mot · H6022228 · 2018-11-29 00:00:00 — En demokratisk, jämlik och hållbar stad 3En stad för alla 4Planera för människor, inte för marknaden 4.4Fysisk tillgänglighet för alla 6.1Bygga för ökad trygghet 7Ett demokratiskt arbete genom hela plan- och byggprocessen 8.1Krav på privata centrumägare att säkerställa god service 9Fond för utveckling av arkitektur, form och design 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda lämpliga åtgärder för att stödja kommunernas arbete med en mer långsiktigt hållbar markpolitik i syfte att bryta bostadssegregationen, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör genomföra en översyn av lämpliga styrmedel, inkluderande stadsmiljöavtalet och slopad traditionell parkeringsnorm, för att stimulera samhällsplanering som minskar bilberoendet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att kommunerna bör åläggas att utarbeta rutiner för hur tillgänglighet ska beaktas i arbetet med detalj- och översiktsplaner, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör uppdra åt berörda myndigheter att utforma forskningsbaserade riktlinjer för kommunerna för en feministisk stadsplanering, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda hur ett verkligt medborgarinflytande kan stärkas i kommunernas bostadsbyggande och stadsplaneringsarbete, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör tillsättas en utredning med uppdrag att se över hur kommunerna ska kunna ställa krav på privata centrumägare i syfte att säkerställa god service till medborgarna i bostadsnära centrumanläggningar och tillkännager detta för regeringen. 3 En stad för alla arbetar för en demokratisk, jämlik och hållbar stad, som byggs för alla människor oavsett bakgrund eller storlek på plånboken. Framtidens städer ska vara gröna och rättvisa. Våra bostäder ska vara trivsamma och energisnåla. Våra transporter ska ske bekvämt, billigt och utan att förorena. Våra bostadsområden ska vara utformade för fritid och rekreation. Vår el ska komma från förnybara energikällor. Det kräver ett aktivt politiskt ansvarstagande där människors behov får styra. syns ojämlikheten på kartor – på Sverigekartan och på stadsbusskartan. Resurserna finns i centrum, i de stora städerna och i stadskärnorna. präglas många landsbygdsområden, bruksorter och förorter av sociala problem och ekonomisk tillbakagång. Av de tio rikaste kommunerna i finns åtta i . Alla de tio fattigaste ligger på landsbygden. Men även inom våra storstäder finns gigantiska klyftor. Mellan ändhållplatserna i skiljer det i medellivslängd. I är mönstret detsamma. Enligt skiljer det upp till i medellivslängd beroende på vilken stadsdel man bor i (Kommission för ett hållbart , 2014: Malmös väg mot en hållbar framtid. Hälsa, välfärd och rättvisa). De svikna delarna av har en sak gemensamt. Det är när marknadskrafterna får fritt spelrum som butiker stängs och jobb försvinner. Marknaden frågar bara efter hur många som kan betala och hur mycket. Då dras resurserna till centrum – utan något ansvar för de samhälleliga kostnader som en sådan ojämn resursfördelning för med sig. Men vänsterpolitik handlar om att göra andra prioriteringar än marknaden. Politiken ska vara en motkraft, så att marknadens inneboende strävan mot enfald kan pressas tillbaka – så att kan hålla ihop och utvecklas starkare tillsammans. har i stället det offentliga ofta varit först med att lämna landsbygd och förorter åt sitt öde. Så har både socialdemokratiska regeringar och högerregeringar drivit på de geografiska klyftorna. Att bygga en demokratisk, jämlik och hållbar stad handlar om att ta sig an samhällets alla delar. Det handlar om att motverka bostadssegregation, utförsäljning av allmännyttan och problemen med kunskapsnivå och likvärdighet som följer i spåren av det fria skolvalet. Men det handlar också om att planera staden så att människor fritt kan röra sig i det offentliga rummet och resa kollektivt oavsett storleken på