mot · H6022228 · 2018-11-29 00:00:00 — den sociala exkludering som inträffar när hyresgäster drabbas av ofrivillig omplacering p.g.a. hyreshöjningar, som drabbar många av större städer innebär att människor med lägre inkomster trängs allt längre ut från stadskärnor. Lägenheter i närförorter som tidigare betraktades som typiska arbetarstadsdelar rustas upp och säljs till betydligt högre priser. Människor som tidigare bott i området får plötsligt svårt att stanna kvar. har vi en situation där renoveringar och ombyggnationer av bostäder å ena sidan knappt alls blir av och å andra sidan kan innebära orimligt stora hyreshöjningar. I flera uppmärksammade fall har hyran stigit . Med så höga hyreshöjningar är det många som helt enkelt inte har råd att bo kvar. Därmed är hyresgästens besittningsskydd i praktiken hotat. Bostadsbristen gör dessutom att det på många håll i landet inte finns några lediga lägenheter att flytta till för den som kan bo kvar. Det är dock möjligt att rusta upp med rimliga hyresjusteringar utan att människor tvingas flytta från området. Många renoveringar är nödvändiga och särskilt i de fall då det löpande underhållet brustit. Men renoveringarna måste ske med social hållbarhet i åtanke. Det är avgörande att hyresgästerna får ta del av planeringen redan i ett tidigt skede och har möjlighet att påverka. har villaägare och de som äger en bostadsrätt möjlighet att använda kostsamma subventioner för att renovera sin bostad. Motsvarande ROT-avdrag gäller inte för boende i hyresrätt. Det är ett ojämlikt förhållande där de som bor i hyresrätt i praktiken betalar för villaägares möjlighet att kakla om badrummet via skatten. har länge drivit frågan om att införa ett upprustningsstöd riktat till hyresrätter. Det är därför mycket positivt att vi tidigare har kommit överens med regeringen om att äldre hyresrätter ska få statligt stöd för att moderniseras på ett socialt och miljömässigt hållbart sätt som innebär att hyreshöjningen begränsas efter renoveringen. I vår motion Bra bostäder åt alla (2018/19:410) ställer vi fler krav för ökat inflytande för hyresgäster vid renoveringar. Alla ska ha råd och möjlighet att bo kvar i sitt hem utan ekonomiska svårigheter även efter en upprustning. Klassklyftorna i har vuxit . har den ekonomiska ojämlikheten kontinuerligt ökat. Detta gäller oavsett vilken metod vi väljer för att mäta ojämlikhet. Skillnaderna har också ökat vad gäller både inkomster och förmögenheter. Utvecklingen mot ökade ekonomiska klyftor är inte unik för . I nästan alla har utvecklingen gått i samma riktning under . utmärker sig dock genom att takten med vilken den ekonomiska ojämlikheten ökat har varit ovanligt hög. Enligt är det land där den relativa fattigdomen ökat mest . Allt fler kan betraktas som ekonomiskt utsatta i samhället (LO 2016: Den ekonomiska ojämlikheten i ). Människors inkomst är nära relaterad till var och hur vi bor. I takt med de ökade klassklyftorna har bostadssegregationen ökat. Ekonomiskt resurssvaga grupper koncentreras till vissa bostadsområden medan mer välbeställda grupper koncentreras till andra områden. Skillnaderna vad gäller inkomst, utbildningsnivå, hälsa och förväntad livslängd kan variera stort. I skiljer det t.ex. i medellivslängd mellan olika stadsdelar. I är den förväntade livslängden för en lågutbildad person i stadsdelen lägre än för en högutbildad Danderydsbo. LO har undersökt de regionala inkomstskillnaderna i . Undersökningen visar att inkomstojämlikheten är särskilt stor i flera kommuner i storstadsregionerna. Fyra huvudstadskommuner finns med bland de fem mest ojämlika i landet: , , och . Allra störst inkomstklyftor är det i (LO 2016: Regional inkomstojämlikhet i ). I debatten lyfts städernas miljonprogramsområden fram som ett uttryck för bostadssegregationen, områden som präglas av en stor andel låginkomsttagare. Bostadssegregationen är dock minst lika påtaglig i homogena medel- och överklassområden. Välbärgade villaförorter och storstädernas