mot · H602766 · 2018-11-23 00:00:00 — Det ingår enligt i underofficerens roll att ha en djupare förståelse för verksamheten, varför det är viktigt att officerssystemet skapar förutsättningar för kadetter att skapa en bred förståelse under sin utbildning. På liknande sätt ska enligt förslag specialistofficersutbildningen utformas, med skillnaden att det som kallas anpassad specialistofficersutbildning (ASOU) kvarstår och möjligheten att därigenom validera redan förvärvade kunskaper, vilka underbefäl kan ha tillskansat sig i olika mängd. Vidare bör specialistofficerare återgå till att kallas för underofficerare, vilket motsvarar de grader som de bär. Underofficerstraditionen ska med stolthet bäras vidare av det skrå som återuppstått i Försvarsmakten. Längden på utbildningen för en blivande underofficer kan variera. En blivande underofficer kan i somliga fall behöva ett halvårs yrkesbefattningskurs (YBK) eller i andra . En underofficer som till exempel ska arbeta på ett pansarskyttekompani behöver goda kunskaper om det som berör både skytte- och vagnsdelarna i plutonen, vilket kräver betydligt längre utbildning med hänsyn till mängden system som denne ska ha djup förståelse för. En underofficer som ska arbeta på ett skytte- eller stridsvagnskompani har däremot i regel enbart behov av en kortare YBK. Det bör vara upp till Försvarsmakten att avgöra behovet av längden på YBK för respektive typ av underofficer. Underofficersutbildningen bör förläggas på de olika försvarsgrensspecifika skolorna och ASOU kan förläggas på regementena i den utsträckning det bedöms rimligt av Försvarsmakten. För underofficeren är maximal utbildningstid , den bredare förståelse som officeren ska tillskansa sig kräver av i huvudsak teoretisk kunskapsinhämtning och analys av förvärvade erfarenheter. Underofficerskadetten ska efter genomförd och av sitt förbands godkända praktik befordras från kadetten till sergeant. Det är upp till förbandet att avgöra om detta sker efter ett eller , men en underofficerskadett med hög kompetens bör kunna befordras . Underofficerens meriter ska i enlighet med nuvarande inriktning ha sin tyngdpunkt i spetskompetens och flerårig erfarenhet från de olika karriärstegen. Krigsförbanden garanteras med föreslagna ordning, där underofficerarens utbildningslängd alltså kan variera i mycket hög grad beroende på flera faktorer, en stor mängd chefer/ställföreträdare samt chefer för funktioner på lägre förbandsnivåer med mycket god kunskap och färdighet att leda sina förbandsspecifika enheter och funktioner. Underbefäl bör utbildas på respektive regemente, där enstaka instruktörs- och enklare taktiska och stridstekniska kurser ges kopplat till vad krigsförbanden efterfrågar. Underbefäl bör kunna validera sina kunskaper genom att genomgå en kortare underofficersutbildning i enlighet med ASOU-modellen som existerar , men med ännu större flexibilitet vad avser utbildningens längd. Exakt utformning av detta måste Försvarsmakten avgöra. I och med vårt föreslagna värnpliktssystem kommer underbefäl utbildas redan under sin värnplikt. De som efter genomförd värnplikt önskar kan sedan fortsätta som anställda underbefäl på GSS/K-förband (kontrakterade förband), men även på GSS/P-förband (värnpliktiga förband). Ett trebefälssystem håller redan på att utkristalliseras i försvarsmakten. ovan beskrivna förslag innebär alltså att vi går hela vägen. Försvarsmakten får i och med vårt förslag tre olika typer av befäl som både ger bredd och spets, och där den tredje kategori med underbefäl utgör en grund med gruppchefer och specialister, samt som extra stöd vid trupputbildning av värnpliktsförband. Fokus måste vara krigsförbandens behov snarare än i vilken mån officerare kan tillskansa sig akademiska poäng eller ej, vilket i allt högre grad kommit att bli fallet. Den praktiska delen av utbildningen är minst lika väsentlig och ger förbanden större möjlighet att upptäcka olämpliga individer. Officer är alltså ett