ip · H510323 · 2018-01-16 00:00:00 — Interpellation 2017/18:323 Utredning eller folkomröstning om dödshjälp av (C) till Socialminister (S) Opinionsundersökningar visar på en stark folkmajoritet för att utreda möjligheter för individen att själv påverka sitt öde vid svåra lidanden i livets slutskede. Dessa frågor är svåra och grannlaga. Självfallet måste steg i den riktning jag talar för utredas mycket noga, och naturligtvis måste regelverken vara väl genomtänkta och specificerade. I har och ett antal delstater i , ofta efter folkomröstningar med bred majoritet, infört en rätt till dödshjälp enligt den så kallade Oregonmodellen, som omfattar 87 miljoner människor. Det fungerar uppenbarligen bra, och det förs knappast någon debatt om att riva upp denna frihetsreform. Jag tror att det som blockerar denna fråga bland annat är djupa laddningar från vårt förflutna, där religioner talar om livets okränkbarhet och där självmord länge ansågs vara en dödssynd som straffades med begravning utanför kyrkogårdsmuren. Det är märkligt att det är tillåtet med abort under bestämda förutsättningar, vilket jag är för, medan det är absolut omöjligt att efter egen stark vilja vid svåra lidanden i livets slutskede kunna dö . (Smer), som ansvarar för dessa viktiga frågor, föreslog att de skulle utredas. Man pekade på gråzoner där praxis vad gäller smärtlindring kan skifta mellan olika städer och sjukhus och läkare. Gråzonerna växer, och regelverk behöver ses över och bli mer enhetliga. Efter en interpellationsdebatt gav dåvarande sjukvårdsministern beskedet i en respektfull debatt att han var positiv till att Smer arbetade vidare med frågor kring gråzoner och dödshjälp i livets slutskede. Smer har lagt fram en gedigen kunskapssammanställning över hur dessa frågor hanteras i olika länder och hur utvecklingen är . Det framstår som alldeles uppenbart att argumenten emot försvagas medan argumenten för stärks. Jag anser det självklart, mot bakgrund av Smers rapporter och 2016, att det nu verkligen är dags att utreda dessa frågor, gråzonerna samt en rätt till dödshjälp. Att denna utredning inte redan är tillsatt gränsar till tjänstefel, menar jag, och skulle socialministern inte agera nu tar hon på sig ett utomordentligt stort ansvar. Frågan om individens frihet att vid svåra lidanden i livets slutskede kunna få sin yttersta vilja respekterad är oerhört laddad. Samtliga riksdagspartier, förutom , är emot att ens utreda frågan om en strängt reglerad möjlighet till dödshjälp. Också mitt eget parti, , är emot. Dock har vi på flera partistämmor haft en engagerad och respektfull debatt i frågan, där en växande minoritet har talat för att frågan äntligen borde utredas. Detta är en moralisk-etisk livsfråga som bottnar djupt i var och en av oss. Jag har länge varit övertygad om att dessa viktiga frågor behöver utredas och har under min riksdagstid väckt flera motioner samt även ställt två interpellationer till dåvarande socialministern samt en till sjukvårdsminister 2016. Jag vill hänvisa till dessa och de interpellationsdebatter vi hade, som ger en god bild över både min och statens argumentation. Min entydiga uppfattning är att – – allvarligt bör överväga en rätt till dödshjälp under noggrant specificerade förutsättningar och en rätt att skriva ett livstestamente. Genom att fortsätta att totalt neka dessa möjligheter till människor vars yttersta vilja vid svåra lidanden i livets slutskede är att själva kunna få avgöra sitt öde tar staten på sig ett stort ansvar och visar, skulle jag vilja säga, inte någon barmhärtighet eller respekt för individens frihet att själv bestämma i det fåtal fall det handlar om. En människa i livets slutskede, eller med svåra plågor och där sjukvården uttömt sina resurser, bör under strängt reglerade förutsättningar och egen uttalad yttersta vilja rimligen ha rätt till dödshjälp. Det är ovärdigt och obarmhärtigt att samhället i sådana fall tvingar en döende människa kvar på plågans bädd eller hänvisar henne till egna initiativ eller till att resa utomlands, om hon har resurser. En undersökning som har gjort, och många liknande, visar ständigt att cirka tre av fyra svenskar är öppna för dödshjälp. Det är angeläget att dagens totala förbudslagstiftning i frågan ses över. En grundlig utredning behövs där bland annat medicinska, juridiska, etiska och allmänmänskliga aspekter beaktas. Frågornas aktualitet visas också av allt fler mycket tunga debattartiklar och böcker som publiceras. Tre mycket tänkvärda böcker är sista friheten, med fleras Inför den sista stund och dödens väntrum. Jag avslutar min interpellation med en lysande artikel på , som jag kan skriva under på vartenda ord, skriven av , , Tuulikki Koivunen och . Den hänvisar också till , då dödssjuk och svårt lidande i cancer, gripande artikel i , vilket också kunde vara mina ord: : ”Vi måste utreda möjligheten att på frivillig grund ge döende hjälp att förkorta livet när allt hopp är ute och bara smärta återstår. Att läkare med sin etik och politiker med sin religion talar om för mig att jag tålmodigt ska bära mitt lidande är motsatsen till respekt för livets okränkbarhet.” hade rubriken duckar och vågar inte utreda frivillig dödshjälp. ”51 miljoner amerikaner har rätt till frivillig dödshjälp och det är tillåtet i fyra europeiska stater. har en åldrande befolkning och frågan kommer att bli alltmer brännande. Trots det slår partierna dövörat till och vågar inte tillsätta en utredning”, skrev , , Tuulikki Koivunen och . ”blir , folkrikaste delstat med över 38 miljoner invånare, den femte delstaten som tillåter dödshjälp. Den katolske guvernören signerade detta beslut. Också är på väg att införa dödshjälp efter att landets högsta domstol enhälligt förklarat att förbudet mot dödshjälp strider mot The Canadian charter of rights and freedoms, som garanterar rätten till liv, frihet och säkerhet. Bakgrunden till det kanadensiska domstolsbeslutet var ett par rättsfall, ett av dem initierat av den ALS-drabbade Gloria . Hon hann dö innan hon fick rätt i domstolen, men hennes motiveringar citeras utförligt i domen. Så här förklarade varför hon ville ha rätten att själv avgöra när och var och hur hon skulle avsluta sitt liv. Jag vill inte avsluta mitt liv på ett våldsamt sätt. Jag vill inte att min död ska bli traumatisk för mina närmaste. Jag vill ha den lagliga rätten att dö fridfullt, som jag själv väljer, omgiven av min familj och mina vänner. När kommer vill jag kunna kalla samman min familj, berätta för dem om mitt beslut, säga ett värdigt farväl och nå ett avslut - för min del och för deras. Min nuvarande livskvalitet försämras av att jag inte säkert vet att jag kommer att ha rätt att be en läkare hjälpa mig att dö. Men i händer ingenting. På samma sätt som svenska kvinnor åkte till för att få abort reser dödssjuka svenskar till för att få hjälp att dö, vilket är förenat med stora kostnader. publicerade en artikel av den cancersjuke journalisten , hans budskap till politikerna var glasklart: måste våga utreda frågan om frivillig dödshjälp (). avled och vi kan tyvärr konstatera att regeringen inte hörsammat hans, och många andra dödssjukas, desperata vädjan. I vår omvärld finns folkvalda församlingar som inte förlamas av beröringsskräck inför lidande patienters sista önskan. Innan tog beslutet tillät delstaterna dödshjälp. I ytterligare ett tjugotal delstater pågår en livlig debatt om möjligheten att förkorta livet för patienter i livets absoluta slutskede. Totalt finns nu i en tillåtande lagstiftning för ca 51 miljoner amerikaner eller av befolkningen. I har dödshjälp varit laglig och där har man världens mest långtgående och beprövade lagstiftning på området. Lagen har stort folkligt stöd. Inte ens när innehade premiärministerposten försökte regeringen inskränka möjligheten till dödshjälp. och har följt i spåren och tillåter numera dödshjälp, något som knappast hade skett om man trott att patientsäkerheten varit hotad. I har vi många fri- och rättigheter och stor valfrihet inom en mängd områden. Det