gentrifierade stadskärnor är två tydliga uttryck för detta. I enstaka fall märks t.o.m. s.k. gated communities, bostadsområden som är avspärrade för omvärlden med tillträdeskontroll för inpasserande. Gemensamt för dessa privilegierade områden är den systematiska utestängningen av låginkomsttagare, vilket bidrar till splittring och bristande förståelse och sammanhållning bland invånarna i våra städer. För att motverka detta krävs därför insatser i framför allt mer välbärgade och centrala områden i städerna. Byggandet av allmännyttiga hyresrätter i höginkomstområden är kanske det mest effektiva verktyget för att bryta bostadssegregationen. Klassklyftorna och segregationen är problematiska ur flera perspektiv. Dels begränsas människors frihet och möjlighet att förverkliga sina drömmar, dels hotas den sociala sammanhållningen och hållbarheten i samhället, vilket riskerar att skapa polarisering och misstroende mellan grupper. Stödet för den generella välfärden och ett rimligt skatteuttag riskerar att undermineras när grupper väljer att köpa sig bort från samhällsgemenskapen och in i egna inhägnade områden. Både samhället och individerna är förlorare när klyftorna växer och fattigdom, inkomstskillnader och otrygghet blir en del av vardagen. Utvecklingen mot ökade klyftor, större ojämlikhet och ökad segregation i samhället är ohållbar och måste brytas. Stadsplanering och bostadspolitik i bred mening spelar en särskilt stor roll i strävan efter jämlikhet och inkludering. Boendet är uppenbart något som fungerar annorlunda än enkla konsumtionsvaror. Ekonomiska strukturer lagras också mer långsiktigt i boende och stadsplanering. Klassamhället kan rent fysiskt byggas in i boendestrukturen på ett sätt som är mycket svårare att förändra än inkomstförhållanden . På så sätt kan utformningen av bostadsområden och offentliga miljöer fördjupa ojämlika strukturer. Men motsatsen kan också uppnås med en medveten och progressiv politik. För att garantera alla medborgares ägarskap till staden och till det offentliga rummet måste därför byggande och ombyggnad alltid betraktas i ett större socialt sammanhang och vara en viktig angelägenhet för samhället. För att bryta bostadssegregationen krävs både en politik för minskade klyftor och ett förändrat bostadsbyggande med större inslag av förtätning i områden som saknar billiga hyresrätter. Det krävs ett socialt hållbart byggande som ökar människors närhet till staden och till varandra. En viktig del av detta kommer att vara att väsentligt öka byggandet av hyresrätter. För att förtätningen inte ska förlora sin funktion krävs att det byggs bostäder som människor har råd att efterfråga. Att bara producera dyra lägenheter i städernas centrum skapar knappast en mer blandad eller jämlik stad. Byggandet måste i högre utsträckning drivas av människorna själva, inte enbart av stora byggbolag. Det kan dels skapa en större förståelse för förtätning i det egna området, dels motverka gentrifiering och att bostadspriserna skjuter i höjden. lyfter i sin rapport får plats i stadens goda lägen fram tre övergripande strategier för att åstadkomma ett socialt hållbart byggande och bryta bostadssegregationen. För det första behöver man bygga blandat. Bostadssegregation och gentrifiering bör motarbetas med mångfald och en blandning av bostadstyper. Det kan t.ex. handla om att bygga hyreslägenheter i villaområden. Detta kräver offentlig styrning, reglering och planering. För det andra behöver man koppla ihop staden och skapa en rumslig integration, vilket konkret innebär ny infrastruktur mellan stadsdelar som är avskilda från varandra. Det kan t.ex. handla om att koppla ihop miljonprogramsområden med näraliggande villaområden med hjälp av nya gator och kollektivtrafik. Detta kräver också politisk styrning, reglering och planering. För det tredje behöver man, i den täta sammankopplade staden, skapa en attraktiv utemiljö – ett bra, rymligt offentligt rum med närhet till service och gemenskap. Det kan