mot · H602723 · 2018-11-23 00:00:00 — När kvinnor i protesterade mot ett förslag på att kraftigt begränsa abortlagen svarade de polska myndigheterna med att göra husrannsakan hos två framstående kvinnoorganisationer dagen efter, något organisationerna såg som en tydlig varningssignal om att inte delta i aktiviteter som kritiserar regeringspartiet. beslut att återinföra den s.k. Policy (eller Global Gag Rule), som hindrar från att finansiera organisationer som arbetar för aborträtten, utgör ett mycket stort hot mot kvinnors rättigheter och är ett tydligt bakslag för den globala utvecklingspolitiken. Den amerikanska organisationen har beräknat konsekvenserna av Policy. De menar att ytterligare två miljoner osäkra aborter kommer att ske och att 22 000 fler kvinnor och flickor kommer att dö till följd av komplikationer vid graviditet eller förlossning , om inte behoven täcks av annan finansiering. Policy utgör ett tydligt exempel på hur civilsamhällets arbete och utrymme begränsas med fasansfulla konsekvenser. är känt som förespråkare för kvinnors rättigheter. menar att vår röst behöver bli ännu starkare i dessa tider. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för ett tydligt stöd till och handlingsfrihet för kvinnorörelser runt om i världen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.3 Miljö- och markaktivister Miljö- och markaktivister som kämpar mot stora företag och stater för rätten till den mark man brukat i generationer eller för att rädda miljön från farliga ingrepp, utsläpp och skogsskövlingar tillhör en annan mycket utsatt grupp. I många fall handlar det om ursprungsbefolkningsgrupper som kämpar för rätten att bruka och leva på den mark som alltid tillhört dem. Eftersom deras kamp för sina rättigheter och för att värna miljön och klimatet hindrar storföretagens möjligheter att göra vinster möter de motstånd och våld från både företagen själva och de regeringar som anser sig vara beroende av dem. Global Witness beskriver i rapporten ? 2017 som det värsta året avseende attacker mot mark- och miljöaktivister med 207 dödade. Långt fler har utsatts för attacker, hot eller rättsliga åtgärder för att de stått upp för sina rättigheter och för miljön. Företags och regeringars oförmåga att agera ansvarsfullt och etiskt eller ens följa lagen är de främsta orsakerna bakom utvecklingen, enligt organisationen. Rapporten visar också att jordbrukssektorn har gått om gruvnäringen som den farligaste sektorn. skedde också fler större attacker . Vid sju enskilda attacker dödades fler än fyra mark- och miljöaktivister. var den farligaste regionen av morden och det farligaste landet. Även i har antalet mord ökat kraftigt, vilket gör det till det farligaste landet i . En utbredd straffrihetskultur omgärdar dessa brott, vilket gör det svårt att identifiera förövarna. Trots det har Global Witness lyckats koppla 53 av morden till statliga säkerhetsstyrkor och 90 till icke-statliga aktörer. Organisationen menar också att vissa framsteg gjorts av stater och företag, men att mycket mer måste göras. och antog lagar som skyddar människorättsförsvarare och deras familjer. nyvalda president började dra tillbaka de drakoniska lagar som begränsade miljöaktivisters och ursprungsbefolkningars kamp för sina rättigheter och sin yttrandefrihet. I har högsta domstolen ogiltigförklarat en lag som begränsar ursprungsbefolkningens rätt till sin mark. innebär valet av till president att risken för ökat våld och förtryck växer. Han har bl.a. uttalat att han vill förbjuda de jordlösas rörelse, MST. Den rika världen har ett stort ansvar för de övergrepp som framför allt sker i fattiga länder, genom regelverk för investeringar och bistånd som gör det möjligt för företag från rika länder att bryta mot grundläggande mänskliga rättigheter. och är exempel på länder som har tagit fram riktlinjer för hur deras utlandsmyndigheter ska stödja och skydda mark- och miljöaktivister. Inom EU pågår ett arbete med att ta fram ett regelverk som kräver att banker, hedgefonder och pensionsfonder säkerställer att deras investeringar inte orsakar brott mot mänskliga rättigheter eller miljöförstörelse runt om i världen. Global Witness ser regelverket, Action Plan, som en unik möjlighet för att anpassa sin finanssektor till internationell rätt, och Agenda 2030. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att värna miljö- och markaktivisters handlingsfrihet runt om i världen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För är rätten att uttrycka sin sexualitet och sin könsidentitet på sina egna villkor grundläggande mänskliga rättigheter oavsett var i världen man bor. Ingen stat kan med hänvisning till historia, kultur, religion osv. hävda att dessa rättigheter inte omfattar alla dess medborgare. Hbtq-organisationerna har en central roll i att främja hbtq-personers rättigheter, men fungerar också ofta som mötesplatser för människor som på olika sätt kan vara exkluderade ur samhället. ser vi hur hbtq-organisationer begränsas på samma sätt som andra civilsamhällesorganisationer som verkar för att värna och stärka mänskliga rättigheter, men också av lagar som riktar sig mot hbtq-personer inskränker rätten att uttrycka sin sexualitet och sin könsidentitet på olika sätt. I då nationalistiska, patriarkala och reaktionära politiska krafter är på frammarsch är hbtq-organisationernas utrymme extra hotat. Enligt RFSL finns s.k. moral- eller propagandalagar som begränsar yttrandefriheten vad gäller sexuell läggning i minst 19 länder. Merparten ligger i och , men två är europeiska (och ). Med grund i dessa lagar trakasserar myndigheterna människor och förvägrar dem rätten till vårdnad av sina barn och rätten att organisera sig. Lagarna försvårar dessutom möjligheterna till hivprevention liksom möjligheten att få upprättelse för den som utsätts för något brott p.g.a. sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att värna hbtq-organisationers handlingsfrihet runt om i världen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. politik angående internationella hbtq-frågor finns närmare beskriven i motionen Internationella hbtq-frågor (2016/17:812). 4.5 Media och journalister Hot mot journalister och inskränkt pressfrihet är en del av det krympande demokratiska utrymmet och hänger nära samman med civilsamhällets begränsade utrymme. Enligt Reportrar utan gränser har 57 journalister, 10 medborgarjournalister och 4 medieassistenter dödats . 167 journalister, 150 medborgarjournalister och 19 medieassistenter sitter vid samma tillfälle i fängelse. publicerar organisationen ett pressfrihetsindex utifrån en granskning av pressfriheten i 180 länder. Årets rapport är ingen munter läsning. Den beskriver en ökande fientlighet mot journalister och medier som göds av politiska ledare och auktoritära regimers försök att exportera sin bild av fria medier som något farligt. Även ett växande antal demokratiskt valda ledare väljer att inte se medier som en fundamental del av demokratin utan som en fiende de öppet kan visa sin avsky mot. Fientligheten gentemot medier begränsar sig alltså inte enbart till auktoritära stater som och , där journalister rutinmässigt anklagas för terrorism och de som inte är lojala med regimen riskerar fängelse. har fallit i indexet även detta år och ligger numera på plats 45. De begränsningar som redan fanns avseende pressfriheten har stärkts sedan kom till makten. Hans utfall mot medierna och utpekande av dem som fiende till staten bör ses i samband med att journalister utsätts för våld i större utsträckning och att möjligheterna att bedriva journalistiskt arbete inskränks lokalt, runt om i landet. Verbala attacker mot medier ökar också i . I visade president upp en kalasjnikovattrapp med texten ”för journalister” på en presskonferens. I har premiärminister kallat journalister för smutsiga antislovakiska prostituerade och idiotiska hyenor. Tre grävande journalister har dödats i . är den region med klart bäst betyg i rankingen men den som backar kraftigast. Fyra av de stater som backar mest finns i regionen (, , och ). Reportrar utan gränser pekar också på hur inskränkningen av pressfriheten går på export och nämner bl.a. propagandakanaler och hur sprider auktoritära metoder till andra länder i botten av organisationens index, såsom , och . Utöver despoter är det krig och konflikter som skapar de sämsta förutsättningarna för medier. 2018 sätter också ett dystert rekord när det gäller länder som placerats i den sämsta kategorin i Reportrar utan gränsers pressfrihetsindex. ser med oro på utvecklingen och menar att den kräver ett tydligt agerande från sida. Fria medier är en förutsättning för ett demokratiskt samtal där både den politiska och den ekonomiska makten granskas på sakliga grunder. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att pressfriheten och fria mediers handlingsfrihet värnas runt om i världen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.6 Forskare och akademiker Forskare och akademiker är en annan grupp som inte brukar ses som del av civilsamhället men ofta är bland de första offren när auktoritära regimer inskränker det demokratiska utrymmet. En fri forskning är också central för den kunskapsproduktion som är så viktig i civilsamhällets arbete och för en fri opinionsbildning. Organisationen at Risk granskar attacker mot forskare och akademiker i rapporten to Think 2017. De har identifierat 257 attacker, varav 55 fall av mord, våld eller försvinnanden och 83 politiska fängslanden, i 35 länder. De