ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H6022519 · 2018-11-30 00:00:00 — Ökat ekonomiskt stöd för statlig flygtrafik ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över möjligheten till ett permanent ökat ekonomiskt stöd för statlig flygtrafik och tillkännager detta för regeringen. Riksdag har beslutat om ett transportpolitiskt mål som betyder att det ska finnas grundläggande tillgänglighet till goda transporter i hela landet. Det innebär att staten via inte upphandlar kommersiellt bärkraftig flygtrafik från vissa orter i exempelvis norra , och inland till . Med tanke på de långa avstånden och den låga kvaliteten på tåg- och väginfrastruktur i dessa delar av landet, är flyget en förutsättning för att utveckla näringsliv, attraktiva samhällen och livsmiljöer. Dessvärre har det visat sig fungera väldigt dåligt med de upphandlade flygtransporterna i norr. På grund av upphandling till lägsta pris har stora störningar i flygtrafiken blivit regel istället för undantag. Historiskt har den låga ersättningen medfört att de bolag som trafikerar de aktuella flygplatserna, fått pressa sina kostnader till nivåer som gjort att det i vissa fall till och med riskerat passagerares säkerhet. Det ledde till att ett av bolagen gick i konkurs. Följden blev att flera kommuner fick betala de räkningar som bolaget lämnat efter sig till de kommunalt ägda flygplatserna. Detta är pengar som snarare skulle ha behövts inom vård, skola och omsorg. Efter konkursen gjorde staten en tillfällig upphandling för de drabbade flygplatserna och enligt uppgift fungerar flygtrafiken relativt väl. Dock har man frångått den ursprungligt låga budgeten, vilket i sin tur vittnar om att den tidigare pengapåsen varit för låg. pågår en ny upphandling för de kommande fyra åren och här är det av största vikt att en höjning blir permanent. Både näringsliv, privata passagerare och kommuner är beroende av ett väl fungerande flyg och det är inte rimligt att återgå till en vardag med bolag som har alltför gammal flygpark, inga reservplan att ta till och minimalt med personal. Det fungerar helt enkelt inte att bedriva turistföretag i till exempel inland om man ständigt måste uppmana sina gäster att istället flyga till för att sedan bussas . Det säger sig självt – hur många turister kan man locka på dessa premisser? Fram till den tillfälliga upphandlingen, så har staten upphandlat turtrafik till en kostnad av drygt 900 miljoner . Av denna summa har nästan 500 miljoner gått till färjetrafik, det vill säga mer än hälften, och till flyget riktas knappt 200 miljoner. För att fortsatt kunna garantera säkerhet, flygstandard och turtrafik utan större förseningar, behöver regeringen därför se över den summa som tilldelas för grundläggande tillgänglighet för transporter i hela landet. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · H602252 · 2018-11-07 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att dagens strandskyddsregler bör ses över samt att kommunerna bör få större rådighet avseende strandskyddets utformande och tillkännager detta för regeringen. är ett fantastiskt land. Vi har vackra städer och en underbar natur med fjäll, skog, åkrar samt sjöar och hav. ser vi hur utvecklingen i vårt land är att allt fler väljer att bosätta sig i städer som de mindre kommunerna på landsbygden får allt svårare att upprätthålla god offentlig service. Detta är en problematik som måste hanteras på flera sätt där digitalisering, förbättrad infrastruktur samt en medveten landsbygdsstrategi hos de statliga myndigheterna är några av de viktiga åtgärder som behövs för att hela landet skall få samma goda förutsättningar att utvecklas. räcker det inte att man efterfrågar statliga åtgärder för att gynna landsbygden. Landsbygden måste få möjlighet att utnyttja de goda förutsättningar som man har i form av vacker natur. Tyvärr begränsas detta i många fall av lagar som är alltför rigida. Ett exempel på denna typ av begräsningar är dagens