ip · H510392 · 2018-02-22 00:00:00 — Interpellation 2017/18:392 En djurskyddslag med rättssäkerhet av (C) till Statsrådet (S) har en stark djurskyddslag för att säkerställa att djuren har det bra, vare sig de finns i stall och ladugårdar eller som husdjur i hemmen. Detta är bra och nödvändigt. Men lagar måste även respektera äganderätten, och lagar måste tillämpas med proportionerliga sanktioner och straff. Självfallet måste ansvariga myndigheter, länsstyrelserna, kunna agera snabbt och kraftfullt när djurbesättningar i lantbruket (och till exempel hundar och katter) akut far illa och vanvårdas. Då finns inte tid för att till exempel pröva frågan om att tvångsomhänderta 25 eller 50 eller 150 kor i domstol. Däremot, om tillsynsdialogen mellan en lantbrukare, en kobonde, har pågått eller år har ju djuren det uppenbarligen någorlunda bra, men enligt måste det bli bättre. kontrollant och bonden kan då råka i delo med varandra. Bonden kan säkert ibland ha sin del i detta, men även statliga tjänstemän kan, till exempel om de är ovana i sin roll och ovana vid praktiskt lantbruk, också ibland bli för nitiska och millimeterinriktade. Maktförhållandet mellan kontrollant och bonde är att kontrollanten/myndigheten (inklusive veterinär) besitter nästan all makt medan bonden inte har någon makt utan måste rätta sig efter vad myndigheten beslutar. Myndigheten kan ha synpunkter på det allra mesta, oftast säkert med rätta men ibland även på detaljer som inte behövs, och ibland kan den även ha fel. Lantbrukaren/djurägaren sätts ofta, särskilt om det finns en del brister på gården, under stor press när myndigheten, annonserat eller oannonserat, kommer på besök. Man vet att det kan vara svårt att tillfredsställa inspektörens alla krav och att kontrollerna ofta återkommer år . Man vet också att praxis har varit att om har förelagt bonden att vidta åtgärder men inte anser att tillräckligt mycket har gjorts har rätten att plötsligt och utan förvarning tvångsomhänderta alla djuren. Detta är ett dramatiskt och fullständigt omvälvande ingrepp för lantbruksföretagaren. Hela grunden för hans verksamhet och försörjning rycks undan, och därtill drabbas han eller hon oftast av väldigt stora kostnader för transporter och inställning med mera av djuren samt också ofta av låga försäljningspriser när ovana aktörer ska sälja många djur på marknaden. Detta innebär att lantbrukaren fråntas sina djur och all möjlighet att bedriva djurproduktion som kostnaderna för tvångsomhändertagande med mera blir så stora att han eller hon måste sälja gården och även kan drivas i personlig konkurs. Tragedier har inträffat när lantbrukare hamnat i denna situation. Naturligtvis ska , anser jag, i första hand i god dialog med lantbrukaren samarbeta så att de brister som finns i byggnader och djurhållning kan rättas till. Och visst ska när så är nödvändigt kunna förelägga åtgärder att vidta och till exempel utdöma straff/sanktioner av ekonomisk karaktär. Däremot är det faktiskt inte rimligt, som det är och har varit, att staten/har haft makten att efter tre förelägganden tvångsomhänderta en hel djurbesättning. En jurist som arbetar med djurskyddslagen har formulerat enorma makt så här: ”Det man ska komma ihåg är att enligt lag ska utfärda djurförbud efter flera förelägganden, även om det kan tyckas vara för bagatellartade förseelser, och även om djurägaren åtgärdat bristerna.” Hur detta regelverk har kunnat gälla så länge som det gjort är svårbegripligt. Regeringen ska lägga en proposition till om ny djurskyddslag, och enligt lagrådsremissen kommer vissa skevheter att rättas till, till exempel den orimligt hårda och fyrkantiga regeln att efter tre förelägganden kan, eller ska, tvångsomhänderta hela besättningen och, oftast, utfärda djurförbud. Detta ska tas bort och ersättas av en helhetsbedömning. Det är bra och i rätt riktning. Mitt syfte med denna interpellation är att, i grevens tid, söka påverka regeringen och ansvariga statsråd på två centrala punkter. En utredning ska tillsättas om straffen för brott mot djur, och kanske kan punkterna läggas till där. Punkt nr 1: Jag anser att det inte är rimligt att kan tvångsomhänderta en hel djurbesättning utan lantbrukarens vetskap (förrän det sker) när det uppenbart inte handlar om ett akut djurskyddsläge utan ”enbart” om med diskussioner och förelägganden mellan myndighet och djurägare. Lantbrukarens möjligheter att i efterhand, när ladugården är tom och djuren borta och försålda, få rätt genom att överklaga till förvaltningsdomstol är i praktiken nästan obefintliga. Domstolen prövar främst om beslutet gått rätt till enligt bland annat praxis om tre förelägganden, inte om bedömning varit riktig eller om konsekvenserna för lantbrukaren varit rimliga i förhållande till de brister som funnits i verksamheten. Min uppfattning är att ett statligt myndighetsbeslutande om att utan förvarning tvångsomhänderta en hel djurbesättning är fullständigt omvälvande för lantbrukaren/djurägaren/människan. Straffet, eller konsekvenserna, är dramatiska när att verksamheten upphör som man drabbas av kostnader och värdeförluster på många , eller miljonbelopp när besättningen är större. Jag anser att ett rättssamhälle, med rättssäkerhet, rimligen måste låta ett tvångsomhändertagande av alla djur som vill göra i de situationer som jag har redovisat hänskjutas till domstol för avgörande om lantbrukaren motsätter sig beslut. Då kan djurhållningen bedömas på plats, och då kan domstolen avgöra vilka åtgärder eller vilka straff/kostnader/tvångsomhändertaganden som är rimliga i förhållande till de brister som finns. Punkt nr 2: När en myndighet/länsstyrelse anser att en djurhållning med alltför stora brister måste upphöra, och när beslutet har fastställts även i domstol (när så eventuellt är gällande ordning), borde lantbrukaren, om inte bristerna är akuta med hänsyn till djuren, få på sig att själv försälja djuren. Under den tiden bör någon, vid behov, kunna uppdras att ha tillsynsansvar över att djuren har det tillräckligt bra, minst på den nivå som gällt eller år som föregått beslut. Med anledning av ovanstående vill jag fråga statsrådet : Är statsrådet beredd att i kommande proposition till arbeta in de två frågor som jag föreslår, rätt till domstolsprövning respektive att en djurägare själv när så är rimligt kan få sälja sina djur?