kam-ad · H5C120180521ad · 2018-05-21 11:00:00 — håller en aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans. Debatten har begärts av . Från regeringen deltar barn-, äldre- och jämställdhetsminister (S). Aktuell debatt om rättsläget för personlig assistans Det är tredje gången som har begärt att , av aktuella och akuta skäl, ska hålla en aktuell debatt när det gäller de frågor som rör personlig assistans och LSS. Skälet är att vi under de år som har passerat, , har sett att människor i vårt land - några av dem med de absolut mest omfattande behoven - får sitt stöd indraget och att föräldrar till barn som fötts och som har omfattande behov, i ett kaos av blandad glädje och sorg över att de fått detta barn, trodde att de kunde lita på samhällets stöd men har insett att det inte finns där. När de behövde det som bäst har stödet fallerat. Vi har diskuterat och fått se hur rättsläget kring personlig assistans har belysts ännu mer. När vi i har stiftat lagar är det sedan domstolar och myndigheter som ska pröva dem. Det som har hänt när det gäller just personlig assistans är att lagen har börjat tolkas annorlunda i efterhand - inte , då rättsläget för en lagstiftning brukar stabiliseras, utan årtionden i efterhand. I vissa fall har en särskild dom från börjat tolkas på ett nytt sätt av myndigheten efter det att domen kom. I samband med att vi begärde denna debatt har den domstol som avkunnade domen sagt att den feltolkas, men fortfarande råder osäkerhet kring dem som behöver beslut. Tack, , för att ni har begärt denna debatt i ett synnerligen viktigt ämne! Rubriken - rättsläget för personlig assistans - är högst relevant. Från början skulle denna debatt handla om eventuella tilläggsdirektiv till den pågående . Debatten har bytt rubrik, men låt mig ändå ta tillfället i akt att säga hur glad jag är att jag kunde presentera nya direktiv. Det tidigare uppdraget att också lägga fram förslag på besparingar har strukits. jobbar utredaren på, med fullt fokus på att skapa ett mer välfungerande LSS. Låt mig säga: har ett av viktigaste uppdrag, nämligen att ge oss beslutsfattare underlag att fatta beslut som gör att LSS fungerar bättre och att fler människor kan känna trygghet i att de får det stöd de behöver. När jag mötte regeringens funktionshinderspolitiska råd sa en av representanterna: och assistans är inte hela funktionshinderspolitiken, men utan LSS och assistans fungerar inte resten. Så enkelt är det. Därför måste vi se till att LSS fungerar. LSS och personlig assistans är lagstiftning som skiljer sig från vad vi är vana vid i . Det är rättighetslagar. Ett domslut i får direkt effekt på människors livsvillkor. Lagens karaktär kan därmed förändras utan att ett nytt politiskt beslut fattats, och detta påverkar människor. De senaste årens domar har gjort att många förlorat sin statliga assistans - en mycket direkt påverkan. Men det har också påverkat många andra som har personlig assistans eller andra LSS-insatser genom den oro det skapar, och känslan av att det stöd man har kanske förändras efter nästa eller nästnästa dom har växt. går det inte att nog understryka vilken viktig lagstiftning LSS är. Trots problem med utformningen av LSS har den möjliggjort jämlika levnadsvillkor för många. Frigörelse och frihet är egentligen ovärderligt, och det är svårt att sätta ord på vad det betytt för alla som berörs och berörts . Jag pratade med , vars dotter inte hade kunnat bo i samma kommun som hon om det inte varit för den assistans dottern får. Hon har försökt hitta en form av gruppbostad som skulle passa för hennes dotter, men just där hon bor finns ingen som passar de behov hennes barn har. kan de bo kvar i sin kommun, tack vare det stöd som dottern får genom assistansen. Det är frihet. Det är trygghet. Jag pratade med , som berättade hur de olika LSS-insatser hans barn får har skapat frihet för barnet och stöd för föräldrarna. Han berättade om hur han i början var benägen att tacka nej till stöd som fanns och som