mot · H6022822 · 2018-11-30 00:00:00 — Bryt den ofrivilliga ensamheten reformförslag för att bryta den ofrivilliga ensamheten Gemenskap som mervärde i offentliga upphandlingar Sociala behov som del av biståndsbedömningen Arbete mot ensamhet inom vården Stimulansmedel för strukturerat arbete mot ensamhet Ingen ska behöva dö i ensamhet Ett samhälle byggt för gemenskap Stadsplanering som skapar gemenskap Pilotprojekt med sociala lotsar Ge fler en arbetsgemenskap Strukturella åtgärder mot ensamhet Mer forskning om ensamhet ställer sig bakom det som anförs i motionen om att återinföra gåvoskatteavdraget till ideella organisationer som arbetar med sociala behov såsom ensamhet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att i övrigt underlätta upphandlingsreglerna för ideella organisationer i syfte att stärka gemenskap och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att införa en äldreboendegaranti så att alla har rätt till en äldreboendeplats med gemenskapsmöjligheter, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att höja bostadstillägget för pensionärer och höja taket i detsamma för att fler äldre ska ha råd att flytta till ett anpassat boende med gemenskapsmöjligheter, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att äldres ensamhet och isolering måste ges större vikt vid biståndsbedömningen samt att definitionen av ”särskilt stöd” i 5 kap 5 § socialtjänstlagen bör förtydligas så att det framgår att detta även gäller sociala behov, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att införa en prestationsbaserad ersättning som fördelas mellan de utförare som lyckas minska antalet hemtjänstpersonal per hemtjänsttagare till maximalt tio eller lyckas behålla det antalet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att alla kommuner ska erbjuda ett ”äldresamtal” till alla som fyllt som inte har hemtjänst eller bor i särskilt boende, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att social aktivitet bör kunna skrivas ut på recept inom sjukvården för att bryta den ofrivilliga ensamheten och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda lämplig utformning och storlek på stimulansmedel för att kommuner, men också vården, ska kunna ta fram strategier för arbetet mot ofrivillig ensamhet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att sjukhusen ska kunna garantera att ingen ska behöva dö i ensamhet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att alla föräldrar bör få rätt till fem dagars tjänstledighet, t.ex. i samband med lov, studiedagar eller för att vara med sitt barn i skolan, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det ska vara obligatoriskt för skolhuvudmännen att enbart ha evidensbaserade antimobbningsprogram samt att metoder som inte vilar på vetenskap och beprövad erfarenhet ska sluta användas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ett bostadsområdes effekter på gemenskap och sociala möjligheter blir en bärande princip vid planeringen och byggandet av bostadsområden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den sociala aspekten ska vara särskilt närvarande vid planeringen av boendeformer för äldre samt att fler alternativa boendeformer för äldre utan stora omsorgsbehov bör byggas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att införa ett pilotprojekt med ”sociala lotsar”, dvs. frivilliga som i sitt arbete naturligt träffar folk och som är uppmärksamma på om de träffar personer i behov av sociala kontakter och frågar dem om de vill ha stöd på något sätt, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om forskning om ensamhetens konsekvenser samt om att utveckla fler metoder för att bättre mäta ensamhet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att alla politiska beslut ska analyseras utifrån vilka konsekvenser de får för små gemenskaper såsom familjer, nära relationer