är först när vi är svårt sjuka och döden oundvikligen närmar sig som vi berövas rätten att besluta över det som återstår av vårt liv. Varför finns inte denna rätt i vårt land? har en åldrande befolkning och vi lever allt längre. Dödshjälpsfrågan kommer oundvikligen att bli alltmer brännande. Trots att den palliativa vården byggts ut och gör stora och behjärtansvärda insatser klarar man inte att ge alla en värdig död. I det palliativa register som förs över patienternas sista tid finns 1 044 som inte lindrats med symtom som smärta, andnöd, illamående eller ångest. Enligt en doktorsavhandling från är så många som av befolkning positivt inställd till frivillig dödshjälp för den som är bortom all hjälp. Allt fler inom den medicinska professionen är positiva till en diskussion om hur dödshjälp fungerar i de länder som infört möjligheten. Dödshjälpens motståndare säger sig vilja skydda de svagaste. Vi har svårt att föreställa oss något svagare än ALS-patienter, som Gloria , i livets obönhörliga skymning. Eller så hänvisar kritikerna till det sluttande planet, att samhället skulle tappa kontrollen om dödshjälp tillåts, detta trots att inga undersökningar i något enda land visat att så blivit fallet. Enstaka riksdagsledamöter har motionerat om att dödshjälp bör utredas. Men de politiska partierna, utom , har slagit dövörat till och vågar inte tillsätta en utredning, trots att det snart gått två decennier sedan vård i livets senast utreddes - den gången med uttalat direktiv att inte ta upp frågan om dödshjälp. Inte ens partiet som heter Liberalerna med motiveringen vi ska heta vad vi är, vill undersöka den liberala rätten att få besluta om den sista friheten, det egna livet i dess slutskede. Journalisten ger ut . Hon är själv cancersjuk och argumenterar där på ett klarsynt sätt ur ett patientperspektiv för att bör införa självvald dödshjälp. Hon skriver: ’är alla riksdagspartier överens om att det bör vara en mänsklig rättighet att bestämma över sin egen kropp. Det är dock en ytterst selektiv rättighet. Om det är livet som mot din vilja växer i din buk har du rätt till abort och får samhällets hjälp och välsignelse. Men om det i stället är en obotlig cancer har du inte rätt att slippa den sista tidens lidande och kroppsliga och kanske andliga förfall. Det är skam, det är en fläck på banér att du omyndigförklaras på din dödsbädd.’ Vi som undertecknar denna artikel har länge varit aktiva i opinionsbildningen för att legalisera dödshjälp i . Vi slutar inte att förvånas över de styrandes ovillighet att ens våga diskutera frågan. Vi vet att vi inte är ensamma. Vi uppmanar alla som värnar sitt, och andras självbestämmande, att göra sin röst hörd. I har vi många fri- och rättigheter och stor valfrihet inom en mängd områden. Det är först när vi är svårt sjuka och döden oundvikligen närmar sig som vi berövas rätten att besluta över det som återstår av vårt liv. Hur länge skall de politiska partierna ducka om den sista friheten? Varför vägra att ens utreda en livsviktig fråga där av svenska folket uttalat sin mening? , läkare och författare, , professor em och författare, Tuulikki Koivunen , biskop em, , låtskrivare och nöjesentreprenör.” Detta är en lysande stark artikel. Stor heder åt författarna. Enligt min mening borde en bred parlamentarisk utredning tillsättas för att på djupet analysera hur enskilda människors vilja att dö något vid svåra lidanden nära livets slut, och under sträng kontroll, ska kunna respekteras. En sådan utredning borde ha sin utgångspunkt i att behandla frågorna i deras helhet, innefattande också de gråzoner och olika tillämpningar som finns mellan sjukhus och läkare i landet. Detta är en lång interpellation i en mycket allvarlig och viktig fråga. Tiden går, och jag befarar att inte heller socialministern kommer att vilja tillsätta den utredning som Smer anser är nödvändig. Jag hoppas verkligen att jag har fel. Skulle jag inte ha det ser jag ingen annan väg än att likt ett antal delstater i har en folkomröstning