strandskyddsregler. Trots att vi har många kommuner som har åtskilda sjöar med möjlighet till vacker strandbebyggelse så begränsas detta. Samma begränsning drabbar även alla våra kustkommuner som även de har stora kuststräckor där det finns en önskan om att kunna etablera nya bostadsområden. Denna begränsning verkar dock inte drabba våra större städer där man utan problem får möjlighet att bygga om gamla hamnar och industritomter till nya attraktiva bostads- och handelsområden. Denna inkonsekvens förstärker urbaniseringen och försvårar för landsbygdskommunerna att konkurrera med städerna trots att man har fantastiska möjligheter att skapa ett naturnära boende. Vi måste ge landsbygden bättre förutsättningar att dra nytta av de naturliga fördelar som man faktiskt har. Ett naturnära boende är en av dessa goda möjligheter, men den begränsas av dagens extrema strandskyddslagstiftning. Lagen bör därför ses över så att det generella strandskyddet begränsas till 50 m från stranden samt att kommunerna får större rådighet över dessa beslut. Det ska således vara möjligt för en kommun att ta bort begränsningen om man finner det möjligt samt att även ha ett större strandskydd i de områden där kommunen upplever att det finns en extra skyddsvärd natur. Dessa lokala förutsättningar bör kommunerna tydliggöra redan i de kommunala översiktsplanerna, vilket gör att alla vet vilka förutsättningar som gäller i den enskilda kommunen.
mot · H6022521 · 2018-11-30 00:00:00 — Strandskydd, LIS-områden och landsbygdsutveckling ställer sig bakom det som anförs i motionen om att överväga en ny bestämmelse i som innebär att mindre kommuner ska kunna fastställa LIS-områden i detaljplan antagen av kommunfullmäktige och tillkännager detta för regeringen. Strandskyddet har funnits och har som syfte att trygga allmänhetens friluftsliv och att bevara goda livsvillkor på land och i vatten för djur och växter. Det är förstås viktigt, men strandskyddet har också försvårat för kommuner och fastighetsägare att bygga hus eller etablera verksamhet utmed våra sjöar och vattendrag. Detta trots att har kust och stränder och är ett av mest glesbefolkade länder. Under alliansregeringen ändrades regleringen med syfte att strandskyddet bättre måste anpassas till de lokala förutsättningarna. Tanken var att förbättra möjligheten för landsbygdsutveckling och att stimulera tillväxt i hela landet. Därför infördes också möjligheten att inrätta så kallade LIS-områden, med syfte att bättre tillgodose utvecklingspotentialen med ett strandnära läge. Det är bra, men mer behöver göras. Bland annat handlar det om att snabba på handläggningen av dessa ärenden men också om att mindre kommuners inflytande i utpekandet av så kallade LIS-områden behöver stärkas. En möjlig väg kan till exempel vara att mindre kommuner då den föreslagna verksamheten bedöms ha ringa inverkan på strandskyddet enligt en ny bestämmelse i skulle kunna tillåtas utse LIS-områden i detaljplan antagen av kommunfullmäktige. Detta i stället för att det måste fastställas i översiktsplan. Syftet skulle vara att vinna tid. Det vore välbehövligt med tanke på att översiktsplaner i normalfallet revideras högst en gång per mandatperiod. har antagit en sammanhållen politik för landsbygder, där det övergripande målet lyder ”En livskraftig landsbygd med likvärdiga möjligheter till företagande, arbete, boende och välfärd som leder till en långsiktigt hållbar utveckling i hela landet”. Det låter bra men det är också ett mål som förpliktar. För mindre kommuner blir till exempel revideringen av översiktsplaner extra resurskrävande. Den uppenbara risken är då att intressenter som vill starta verksamheter väljer att etablera sig i kommuner där handläggningen kan ske snabbare. Med hänvisning till ovan anser undertecknad att strandskyddet måste göras mer flexibelt och bättre anpassat till lokala förutsättningar samt att kommunernas beslutanderätt i strandskyddsärenden ska stärkas på länsstyrelsernas bekostnad.