t.ex. handla om parker, natur, lekplatser, idrottsplatser och torg. Det är avgörande att miljöerna tar hänsyn till barns behov. anser att de strategier som lyfts fram i rapporten är bra exempel på vad som behöver göras för att bryta bostadssegregationen och skapa en jämlik och hållbar stadsutveckling. En annan faktor som driver på bostadssegregationen är utförsäljningen av allmännyttiga bostäder, både i form av ombildning till bostadsrätt och i form av beståndsförsäljning till privata hyresvärdar. Detta har kraftigt minskat andelen allmännyttiga hyresrätter, inte minst i . Vi kan konstatera att allmännyttans nyproduktion inte motsvarar avyttringen och att många inte har råd att hyra de allmännyttiga lägenheter som byggs. vill därför motverka utförsäljningen av allmännyttiga bostäder. I vår motion Bra bostäder åt alla (2018/19:410) ställer vi krav på att det ska krävas tillstånd från vid försäljning av bostäder ägda av kommunala bolag. Vi vill också se ett tioårigt moratorium för ombildningar av allmännyttiga hyresrätter till bostadsrätt. presenterade regeringen ett långsiktigt reformprogram för att minska segregationen. Reformprogrammet kommer att sträcka sig . Syftet är att lyfta socialt utsatta områden och att bryta segregationsmekanismer strukturellt. Reformprogrammet delas in i fem utvecklingsområden. Ett av dessa syftar till att stärka samhällsservicen och minska bostadssegregation och trångboddhet. välkomnar regeringens intresse för frågan. Vi kan dock konstatera att reformprogrammet i alltför liten utsträckning fokuserar på hur vi långsiktigt ska bygga jämlika städer. Vi kan även konstatera att regeringens fokus ensidigt ligger på s.k. utsatta områden. anser att regeringen bör ta ett större helhetsgrepp om drivkrafterna bakom de rumsliga klyftorna i städerna och hur de kan minska. Detta kräver insatser i såväl eftersatta områden som mer välbärgade områden. Det är därför positivt att den tillsatta Delegationen mot segregation har fått i uppgift att se över hur man genom samhällsbyggande kan dämpa utestängning och gentrifiering, koppla ihop staden och skapa rumslig integration samt hur man skapar attraktiva boende- och utomhusmiljöer. 6 En feministisk stadsplanering Den fysiska planeringen och markanvändningen tar i högre utsträckning hänsyn till mäns behov än till kvinnors. Kvinnor och män använder sig av det fysiska rummet på olika sätt. Kvinnor arbetar generellt sett närmare bostaden och är fortfarande de som i större utsträckning står för matinköp och hämtning av barn. Kvinnor utnyttjar kollektivtrafik i högre grad än vad män gör, medan män generellt reser längre och har större tillgång till bil. Bostadsområden bör planeras med detta i åtanke. Närhet till kollektivtrafik och samhällsservice är t.ex. viktiga feministiska aspekter. Hur vi organiserar våra samhällen och våra bostadsområden får effekt på allt ifrån trivsel till trygghet och hur vi rör oss och verkar. Det är vanligt att den fysiska planeringen och markanvändningen i högre utsträckning svarar mot mäns behov än mot kvinnors. Viktiga frågor är därför vem det är vi bygger och planerar för samt på vilket sätt det sker. Vems kunskaper vinner legitimitet och vem ges insyn och möjlighet att påverka? Bygger man nya vägar eller cykelbanor, blandas bostäder med affärer och samhällsservice, bygger man på höjden eller lägre hus med uppsikt över innergårdar och lekplatser? Ofta gynnas också killars fritidsintressen framför tjejers. Män och killar tar generellt en större del av föreningsstöd och liknande, medan tjejer och kvinnor tar del av mindre. Minst andel går till tjejer och kvinnor med utländsk bakgrund. Jämställdhet bör i högre utsträckning vara en del av den fysiska samhällsplaneringen. Bebyggelsemiljön bör också utformas efter tydliga jämställdhetsmål. 