mot · H6022990 · 2018-11-30 00:00:00 — tillåter att medlemsstater avbryter handläggning av asylärenden om den asylsökande exempelvis försvunnit, avvikit, eller vägrar samarbeta kring handläggningen av ärendet. Detta är rimligt, givet de stora resurser som går till denna typ av ärenden, och de olika förmåner som asylsökande åtnjuter. Det ger också större möjligheter att beivra bruket att söka asyl för att sedan gå under jorden. Svensk lag reglerar dock inte dessa situationer. I stället får frågor som dessa lösas med hänvisning till generella förvaltningsrättsliga principer, och i stort. anser att frågan bör utredas och att en ny lagstiftning bör komma på plats för att ge större möjligheter att agera mot asylsökande som vägrar samarbeta. Åtgärder för att underlätta återvandring Eftersom flykt är en form av ofrivillig migration bör utgångspunkten vara att asylsökande flyktingar ska kunna återvända till hemlandet. Situationen kan ha förändrats i respektive hemländer så att det finns teoretisk möjlighet för många att återvända hem. är övertygade om att långt fler personer än skulle vilja återvända, men att de behöver viss hjälp. Vi bör därför öka satsningarna för att de som inte vill vara en del av även i praktiken ska få goda förutsättningar för att återvandra till sitt hemland. bör därför få ett särskilt uppdrag att underlätta återvandring. Det handlar främst om att bygga upp särskilda enheter som arbetar med dessa frågor, etablera rutiner och kontaktytor i vissa länder. Därtill kommer återetableringsstöd och andra projekt för att hjälpa tidigare skyddsbehövande i att återvända till hemlandet och skapa sig ett liv där. Hjälpen kan exempelvis bestå av utbildning för barn eller vuxna, stöd för att hitta arbete eller starta företag i hemlandet, ordna bostad eller andra praktiska omständigheter. Mekanismen ska vara flexibel och anpassa stödet till den sökandes behov, men hålla sig inom för bistånd genom att endast finansiera kostnader i mottagarlandet. I den tillfälliga lagen från är huvudregeln för uppehållstillstånd av asylskäl att dessa skall vara tillfälliga och omprövas med jämna mellanrum. menar att lagen bör permanentas i detta avseende. menar därutöver att tidsbundna uppehållstillstånd, som måste förlängas regelbundet, ska vara huvudregeln i svensk migrationsrätt. Permanenta uppehållstillstånd ska helt avskaffas. De tidsbundna uppehållstillstånden ska dessutom knytas till den grund för vilken de beviljats. Ett tidsbundet uppehållstillstånd ska inte kunna förlängas om den ursprungliga grunden förfallit. Av detta följer att utlänningar som beviljats uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov generellt sett ska återvända hem om skyddsbehovet har upphört. Synnerliga och särskilt ömmande omständigheter ska permanent avskaffas som grund för uppehållstillstånd Synnerliga och särskilt ömmande omständigheter har visat sig utgöra en mycket godtycklig grund för uppehållstillstånd i . Den motsvaras heller inte av någon reglering i vare sig internationell eller europeisk rätt. I och med den tillfälliga lagen kan synnerliga eller särskilt ömmande omständigheter inte längre ligga till grund för uppehållstillstånd. I stället gäller den internationella och europeiska miniminivån. Vi anser att denna tillfälliga tillämpning bör permanentas, och att såväl synnerliga som särskilt ömmande omständigheter helt avskaffas som skäl för uppehållstillstånd. Den nya möjligheten till uppehållstillstånd antog den förra ett tillägg i den tillfälliga lagen som innebär att personer som sökt asyl i som barn, men som bedömts vara , och fått avslag eftersom de saknar skyddsbehov, ska beviljas uppehållstillstånd likväl. Detta tillägg har mötts av hård kritik från många olika rättsinstanser, främst Lagrådet, som skrivit att ”gränsen här har nåtts för vad som är acceptabelt i fråga om hur lagstiftning kan utformas”. Lagändringen bygger på att personer som efter en lång utredning hos befunnits sakna asylskäl, ändå ska få stanna i , eftersom handläggningsiderna varit långa. Långa väntetider blir i sig en grund för uppehållstillstånd. Detta är, som flera remissinstanser skriver, helt främmande för den svenska rättstraditionen. Vidare öppnar lagen för att personer som överhuvudtaget inte kunnat göra sin identitet ens sannolik, ska beviljas uppehållstillstånd. Detta ska ställas mot den generella principen i migrationsrätten att alla utlänningar som vill bosätta sig i ska styrka sin identitet, om det inte är fråga om asylsökande och skyddsbehövande. Så är som bekant inte fallet här, eftersom gymnasielagen tar sikte på utlänningar som redan fått avslag, ibland , på sin asylansökan. I sitt remissvar framhöll att ”en övervägande andel av personerna som ingår i målgruppen kommer att ha små möjligheter att göra sin identitet sannolik vid en ny utredning”. Detta berodde enligt på att det i många fall fanns ”ett direkt samband med att åldern inte har gjorts sannolik samt att det finns en medicinsk åldersbedömning som motsäger de uppgifter om ålder som den sökande har uppgett.” Med andra ord har en stor del av utlänningarna som berörs av förslaget redan uppgivit felaktiga uppgifter till i hopp om att på orätta grunder tillskansa sig ett uppehållstillstånd. Det måste därmed framstå som stötande att dessa individer då ska beredas en särskild möjlighet att stanna i . hållning är att lagen genast måste rivas upp. De som beviljats tillstånd ska hänvisas att ansöka om ett nytt uppehållstillstånd på andra grunder. I annat fall ska de återvända till sina hemländer, i enlighet med det ursprungliga avslags- och utvisningsbeslutet. i (SD)