mot · H6022523 · 2018-11-30 00:00:00 — Rättvisare folkräkning stärker kommunkassor ställer sig bakom det som anförs i motionen om olika åtgärder för att införa en rättvisare folkräkning och tillkännager detta för regeringen. Små kommuner som har hög andel säsongsarbetare missgynnas av det stelbenta sättet att beräkna invånarantal endast en gång . var det vanligt att statare, drängar och pigor bytte arbetsgivare och därmed adress . Därför var en lämplig dag att räkna invånarna på. För kommunen handlar det inte bara om skatteinkomsten från den enskilda individen – konsekvenserna blir större än så. Antalet invånare avgör också nivån på skatteutjämningsbidraget, nivån på kostnadsutjämningsbidraget, nivån på det invånarrelaterade statsbidraget och nivån på det åldersrelaterade statsbidraget. För en kommun är antalet invånare denna enda höstdag därmed av stor, närmast avgörande, betydelse. Befolkningstalet i en kommun är inte . I turistkommuner som Åre och finns tusentals säsongsarbetare inom turismen. Endast en mindre del av dessa finns på plats och ännu färre är skrivna i dessa kommuner . Med dagens teknik bör det vara fullt möjligt att räkna antalet invånare i en kommun , eller i varje fall varje kvartal. ge en mer rättvis fördelning mellan kommunerna i utjämningssystemen. Det är hög tid att utarbeta ett sådant system för ökad rättvisa mellan landets kommuner. Per Åsling (C)
mot · H6022524 · 2018-11-30 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utjämna risktagandet i företagande så att kreditvärdigheten inte längre beror på var i landet företaget är beläget och tillkännager detta för regeringen. Vårt lands välstånd är beroende av att människor är företagsamma och arbetar. Företagsamma människor som skaffar sig själva och andra arbete i växande företag behövs över hela landet. För att kunna expandera företag behövs ett fungerande kreditväsende. Som det är agerar kreditinstituten olika gentemot sina kunder beroende på var i landet den verksamhet som är i behov av kredit är belägen. Om man bedriver sin verksamhet i en stad eller tätortsnära kan man ofta belåna med 90–av fastighetens värde/kostnad som säkerhet. Är man däremot belägen på landsbygd, ej i större stad eller tätortsnära, får man normalt begränsa sin belåning till på samma fastighets värde. Denna värdering är i sig själv riktig och utgår från värdet av en tom lokal utan verksamhet med respektive belägenhet. Bekymret för den som vill expandera sin verksamhet som är belägen på ett sådant ställe att fastigheten har ett lågt belåningsvärde, blir då att man i jämförelse med om man haft en mera tätortsnära lokalisering i högre grad måste pantsätta annan egendom för att komma i åtnjutande av en kredit med i övrigt rimliga villkor. Detta i sin tur leder till att ett företag med kreditbehov förlagt till landsbygd i högre grad än andra får riskera t.ex. sina familjers egendom och annan kreditvärdig egendom. Behovet av initiativrika människor som omsätter idéer i företagsamhet är lika stort över hela landet. Det finns därför skäl att verka för att risktagandet i företagandet minskar i syfte att fler företagsidéer ska förverkligas. En väg att gå i syfte att utjämna risktagandet i företagandet, oberoende av var företaget är beläget och den därav skiftande kreditvärderingen, vore att utreda möjligheten att låta de ur kreditvärderingssynpunkt sämre lokaliserade företagen använda en upparbetad och obeskattad vinst i företaget som del i sin investering. Incitamenten är fortfarande de rätta – vinst är en förutsättning för uthålligt företagande och investering, men man skulle därmed utjämna den belägenhetsnackdel ett landsbygdsföretag har i kredithänseende. Givet att man på detta sätt utjämnar belägenhetsnackdelar skall självklart kreditbedömningen i övrigt grundas på företagets överlevnadsförmåga. Men med dagens tillämpning missgynnas ett i övrigt friskt och utvecklingsbart företag beroende på skiftande fastighetsvärden, en parameter som ligger utanför företagarens påverkan med mindre än att hela verksamheten flyttar. Det finns därför skäl att se över lagstiftning och regelverk enligt ovanstående i syfte att utjämna risktagandet i företagande oberoende av var i landet företaget är beläget och den därav skiftande kreditvärderingen. Per Åsling (C)
