra plattformarna och systemen på försvarsområdet. Det kommer att ställa högre krav på satsningar på forskning och utveckling samt omvärldsbevakning på teknologiområdet . Vi måste därför säkerställa att Försvarsmakten har förmågan att fånga upp de teknikskiften som sker och kunna göra relevanta bedömningar av hur ska förhålla sig till dessa. Det kommer att kräva ökade satsningar på försvarsforskning. Såväl materielutredning som utredning om forskning och utveckling på försvarsområdet (SOU 2016:90) lyfter behovet att stärka statens forskningskompetens. pekar bland annat på ett behov av mer resurser till studie- och forskningsverksamhet och lyfter bland annat behov när det gäller att kunna hantera tekniktunga så kallade väsentliga säkerhetsintressen som att det behövs forskning när det civila försvaret byggs upp. Det är dock viktigt att inte glömma bort den mer samhällsvetenskapligt inriktade forskningen som utgör ett viktigt beslutsstöd till såväl regering som försvarsmakt. Det måste finnas flera olika institutioner som har en kritisk massa med kompetens för att kunna bedriva forskning på det samhällsvetenskapliga området. FOI har varit och har goda förutsättningar att bistå med framtagning av nya tekniska lösningar av högt sekretessvärde. anser därför att tilldelningen av medel för forskning och utveckling bör öka med tanke på teknikutvecklingen och behov av kompetens för att kunna göra relevanta framtidsstudier och upphandlingar . På EU-nivå skjuts medel till för att stärka försvarsforskningen. Under innevarande budgetram är avsatta. Tanken är sedan att forskningsprogrammet ska uppgå till i nästa långtidsbudget. Det är positivt att EU samlas för att stärka försvarsforskningen och samordna sig kring viktiga framtidsprojekt. Det ställer även krav på , och främst regeringen. har den varit dålig när det gäller att formulera svenska mål när det gäller utvecklingen av EU:s försvarssamarbete i stort, men även när det gäller att ta fram relevanta projekt som skulle kunna vara få pengar från de medel som finns i . Det är talande att man från regeringens sida inte lyckades föra fram ett enda svenskt industriprojekt till den första omgången av Pescoprojekt. anser att Pescosamarbetet inom EU har en potential att bli en positiv kraft för att stärka EU:s förmåga på försvarsområdet. Detta förutsätter dock att samarbetet är inkluderande även när det gäller små och medelstora länder. måste skapa en nationell agenda med näringslivet i det europeiska samarbetet. I fråga om Pesco och ytterst försvarsfonden saknar strategi. Många av de försvarsindustriella projekten i bygger på regering-till-regering. tar en allt mer ledande roll. Det talas också om nästa generations obemannade stridsflyg och stridsvagn inom EU. Det måste vara en prioriterad uppgift att skapa en dialog och samsyn mellan försvarsdepartementet, Försvarsmakten, FOI, FMV och den svenska försvarsindustrin kring vilka intressen och konkreta projekt som ska verka för i EU:s försvarssamarbete. Det är också viktigt att de projekt och samarbeten vi satsar på håller hög sekretessnivå. I finns en betydande kompetens när det gäller Rysslandsforskning. Den kompetensen är viktig både för , och är helt nödvändig för vår internationella trovärdighet och för vårt internationella samarbete. Ytterst bidar den också till säkerhet genom att den ger oss bra kunskaper om den viktigaste faktorn i säkerhetspolitiken i närområde. Den kunskapen måste värnas och utvecklas. Vi bör därför se över möjligheten att skapa ett särskilt kunskapscenter för bred Rysslandskompetens i , möjligen inom ramen för FOI på grund av sekretessaspekten. Detta skall komplettera den snävare expertis som finns inom säkerhetstjänsterna och till del utgöra en ”second opinion”. Liknande kunskapscenter finns under olika flagg (EU, Nato) i våra grannländer. Till exempel så har ett center för kunskap om hybridkrigföring och de baltiska länderna har alla olika center som fokuserar på cybersäkerhet, energisäkerhet och strategisk kommunikation. Det svenska försvaret befinner sig som en konsekvens av det försämrade säkerhetsläget i en tillväxtfas. Resurser har tillförts och majoriteten av partier har sagt sig vara villiga att skjuta till ytterligare medel . Utmaningen kommer att bli att omsätta de nya resurserna till reell försvarsförmåga. är det tydligt att organisation, styrning och uppföljning inom Försvarsdepartementet och inom försvarsmyndigheterna inte fungerar optimalt. En rad problem har lyfts från olika håll.