och civilsamhället i övrigt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ett samlat politiskt ansvar för ensamhetsfrågan som en del av en ministers portfölj samt att en samlad nationell strategi för arbetet mot ofrivillig ensamhet och isolering tas fram, och detta tillkännager för regeringen. Är ofrivillig ensamhet ett av våra stora samhällsproblem – men ett av de minst diskuterade? Över en miljon människor i saknar en nära vän. Antalet deltagare på en begravningsgudstjänst har minskat från 49 personer 1990 till 24 närvarande 2016 och allt fler begravs utan en enda vän eller anhörig närvarande. I sker nästan var tionde begravning på detta sätt, enligt Begravningsbyråer. Har vi – mitt i våra moderna samhällen – hamnat i konflikt med de gemenskapsvarelser vi är? För utan sociala relationer är det svårt att finnas till. I förs nu breda diskussioner om vilka politiska initiativ som kan tas för att motverka ensamheten. I har regeringen till och med inrättat en minister mot ensamhet. Men var har vi diskussionen om ensamhetens konsekvenser i ? Det är uppenbart att vi här haft en alltför snäv syn på människan när vi utformat reformer. Människans fysiska behov har dominerat i förhållande till de sociala, själsliga och andliga. Vi har sällan vägt in hur politiska beslut påverkat relationer och mellanmänsklig gemenskap. Inte ens när rönen om sambanden mellan ensamhet och ohälsa blivit överväldigande – ofrivillig ensamhet är en lika stor riskfaktor för att dö som rökning[2] – har detta förhållningssätt ändrats i grunden; det själsliga får man sköta själv. Men måste vi sluta blunda för ensamheten och dess konsekvenser – inte minst bland äldre. För ju äldre vi blir, desto mer ensamma och isolerade. SCB redovisade att av kvinnorna och av männen känner sig ensamma. var socialt isolerade. Det är förfärliga siffror. Professorn i palliativ medicin har beskrivit hur ensamheten innebär en kronisk stress som sliter på kroppen och ökar risken för kärlkramp, hjärtinfarkt och stroke. Där ensamheten kryper längs väggarna ökar också risken för depression. Förmågan att använda tankens möjligheter minskar när tillvaron tappar sin mening. beskriver hur många äldre i hinner dö i – och av – isolering i väntan på ett äldreboende med gemenskapsmöjligheter. Men också barn drabbas av stor ensamhet. I syns en utbredd ensamhet hos barn och den kommer i två skepnader: för det första som en förväntan att föräldrarna inte har tid för dem och att barnet måste hantera sin oro på egen hand. För det andra som en ensamhet i relation till jämnåriga – upplevelsen att inte höra till. kopplar barns ensamhet till psykisk ohälsa och forskare vid har visat att barn som är ensamma har högre risk att få icke godkänt. [5] För barn i utsatta miljöer kan bristen på gemenskap och frånvarande vuxna få än större konsekvenser: där kan de kriminella gängens gemenskapssubstitut framstå som lockande. Det är knappast en slump att man i sådana gäng kallar varandra för ”bröder”. Det finns också skäl att tro att samhällets hårdhet har kopplingar till ensamhet och brist på gemenskap. För när gemenskaper tunnas ut får känslan av att inte tillhöra lättare fäste. Ofrivillig ensamhet aktiverar nämligen inte bara hjärnans smärtcentrum; att uppleva sig utesluten kan ge stark olust som kan manifesteras i rädsla eller ilska. [6] Nog är det enklare för klyftor att uppstå och syndabockar att skapas i sådan mylla. När hårdhet och polarisering sprids i våra kapillärer och fyller våra flöden är civilsamhällets gemenskaper vårt viktigaste motgift. Där möter vi varandra, delar värderingar och praktiserar dess vardagliga tillämpning. Där föds inte rädsla och hat, utan framtidstro. I familjens gemenskap lär vi oss att älska mer och hata mindre, att tala sant och inte ta oss fram med lögner. I föreningars och församlingars gemenskaper kan vi präglas i en miljö där