övriga attackerna handlar om politiskt motiverade åtal, förlorade positioner, relegeringar, reserestriktioner eller stängningar och militära ockupationer av universitet. Olika typer av attacker med det gemensamma syftet att kontrollera eller tysta forskare och akademiker. har storskaliga våldsamma attacker skett mot campus i , och , medan attacker riktade mot enskilda ägt rum i , och . I har myndigheterna fortsatt inskränka den högre utbildningssektorns utrymme genom politiskt motiverade åtal och fängslanden samt inskränkt autonomi för institutionerna. Tusentals akademiker har blivit av med sina pass och stängts av från sina arbetsplatser vilket omöjliggör deras fortsatta arbete. Våld mot studentorganisationers fredliga protester har uppmärksammats i , , , , och . I har uiguriska utbytesstudenter tvingats att återvända hem med hot om böter eller genom att deras släktingar hållits som gisslan. och har nekat forskare och akademiker inträde, medan , och har nekat utresa ur sina respektive länder. I centrala och östra har stater genom lagstiftning och administrativa åtgärder hotat den akademiska friheten och autonomin, framför allt i och . ser med oro på det begränsade utrymmet för den fria forskningen. Det begränsade utrymmet för forskare och akademiker är en del av den begränsade yttrandefriheten och inskränkningen av utbytet av fria idéer. En fri och oberoende forskningssektor är central i en fri och oberoende kunskapsproduktion som kan granska både den politiska och den ekonomiska makten. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att värna akademikers och forskares handlingsfrihet runt om i världen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att möta de utmaningar som beskrivs i denna motion – om ett krympande demokratiskt utrymme och en alltmer begränsad tillvaro för civilsamhället – krävs både en politik som ger stöd till civilsamhället och människorättsförsvarare i alla former och en politik som stödjer dessa organisationer och aktörer i praktisk handling. En politik som alltid står upp för demokrati och mänskliga rättigheter, för klimatet och miljön och en politik för verklig fattigdomsbekämpning. Den politiken beskrivs närmare i motionen En svensk utvecklingspolitik för rättvisa, jämställdhet och hållbar utveckling (2018/19:757). fick Sida i uppdrag av regeringen att föreslå hur svenskt utvecklingssamarbete mer effektivt kan bidra till att motverka de senaste årens krympande demokratiska utrymme genom att stärka civilsamhället. I Sidas svar på uppdraget – skrivelsen Utnyttjande av utvecklingssamarbetet för att motverka det krympande utrymmet för civilsamhället – lyfter de att arbetet inte kan begränsas till utvecklingspolitiken. Frågan måste återspeglas i hela den svenska utrikespolitiken och inte minst genom samstämmighetspolitiken som uttrycks i PGU och Agenda 2030. Sida menar att utifrån internationella konventioner bör utveckla gemensamma principer för att samordna utvecklingssamarbetet med andra politikområden. instämmer i dessa synpunkter och menar att analysen av hoten mot civilsamhället behöver stärkas och behandlas som ett integrerat perspektiv. Vikten av att värna och stärka mötes- och föreningsfriheten behöver finnas med som ett tvärgående perspektiv i den internationella politiken och dess genomförande. Dessa analyser måste göras utifrån vetskapen om att handlingsutrymmet ser olika ut för olika typer av organisationer och människorättsförsvarare och att utmaningarna varierar runt om i världen. Regeringen bör återkomma med förslag på hur civilsamhällets krympande utrymme ska återspeglas i hela utrikespolitiken och integreras i PGU och Agenda 2030. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utlandsmyndigheterna har en viktig roll i arbete för att värna det demokratiska utrymmet runt om i världen. Genom att ha direkt kontakt med både de vars rättigheter kränks och förövarna kan utlandsmyndigheterna bevaka utvecklingen och påverka den. För det krävs dock både kunskap och ett tydligt uppdrag som prioriterar frågan. menar att alla beskickningar bör ha i uppdrag att på olika sätt aktivt stödja civilsamhällets aktörer som verkar för mänskliga rättigheter och miljö. Uppdragen ska inte begränsas till utvecklingssamarbete utan genomsyra all verksamhet och inkludera samverkan med svenska organisationer och deras lokala partnerorganisationer. Detta arbete ska följas upp likväl som det övriga arbete som beskickningarna gör. Regeringen bör utveckla och förtydliga utrikesmyndigheternas uppdrag att verka för civilsamhällets demokratiska utrymme. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Sida lyfter i sin skrivelse företagens roll i arbetet med att motverka det krympande demokratiska utrymmet. Myndigheten efterfrågar ökad kunskap angående hur företag bör relatera till området och vad som kan förväntas av dem för att bidra till en positiv utveckling. Därför föreslår Sida att ska etablera en funktion, som inte begränsas till utvecklingssamarbetet, för vägledning och kunskap för svenska företag som vill engagera sig. instämmer i Sidas bedömning och menar att en sådan funktion vore välkommen. Regeringen bör återkomma med förslag om att etablera en funktion, som inte begränsas till utvecklingssamarbetet, för vägledning och kunskap för svenska företag som vill motverka det krympande demokratiska utrymmet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. antog för mänskliga rättigheter FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter. har tagit fram riktlinjer för multinationella företags verksamhet som ett femtiotal stater anslutit sig till. Centralt för riktlinjerna är att företagen ska genomföra konsekvensanalyser, s.k. due diligence, för att förhindra att deras verksamhet har negativa konsekvenser. välkomnade att regeringen lyfte deras viktiga principer i sin handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter. Det är en tydlig ambitionshöjning regeringar. Problemet är att handlingsplanen enbart utgår från förväntningar på näringslivet. Det saknas helt bindande regelverk eller tydliga mekanismer för ansvarsutkrävande. Inte minst är det viktigt att tydliggöra att multinationella företag bär huvudansvaret för alla delar av sin produktion i de globala värdekedjorna. Det är även centralt att reformera exportfrämjande verksamhet. Svenska investeringar får aldrig bidra till brott mot de mänskliga rättigheterna och det behövs ökad transparens och tydliga konsekvensanalyser när svenska myndigheter understödjer export och investeringar. Regeringen bör återkomma till med förslag på bindande riktlinjer för företagens ansvar och mänskliga rättigheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En annan svaghet med handlingsplanen för företagande och mänskliga rättigheter är att den inte tydligt adresserar frågan om det krympande utrymmet för civilsamhället. menar att handlingsplanen tydligare bör främja organisationers, arbetstagares, urfolks, lokalbefolkningars, människorättsförsvarares och miljöförsvarares möjligheter att finnas, organisera sig och agera offentligt. Regeringen bör revidera handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter så att den adresserar civilsamhällets krympande utrymme. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. är jämförelsevis bra på att inkludera civilsamhället i politikutveckling, omvärldsbevakning och delegationer till internationella möten, men ibland brister arbetet. När statsminister ledde en delegation till följde ett stort antal företrädare för det svenska näringslivet med, men bara en facklig företrädare och ingen företrädare för människorättsorganisationer. Officiella delegationer bör alltid prioritera möten med en mångfald av personer och organisationer i civilsamhället, inklusive organisationer som verkar utanför huvudstäderna och i synnerhet grupper som diskrimineras strukturellt. Det behövs även bättre rutiner för hur regeringen kan underlätta för människorättsförsvarare och miljöförsvarare att närvara vid möten i , framför allt vad gäller att expediera visum. Regeringen bör säkerställa att svenska officiella delegationer träffar, synliggör och skapar utrymme för civilsamhällets aktörer. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det lokala ägarskapet är en viktig princip inom biståndet. När givarländer låter sina egna intressen styra civilsamhällets insatser bryter de inte bara mot principen om hur biståndet ska utformas, utan de ger också stöd för auktoritära regimers påståenden om att civilsamhället är styrt utifrån. En argumentation som ofta används av auktoritära regimer för att misstänkliggöra organisationer och ibland även kriminalisera dem genom att kategorisera dem som utländska agenter eller spioner. Sida konstaterar i skrivelsen Utnyttjande av utvecklingssamarbetet för att motverka det krympande utrymmet för civilsamhället att medan alla 41 nu gällande strategier för svenskt utvecklingssamarbete på bilateral, regional och global nivå innehåller skrivningar om demokrati och/eller mänskliga rättigheter, så nämner endast ett fåtal demokratiskt utrymme alternativt gynnsamt samhällsklimat för det civila samhället. menar att en översyn av strategierna är ett bra steg för att se till att det krympande utrymmet finns med som perspektiv i hela det svenska utvecklingsarbetet. Regeringen bör integrera analys av civilsamhällets villkor och förslag för att främja civilsamhällets demokratiska utrymme i samtliga strategier som rör utvecklingssamarbetet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Sida