mot · H6022525 · 2018-11-30 00:00:00 — Förutsägbara regler för beräkning av den sjukpenninggrundande inkomsten för enskilda näringsidkare ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda förutsättningar för beräkning av SGI utifrån deklarerat resultat på vilket egenavgifter erläggs och tillkännager detta för regeringen. Den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) är avgörande för hur stor ersättning som erhålls från vid t.ex. sjukdom eller föräldraledighet. SGI är den årliga inkomst i pengar före skatt som en försäkrad kan antas komma att tills vidare få för eget arbete, antingen som arbetstagare eller anställd i det egna aktiebolaget (inkomst av anställning) eller som enskild näringsidkare eller handelsbolagsdelägare (inkomst av annat förvärvsarbete). För enskild näringsidkare och handelsbolagsdelägare baseras SGI normalt på ett deklarerat överskott av aktiv näringsverksamhet. Eftersom det är svårt att beräkna framtida förväntat resultat, bestäms SGI för dessa företagare oftast utifrån historiska inkomster, vilka kan vara senaste deklarationen, senast fastställda deklarationen och ibland ett genomsnitt av de tre senaste årens deklarationer. Enligt praxis ska skatterättsliga dispositioner med periodiseringsfond och expansionsfond inte beaktas när SGI bestäms. har uttalat – och kammarrätterna i och har i tre mål funnit – att detsamma ska gälla dispositioner till och från skogskonto, skogsskadekonto och upphovsmannakonto. Det krävs således oftast en omräkning av det deklarerade resultatet för att kunna bestämma enskilda näringsidkares SGI, vilket kan vara förenat med en betydande administration. Gällande ordning innebär också att det är svårt för enskilda näringsidkare att i förväg veta vilken SGI dessa har rätt till vid t ex sjukfall eller föräldraskap. Mot denna bakgrund bör regler införas så att den enskilde näringsidkarens SGI – i likhet med den pensionsgrundande inkomsten – bestäms utifrån det deklarerade resultat på vilket egenavgifter (och i förekommande fall särskild löneskatt) utgår. Med detta skulle överensstämmelsen mellan erläggande av sociala avgifter och förmåner från den allmänna sjukförsäkringen öka. Per Åsling (C)
mot · H6022529 · 2018-11-30 00:00:00 — Naturbruksskolorna och de gröna näringarna är framtiden ställer sig bakom det som anförs i motionen om naturbruksskolorna och tillkännager detta för regeringen. En stärkt svensk livsmedelsproduktion och ökad produktion i kräver att vi har bra naturbruksskolor som kan utbilda nästa generation av lantbrukare. års torka och bränder så märker vi hur sårbart är och hur stora delar av livsmedelsproduktionen har det svårt. Regeringen har presenterat att man vill öka andelen svenskproducerad mat och då krävs det också en satsning på att öka statusen på naturbruksskolorna runt om i landet. Genom att öka statusen och få fler att välja att utbilda sig inom de gröna näringarna höjer man intresset för svenska livsmedel och viljan att jobba inom denna näring. drivs naturbruksskolorna av landstingen/regionerna och på andra håll av privata aktörer exempelvis . Regeringen bör bevaka så att kan tillhandahålla naturbruksskolor i hela landet så att utbildningen finns tillgänglig för så många som möjligt inom både lantbruk, skogsbruk, trädgård, hästnäring m.m.