yrke som består av både teori och praktik. Det finns också enligt väl beprövad erfarenhet skäl för att yrkets progression bör följa de olika ledningsnivåerna: Stridspar, grupp, pluton, kompani, bataljon och slutligen högre förband. Utbildningen till varje ledningsnivå bör resultera i förmågan att utbilda och truppföra (leda) ifrågavarande nivå, men också förståelse minst två steg över och hågkomst minst två steg under. Därav följer att vissa ämnen är återkommande i alla nivåer, t.ex. taktik. Men då ska man märka att sammanhangen blir mer och mer komplexa i varje steg. Försvarshögskolan (FHS) bör vara en högskola utanför Försvarsmakten. Vid har det bedrivits utbildning för de som ska ta steget mot bataljon respektive steget mot högre förband. Utbildningen mot bataljon heter Stabsutbildningen (SU) och mot högre förband Högre stabsutbildning (HSU). Den sammanlagda utbildningen innebär vid SU och, efter ett antal års tjänstgöring med goda vitsord, vid HSU. Tillsammans har detta gett 45 högskolepoäng (15 vid SU och 30 vid HSU). Med hänsyn till en alltmer komplex omvärld innefattande allt från traditionella militära hot och angrepp, till hybridkrigföring och en smygande terrorism, borde denna utbildning behöva öka med ca 15 högskolepoäng, fördelat med 7,5 på SU och 7,5 på HSU. Dessvärre synes avsikten nu vara att skära ner på utbildningen från 45 till 15 högskolepoäng. I förslaget ingår att ta bort SU från FHS och döpa om HSU till högre officersprogrammet (HOP) med en halverad utbildning i taktik jämfört med vad som gäller . anser att förslaget bör bör stoppas. Istället bör det tydliggöras att yrkets progression utgörs av att steg för steg utvecklas i de olika ledningsnivåerna och att yrkets karaktär innebär att leda väpnad strid, innefattande potentiella döda och skadade. Jämte de befintliga militärhögskolorna i och , bör enligt en militärhögskola etableras i . Försvaret behöver växa i volym och de nya fördelningar som planeras kan behöva varsin teoretisk hemmaplan. För att kunna uppnå målet om användbara, tillgängliga och väl samövade fältförband för nationella uppgifter så krävs regelbundna krigsförbandsövningar (KFÖ). Detta är helt nödvändigt för att bibehålla krigsduglighet. En rimlig ambitionsnivå är enligt att en större krigsförbandsövning bör genomföras . har ansvaret för försvarets lokaler, vilket har medfört att Försvarsmakten betalar hyra för sina egna lokaler. Det rör sig dock om en artificiellt konstruerad marknadshyra som har en högst illusorisk koppling till normala marknadsprocesser. I realiteten är det många lokaler som administreras av , men som knappast har någon tänkbar hyresgäst utöver just Försvarsmakten. Även om det finns ekonomiska argument för att underhåll etc. hanteras av någon annan är Försvarsmakten själv, ligger det nära tillhands att misstänka att systemet är utformat för att dra tillbaka försvarsanslagen in i statskassan. Detta är enligt inte rimligt. De frivilliga försvarsorganisationerna har skapats med enskildas personliga engagemang som grund och fyller en viktig funktion genom att komplettera försvarsmakten och öka den folkliga förankringen. vill uppmuntra deltagandet i frivilligorganisationerna. Möjligheten att erbjuda skattelättnader och ekonomisk ersättning till frivilligpersonal, alternativt att dessa får igen en del av sina utlägg via pension, bör utredas. En fältarmé med flera olika typer av brigader och ett väl spritt lokalförsvar är oundgängligt om ska kunna försvaras. Med befintliga anläggningar, materiel, yrkesofficerare, kontrakterade och värnpliktiga kan två mekaniserade brigader sättas upp. Ytterligare brigader bör sättas upp successivt i takt med att försvarsförmågan återupprättas, med målet att ha sju brigader och en stridsgrupp i bestående av stadsskyttebataljoner. Utöver detta behövs också en stridsgrupp på . Bemanning av dessa ska ske med en blandning av kontinuerligt tjänstgörande, tjänstgörande samt värnpliktig personal. Brigadformatet