menar att ansträngningar för att värna det demokratiska utrymmet skulle kunna stärkas genom ökat internationellt samarbete med andra givare. Genom att öka samarbetet och utveckla en gemensam kommunikation med andra givare och utvecklingsaktörer blir påverkansarbetet i frågor som rör det krympande utrymmet mer effektivt. instämmer i att en tydligare samordning med andra likasinnade stater är en bra väg framåt för att värna det demokratiska utrymmet. Det är en strategi som varit framgångsrik inom andra områden, exempelvis SRHR. Regeringen bör utarbeta en strategi för att öka samverkan med likasinnade stater i syfte att värna det demokratiska utrymmet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Mot bakgrund av de ökande hoten mot människorätts- och miljöförsvarare är det mycket viktigt att påverkar andra givare och multilaterala organisationer att ge tydligt och långsiktigt stöd till civilsamhällets utsatta aktörer. Stödet ska utgå från organisationernas egna analyser, behov och agendor. Regeringen bör verka för effektiv finansiering till civilsamhället i multilaterala organisationer och i den internationella givarsamordningen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Målet för svenskt bistånd är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Ska det målet infrias kommer det att vara centralt att inom utvecklingspolitiken förstärka arbetet för löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sin arbetsplats. har t.ex. påvisat sambandet mellan fackliga rättigheter och fattigdomsbekämpning. Inte minst genom Decent Work-agendan. Agendan har satt fokus på att sysselsättning och anständigt arbete är centrala faktorer för att minska fattigdomen i världen. Agendan består av fyra delar: normer och rättigheter i arbetslivet, skapande av sysselsättning och företagsutveckling, utvecklande av sociala trygghetssystem och social dialog mellan arbetsmarknadens parter. Decent Work-agendan inkluderas i de globala utvecklingsmålen, Agenda 2030. Även drog för samma slutsats i sin rapport and Collective Bargaining. S-/MP-regeringen har nämnt fackliga rättigheter i flera av de initiativ man tagit för att utveckla biståndet, bl.a. i policyramverket för utvecklingssamarbetet och i nystarten av PGU. Men konkreta åtgärder för att stärka fackets roll och kraftfullt driva initiativet Global saknas. menar att det krävs ytterligare initiativ för att svenskt bistånd på allvar ska bidra till ökad respekt för löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sin arbetsplats. Bland annat behöver de fackliga frågorna få tydligt genomslag i regeringens strategier för biståndet. Regeringen bör återkomma med förslag om hur mänskliga rättigheter i arbetslivet och Decent Work-agendan tydligare kan prioriteras i svenskt utvecklingssamarbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. är på inget sätt undantaget i den oroväckande utvecklingen med demokratins krympande utrymme. En tydlig slutsats från de organisationer som granskar det krympande demokratiska utrymmet är att utvecklingen på flera områden är värst i just , dock från en bättre utgångsnivå. menar att måste arbeta aktivt inom Europasamarbetet, inte minst i EU och , för att vända denna negativa och oroväckande utveckling. Under tid vid makten har haft en oroande utveckling med begränsningar av friheten för media, universitet och civilsamhället. En lag som antogs hindrar organisationer från att ta emot bidrag från utlandet. är ytterligare ett exempel. Lagändringar som begränsar demonstrationsrätten har presenterats och rapporterar om hur polis trakasserar demonstranter och försöker hindra människor från att delta i protester. och pekas ofta, och med rätta, ut som de EU-stater som har mest oroväckande utveckling, men de är inte ensamma. antog 2014 en lag som reglerar organisationers möjligheter att driva kampanjer i samband med val. Lagens syfte sägs vara att hindra företag och lobbyister från att påverka valresultatet, men även människorätts- och välgörenhetsorganisationer har tystats. I har demonstrationsrätten begränsats genom införandet av straff mot organisationer och genom utökat polisvåld. upphävde det långa undantagstillståndet , men först efter att ha inkluderat flera av delarna i undantagstillståndet i ny lagstiftning. Det behövs tydligare motkrafter mot denna negativa utveckling. menar att EU:s riktlinjer för människorättsförsvarare (the EU Guidelines on Human Rights Defenders, 2008) och religions- och övertygelsefrihet (the EU Guidelines on Freedom of Religion or Belief, 2013) bör kunna användas mer effektivt. Riktlinjerna behöver också ses över så att de inkluderar ett genusperspektiv och tar hänsyn till den förvärrade situationen för människorätts- och miljöförsvarare.