mot · H602253 · 2018-11-07 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skydds- och licensjakt måste hanteras på så lokal nivå som möjligt och tillkännager detta för regeringen. riksdag har fattat beslut om att vi skall ha minst 170–270 vargar i landet. Detta kan vara en rimlig bedömning utifrån behovet av genetisk mångfald. Det är dock extremt olyckligt att största delen av vargstammen är etablerad i en förhållandevis liten del av landet. För del har man av vargstam på av yta. Den börda som detta innebär måste delas med övriga landet. När man lever upp till beslut avseende gynnsam bevarandestatus så räcker det inte att man förhåller sig till antalet vargar utan man måste också se till att rovdjurspolitiken resulterar i en rättvisare fördelning av antalet rovdjur inom ett bestämt område. När beslut om skyddsjakt och licensjakt tas måste man ta större hänsyn till hur många vargar det finns i ett avgränsat område. Svårigheten att få till en skälig vargjakt i exempelvis och , trots att det i dessa områden finns ett stort antal vargrevir, leder till en allvarlig misstro gentemot den nationella rovdjurspolitiken. Beslut om skydds- samt licensjakt måste därför hanteras på så lokal nivå som möjligt och man måste ta hänsyn till hur många vargar som finns i det aktuella området. Tyvärr har också viltförvaltningsdelegationernas sammansättning ändrats under den senaste mandatperioden och de som representerar de som drabbas av rovdjurens härjningar är i minoritet. Ska vi få acceptans för rovdjuren och för rovdjurspolitiken måste de drabbade områdena och deras invånare tas på allvar.
mot · H6022531 · 2018-11-30 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att rösträtten vid allmänna val ska gälla alla som fyller under det kalenderår ett val inträffar, och detta tillkännager för regeringen. har allmänna val , och man får rösta när man har blivit . I forskningen kring valdeltagande kan man se att andelen röstande är större bland de som är än bland de som är något äldre. Detta förhållande har observerats i flera svenska val. En trolig förklaring är att en stor andel av 18-åringarna går i gymnasieskolan i samband med valet. Skolan arbetar med demokrati och valfrågor vilket ökar medvetenheten och intresset för att rösta. Det har också lyfts fram att 18-åringar ofta bor hemma hos sina föräldrar vilket har en positiv påverkan på röstbenägenheten. Rätten att delta i allmänna val borde kunna jämföras med andra bestämmelser som följer med det år man är född. Alla som är födda ett visst år börjar skolan , och man tävlar inom idrott i åldersklasser. Allmänbildning och mognadsgrad skiktar sig i högre grad efter årskullar än födelsedatum . Även rösträtten borde kunna följa åldersklassen. Dagens system gör att en stor del av en årskull inte får rösta på valdagen med konsekvens att man får vänta på att rösta . Då forskning visar att benägenheten att rösta sjunker åren efter 18-årsdagen är det viktigt för den demokratiska förankringen och valdeltagandet att alla i en årskull får rösta. Är det kontroversiellt att man ska få rösta det år som man fyller istället för som att man ska vara på valdagen för att få rösta? I samband med riksdagsvalet sänktes åldersgränsen för att få rösta från till . Det var inte bara åldern som ändrades utan dessutom ändrade man till att avse ålder på valdagen istället för som tidigare ålder uppnådd året innan valåret. Regeringen bör ges tillkänna att det bör utredas om rösträtten vid allmänna val ska kunna gälla för alla vid val inom det kalenderår när man fyller .
mot · H6022532 · 2018-11-30 00:00:00 — Valfria inträdesavgifter till statliga museer ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda om statliga museer själva ska få avgöra huruvida man ska ha fritt inträde och tillkännager detta för regeringen. Inträdesavgiften till statliga museer har kanske inte skiftat med årstiderna, men däremot med regeringens politiska sammansättning. –2006 var inträdesavgifterna avskaffade, varpå de återinfördes på de flesta museer under regeringen . Under föregående mandatperiod har de återigen införts. Skiftena har synbarligen mindre att göra med omsorg om museernas funktion och mer att göra med partipolitiskt färgade löften och ambitioner. I sammanhanget är det värt att notera att majoriteten av de 18 statliga museer som omfattas återfinns i . En politisk satsning på fri entré på statliga museer får också främst effekt i den regionen. Det är också museer med olika inriktning och olika förutsättningar. Det får hållas som önskvärt att de statliga museernas samlingar tillgängliggörs både fysiskt och digitalt för medborgarna, att samlingarna bevaras och att utrymme finns för satsningar mot exempelvis barn och ungdomar. Hur avvägningen ska göras mellan dessa utmaningar, och med vilka metoder, är dock något som museerna själva borde vara bäst lämpade att avgöra. Med anledning av detta bör regeringen överlåta åt de statliga museerna att själva avgöra om deras anslag bör användas för fri entré eller för andra åtgärder.