vi ser att alla är svaga . Att det finns förlåtelse för den som vill göra bättre. Ja, det finns dysfunktionella familjer och destruktiva gemenskaper. För de som drabbas kan det innebära djupa tragedier, men dessa undantagsfall får inte tillåtas överskugga civilsamhällesgemenskapernas grundfunktion och nödvändighet. De värden som främjar demokrati, samhällsgemenskap och den tillit som är så betydelsefull för ekonomin kan inte hållas levande i ett relationsmässigt vakuum, utan syresätts när vi sluter oss samman kring gemensamma uppgifter. Också därför måste vi ta på stort allvar när och om deltagandet i grundläggande sociala aktiviteter sjunker – som att äta middag med familj eller vänner eller delta i föreningslivet. Att bygga relationer, gemenskaper, medmänsklighet och i det motverka ensamheten är förstås inte en uppgift som faller på politiken främst, utan på oss var och en. Det offentliga har därtill, och ska ha, begränsningar här. Men politiken spelar stor roll för förutsättningarna för gemenskap. Jag menar därför att varje regering – oavsett färg – nu måste erkänna ensamheten som ett av våra stora samhällsproblem med höga mänskliga, men också samhällsekonomiska, kostnader. reformer för att mota ensamhet måste prägla det närmaste decenniet. Det handlar främst om att ett relations- och gemenskapsperspektiv måste genomsyra politiken, men också om reformer. Ett par exempel: Civilsamhällets möjligheter behöver stärkas brett. Reformer måste till som ger föräldrar mer tid och ork – också efter småbarnsåren. Det är särskilt angeläget när exempelvis urbanisering inneburit tunnare nätverk. Kvarboendeprincipen för äldre måste göras upp med och boenden med gemenskapsmöjligheter för äldre prioriteras. Överhuvudtaget bör bostadsbyggande utformas för att mota ensamhetens utbredning. Denna sociala dimension måste få samma genomslag som den miljömässiga fått. Det offentliga behöver också motverka att gemenskap tycks bli allt mer ojämnt fördelat, där många ställs utanför såväl arbetsgemenskap som andra sociala gemenskaper. Att bekämpa ensamheten och dess förödande konsekvenser måste nu bli en gemensam och högt prioriterad uppgift i vårt samhälle. reformförslag för att bryta den ofrivilliga ensamheten Ensamheten drabbar både män och kvinnor i alla åldrar och samhällskretsar. För att citera Jo Cox – förkämpe i arbetet mot ofrivillig ensamhet i : ”Gammal eller ung, ensamheten diskriminerar inte.”[7] (fritt översatt) är det, som problembeskrivningen visar, kanske just gammal och ung som drabbas värst. Även om en positiv utveckling kan skönjas i SCB:s mätningar gällande hur många som uppger att de har en nära vän (med nära vän avser SCB ”någon att kunna prata med om vad som helst vid sidan om eventuell make/maka eller sambo”) är det fortfarande så många som av männen och av kvinnorna i åldern 16–som inte har någon nära vän. [8] Det motsvarar cirka en miljon människor, och då är alltså inte barn och de allra äldsta medräknade, i ett där andelen ensamhushåll är bland de högsta i världen[9] och antalet ensamhushåll ökat sen 2012[10]. SCB bedömde 2013 att nästan 300 000 svenskar var socialt isolerade. Att bygga relationer, gemenskaper, medmänsklighet och i det motverka ensamheten är förstås inte en uppgift som faller på politiken främst, utan på oss var och en. Civilsamhället fyller här en oersättlig funktion i att mota ofrivillig ensamhet och skapa mellanmänskliga band. Därmed utgör civilsamhället grunden för ett välfungerande samhälle. En politik vars konsekvens blir att de mellanmänskliga banden försvagas kan aldrig kompenseras med att banden till offentliga institutioner stärks eller genom att skjuta till ytterligare bidrag. Det offentliga kan från mänsklig synvinkel bara vara ett komplement – inte utgöra samhällets grund. I en politik för att bryta ofrivillig ensamhet och stärka gemenskap är civilsamhällets