plånboken. vill se en stad för alla; det handlar ytterst om demokrati. För att bygga en sådan stad krävs en aktiv politik för ökad jämlikhet. Den marknadsstyrda bostadspolitiken har lett till skenande priser, bostadsbrist och i förlängningen trångboddhet för breda grupper, som höginkomsttagare har vant sig vid en ohållbar överkonsumtion. Det som byggs är främst dyra bostadsrätter i redan tätbebyggda, centrala lägen, i stället för billiga hyresrätter. Användningen av energi i bostäder och lokaler står för av totala energianvändning och det är bråttom att minska den. Vi eftersträvar levande miljöer där varje stads- eller kommundel erbjuder det mesta vi behöver i våra liv. Olika typer av bostäder, arbetsplatser, tillgång till offentlig service som barnomsorg, skola, fritids, vårdcentraler, äldreboende och kommunala förvaltningar. Men också dagligvaruhandel, kollektivtrafik, icke-kommersiella möteslokaler och grönområden. Kompakt, men med närhet till natur och utan att det kräver att man har tillgång till bil. Bostadsområden måste byggas utifrån ambitionen om goda livsvillkor där man tar hänsyn till ljusinsläpp, bullernivåer och andra faktorer för människors hälsa och välmående. För en levande stad är det avgörande att nybyggnation och förtätning sker utifrån hela befolkningens behov. Genom att i större utsträckning bygga högt och tätt på redan hårdgjord och exploaterad mark kan vi undvika att ta ny mark, som utgörs av grönytor och stadsdelsskogar, i anspråk. Människors möjligheter att bo och röra sig i hela staden får inte begränsas. Vi vill se ett ökat medborgarinflytande där människor är med i hela processen av att bygga sin stad, från idéer och planering till genomförande och nyttjande. Med en feministisk stadsplanering kan städerna göras tillgängliga för fler. Vi vill skapa förutsättningar för fler gemensamhetsutrymmen, fria och öppna mötesplatser där människor själva kan välja innehåll på verksamhet. Vi menar att fler ytor för spontanidrott och upplysta motionsstråk, men också mötesplatser för kultur och hantverk, berikar staden såväl som människors liv. Vi anser att kommunerna i större utsträckning än bör planera för idrottshallar och andra ytor för idrottande i samband med nybyggnation och föreslår därför en ändring av i syfte att säkerställa att idrott prioriteras vid kommunernas planläggning, se vår motion Idrottspolitiska frågor (2018/19:384). 3.1 Markpolitik för inkludering Ett av kommunernas viktigaste verktyg för ett offensivt bostadsbyggande är markpolitiken. Utan en genomtänkt och långsiktig markpolitik är det svårt att bedriva en progressiv bostadsbyggnadspolitik till allmänhetens gagn. Markpolitiken sätter i hög grad ramar för hur bostadsbyggandet kan bedrivas och för bostadspolitikens effektivitet. En förutsättning för att genomföra viktiga samhällsbyggnadsåtgärder är att kommunen också äger exploaterbar mark. I kommuner som blir beroende av enskilda markägares goda vilja att planlägga och därefter bygga riskerar bostadsbyggandet att bli ojämnt, oberäkneligt och otillräckligt. Kommunernas möjlighet att förvärva attraktiv byggmark har dock minskat efter att den borgerliga regeringen avskaffade förköpslagen . Förköpslagen innebar att kommunen hade förköpsrätt till en fastighet vid en överlåtelse som uppfyllde de kriterier som lagen uppställde. Lagen var ett viktigt redskap för kommunernas fysiska planering, tätbebyggelseutveckling och ett stöd för fler exploateringsavtal. I motionen Bra bostäder åt alla (2018/19:410) ställer vi därför krav på att en ny förköpslag ska införas. Dagens bostadsbrist driver upp priserna på mark. Detta har fått till följd att byggherrar som av kommunen har fått tillgång till planlagd mark i syfte att bygga på den, låter bli att bygga eftersom man förväntar sig fortsatt stigande markpriser och högre avkastning på sin investering längre fram. Detta har bl.a. bekräftats av granskning 2016. Enligt granskningen, som omfattade omkring 