mot · H6022533 · 2018-11-30 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheterna att tillåta en mer jämlik fördelning av kostnaderna för kollektivt boende och tillkännager detta för regeringen. Enligt gällande regelverk får den som innehar en bostad och delar den med andra i ett kollektiv endast ta betalt för övriga boendes exklusiva boendeyta och enbart göra skatteavdrag för kostnaderna för övriga boendes exklusiva boendeyta. Att den som har hyreskontraktet, eller äger en bostadsrätt, förväntas betala mer för vardagsrum, kök och badrum än övriga boende, även när man delar lika på de delarna av boendet, äger ingen större rättvisa. lider av bostadsbrist i snart sagt i hela landet. I storstadsregioner och på universitetsorter är bostadssituationen särskilt svår för unga. Vi behöver helt enkelt fler bostäder som unga kan tillgå. Ett sätt att uppnå det är att använda det befintliga bostadsbeståndet mer effektivt. Att välja att bo tillsammans med andra, även när man inte kan anses ha ett gemensamt hushåll, bör vara lätt och billigt.
mot · H6022534 · 2018-11-30 00:00:00 — Utvärdera den svenska missbrukspolitiken ställer sig bakom det som anförs i motionen om att satsa på det förebyggande missbruksarbetet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utvärdera effekterna av dagens lagstiftning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att sjukvården bör ha det samlade ansvaret för missbruksbehandling och tillkännager detta för regeringen. Droger och narkotikamissbruk utgör ett stort problem för de människor som drabbas, för anhöriga och för hela samhället. Enligt EU:s drogobservatorium i (ECNN) är narkotikamissbruk en av de största orsakerna till hälsoproblem och dödsfall bland ungdomar och yngre vuxna i . Generellt är överdos den huvudsakliga dödsorsaken. Satt i relation till befolkningsstorleken var de inrapporterade dödstalen högst i , och . Alltför få människor får hjälp mot sina missbruksproblem. Därför behövs en genomgripande utredning av orsakerna till den höga narkotikadödligheten och vilka reformer som är nödvändiga för att minska den. Missbruksvården måste i högre grad präglas av vetenskap och beprövad erfarenhet och ansvaret för missbruksbehandling bör överföras till landstingen. En stor andel personer som brukar narkotika har en bakomliggande psykisk eller somatisk sjukdom. Därför måste missbruksvården utgå från att i första hand behandla den aktuella sjukdomen och att i andra hand i största möjliga mån lindra sjukdomssymptomen. All annan sjukvård utgår från det perspektivet och missbruksvården ska inte vara något undantag. Sjukvården ska kunna använda sig av substitutionsbehandling. En del av utredningen av den höga narkotikadödligheten i bör utvärdera gällande lagstiftning som bland annat kriminaliserar bruk av droger. Lagstiftningens effekter har aldrig utvärderats sedan lagstiftningen förändrades 1988. En sådan utredning måste även undersöka om dagens lagstiftning är ett viktigt redskap i att förhindra att människor insjuknar i drogberoende, om lagen bidragit till den höga dödligheten bland människor som använder droger i , och vilka erfarenheter det finns i andra länder av att både minska narkotikamissbruket och minska dödsfallen bland drogberoende. I har man till exempel valt att avkriminalisera bruket av narkotika. Detta har lett till att antalet unga brukare har minskat, andelen opiatrelaterade dödsfall har minskat och missbruksvården i har blivit bättre och mer effektiv. Alireza Akhondi (C)