är en väl beprövad organisation för markstrid mot en kvalificerad motståndare. Ett försvar med en brigadorganisation har större möjlighet att kunna verka under sådana förhållanden. Det är också nödvändigt att arméns brigader är samövade för att kunna verka effektivt. Bristen på effektivt luftvärn är en av de största bristerna i den befintliga krigsorganisationen. Enligt vår mening är luftvärnet en av de viktigaste faktorerna för försvarsförmåga, vilket innebär att luftvärnssystem med kapacitet att möta hot från kryssningsrobotar måste anskaffas. Därefter måste också Brigadluftvärnet förnyas. 11.1 Arméns strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Totalförsvaret bör beslutas av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. 11.2 Baseringsorter för armén För att möjliggöra återupprättande av ännu fler brigader ska regementen och annan militär infrastruktur bevaras. Trängslet bör vara huvudskjutfält för artilleriet. För att möjliggöra effektiv ledning av förbanden i militärregionerna bör fördelningar sättas upp i respektive område. Fördelningarna kommer att behöva egna förstärkningsförband utöver brigaderna vid samordnade operationer, exempelvis fördelningsartilleri, ingenjörförband samt transportbataljoner. Brigaderna behöver växlande och olika understöd över tiden. För försvar av särskilt viktiga platser som flygplatser, hamnar och förbindelser i övre bör ett antal lokalförsvarsbataljoner bemannade av lokalt rekryterade värnpliktiga organiseras. I och med att värnplikten åter aktiveras kommer dessa bataljoner att efterhand kunna bemannas med värnpliktiga från fältförbanden. Lokalt rekryterade hemvärnsbataljoner bör bemannas av frivilliga soldater med minst GMU och som har kort mobiliseringstid. Skapandet av fler basbataljoner kan till viss del avlasta hemvärnet från somliga uppgifter. Målet för hemvärnet bör på vara en nivå motsvarande ca två hemvärnsbataljoner i ett område motsvarande de gamla försvarsområdena, vilket innebär en utökning i förhållande till dagens nivå. I samband med utökningen bör hemvärnet förses med tyngre infanterivapen och fordonsparken fortsatt moderniseras. bör övervägas att införskaffa raketartillerisystem för att ytterligare förstärka Försvarsmaktens förmåga till indirekt eld. Marinen bör bestå av flottan, amfibiebataljonerna och . En modern flotta med beväpning och eget skydd och övade amfibieförband är en förutsättning om ska kunna försvaras. Dimensionering av de förband som skall lösa dessa uppgifter måste ske med beaktande av att är den nation som har längst kust i , . Vidare måste hänsyn tas till att antalet tillgängliga fartyg alltid är lägre än det nominella antalet på grund av underhållsåtgärder m.m. Det är fortsatt lämpligt med två ytstridsflottiljer, men flera av fartygstyperna befinner sig antalsmässigt nära under kritisk nivå för att systemen rationellt ska kunna vidmakthållas personellt och materiellt. Ser man till de uppgifter som skall kunna lösas längs vår långa kust framstår det som uppenbart att antalet kvalificerade ytstridsfartyg bör utökas. När antalet ytstridsfartyg blivit fler än tio bör antalet ytstridsflottiljer öka till tre, varvid en stationeras i . Ytterligare en minröjningsdivision bör tillföras med huvudsaklig basering på med anledning av havsområdets stora betydelse för handelssjöfarten. Regeringen har beställt två nya ubåtar av typ A 26. För ett litet land som kan de konventionella ubåtarna utgöra ett strategiskt vapensystem eftersom ingen potentiell angripare kan bortse från att försvararen förfogar över tysta ubåtar. Givet den tekniska utvecklingen kan ubåtar komma att bli en allt viktigare del av den svenska marinens förmåga till sjömålsbekämpning. 12.1 Marinens strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör besluts av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. Ytstridsfartygen och större fartyg kommer att vara högvärdiga mål i ett eventuellt storskaligt krig. Det gör att dessa fartyg bör förses med såväl automatkanon som robotluftvärn. Dessa utgör egenskydd, men robotluftvärnet är också en del av det samlade luftförsvaret. Det är därför viktigt att marinen delar en gemensam lägesbild med flygvapnet. 