i frågan, en rådgivande sådan. Vad annars ska man ha folkomröstningar till när medborgarna vill något nödvändigt som de politiska partierna av feghet säger nej till? Jag har mot denna bakgrund två allvarliga frågor till socialminister : Avser ministern att låta utreda frågorna om brister och gråzoner i vården vid livets slutskede samt hur en strängt reglerad rätt till dödshjälp bäst skulle utformas? Om ej, hur ställer sig ministern till att låta frågan prövas i en folkomröstning, så som skett i ett antal delstater i ? har frågat mig om jag avser att låta utreda frågorna om brister och gråzoner i vården vid livets slutskede samt hur en strängt reglerad rätt till dödshjälp bäst skulle kunna utformas. Om inte så vill veta hur jag ställer mig till att låta frågan prövas i en folkomröstning, så som skett i ett antal delstater i . har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till en utredning om hur en strikt begränsad och reglerad form av dödshjälp, såsom den så kallade Oregonmodellen, skulle kunna tillåtas i . Svensk hälso- och sjukvårds uppgift är att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till det hör också att lindra lidandet och främja livskvaliteten för patienter som befinner sig i livets slutskede på grund av progressiv och obotlig sjukdom eller skada. Det är oerhört angeläget att patienter som befinner sig i den situationen får en så god vård som möjligt. Som all annan vård ska vård i livets slutskede bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. När det gäller vård i livets slutskede har det gjorts mycket på nationell nivå för att främja en positiv utveckling. har tagit fram ett nationellt kunskapsstöd som ger god vägledning för styrningen och ledningen av den palliativa vården. Genom regeringens stöd till regionala cancercentrum har ett vårdprogram för palliativ vård tagits fram, som är tillämpligt oavsett vilken diagnos det gäller. Regeringen ger också stöd till Svenskt Demenscentrum, som bland annat tillhandahåller kunskapsstöd och en webbutbildning om palliativ vård. har publicerat rekommendationer om smärtbehandling i livets slutskede. har tydliggjort vilka regler som gäller när plågsamma symtom inte kan lindras på något annat sätt än att genom palliativ sedering påverka patientens medvetandegrad. finns särskilda föreskrifter från om livsuppehållande behandling, som bland annat anger förutsättningarna för att avbryta sådan behandling. Till föreskrifterna finns också en handbok som ger ytterligare stöd i vården. Det fungerar som ett viktigt verktyg för uppföljning och förbättringsarbete. I sin uppföljningsrapport konstaterar att trenderna tyder på en stadig förbättring men att det också finns behov av förbättringar inom vissa områden. Det är naturligtvis angeläget att landstingen och kommunerna bedriver ett fortsatt förbättringsarbete inom den palliativa vården. Dessa insatser svarar delvis upp mot de frågor som lyftes fram av 2008 i den skrivelse som och refererar till när det gäller gråzoner i vården. Frågan om dödshjälp är en komplex och svår fråga. Den har många olika aspekter och ska diskuteras med stor ödmjukhet. I grunden har jag dock ingen annan uppfattning än de av mina företrädare som har debatterat med. Jag är inte beredd att initiera en utredning om dödshjälp och anser inte heller att det vore lämpligt med en folkomröstning i frågan. Som själv konstaterar finns det inte heller i något tydligt stöd för sådana initiativ. Jag har naturligtvis stor respekt för de synpunkter som förs fram i debatten både av dem som argumenterar för och av dem som argumenterar emot dödshjälp. Jag har också stor respekt för de personer som befinner sig i den svåra situation som obotlig och dödlig sjukdom innebär och för deras anhöriga, liksom för dem som uttrycker oro för vad legaliserad dödshjälp skulle kunna innebära ur ett samhällsperspektiv. Jag har stor respekt för dem som säger att legaliserad dödshjälp skulle innebära en principiellt avgörande förändring av såväl läkarrollen som