erbjöds eftersom han som förälder kände han att han ville klara vårdnaden om sitt barn själv. Men med tiden har han förstått hur viktigt stödet är för att livet ska funka för var och en och för att de alla ska få växa. Jag hade ett samtal med om vad som funkar och vad som inte funkar . Vi pratade om vad som är viktigast . , som är pensionär och som var med både före LSS 1994 och därefter, sa med eftertryck: Det är frigörelse. LSS är ett löfte, ett löfte om att också den som föds med en funktionsnedsättning ska ha rätt till självständighet, till trygghet, till frigörelse. Det är ett löfte som jag värderar högt. Men jag är inte nöjd med hur lagen fungerar . Jag är inte nöjd med att de domar som faller så kraftigt förändrar rättspraxis och människors livsvillkor och att detta sker utan att det finns något politiskt beslut bakom. Som politiker i ett land där vi är vana vid att lagstiftning får ta tid och utredas ordentligt är det otroligt frustrerande att se ett så viktigt välfärdssystem förändras så kraftigt och snabbt utan en föregående lagändring. Av alla de domar som kommit finns det åtminstone en som gjorde att många drog en lättnadens suck: den som sa att sondmatning kan ge rätt till assistans. Men kom rapporter om att familjer som fick nytt hopp efter denna dom nu fått hoppet grusat igen, fått avslag igen. Jag tror att vi alla har sett, hört, läst och tagit del av många berättelser. Med detta i åtanke måste vi som är politiker och arbetar med de här frågorna orka ta tag i lagen. träffade jag , som har ett barn med stora behov av assistans. Det första han sa var att det är viktigt att vi gör en översyn av lagen så att vi kommer bort från det läge vi har . Han beskrev, liksom många andra, hur dagens lag har skapat ett system som är en ständig kamp och ett ständigt slit för människor som framför allt behöver stöd. Därför måste vi förändra lagen så att den blir både tydligare och tryggare för den som behöver LSS och assistans. Den otydlighet som finns bäddar för det här. Jag vet att otydligheten hade en poäng när lagen tillkom - att ambitionen var att det inte skulle vara så styrt. Men det har skapat problem. Ett annat problem handlar om att vilket stöd man beviljas kan variera stort beroende på var man bor i landet. En kommun gör en bedömning, och en annan kommun gör en annan. gör olika bedömningar i landet. Jag hade varit minister i när jag träffade hemma i min hemstad . Hon har personlig assistans , men när hon ville flytta eftersom hon fått ett nytt jobb beviljades hon inte assistans i den nya kommunen. Det blev ingen flytt för . Hennes berättelse är inte unik. Så här ser det ut. Jag har valt att inleda den här debatten med ett par exempel från några av de personer jag har mött. De berättar både varför LSS och assistans är viktigt och att det inte fungerar tillräckligt bra . De övertygar mig om att vi behöver den översyn som görs. De berättar varför vi behöver en lag som är tydligare, tryggare och fungerar bättre - en lag som ger den frigörelse som talade så varmt om. är , blind, extremt ljudkänslig och rullstolsburen. Han behöver medicin nio gånger , och det måste föras protokoll över allt han äter, dricker och kissar. Han har en lillasyster . Precis som alla bebisar skriker hon ibland och har de behov som bebisar har, vilket innebär att mamma inte räcker till. Trots sonens behov har de fått nej till assistans. Men efter att tv har uppmärksammat har familjen fått hjälp med en avlösare . Men kommunen har inte råd att hjälpa till mer säger socialnämndens ordförande i , vänsterpartisten . Om kommunen hjälper alla som förlorat sin assistans får de kanske stänga ett äldreboende i stället, säger , . föräldrar kan inte förstå varför kommunen slipper följa lagen, och de funderar på om de kanske skulle ha flyttat om de hade vetat detta. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt. Rättsosäkerheten är oacceptabel, och tryggheten runt ett barn ska inte stå och falla med var man är bosatt. Ingen som inte själv har ett barn som har behov av assistans eller som själv behöver det kan nog till fullo förstå hur det är. Ingen som inte själv har vakat , , kämpat med sondmatning, lyssnat till andningsljuden och ständigt läst av signalerna kan nog verkligen förstå hur oron ständigt finns där och hur den tär. Inte heller jag kan till fullo förstå det. Men varje gång jag möter människor som beskriver sin tuffa tillvaro har jag förstånd att uppskatta min egen tillvaro med friska barn. Jag blir berörd, jag blir arg och jag blir ledsen. Men dessa berättelser är inte bara oro, sorg och smärta. Det är också viktigt att lyfta fram och betona att dessa berättelser också präglas av så mycket hopp, av så mycket kärlek och av så mycket glädje. Regeringen har orsakat så mycket lidande och otrygghet för dem som är allra svagast i samhället. Det har varit en svag och oförberedd hantering sedan dag ett. På ett otal punkter gör nu regeringen snabba lappkast för att försöka få människor att tro att det skulle löna sig att rösta för att denna regering ska sitta till. Även när det gäller det område som dagens debatt handlar om - LSS och personlig assistans - sker en ändring, eller åtminstone en skenbar ändring. Frågan man ställer sig är: När kommer nästa förändring, och hur ska man våga lita på en regering som snabbt byter ståndpunkt när opinionssiffrorna dalar? Hur ska de människor som allra mest behöver samhällets skydd kunna lita på detta? Vi moderater vill säkerställa assistansreformens långsiktiga hållbarhet. Detta kräver bland annat en helhetssyn där man ser hela människan och inte enbart ett system. Den lagstiftning som ska tas fram framöver måste vara rättssäker, överblickbar och långsiktig. Vi moderater anser att lagar och regelverk rörande LSS-lagstiftningen och personlig assistans ska utformas så att de människor som behöver samhällets stöd allra mest ska få det, exempelvis funktionshindrade med rätt till personlig assistans. Därför, fru talman, är linje tydlig. För det första: Syftet med LSS och personlig assistans är att människor ska kunna leva självständiga liv. Det värnar vi. Assistansreformen är en djupt sympatisk och central frihetsreform. Den är vi stolta över att ha genomfört tillsammans i den borgerliga regeringen . Den ändrade rättspraxisen har skapat oro bland människor med funktionshinder och deras anhöriga, och vi tar del av denna oro och förstår den. För det andra: De senaste årens domar i har skapat oro bland personer med funktionshinder och deras anhöriga. Regeringens beslut att frysa tvåårsomprövningarna var därmed bra och nödvändigt. Vi anser dock att det är viktigt att detta blir en temporär övergångslösning och att det tas fram en långsiktigt hållbar lösning framåt. Regeringens arbete i med att ta fram en långsiktig lösning som stärker personlig assistans och LSS-reformens legitimitet måste nu intensifieras. För det tredje: lade fram en ny principiellt viktig dom. Denna dom kommer att påverka förutsättningarna för personlig assistans. slår fast att sondmatning ska räknas som ett grundläggande behov och ska därmed ge rätt till personlig assistans. Domen är principiellt viktig. har flera barn som sondmatas blivit av med personlig assistans efter beslut från . Domen slår fast tre grundläggande saker. För det första slås fast hur man ska se på egenvård i förhållande till assistans utifrån LSS. Egenvård är i grunden en sjukvårdande insats rent rättsligt. För det andra klargör denna dom att förhållandet att någonting är egenvård inte diskvalificerar det från att ligga till grund för assistansersättning. För det tredje ska sondmatning jämställas med måltid, som således ska räknas som ett grundläggande behov i lagen om personlig assistans. Jag måste få börja med att tacka för initiativet till att debattera det aktuella rättsläget för personlig assistans. Hur står det egentligen till med rättsläget? Rättsosäkerheten är stor. Hade jag varit assistansberättigad hade jag varit rädd och orolig. Varje gång mitt