15 eller CAMM är robotluftvärnssystem som bör prövas för dessa fartygsplaceringar. 12.3 Marinbaser och förband När de förbanden växer uppstår ett behov av en förstärkt regional ledning. Vi föreslår därför att marinen ska förfoga över tre marinbaser. I de östra vattnen föreslår vi därtill två detachement – ett i () och ett på (). I ett utbyggt marint försvar kan det antas att det kommer att finnas ett utökat behov av ledningsstrukturer ”på fältet”, vilket innebär att den marintaktiska ledningen exempelvis hanteras av de eskadrar som baseras vid respektive marinbas. I samband med denna utbyggnad bör fler amfibiebataljoner sättas upp. Det kan i ett sådant skede också vara lämpligt att i och sätta upp var sin amfibiestridsgrupp. För skydd, logistik, ekipage och sjöinformation kommer marinbasbataljoner därtill att behövas. De tre marinbaserna, liksom och Skredsvik, bör ha var sin marinbasbataljon. uppsattes ett rörligt kustrobotbatteri med RBS 15 robot som huvudvapen. Systemet var kostnadseffektivt och hade stor uthållighet och snabb gruppering. Då kustartilleriet avvecklades valde man även att avveckla det då blott systemet som såldes till . Detta system är (i moderniserad version) aktivt i och där det bidrar till att möta, hejda och avgöra mot en potentiell angripare över havet och därmed till respektive lands tröskeleffekt. hade en acceptabel ubåtsjaktförmåga med bland annat tio st. med sensorer och tolv ubåtar. Socialdemokratiska regeringar med i spetsen började då avveckla försvaret. regeringar tog vid och minskade ytterligare försvarets medel. Man flyttade ubåtsflottiljen från till och tappade därvid en stor del kompetent personal och förutsättningarna att regelbundet öva ubåtsjakt på ostkusten. De tystgående svenska ubåtarna är överlägsna vid spaning och kan i hög grad kontrollera utloppen från . Men om de befinner sig eller mer från i ytlägesfart tar det att få dem till under vattnet. Personal behöver kontinuerligt utbildas för ubåtsjakt vilket är mycket tidskrävande. Det är av militärgeografiska skäl en utbildning som bör bedrivas året runt i aktuella farvatten. För att stärka förmågan till ubåtsjakt är det vidare nödvändigt att ta fram en ny lätt torped för integrering med Helikopter 14-systemet. Flygvapnet har tvingats till en omfattande omorganisation med kraftiga nerdragningar som följd. Försvarsgrenen har på grund av detta problem med såväl materiel- som personalförsörjning och om inte åtgärder vidtas blir situationen ohållbar . Flygvapnet består personellt av såväl anställda som kontrakterade. Flygvapnets verksamhet är resurskrävande och präglas av ett allt för stort fokus på internationellt åtaganden. Försvaret av i händelse av en framtida ofred har nedprioriterats. Det är en utveckling vill vända. För att utveckla och vidmakthålla förmåga till ett trovärdigt försvar är det uppfattning att det behövs fler stridsflygdivisioner. Fem flygflottiljer med vardera två divisioner kräver 200 stridsflygplan. Gripbara reservdelar och tillräcklig serviceapparat ska garantera att minst tre grupper, 12 plan, ständigt är operativa per division. Genom bättre villkor för flygförarna och mer bindande kontrakt bör antalet krigsplacerade piloter öka. Anskaffning av JAS 39 E skall ske oavsett om är enda köpare. En tvåsitsversion (F) av denna bör också anskaffas, dels för att underlätta i vår egen flygutbildning, dels för att underlätta export av Gripen-systemet. Gripen E bör nytillverkas och ej baseras på ombyggda C/D-skrov. Därigenom kommer det finnas kvar C/D-plan. behöver alltså i första hand 160 E/F + Gripen C/D för åtta divisioner och i ett längre perspektiv sammanlagt 200 plan Gripen E/F för tio divisioner. Luftförsvaret hade från början ett eget svenskt dataprotokoll för kommunikation, . är de svenska Gripenplanen istället utrustade med Nato:s Länk 16, vilket sätter oss i beroende av och deras ; vi får inte tillverka egna. Detta beror på svenskt passivitet. anser att vi istället bör utreda förutsättningarna för att återintegrera för att realisera ett eget Länk 16-liknande nät, precis som utvecklar sitt LX. kan då välja momentant att kommunicera nationellt eller med Nato. 13.3 Flygvapnets strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör besluts av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. 