25 000 bostäder i lägenhetshus som byggdes klart , är detta en viktig anledning till att det byggs för lite och för sakta (DN ). Att hålla på mark på det här sättet innebär att byggbar mark inte blir bebyggd trots att det finns ett stort behov. kan inte acceptera en ordning där byggherrarnas fördröjande vinstupplägg tillåts styra bostadsutbudet som det råder bostadsbrist i stora delar av landet. För att komma till rätta med detta problem har tidigare lagt fram förslag till om att kommunerna bör ges ökade möjligheter att återta en byggherres markanvisning i syfte att få tillgång till byggbar mark (motion 2015/16:373). tillsatte S-MP-regeringen, efter en överenskommelse med , en utredning med uppdrag att se över kommunernas möjligheter att säkerställa att befintliga byggrätter tas i anspråk och bebyggs (dir. 2017:74). Utredningens betänkande, som presenterades , innehåller ett antal konkreta förslag som syftar till att kommunerna i högre utsträckning kan säkerställa att byggrätter tas i anspråk utan onödigt dröjsmål. Exempelvis föreslås kortare genomförandetid, återinförande av de s.k. exploatörsbestämmelserna och en reglering av överenskommelser om tidsplan för byggnadsverk i exploateringsavtal (SOU 2018:67). förutsätter att regeringen går vidare med förslagen för att ge kommunerna möjligheter att bedriva en mer strategisk och långsiktig markpolitik. ser det som centralt att från statligt håll stödja kommuner att bedriva en långsiktigt hållbar markpolitik som främjar socioekonomisk inkludering, i stället för att som ofta styras av mer kortsiktiga ekonomiska behov. Det finns sannolikt ett behov av både kunskapsmässiga och rent ekonomiska resurser för att bryta den dominerande kortsiktigheten i den svenska markpolitiken och för att möjliggöra ett mer strategiskt arbete med nyttjandet av offentligt ägd mark. Regeringen bör utreda lämpliga åtgärder för att stödja kommunernas arbete med en mer långsiktigt hållbar markpolitik i syfte att bryta bostadssegregationen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4 Planera för människor, inte för marknaden 4.1 Miljö och hälsa går trenden mot att bygga allt tätare och mindre. För att få ned bostadspriserna minskas antalet kvadratmeter, och fler lägenheter ska pressas in på mindre yta. menar att små lägenheter är ett viktigt inslag i bostadsbeståndet och har aktivt arbetat för fler små hyresrätter som människor har råd med. får inte mindre ytor bli lösningen på skenande bostadspriser. Vinstmaximering och den akuta bostadsbristen skapar en ny typ av trångboddhet där jakten på kvadratmetrar blir viktigare än människors välmående. En god boendestandard är en viktig faktor för människors välmående. Exempelvis är ett bra ljusinsläpp högt värderat för att man ska trivas och må bra i sin bostad. På samma sätt kan höga bullernivåer eller dålig inomhusluft påverka människors livskvalitet på lång sikt. Avskildhet från biltrafik gör att föräldrar vågar släppa ut sina barn att leka på gården och närhet till grönområden skapar förutsättningar för friluftsliv och ökad hälsa. När nya bostadsområden byggs eller gamla områden renoveras är det viktigt att en god standard bibehålls. Människor ska inte tvingas göra avkall på viktiga hälsofaktorer för att få någonstans att bo. värnar en schysst boendestandard för alla, inte bara för dem som har råd att betala extra för havsutsikt eller en diskbänk i marmor. Att bygga kollektivtrafiknära och binda samman stadsdelar kan vara ett sätt både att bygga mer och att kunna göra det med hållbarare resmönster samt till en god standard för alla. 4.2 Ett statligt byggbolag Att fyra byggjättar kontrollerar bostadsmarknaden innebär inte bara svårigheter för mindre aktörer inom byggsektorn. Genom bristande konkurrens och höga vinstmarginaler på pressas både bostadspriser och hyror uppåt. Flera aktörer, däribland , har uttryckt en oro för att det inte bara påverkar bostadsbyggandet utan också samhällsbyggandet