ärende eventuellt av någon orsak behövde prövas igen skulle jag vara rädd för att det skulle kunna innebära att jag faktiskt blir utan den hjälp som jag har haft och som jag behöver, trots att mitt hjälpbehov kanske är precis detsamma eller till och med har blivit större. Det är inte okej att vi skrämmer och oroar människor på detta sätt, och det är inte okej att vi rycker bort den lilla trygga grund som de står på. Det går inte att bortse från människan bakom varje liten inskränkning, varje liten förändring eller varje liten tolkning i lagstiftningen som vi gör, för det finns alltid minst en individ som påverkas och blir drabbad. Jag ska återkomma till rättsläget, men först tänkte jag ge min syn på läget i stort. Att hålla sig strikt till ämnet är inte vårt utskotts starka sida, och jag tänkte passa på att sväva ut lite grann även . Jag har sagt det tidigare, och jag säger det igen: Det är min bestämda uppfattning att det är regeringens signalpolitik som har lett till det kaos, den förvirring och den inhumana situation som faktiskt råder . Jag säger inte att det nödvändigtvis är medvetet, men det är konsekvenserna av ett agerande med en rad uttalanden och en rad beslut som faktiskt har fattats. Man har talat och agerat på ett sätt som sänder tydliga signaler. Det handlar om regleringsbrevet till , det handlar om uttalanden om att dra ned på assistansersättningen och kostnaderna för personlig assistans och det handlar om direktiven i . Det finns ingen som kan sticka under stol med att detta sänder signaler och att någonting har hänt , enligt mig tyvärr inte i rätt riktning. Det har skett en drastisk försämring och förändring. Det vet jag till att folk ute i den bittra verkligheten håller med om. Det är faktiskt de som har blivit drabbade. När regeringen uttalar sig om att den är beredd att spara, när regeringen ger direktiv till om att spara på assistansen och inte komma med förslag som är kostnadsdrivande och när den ger direktiv till om att bryta utvecklingen när det gäller antalet timmar måste man vara bra naiv om man tror att det inte sänder signaler som kan få förödande konsekvenser och som faktiskt skapar en stor oro. Situationen har lett till nya tillämpningar och tolkningar av domar som man tidigare inte har tolkat, eller i varje fall inte har tillämpat. , senare - i alla fall tre - efter de vägledande domarna börjar man tillämpa dem. Hur kan det kan komma sig? Hur kan det vara så att allt fler får färre timmar, eller kanske till och med helt indragen assistans? Hur kan det komma sig att allt fler nekas assistans när de ansöker om sådan? Vi får ständigt höra att ingen förändring har gjorts och att ingenting har ändrats. Likväl har vi en situation där runt 1 500 har förlorat sin assistans och där cirka åtta av tio som söker får avslag. Någonting måste faktiskt ha föranlett detta. Varje gång som jag eller någon annan här påpekar att det är regeringens signalpolitik som är en stor bidragande orsak får vi veta att några sådana signaler aldrig har sänts. Det blir inte trovärdigt. Det är inte trovärdigt att från regeringens håll påstå att några signaler inte har skickats. Det är intressant, fru talman, att när en myndighet eller en utredare får i uppdrag att göra besparingar ska det enligt regeringen inte ses som att en tydlig signal sänds. Men om man gör tvärtom och tar bort krav på besparingar är det helt plötsligt en tydlig och viktig signal. När regeringen tog bort besparingskravet i skrev man följande: "Vi tar bort kravet på besparingar och med det skickar vi en viktig signal till utredarens fortsatta arbete." Då är det väl bra märkligt att förneka att tidigare besparingskrav skulle ha varit en tydlig signal, precis som vi i debatten har påtalat . Politik handlar inte bara om att påverka och förändra utan framför allt om att ta ansvar. har på direkta order tvingats till mer restriktiva bedömningar som har lett till att människor som har mycket omfattande behov inte längre får det stöd de har rätt