hälso- och sjukvårdens uppdrag. Regeringen har inga planer på att se över den ordning som råder i . Jag är medveten om att detta är en fråga som kommer att fortsätta att debatteras både i och i omvärlden och som vi även fortsättningsvis kommer att behöva förhålla oss till. För debattens skull ser jag därför positivt på den kunskapssammanställning som har publicerat och som förhoppningsvis kan bidra till en mer kunskapsbaserad och saklig debatt i frågan. Fru talman och fru statsråd! Tack för svar, och glöm mina lite hårda ord tidigare i debatten! Jag kommer att bli lite känslosam här också, för detta är en viktig fråga som berör oss djupt. Det är en viktig, angelägen och känslig fråga vi diskuterar. Jag tycker att statsrådet har ett hyggligt tonläge i svaret. Vi folkvalda, som i denna fråga verkligen företräder folket och den breda folkmajoriteten, avfärdas inte lika iskallt och okänsligt av statsrådet som av till exempel och en del religiösa krafter. Men i sak är statsrådet obeveklig. Hon hänvisar till en del utredningar och projekt som har gjorts, och det är bra. Men det är fortsatt blankt nej till det som , Smer, har begärt : en utredning om att förbättra den palliativa vården över hela landet. Vården har brister, och det borde göras en utredning för att se om den räcker till eller inte och hur det är med gråzonerna mellan smärtlindring och den dödshjälp som läkare faktiskt kan sätta in genom terminal sedering. Läkaren bestämmer, och patientens vilja räknas inte. Man borde också undersöka hur en strängt reglerad rätt till dödshjälp skulle kunna utformas i . Men det är nej till denna framställning från . Min interpellation är mycket lång; det medges. Men den innehåller verkligen de starka argument som jag och många andra menar så starkt talar för att man ska utreda och införa en rätt till dödshjälp vid svåra lidanden i livets slutskede. Jag tycker att socialminister tar på sig ett stort ansvar när hon , , med den kunskap vi har om dessa viktiga frågor genom till exempel Smers alldeles utmärkta kunskapssammanställning, inte har modet och kraften att åtminstone låta utreda frågorna så att debatten kan djupna och breddas. Jag är övertygad om att inom har infört en rätt till dödshjälp i det fåtal fall när detta är en människas yttersta vilja vid svåra lidanden i livets slutskede. Varför gjorde inte regeringen mer ? Så kommer det att heta. Varför denna passivitet? Och ja, jag vet att Alliansen och socialminister gjorde lika lite. Men då var inte Smers kunskapssammanställning framme - den som övertygande visar att argumenten för stärks och att argumenten emot inte håller. Jag inser att frågan om en rätt till dödshjälp liknande den som finns för nära 90 miljoner människor i sex amerikanska delstater och i är så känslig att frågan om att införa den, eller att åtminstone utreda den, först kanske måste förankras på en partistämma eller partikongress. Jag vädjar till socialministern och till ansvarsfulla ledande politiker i alla partier att ta sådana initiativ i sina partier. Observera noga att frågan har avgjorts genom beslutande folkomröstningar i många fall, och med bred majoritet. Dödshjälp enligt Oregonmodellen är väl förankrad på andra sidan , och det finns inga planer på att backa tillbaka. I har journalisten , som var med och drev igenom rätten till abort, efter en svår cancer skrivit den lysande . Om du som lyssnar, eller socialministern, tvekar i denna fråga: Läs boken, och det finns inga tvivel kvar! Journalisten vädjade på om nåd att få dö i sin svåra cancer. Två ledande läkare i var emot dödshjälp men ändrade sig när de drabbades av svår cancer, och så vidare. Opinionen i frågan är kristallklar. av folket är för. Det har kommit en färsk undersökning från Novus som visar att är entydigt för och att är emot, i likhet med politiska partier och . Tack, ministern, för svaret som jag naturligtvis hade önskat skulle vara lite annorlunda! Jag hade verkligen önskat och någonstans hoppats att ministern i alla fall skulle öppna dörren