6.1 Bygga för ökad trygghet Den vardagsrädsla kvinnor bär på är inte av naturen given. Den är en konsekvens av det sexualiserade våldet och av det hot om våld som kvinnor möter. Vetskapen om att kvinnor utsätts för övergrepp, våld och trakasserier gör att många väljer att minska sitt livsutrymme. Det kan handla om att sluta jogga för att man inte vågar vara ute själv , eller om att inte våga gå ner i källarförrådet utan sällskap. I Nationella trygghetsundersökningen 2016 redovisas hur av kvinnorna i undersökningen uppger att de känner sig ganska eller mycket otrygga när de går ut i det egna bostadsområdet. undviker att alls gå ut av samma skäl. Det är betydligt vanligare än motsvarande siffra för män. Utvecklingen följer också en negativ trend, där allt fler kvinnor upplever otrygghet. Också uppfattningar från media, poliser och andra om att kvinnor ”inte ska ta risker” bidrar till att sprida otrygghet och skuldbelägga dem som vågar trotsa invanda mönster. Platser som kvinnor oftast uppger som otrygga karakteriseras av att få eller inga andra människor rör sig där. Det kan vara ödsliga torg eller hållplatser, gångtunnlar, parkeringshus eller utrymmen. Om en plats uppfattas som otrygg eller inte avgörs dock inte enbart av den fysiska planeringen. Det sociala livet spelar också in. En park kan mycket väl kännas välkomnande och trevlig , men enslig och otäck . Att bygga för ökad trygghet handlar om att plocka in olika perspektiv. Det handlar dels om den fysiska planeringen, som att bygga ljusa gångstråk med fria siktlinjer, dels om att skapa mötesplatser där människor rör sig under en större del av dygnets timmar. Eller om att prioritera kommersiell service utan alkohol snarare än motsatsen. Men också om att omvärdera invanda ”sanningar”. Måste tvättstugan ligga på källarplan, eller kan den flyttas upp till ljusare lokaler eller ut till ett eget hus på gården? Är det möjligt att använda outnyttjade utrymmen till möteslokaler eller hantverkslokaler? Att integrera sociala projekt i boendemiljön kan vara ett sätt att ta till vara andra värden än som annars kommer fram i detaljplaner och liknande. Ett exempel är föreningen som arbetar med att ge grannar verktyg för att agera mot mäns våld mot kvinnor i hemmet. Genom att ta ansvar för varandra när någon far illa skapas en trygghetsdimension som inte går att komma åt genom fysisk planering. Många kommuner arbetar redan med trygghetsskapande åtgärder. Tyvärr finns det alltför lite som tyder på att det faktiskt är åtgärder som får genomslag. riskerar arbetet att stanna vid skrivbordet i utan att få några konsekvenser i det faktiska byggandet. är också åtgärderna utan någon större effekt. Det visar dels på vikten av att förankra åtgärder för ökad jämställdhet hos dem som berörs, dels på ett behov av ökad kunskap och forskning. Små kommuner kan också ha mindre resurser till den här typen av arbete. Det är därför viktigt att det sker en ökad regional och nationell samordning. S-MP-regeringen har visat intresse för frågan om feministisk stadsplanering. höll miljöministern ett rundabordssamtal om hållbar stadsutveckling med fokus på miljö och jämställdhet i syfte att hämta in kunskap och idéer till regeringens skrivelse Strategi för levande städer. inrättade bostadsministern ett återkommande rundabordssamtal om feministisk stadsplanering i samverkan med med målet att ta fram kunskapsunderlag och konkreta förslag på hur arbetet med feministisk stadsplanering kan utvecklas. Vi kan konstatera att regeringens skrivelse Strategi för levande städer inte innehåller några konkreta förslag för en feministisk stadsplanering. För att ge kommunerna verktyg att utforma en feministisk stadsplanering krävs tydliga, forskningsbaserade riktlinjer. Regeringen bör uppdra åt berörda myndigheter att utforma forskningsbaserade riktlinjer för kommunerna för en feministisk stadsplanering. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 7 Ett demokratiskt arbete genom hela plan- och byggprocessen vill ha en demokratisk, jämlik och hållbar stad där medborgarna har möjlighet att påverka stadsplaneringen. Det förutsätter att medborgarna ges inflytande genom hela plan- och byggprocessen, från planering till genomförande. har medborgarna möjlighet att påverka stadsplaneringen genom exempelvis samråd med kommunen. Dessutom har kommunen möjlighet att ta initiativ till s.k. medborgardialog i syfte att inhämta medborgarnas kunskap, erfarenheter och behov inför planarbetet. Medborgarnas inflytande i dessa forum är dock tämligen begränsat. har boende och andra s.k. sakägare relativt stora möjligheter att överklaga kommunala beslut enligt , vilket innebär att nödvändig nybyggnation fördröjs eller till och med stoppas. Vi har således en situation där vissa medborgare, i synnerhet de som har en svag förankring på bostadsmarknaden, har små möjligheter att påverka hur staden utvecklas medan andra medborgare, i synnerhet de som har en stark förankring på bostadsmarknaden, har betydligt större möjligheter att påverka stadens utformning. Det är inte rimligt. vill se ett verkligt medborgarinflytande genom hela plan- och byggprocessen där medborgarna ges större möjligheter att påverka utformningen av stadsplaneringen utan att avgörande nybyggnation förhindras. Vi vill att medborgarnas idéer, förslag och synpunkter kring hur staden ska utvecklas tas till vara i större utsträckning än och tillåts få genomslag i planering och genomförande. Mot bakgrund av att det råder bostadsbrist i en majoritet av landets kommuner måste det övergripande målet vara att bygga mer bostäder, i synnerhet hyresrätter med rimliga hyror. Ett ökat medborgarinflytande enligt vår modell innebär således inte att boende och andra s.k. sakägare ska ges större möjligheter att överklaga planerad byggnation av bostäder och därmed förhindra eller stoppa nödvändig nybyggnation. Fokus bör vara att i större utsträckning än väga in medborgarnas kunskap, erfarenheter och behov i planeringen och utvecklingen av staden, utan att ge avkall på nödvändig nybyggnation. Genom ett större medborgarinflytande, där medborgarna ges ökade reella möjligheter att påverka planering och byggande, minskas sannolikt antalet överklaganden. Utformningen av ett verkligt medborgarinflytande under plan- och byggprocessen är komplicerad. Medborgare har, som ovan nämnts, olika intressen av hur staden ska utformas. Vissa grupper har ett intresse av att det byggs mer, andra grupper har ett intresse av att motverka nybyggnation och förtätning. Frågan bör därför utredas närmare. Målet bör vara att åstadkomma ett verkligt medborgarinflytande vad gäller kommunernas bostadsbyggande och stadsplaneringsarbete, där medborgarnas idéer, förslag och synpunkter beaktas, utan att samhällsviktig nybyggnation av bostäder förhindras. Regeringen bör utreda hur ett verkligt medborgarinflytande kan stärkas i kommunernas bostadsbyggande och stadsplaneringsarbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 8 En fungerande samhällsservice ska vara ett land som håller ihop. Man ska kunna lita på att välfärdssamhället fungerar oavsett var man bor. Avståndet in till stan ska inte avgöra hur stark välfärden är. Offentlig service ska inte styras av marknadslogik och enbart utgå från efterfrågan. När förorterna och landsbygden tvingas vänja sig vid nedlagda vårdcentraler eller hopslagna ungdomsmottagningar uppstår inte bara ett praktiskt problem med minskade öppettider och längre avstånd. Det skapar också en känsla av att komma i andra hand. Alla medborgare ska ha tillgång till god service i sin närhet, såväl offentlig som privat. arbetar för ett samhälle där alla människor har närhet till offentlig förvaltning, kommunala serviceinrättningar och privat näringsverksamhet för att kunna uträtta sina ärenden inom ett rimligt avstånd från sina hem. 8.1 Krav på privata centrumägare att säkerställa god service Det är viktigt att bostadsnära centrum tillhandahåller god offentlig och privat service. När kommunernas centrumanläggningar byggdes var de i regel i ägo. Centrumanläggningarna var överlag välplanerade och tillhandahöll god offentlig och privat service. har många