i stort och i förlängningen svensk konkurrenskraft. Det är tydligt att det behövs åtgärder för att sätta tryck på byggbolagen att öka produktiviteten. vill se ett statligt byggbolag med uppgift att bygga lägenheter, främst hyresrätter, som alla ska ha råd att efterfråga. Bolaget ska vara affärsdrivande men ha måttliga avkastningskrav. Ett statligt byggbolag skulle både ge en bättre möjlighet till politisk styrning och säkra långsiktigheten i samhällsbyggandet. styr konjunkturen byggandet, men en statlig aktör skulle kunna säkerställa en jämnare byggtakt, vilket i förlängningen är positivt även för andra inom byggbranschen. Ett statligt byggbolag kan också ta regionala hänsyn och agera på ett sätt som gynnar hela landet. Det skulle t.ex. kunna satsa på områden som andra byggbolag bedömer som riskabla, exempelvis mindre landsbygdskommuner. I vår motion Bra bostäder åt alla (2018/19:410) ställer vi därför krav på att utreda hur ett statligt byggbolag med uppgift att bygga lägenheter, främst hyresrätter, som alla ska ha råd att efterfråga ska kunna upprättas. En jämlik stad måste vara en ekologiskt hållbar sådan. Det innebär exempelvis att vi bygger bort bostadsbristen, men också att vi sparar städernas gröna ytor. Parker och grönområden ger inte bara ytor för rekreation som bidrar till psykologiskt välbefinnande – de fyller också en viktig funktion i de ekosystemen och stärker klimatanpassningen. De renar luft och dagvatten, förhindrar översvämningar vid skyfall samt kyler ned staden under värmeböljor, vilket hjälper till att motverka effekterna av allt varmare somrar. De erbjuder en allmän yta utan inträde eller motkrav i form av förväntad konsumtion där man fortfarande kan aktivera sig och mötas oavsett ekonomi. Detta gäller även strandlinjerna som genom undantag i strandskyddet exploateras för bostadsrätter i mångmiljonklassen. Prioriteringen bör vara att i första hand bygga på redan hårdgjord och exploaterad mark. Överdäckade vägar, liksom avsmalnade vägar med mindre trafik och färre parkeringsplatser, ger utrymme för ny bebyggelse i centrala lägen som det ökar framkomligheten i staden för gång- och cykeltrafikanter och förbättrar områden som är utsatta för buller och avgaser. Stadsdelar som är mer glest befolkade med stora s.k. villamattor kan förtätas och ge utrymme för blandad bebyggelse med hyresrätter samt ökad service. Detta ger även underlag för utbyggd kollektivtrafik och ökad lokal gemenskap. En stad planerad för bilar ger en gles och bullrig miljö med separerade stadsdelar. Dessutom genererar det negativa konsekvenser för både miljön och människors hälsa. Transportsektorn står för en tredjedel av våra utsläpp av växthusgaser, varav den helt dominerande delen kommer från vägtrafiken. Personbilstrafiken har ökat som en allt större del av befolkningen i bor i städer. Biltrafiken leder inte bara till klimatförändring utan även till lokala miljöproblem som buller, avgaser och partiklar. Inom samhällsplaneringen finns stora möjligheter att minska transportsektorns miljö- och energipåverkan. Exempelvis finns fortfarande en otidsenlig parkeringsnorm som anger att parkeringsplatser måste byggas till alla nya bostäder. Trafikplaneringen måste ta sin början i att skapa ett hållbart samhälle som är tillgängligt för alla, men som reducerar så mycket som möjligt av onödiga resor och transporter. En sådan utveckling gynnar både miljö och klimat och minskar energiförbrukningen. Transportsnål samhällsplanering innebär att bebyggelse förtätas och redan exploaterad mark tas i anspråk för att få ett mer transporteffektivt och därmed energisnålare samhälle. En sådan planering skapar större förutsättningar för att fler ska kunna gå, cykla eller åka kollektivt och minskar utrymmet för resor med bil i våra städer. Alternativen till resor med bil och transporter med lastbil måste stärkas genom styrmedel både i samhällsplanering och inom transportsystemet. En stor del av