på glänt för att titta på dessa angelägna frågor. För min del hade det varit enklare och mer bekvämt om jag hade låtit bli att delta i den här debatten och om jag hade struntat i att lyfta frågan om dödshjälp till debatt och diskussion. Detta är nämligen en svår diskussion. Det handlar om svåra etiska avvägningar och en diskussion om gränsdragningar. Men jag tycker inte, fru talman, att vi politiker får ducka för svåra frågor. Tvärtom har vi ett ansvar för att sätta strålkastarljuset på dem, diskutera dem och utreda dem på ett seriöst och bra sätt. Jag tycker att det i någon mening är ett svek att den här regeringen inte agerar i frågan, på samma sätt som jag tycker att det är ett svek att tidigare regeringar, oavsett färg, inte heller har gjort det. Det är ett svek mot de människor som desperat vädjar om att få hjälp att ta kontrollen över sitt lidande och sin död. Jag tycker att det är ett svek mot de principer som vi annars håller för självklara, nämligen rätten till ett eget liv och rätten till självbestämmande. Detta är en rätt som tydligen inskränks när man närmar sid döden och är i en desperat och svår situation. Jag kan inte blunda för de svåra berättelser och vittnesmål som kommer mig till del. Det är människor som är sjuka i till exempel och som vädjar om att slippa kvävas till döds. Det är personer som vill ha kontroll över livets slut och få möjlighet till ett lugnt och ordnat avslut i stället för en död präglad av smärta och ångest. Inför den här debatten liksom inför den förra debatten som jag och hade med ministerns företrädare tog jag av mig min partinål, för detta är inte en partipolitisk debatt. Detta är en allmänmänsklig fråga. Det är en fråga om etik och om synen på individens rätt. Jag tycker att den som motsätter sig dödshjälp, som säger nej, som ministern nu tyvärr verkar göra här, och inte är beredd att ens lyfta på stenen och utreda frågan faktiskt måste svara på frågorna om varför människors rätt till självbestämmande så kraftigt begränsas vid livets slut. Varför ska inte också den som ska dö, den som lider av fruktansvärd smärta och ångest, få möjlighet att själv avgöra hur hens liv ska avslutas? Det tycker jag faktiskt att man måste besvara om man inte ens är beredd att utreda frågan. Precis som var inne på i sitt tidigare inlägg har vi fått mycket värdefull ny kunskap. Det har bland annat Smer, , bidragit till. Man har gjort en kunskapsöversikt över de erfarenheter som finns från andra länder där dödshjälp praktiseras och är legalt. Längst erfarenhet har man i den amerikanska delstaten , men det finns även erfarenheter från i . Den kunskapssammanställningen tycker jag på ett bra sätt visar att de farhågor som ofta lyfts fram i debatten gällande det sluttande planet och annat inte är sanna och att det heller absolut inte finns ett motsatsförhållande mellan en god palliativ vård och dödshjälp. I stället visar sammanställningen att de faktiskt går att förena och att det snarare kan bidra till att förstärka den palliativa vården. Dödshjälp är en svår fråga som jag anser att vi politiker inte får undvika. Vi får inte rygga för den därför att den är svår. Den svenska debatten om dödshjälp har pågått i vågor . säger nej till dödshjälp, men kåren är inte helt enig. Seniora doktorer är mer för än yngre doktorer. legaliserar allt fler länder dödshjälp i någon form. I har mer än 60 000 personer undertecknat ett medborgarinitiativ, och det innebär att den finska måste ta upp frågan. I den svenska debatten har argument för och emot dödshjälp framförts. En del av dem har inte varit faktabaserade. Det är ett av skälen bakom att har tagit fram sin rapport. Jag sitter i rådet. Vi tog fram en rapport , men vi såg att här behövs mer kunskap. Därför har vi nu tagit fram underlag om den så kallade Oregonmodellen som finns i fem amerikanska delstater och som för nu också infördes av liberalerna i . Sedan finns det också uppgifter om den dödshjälp som erbjuds i , och en del andra länder. Modellerna skiljer sig åt.