13.4 Upprättande av ytterligare flygflottiljer Antalet Gripenförband är för få för att på allvar utgöra en nödvändig tröskeleffekt. Att återupprätta ytterligare flygflottiljer som hem för nya stridsflygdivisioner är därför av största vikt. kan en femte flygflottilj öppnas. Gamla F 15 i eller F4 i är tänkbara placeringar. För att uppnå ett dugligt luftförsvar räcker det inte med enbart flygstridskrafter. Dessa har visserligen stor yträckvidd men har uthållighetsbegränsningar. Därför bör strategiskt luftvärn införskaffas. Detta bör vara modernt och medelräckviddigt. Gamla begagnade system bör inte inköpas. Köper vi ett modernt system så kommer svensk försvarsindustri troligen bli samarbetspartner. Det strategiska luftvärnet ska försvara de viktigaste baserna i vårt försvar och tillhör flygvapnet. Det strategiska luftvärnet ska kunna omgruppera fort men ska också ha korträckviddigt luftvärn som egenskydd. Avvecklingen av BAS 90-systemet var till stort men för den svenska luftförsvarsförmågan. Det skydd och den rörlighet flygvapnet hade har i och med det gått förlorad. Skydd genom spridning är kostnadseffektivt och ger ett stort strategiskt värde. Snabba omgrupperingar för tankning och ombeväpning är några av fördelarna med ett sådant system. Det finns alltså ett behov av ett system med reservbaser för flygvapnet och detta system bör successivt återskapas. För att återställa denna förmåga och därmed operativt taktiska och strategiska fördelar är det av stor vikt att bevara de möjliga krigsflygplatser som fortfarande finns. Ingen före detta flygflottilj får vidare exploateras så att den inte lätt kan återtas, särskilt inte de med bergshangarer eller annan viktig infrastruktur. Försvarsmakten har framfört att man önskar ha fritt från vindkraft i fyra mils radie utanför de tio aktuella militära flygplatserna. I radarhänseende finns sammanblandningsrisk mellan vindkraft och helikopter. Utgångspunkten bör vara att i samhällsplaneringen tillgodose det önskemålet. Flygflottiljerna samt övriga krigsflygplatser behöver markservice. bedömer att det finns behov av tolv flygbasbataljoner. Basbataljonerna är avgörande i snabba krigsförlopp, exempelvis när landningsbanor ska repareras, men de skyddar också baserna mot attacker från mark. Hemvärnet har en viktig stöttande roll för att skydda baserna. 13.8 Stridsledningsbataljoner (StrilBat) Att ha flera stridsledningscentraler (Stri-C) skapar redundans jämfört med att ha en enda. Fientliga aktiviteter riskerar inte heller att övermätta en enda central. Strilbat servar och skyddar centralerna. Stridsflyget är en av luftförsvarets två tunga komponenter. Liksom en kedja är beroende av alla sina länkar, är stridsflyget beroende av flera delar vilka alla måste fungera annars förlorar hela systemet sin verkanskraft. Antalet krigsplacerade stridspiloter är en nyckelfaktor för vår försvarsförmåga, därför måste den hållas på en stabil och hög nivå . När nu ska upprusta försvaret, krävs att också rekryteringen av antalet nya stridspiloter ökar. För att lyckas med det krävs kraftfulla åtgärder. föreslår att följande åtgärder genomförs: Översyn genomförs av lönenivån för stridspiloter Möjligheten utreds att krigsplacera piloter som lämnat Försvarsmakten för arbete som pilot på den civila marknaden, som reservofficerare (i flygtjänst och med återkommande repetitionsövningar) Fokus flyttas till att förlägga förband