till. Löfven, Strandhäll och har velat sänka kostnaderna för både sjukförsäkring och personlig assistans, men när förslagen får konsekvenser och kraftig kritik sparkar man i stället generaldirektören. Det är inte att ta ansvar. Jag kallar det svagt att skylla ifrån sig i stället för att ta sitt ansvar och stå för sina beslut och försöka rätta till dem. Det är att ta ansvar. Det är tydlig signalpolitik som tyvärr har lett till att vi är där vi är . lägger en halv miljard mer än regeringen i vår vårbudget på just det här området. Med det anser vi att regeringen bör ta initiativ till att återställa tillämpningen för alla som har sparkats ut ur den statliga assistansersättningen och som har fått avslag . Fru talman, åhörare, tittare och lyssnare! Den rödgröna feministiska regeringen arbetar systematiskt och målmedvetet för en långsiktigt hållbar välfärdspolitik. För oss miljöpartister är det en självklarhet att välfärden ska omfatta alla. Den här debatten har begärts med anledning av en dom i om sondmatning. Bakgrunden är att sedan Högsta förvaltningsdomstolens dom 2012 tolkat sondmatning som egenvård - en sjukvårdande insats - som inte berättigar till statlig assistansersättning. Och det har inneburit stora problem för många. När Kammarrätten i , i mål nr 3208, valde att gå på motsatt linje uppstod ett tolkningsproblem och därmed ett osäkert rättsläge. begärde då att skulle förtydliga vad som gällde. Det gjorde man genom att överklaga kammarrättens beslut. kom Högsta förvaltningsdomstolens nya domslut. Domstolen har kommit fram till att sondmatning ska räknas som hjälp med måltider, vilket innebär ett grundläggande behov och därmed ett behov som berättigar till statlig assistansersättning. Den nya tolkningen från innebär självklart att många känner lättnad eftersom de på grund av den tidigare tolkningen nekats det stöd de behöver. Vi i utgår självklart från att nu ändrar sina bedömningar utifrån det nya rättsläget, som rimligen bör vara stabilt. I är det nämligen myndigheterna som tolkar och tillämpar de lagar stiftar. Varken riksdag eller regering har den befogenheten. kan på olika sätt uttrycka sitt missnöje, och regeringen kan försöka lägga sig i myndigheternas arbete - även om det är rättsligt tvivelaktigt - genom att exempelvis byta ut en generaldirektör och skriva regleringsbrev. Politikens uppgift är egentligen att utvärdera myndigheternas tillämpning ute i samhället och sedan göra om lagarna om de tillämpas på ett sätt som medborgarna inte vill eller som politikerna inte hade avsett. För oss miljöpartister, som anser att intentionerna i lagen om stöd och service som antogs av 1993 var mycket bra, är det naturligtvis stötande att de tolkningar som myndigheterna har gjort har fjärmat tillämpningen så långt från det avsedda. Vi, liksom jag tror alla övriga partier, har sett den här besvärande utvecklingen , och många av oss har ifrågasatt den. Det har även gjorts en hel del försök från politiken som lagen varit i kraft att ingripa för att säkerställa att de ursprungliga intentionerna ska gälla. Politiken såg ganska tidigt att det var problem med lagstiftningen. Det handlade både om att personer med svåra funktionsvariationer inte fick det stöd de rimligen borde ha fått och om att fullt friska personer lyckades lura handläggare och tillskansa sig mycket stora bidrag. Varje gång skandalerna slogs upp i medierna ifrågasattes lagen både av dem som ville förbättra lagen för dem med svåra funktionshinder så att de skulle kunna få stöd och av dem som helt enkelt såg lagen som dysfunktionell och ville ta bort den. LSS har verkligen varit mycket omdebatterad. , bara efter det att lagen hade börjat tillämpas, tillsattes den första utredningen för att försöka rätta till bristerna i lagstiftningen. Jag har försökt gå igenom historiken för att bilda mig en uppfattning om hur LSS har utretts, men det är inte lätt att få en helt säker bild av det. Troligen handlar det om fler än fem utredningar som har tittat på lagen. En