utmaningen består i att utveckla våra städer, som tidigare planerats utifrån bilismen, till en modern bebyggelse med större möjligheter till transporter med låga utsläpp. Långa pendlingsresor skapar stor stress. Alla delar av staden bör därför ha kärnor med bostäder, arbetsplatser, dagligvaruhandel, kollektivtrafikanslutning och offentlig service av god kvalitet. Detta är i hög grad en fråga om trafiksnål samhällsplanering. Genom att samhällsservicen återförs till den offentliga sektorn och genom att vård och skola baseras på närhetsprincipen minskar transportbehovet ytterligare. presenterade S-MP-regeringen en nationell plan för infrastrukturen 2018–2029 (skr. 2017/18:278). anser att regeringens satsning innehåller flera bra delar, bl.a. ökade investeringar i järnväg. kan vi konstatera att regeringens planbeslut innebär betydande investeringar i nya vägar, vilket resulterar i ökad personbilstrafik och därmed ökade utsläpp. Enligt vår mening är detta inte förenligt med det klimatansvar som enats om att ska ta. anser att en långsiktig planering av infrastruktur ska utgå från de klimatmål som satt upp. Vi anser därför att regeringen bör ge i uppdrag att ta fram ett nytt förslag till nationell plan för infrastrukturen 2018–2029 som utgår från klimatmål. I vår följdmotion på regeringens skrivelse utvecklar vi vår ståndpunkt och lägger fram förslag för en bättre infrastrukturplanering som tar hänsyn till de klimatmål som enats om (motion 2018/19:20). De s.k. stadsmiljöavtalen är t.ex. ett lämpligt sätt för staten att medfinansiera åtgärder för hållbara stadsmiljöer och hållbart resande. Vi menar dock att stadsmiljöavtalen kan utvecklas ytterligare, t.ex. genom åtgärder för gång samt för samordnade varutransporter. Stadsmiljöavtalen bör även utgå från ett tydligt nationellt stadsmiljömål om minskad biltrafik och ökad tillgänglighet för kollektivtrafik, gång och cykel. har beslutat om 16 miljökvalitetsmål, varav fem är särskilt relevanta för en hållbar stadsutveckling, däribland miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. För att minska biltrafiken och öka tillgängligheten för gång-, cykel- och kollektivtrafik har tidigare föreslagit att ett nytt etappmål med denna inriktning antas inom miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö (motion 2017/18:3363). beslutade regeringen om tre nya etappmål som är viktiga för en miljömässigt hållbar stadsutveckling, däribland ett etappmål för att öka andelen gång-, cykel- och kollektivtrafik. Detta etappmål innebär att andelen persontransporter med kollektivtrafik, cykel och gång i ska vara 2025, uttryckt i personkilometer, i riktning mot att fördubbla andelen för gång-, cykel- och kollektivtrafik (skr. 2017/18:230). Vi ser det som ett viktigt steg i syfte att minska biltrafiken och öka tillgängligheten för gång-, cykel- och kollektivtrafik. finns det inte några krav på att den som bygger nya bostads- eller företagsområden ska redovisa vilka transportbehov som uppkommer efter att byggnationen är slutförd. har föreslagit att kommunerna ska ges möjlighet att ställa krav på transportplaner för att få mer hållbara resor och transporter. Gröna res- och transportplaner innebär att t.ex. arbetsgivare, byggherrar och fastighetsägare tar ett helhetsgrepp om att resandet och godsleveranserna till och från den egna verksamheten ska bli mer hållbara. Det har både i och internationellt visat sig vara ett sätt att minska bil- och lastbilstrafiken till och från en verksamhet. Utvärderingar av införda gröna resplaner visar på goda effekter i form av exempelvis minskat bilresande och friskare personal. Transportsnåla lösningar gynnar också dem som inte har tillgång till bil. För vidare läsning, se vår motion Transportsnål samhällsplanering (2016/17:1986). I Strategisk plan för omställning av transportsektorn till fossilfrihet (2017), som ett stort antal myndigheter tagit fram på regeringens uppdrag, föreslås att möjligheten