förutsättningar avgörande. För civilsamhällets föreningar och församlingar är sinnebilden för gemenskap. politik strävar därför efter att stärka det civila samhället och därmed de mellanmänskliga kontakterna. Alliansregeringen införde en avdragsrätt för privatpersoners gåvor till ideell verksamhet med social inriktning eller som främjar forskning. När avdraget infördes ökade det totala givandet till frivilligorganisationerna påtagligt. [12] Tyvärr slopade nuvarande regering avdraget, trots att en majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över regeringens förslag motsatte sig ett borttagande av gåvoskatteavdraget. anser att civilsamhällets organisationer bör få stärkta ekonomiska förutsättningar och vill återinföra gåvoskatteavdraget till ideella organisationer som arbetar med sociala behov såsom ensamhet. Gemenskap som mervärde i offentliga upphandlingar Många av civilsamhällets aktörer vittnar om svårigheter att delta i offentliga upphandlingar och vinna offentliga kontrakt, eftersom det mervärde de idéburna organisationerna tillför i form av en tydlig idémässig grund och tradition kring sin verksamhet, inte minst värden av gemenskap och sammanhang, inte tas hänsyn till i bedömningen. vill därför underlätta upphandlingsreglerna för idéburna organisationer. Vi vill också att upphandlingslagstiftningen förtydligas så att idéburet offentligt partnerskap, IOP, möjliggörs. IOP har i flera kommuner varit ett mycket positivt sätt att ta tillvara ideella mervärden i välfärdsverksamheter, men har tyvärr hämmats av ett osäkert rättsläge. Idrottsrörelsen har förmånliga skatteregler för sina föreningar som innebär att föreningen inte behöver betala arbetsgivaravgifter för idrottsutövare, tränare eller tävlingsfunktionärer om ersättningen understiger ett halvt prisbasbelopp. Med detta undantag har idrottsrörelsen en förmån som betyder mycket gott för verksamheten. anser att övriga ideella organisationer borde inkluderas i samma regelverk för att stödja deras viktiga arbete som gagnar inte minst de som drabbas av ensamhet i olika faser i livet. Det handlar om att se till att alla hjältar som är ideellt engagerade i civilsamhället – de som hälsar på äldre som sitter ensamma, de som arbetar frivilligt i soppkök eller second hand-butiker – får bättre villkor att fortsätta sitt goda engagemang. Vi vill också stoppa avgiftshöjningar för ideella organisationer som jobbar med ensamhet. Att kunna bli kopplad till jourhavande präst via 112 fyller en ibland livsavgörande funktion, men tar SOS Alarm ut en avgift av kyrkan som erbjuder detta stöd, och en utredning föreslår nu att denna avgift ska höjas kraftigt! Den borde förstås helt tas bort. Statistik och forskning visar att de äldsta drabbas mycket hårt av ofrivillig ensamhet. Depression och psykisk ohälsa bland äldre ökar som en konsekvens av denna ensamhet. Enligt SCB 2013 uppger ungefär var tredje person över 85, ungefär 85 000 människor, ensamhet och var sjätte, eller 42 500 människor, är socialt isolerad (var tionde om även kontakter via telefon och internet räknas in). Givet en demografisk utveckling där den här åldersgruppen väntas växa med ungefär 130 000 personer [14], finns risk att även ensamhetsproblemet växer. Det är också vanligare att sakna en nära vän ju äldre man blir. Bland 75–84-åringarna, var andelen som inte hade någon nära vän bland männen och bland kvinnorna 2016. För många äldre skulle en plats på ett anpassat boende vara en viktig del i att mota ensamheten och hitta nya gemenskapsmöjligheter. Professor i palliativ medicin, , har lyft behovet av gemenskap som en central del i boendenas funktion, då sällskap och umgänge visat sig skydda även mot fysisk sjukdom. råder det brist på äldreboendeplatser . 