till storstadsregionerna i syfte att underlätta rekrytering. Regionalpolitiska hänsyn överges när det kommer till var förband förläggs. Försvarets helikopterresurser möter flertalet olika behov. Exempel på det är: • Sjuktransporter vid övningar och skarpa operationer. • Trupp- och materieltransporter. • Sjöräddning och brandbekämpning. • Ubåtsjakt (tyvärr för stunden avvecklat). • Attack- och understöd. hade armén, marinen och flygvapnet egna helikoptrar, men har resurserna samlats i en enda helikopterflottilj. Det har missgynnat tillgängligheten. Ordningen med anpassade helikoptrar för varje försvarsgren och olika baseringsorter beroende på uppgift bör återställas. bör anskaffa helikoptrar i olika roller men ha kvar grundstommen med få olika system i drift för att ena helikopterflottan. Försvarsmakten förfogar över sex (av ursprungligen åtta) C-130E/H Herculesplan. Dessa plan (som började köpas in 1965) bör ersättas successivt. Det bör prövas om vi kan äga ett antal transportflygplan gemensamt i för att spara pengar i fredstid. För brandsläckning finns MATT-system till med kapacitet att sprida vatten per tömning. 13.12 och lätt attack SK 60 är ett lätt attackplan som använts till skolplan . De är och måste senast ersättas . /T-X är förstahandsalternativ som ersättare, men ytterligare ett skolplan i propellerformat kommer sannolikt behövas som första steg. arbetar med många av de nya hoten mot vår säkerhet och ska tillsammans med upprätthålla bevakningen av gränser. bör samarbeta med övriga om en intensifierad kustbevakning. Marinen och har båda till uppgift att utifrån olika uppgiftsställningar övervaka sjöterritoriet och omgivande farvatten. För denna övervakning krävs bland annat fartyg, flygplan, radarstationer och övervakningscentraler. Det framstår som uppenbart att samordning av dessa resurser skulle vara gynnsam av såväl operativa som ekonomiska skäl. bedöms klara effektivitetsvinster kunna erhållas. Ett organiserat samarbete och gemensamma övningar bör därför etableras mellan marinen och i syfte att därigenom mer effektivt utnyttja samhällets samlade resurser. bör operativt underordnas marinen vad avser sjöoperativa uppgifter. Det finns stora risker för jordskred vid p.g.a. stor förekomst av kvicklera i dess närhet. Ett större skred kan ske när som helst, och det kan medföra stora problem i området. Det finns t.ex. många gamla nedlagda industrier i området som har bidragit till kraftiga föroreningar i marker längs älven. Regeringen mottog en redovisning av ett uppdrag som () genomförde. Arbetet med att jordsäkra älven kunde och borde därför ha börjat . Att jordsäkra hela medför stora kostnader. En grov uppskattning indikerar en kostnad av mellan tre och . Genom att påbörja bygget av nya slussar kan man dock göra samordningsvinster genom att utnyttja sprängsten från slussbyggen till att jordsäkra älven. Vi föreslår att regeringen omgående vidtar åtgärder för att påbörja en jordskredssäkring av . Under och fram hade ett betydande civilt försvar med civilplikt. Civilområdena stämde i princip överens med militärområdena och jämte militärområdeschefen stod civilområdeschefen; tillsammans kompletterade de varandra. En ytterligare beredskap fanns i driftvärnet fram , vilket hade till syfte att säkra funktionen hos en rad samhällsviktiga institutioner. Civilförsvaret bör i betydlig mån återupprättas. Till den bredare hotbilden hör cyberattacker och terrorism. Det militära försvaret kan inte fungera utan det civila försvaret, som är en vital del av totalförsvaret. Ett trovärdigt och fungerande totalförsvar kräver att den civila delen, likväl som den militära, är väl samövat, finansierat och att tydliga mål redan finns i fredstid. Det är inte tillräckligt att det civila försvaret endast förutsätts kunna sköta sin uppgift . Det civila försvaret bör istället ges till uppgift att kunna lösa sin uppgift uthålligt , det vill säga kontinuerligt så länge som ett krig eller krigshot pågår.