säkrare bild av utvecklingen får man om man tittar på själva lagtexten och noterna för när delar av lagen har förändrats. Då ser man att under de som lagen har varit i bruk har det skett ändringar i själva lagtexten under 14 av dessa . Jag tror att vi måste ha den här bakgrunden med oss för att förstå att LSS troligen var en ovanligt otydlig lag som gav tillämpande myndigheter alltför vida och oklara ramar att tolka. Därför har vi fått många av de problem som kantat lagens historia. Alliansregeringen hade på sig och genomförde två utredningar men lyckades inte förtydliga eller säkerställa lagstiftarens ursprungliga intentioner. Den nuvarande regeringen har på sina inte heller lyckats med uppdraget. Den utredning som den nuvarande regeringen tillsatte 2016 har emellertid ett uppdrag som, när det redovisas, kanske gör det möjligt att äntligen göra den modernisering och uppdatering av lagen som vi alla vet är nödvändig. Att det så kallade sparkravet nu har tagits bort gör det kanske enklare både för utredaren att fullgöra sitt arbete och för politiken att hitta en bred överenskommelse om hur man kan säkerställa att personer med svåra funktionshinder ska kunna leva ett fullvärdigt liv som alla andra. Som vattendroppar sommöts kind emot kind innande flyter ihop ochsamtalar genom de olikaunika kroppsspråk somsignalerar mellanhjärtans slag ochframkallar ett lika värdesflow av glädje Med den här dikten av inledde jag den aktuella debatten om assistansen som hölls här i , närmare bestämt . , som skrivit dikten, har själv behov av assistans och då, , märkte hon tydligt hur det blev svårare och hårdare i bedömningarna av tilldelningen av hennes assistanstimmar. Då, , fanns det en stor oro över att hon skulle behöva dra ned på att arbeta och på sina fritidsaktiviteter. Det var en oro som har infriats. hade vid det tillfället, , precis fått besked om att hennes assistanstimmar kraftigt skulle minskas. Och hon får än slåss för varenda assistanstimme. Hon orkar inte längre vara aktiv på samma sätt som . Kraften går i stället åt till att överklaga och till att ta fram underlag och bevis om hennes behov. Och kraften går också åt till oron över ekonomin, oron över att det inte längre går ihop då man kan arbeta och måste betala för delar av stödet ur egen ficka. Inte minst går kraften till oron över att över huvud taget överleva utan den hjälp som hon behöver men inte längre får. Kommer det att finnas en hjälp där när jag behöver den för mitt eget liv? Det är detta debatten måste handla om. Den måste handla om varje individ som genom det rättsläge vi ser inom assistansen hamnar utanför samhället och om varje individ som i stället för att använda sin kraft och ork till ett arbete och en aktiv fritid måste använda den till att överklaga och bevisa sina behov. Debatten måste handla om varje individs oro och rädsla. Vart tog grundintentionerna i assistanslagstiftningen vägen? Vad hände med intentionen att dessa människor ska kunna leva som andra? Hur kunde regeringen med Socialdemokraterna och hamna så fel? värnar grundintentionerna i assistanslagstiftningen. värnar individens valfrihet. För är möjlighet till jobb och utbildning viktiga delar för att kunna vara delaktig och aktivt delta i vårt samhälle. En förutsättning för valfrihet är att man själv kan styra över sitt stöd och sin assistans - att man till exempel fritt kan välja utförare. Att vara delaktig är viktigt för individens utveckling, och det är viktigt för vårt samhälles utveckling. Vi har inte råd att ställa individer utanför. Men för att kunna vara delaktig behöver man också ha förutsättningarna för detta. Därför genomförde den borgerliga regeringen LSS-lagen och lagen om personlig assistans. Assistans är ju enligt lagen personligt utformat stöd åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sådant som personlig hygien, måltider, att klä sig och att kommunicera med andra. Dessa är basala behov för att i nästa steg kunna vara delaktig och aktiv i samhället.