ip · H510527 · 2018-05-02 00:00:00 — Interpellation 2017/18:527 Erkännande av folkmordet – seyfo av (L) till Utrikesminister (S) Under valrörelsen lovade framför tusentals svenskassyrier på Assyriska riksförbundets nyårsfirande att om han blev statsminister skulle regeringen erkänna folkmordet – seyfo. Socialdemokraterna tog makten och blev statsminister, men något förverkligande av detta vallöfte kom aldrig. ”Har vi fattat beslut i så ska vi naturligtvis fullfölja det. Det är absolut min målsättning”, sa i en intervju med Assyria TV då. vet vi att det bara var tomma ord och ännu ett svek från en svensk regerings sida. meddelade i stället att han bryter sitt vallöfte. På en rak fråga från om regeringen tänker erkänna folkmordet svarade statsministern: ”Regeringen har inte någon plan på det, nej.” påstår sig vilja lära sig av historien, men med upprepade sig historien igen för de kristna minoriteterna i och . Lika viktig som Förintelsen är för att förstå moderna historia är erkännandet av folkmordet seyfo för att förstå moderna historia. Mot bakgrund av ovanstående vill jag fråga utrikesminister : Varför har regeringen inte för avsikt att erkänna folkmordet – seyfo? På vilket sätt arbetar regeringen gentemot den turkiska staten för att de ska ta bort den brottsparagraf som gör det brottsligt att hävda att folkmordet har ägt rum? På vilket sätt arbetar regeringen för att en internationell domstol ska avgöra frågan? På vilket sätt arbetar regeringen för att svenska medborgare som har fått sina marker exproprierade och släktingar mördade ska få ersättning och ursäkt av den turkiska staten? har frågat mig varför regeringen inte har för avsikt att erkänna folkmordet - seyfo. Han har frågat mig på vilket sätt regeringen arbetar gentemot den turkiska staten för att de ska ta bort den brottsparagraf som gör det brottsligt att hävda att folkmordet har ägt rum. har även frågat mig på vilket sätt regeringen arbetar för att en internationell domstol ska avgöra frågan, samt hur regeringen arbetar för att svenska medborgare som fått sina marker exproprierade och släktingar mördade ska få ersättning och ursäkt av den turkiska staten. Utan tvivel begicks omfattande övergrepp mot den armeniska folkgruppen och andra minoriteter under i det sönderfallande . En betydande del av kristna befolkning dödades. Skildringarna av vad som hände är fruktansvärda. Omkring 1 miljon människor beräknas ha blivit offer för massövergreppen. En majoritet av dem som mördades var armenier, men bland offren fanns även andra kristna minoriteter: assyrier, syrianer, kaldéer och greker. De som dödades utgjorde mer än hälften av den armeniska befolkningen i området, och de flesta av de som överlevde flydde landet. Det är viktigt att vi minns och lär oss av de mörka kapitlen i vår historia för att förhindra upprepning av massövergrepp i vår samtid. Detta är en fråga om respekt för folkrätt och mänskliga rättigheter som är grundläggande i svensk utrikespolitik. Frågor om hur en regering bör förhålla sig till, och benämna, massövergrepp långt bak i tiden är däremot komplicerade och innehåller flera folkrättsliga, konstitutionella, straffrättsliga och politiska aspekter. Regeringen gav därför 2015 i uppdrag att på en principiell och allmän nivå belysa relevanta rättsliga, historiska och andra aspekter på förhållningssätt och benämningar i anslutning till historiska massövergrepp. Enligt rapporten är regeringsuttalanden som fastställer historiska fakta inte helt oproblematiska och kan uppfattas som normerande för forskningen och strida mot den akademiska principen om kritiskt tänkande. I fråga om massövergreppen i det sönderfallande är det viktigaste att de berörda gemensamt analyserar och kommer fram till ett förhållningssätt till övergreppen. Dessa är de principiella skälen för vårt ställningstagande och också en anledning till att ytterst få regeringar gör uttalanden om de historiska massövergreppen. Regeringen arbetar på olika sätt för att främja dialog genom bilaterala kontakter, genom EU och genom forskningsfrämjande. Detta arbete är inte minst viktigt i och mellan och . Exempel på dialogsatsningar är stödet till som bidragit till att etablera det första armeniska institutet i och arbetar för dialog och samförstånd mellan turkar och armenier i landet. Regeringen har också beslutat om bidrag till en armenisk organisation, , för ett projekt som främjar dialog och samverkan mellan armeniska och turkiska civilsamhällesorganisationer. Avseende hur regeringen arbetar gentemot den turkiska staten för reformer av strafflagstiftningen i fråga har regeringen vid ett flertal tillfällen uttryckt stark oro över begränsningar av yttrandefriheten i . Den turkiska strafflagstiftningen innehåller paragrafer som kan användas för att döma oliktänkande för förtal av staten, dess högsta företrädare och institutioner samt förolämpning av den turkiska flaggan. Detta framgår i UD:s senaste rapport om MR, demokrati och rättsstatens principer i . Skärpningarna av lagstiftningen innebär också att fri debatt om frågor rörande de historiska massövergreppen är kraftigt begränsade, vilket är något som försvårar möjligheten till försoning. använder varje möjligt tillfälle att i kontakter med turkiska företrädare betona vikten av yttrandefrihet och åsiktsfrihet, inklusive fri och öppen debatt, vilket utgör en fundamental del av demokratins kärna. och EU följer noggrant utvecklingen i också när det gäller utvecklingen av ägandeförhållanden och processen att återlämna egendom. Det inbegriper också de juridiska processerna i och som rör kompensation för och återlämnande av exproprierad egendom, inklusive fall som rör minoriteters äganderätt. Förste vice talmannen konstaterade att interpellanten inte var närvarande i kammaren och förklarade överläggningen avslutad.