2017 väntade 4 646 personer[17] på en plats i särskilt boende , trots att de fått beslut om en plats. De som skulle vilja flytta in men får avslag är tyvärr ett stort mörkertal. I de kommuner med längst väntetider fick de äldre vänta i snitt 2017. Dessutom står inför en stor demografisk utmaning, där antalet personer i åldern förväntas öka med 200 000 . Detta innebär att behovet av antalet platser på särskilda boenden förväntas öka med 32 000. Utöver detta fortsätter Socialdemokraterna och sin hetsjakt på välfärdsföretag, vilket innebär att vi riskerar att förlora ytterligare äldreboendeplatser och att de äldre får vänta ännu längre, då flera privata aktörer skulle tvingas lämna välfärden. Att bygga fler trygghetsboenden är nyckeln här. Lägenheter som äldre kan hyra med tillgång till gemenskapsmöjligheter och viss personal för trygghet och trivsel. De som behöver hemtjänst får det på samma sätt som om de skulle bo ensamma. I trygghetsboendet kan de äldre se fram emot samtal och måltider med andra, vilket bryter isoleringen och har en hälsobringande effekt. Mycket talar för att flytt till de mer omsorgstunga särskilda boendena också kan skjutas upp för många äldre om de får chans att flytta in i ett trygghetsboende. vill se krafttag för att fler äldreboenden ska byggas. Införa en äldreboendegaranti så att alla har rätt till en äldreboendeplats i antingen ett trygghetsboende eller om behovet är stort i ett särskilt boende, när den äldre själv vill. Införa en äldreboendemiljard så att kommuner får ersättning om de ger äldre en boendeplats (dvs ). Höja investeringsstödet för att fler särskilda boenden och trygghetsbostäder ska byggas. Fördela mer resurser, inom det kommunala kostnadsutjämningssystemet, till kommuner med en hög andel äldre. Höja vitesbeloppen när kommunerna inte klarar att leverera särskilt boende . Höja bostadstillägget för pensionärer och höja taket i detsamma, för att fler äldre ska ha råd att flytta till ett anpassat boende. Sociala behov som del av biståndsbedömningen Äldreboendebristen är en lågintensiv kris som får till konsekvens att många äldre inte får tillgång till de gemenskapsmöjligheter som ett särskilt boende innebär, utan lämnas i ensamhet och otrygghet i hemmet mot sin vilja. Mycket tyder på att bristen på platser har medfört att kommunerna tvingas göra tuffare biståndsbedömningar. Bedömningen av vad som krävs för att få plats på särskilt boende varierar också kraftigt från kommun till kommun. Situationen har medfört att de sociala behoven inte tas hänsyn till i tillräckligt hög grad vid beslut om plats på boende med gemenskapsmöjligheter. Exemplen är många på när ensamma och isolerade äldre nekas plats på särskilt boende med hänvisning till att de är för friska och att deras behov kan tillgodoses i det egna hemmet. anser att ensamhet och isolering hos den äldre måste ges större vikt vid biståndsbedömningen. Vi anser därför att kommuner bör använda möjligheten till detta som finns i socialtjänstlagen 5 kap. 4 §, där det framgår att ”[s]ocialtjänstens omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande” och att ”[s]ocialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra”. Men vi anser också att definitionen av ”särskilt stöd” i socialtjänstlagens 5 kap. 5 § bör förtydligas så att det framgår att detta även gäller sociala behov. En viktig del av många äldre, hemmaboende personers vardag är . Genom hemtjänstpersonalen får många äldre inte bara stöd med det praktiska kring sin vardag, utan också ett efterlängtat besök i en annars i många fall ensam tillvaro. För att detta ska bli till meningsfulla relationer är det dock viktigt att någorlunda samma personer besöker den äldre, och att inte otrygghet skapas genom bristande personalkontinuitet inom . Enligt siffror från Kolada får varje hemtjänsttagare besök av 15 olika personer från . I vissa kommuner är det så många som 23 eller 24 olika personer. [20] Då är personal som levererar mat, ansvarar för trygghetslarm samt