till en lagstadgad rätt för kommuner att införa krav på gröna res- och transportplaner utreds. S-MP-regeringen aviserade en sådan översyn i budgetpropositionen , men har ingen utredning presenterats. har därför tidigare krävt att regeringen ska återkomma med förslag på lagstadgad rätt för kommuner att införa krav på gröna res- och transportplaner vid nyetableringar och större ombyggnationer (motion 2017/18:2340). Vi fortsätter att bevaka frågan. När biltrafiken ersätts med kollektivt resande frigörs nya ytor, och gång- och cykelmiljöerna förbättras genom att bilarnas buller och avgaser minskar. Stadsbilden förändras helt när bilvägar, som ofta utgör långa barriärer för gående, kan korsas. Trafiksäkerheten för barn och unga blir bättre. Parkeringsplatser vid bostäder, köpcentra och arbetsplatser kan bli torg eller tomtmark för bostäder, arbetsplatser och service. Regeringen bör genomföra en översyn av lämpliga styrmedel, inkluderande stadsmiljöavtalet och slopad traditionell parkeringsnorm, för att stimulera samhällsplanering som minskar bilberoendet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.4 Fysisk tillgänglighet för alla Staden tillhör alla som bor i den, och varje stadsdel bör ge utrymme för hela stadens befolkning. Det finns gott om exempel på att planering och design används för att exkludera vissa människor från delar av staden. Det kan handla om att prioritera kommersiella mötesplatser framför offentliga utrymmen som alla har tillgång till. Det kan även handla om tydligt fysiska avgränsningar i form av s.k. gated communities, grindsamhällen som är avskilda från omvärlden med någon form av tillträdeskontroll för inpasserande. Det kan även ta sig uttryck i åtgärder som syftar till att försvåra närvaron för t.ex. hemlösa. Det tydligaste exemplet på exkluderande design är när kommuner och privata aktörer bygger bort möjligheten för vissa typer av människor att vistas på en plats. Det kan handla om bänkar som lutar, om spikar på ytor som annars hade gått att sitta på eller om höga ljud som ska hålla ungdomar borta från centrum. Huruvida en plats kan anses vara fysiskt tillgänglig varierar också från person till person. Upplever man en fysisk funktionsnedsättning kan staden te sig betydligt mindre tillgänglig än annars. Bristande tillgänglighet räknas som diskriminering. Det är en bra princip som står bakom. FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning innebär att alla människor ska ha rätt till delaktighet och tillgänglighet. Myndigheten för delaktighet följer upp kommunernas fysiska tillgänglighet. Det är alldeles för få kommuner som uppnår kraven, och huruvida man arbetar aktivt med tillgänglighetsfrågor varierar stort över landet. Även om nio av tio kommuner har rutiner för hur fysisk tillgänglighet ska beaktas i någon del av plan- och bygglovsprocesser är det alltför sällan som perspektivet genomsyrar hela arbetet. Det är t.ex. av kommunerna som har rutiner för hur detta ska ske i förhållande till översiktsplaner. För att möta den demografiska utvecklingen med allt fler äldre är det viktigt att man inte redan vid planeringen av nya områden bygger in kommande tillgänglighetsproblem. Kommunerna bör åläggas att utarbeta rutiner för hur tillgänglighet ska beaktas i arbetet med detalj- och översiktsplaner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Se även vår motion Rättigheter för människor med funktionsnedsättning (2017/18:2942). 4.5 Upprustning utan gentrifiering Det är positivt att det pågår en fysisk upprustning av städernas arbetarstadsdelar. Fastigheterna och stadsmiljön i storskaliga miljonprogramsområden är i behov av renovering och förnyelse, vilket är en av pusselbitarna på vägen mot en jämlik stad. Men upprustning sker på ett synnerligen oansvarigt sätt av en rad fastighetsägare som förefaller vara mer intresserade av att höja hyror än att förbättra lägenheternas standard. Den pågående gentrifieringsprocessen, dvs.