centrumanläggningar privatiserats, i synnerhet i . I takt med att kommunen inte längre äger och förvaltar de bostadsnära centrumen har det privata vinstintresset tagit överhanden. Hyresnivåer har generellt höjts, vilket fått till följd att många mindre butiker har tvingats stänga. har många myndigheters lokalkontor och kommunala verksamheter flyttat. Servicenivån har i många bostadsnära centrum försämrats kraftigt. Många privatägda bostadsnära centrum kan av de boende upplevas som slitna, nedgångna och dåligt underhållna. Detta gäller i synnerhet i ytterstads- och förortsområden. Trots att dessa centrumanläggningar utgör en så viktig del av stadsmiljön, en plats där många uträttar sina ärenden, är det ofta svårt för lokala politiker att åtgärda problemen. Kommunerna saknar redskap för att kunna ställa krav på privata centrumägare att säkerställa god service till medborgarna. Det behöver utredas huruvida fler verktyg och sanktioner, såsom exempelvis böter riktade mot fastighetsägare som inte sköter sina centrumanläggningar, skulle vara ett effektivt sätt att få bukt med problemet. Det bör tillsättas en utredning med uppdrag att se över hur kommunerna ska kunna ställa krav på privata centrumägare i syfte att säkerställa god service till medborgarna i bostadsnära centrumanläggningar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9 Fond för utveckling av arkitektur, form och design Arkitektur, form och design påverkar alla människor och handlar i grunden om livskvalitet. målsättning är ett samhällsbygge som sätter människan i centrum, där alla medborgare ska få leva och bo i inkluderande, väl gestaltade och långsiktigt hållbara miljöer. Väl gestaltade och funktionella livsmiljöer, med framträdande estetiska och konstnärliga värden och beständiga material, ökar trivseln och därmed människors livskvalitet. Livsmiljön, och särskilt boendet, har en grundläggande betydelse för människors hälsa och välbefinnande. En känsla av tillhörighet och stolthet över den gemensamma miljön bidrar till att bygga ett samhälle som håller ihop. Gestaltningen av den byggda miljön är därför en fråga om jämlikhet i samhället. Det kräver en omsorgsfull och långsiktig planering av städer och samhällen, sett både till den större helheten och till detaljerna, där det krävs hög kvalitet i varje enskild byggnad och plats som gestaltas. tillsattes en utredning med uppdrag att göra en översyn av den statliga politiken för arkitektur, form och design (dir. 2014:69). överlämnade utredningen betänkandet Gestaltad livsmiljö – en ny politik för arkitektur, form och design (SOU 2015:88). I betänkandet konstateras att det inte finns några offentliga medel för stimulans av utveckling och samarbete inom branschen. För att långsiktigt främja en vital utveckling av området arkitektur, form och design i hela landet föreslår utredningen att staten ska utreda möjligheterna att bygga upp en fond. Fonden kan, enligt utredningen, skapas genom att en liten del av vinsten eller omsättningen i vissa statliga verksamheter tillförs fonden för att bygga upp dess kapital. Utredningen föreslår att fonden förvaltas av en stiftelse. Stiftelsen ska, enligt utredningen, ge ekonomiskt stöd till utveckling och samarbete inom arkitektur, design och form. Stödet ska stimulera verksamhet i hela landet och syfta till att stärka tillväxt och utveckling. Utredningen framhåller den danska fonden Realdania, som stöttat en mängd arkitektur- och stadsplaneringsprojekt, som den viktigaste förebilden för en sådan fond. S-MP-regeringen valde att inte lägga fram utredningens förslag inom ramen för den proposition om gestaltad livsmiljö som presenterades (prop. 2017/18:110). anser, till skillnad från S-MP-regeringen, att utredningens förslag är bra och värt att gå vidare med. En statlig fond kan bidra till att stimulera utveckling och samarbete inom arkitektur, form och design, vilket behövs om vi ska åstadkomma inkluderande, väl gestaltade och långsiktigt hållbara miljöer.