hemsjukvårdare inte medräknade. vill förbättra personalkontinuiteten genom att införa en prestationsbaserad ersättning som fördelas mellan de utförare som lyckas minska eller behålla antalet hemtjänstpersonal per hemtjänsttagare till maximalt tio . Ensamheten och isoleringen bland äldre får återverkningar i såväl den psykiska som den fysiska hälsan. Ett sätt att tidigt upptäcka sociala behov hos den äldre är att erbjuda ett samtal om livssituationen och om de sociala nätverk och aktiviteter, exempelvis lärandeaktiviteter och deltagande i kulturella evenemang, som kommunen och civilsamhället kan erbjuda. Det blir också ett tillfälle att erbjuda äldre att bidra med tid för att hjälpa andra äldre – och på så sätt själva blir den som ger av sin tid själv sedd och får bidra i gemenskap med andra. I t ex erbjuder kommunen samtliga personer ett sådant samtal , och vissa svenska kommuner bjuder in äldre till samtal om livssituationen. anser att samtliga kommuner ska erbjuda denna typ av ”äldresamtal” till alla som fyllt som inte har hemtjänst eller bor i särskilt boende. Dessa samtal kan bidra till att skapa trygghet och bryta ensamhet för den äldre. Något som i sig kan höja livskvaliteten och skjuta upp behovet av andra mer omfattande omvårdnadsinsatser. Vi vill också se fler förslag för att stärka de äldres psykiska hälsa. Arbete mot ensamhet inom vården Den ofrivilliga ensamheten har flera negativa hälsoeffekter – den ökar risken för depression, tar ned matlusten, och kan leda till demenssjukdomar för att nämna några. [21] Förutom att orsaka stort lidande hos varje person, innebär dessa hälsoproblem även stora samhällskostnader. Det finns därför goda anledningar att inom vården arbeta med att tidigt upptäcka och sociala behov och sätta in åtgärder. För att bryta den ofrivilliga ensamheten tidigare i vårdkedjan föreslår därför att social aktivitet bör kunna skrivas ut på recept inom sjukvården. Liknande åtgärder finns gällande t ex fysisk aktivitet på recept (FaR). Forskningen visar att genom att förskriva fysisk aktivitet på recept motiveras patienter till ökad fysisk aktivitet, och visar även att den är hälsoekonomiskt lönsam. I har social aktivitet på recept testats, och har regeringen avsatt mer resurser till detta. De få vetenskapliga studier som genomförts har visat på minskade återbesök på vårdcentral och akutmottagning efter förskrivning av social aktivitet på recept. Vid utskrivning av social aktivitet på recept måste samarbete med civilsamhällets organisationer vara en viktig del. Stimulansmedel för strukturerat arbete mot ensamhet För att den ofrivilliga ensamheten ska få ökad uppmärksamhet krävs ett strukturerat arbete för detta. Därför vill avsätta stimulansmedel för att kommuner, men också vården ska kunna ta fram strategier för arbetet mot ofrivillig ensamhet. Det skulle exempelvis kunna resultera i att behov av fortbildning av personal eller ökad samverkan med civilsamhället. Ingen ska behöva dö i ensamhet Alla dör vi ensamma, men ingen ska behöva dö i ensamhet. De allra flesta känner ett behov av mänsklig gemenskap i livets slutskede, och vill att sjukhusen ska kunna garantera detta. De vårdserviceteam som vi vill införa i sjukvården är tänkta att spela en viktig roll i det arbetet. Dels skulle en del av deras arbetstid kunna gå till att sitta ner och prata med patienter och anhöriga, dels kommer de kunna lösa övrig sjukhuspersonal från andra tidskrävande arbetsuppgifter, så att även sjuksköterskor, undersköterskor och läkare får tid och utrymme att stanna till litet extra vid de sjukbäddar som så behöver. Även barn och unga drabbas av ensamhet. visar på en utbredd ensamhet bland barn. beskriver en koppling mellan barns ensamhet och psykisk ohälsa[24] och forskare från har visat på ensamhetens konsekvenser för skolresultaten: barn som är ensamma har högre risk att få icke godkänt .