frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — En LVM-utredning ska inledas när nämnden har fått kännedom om att det kan finnas skäl att bereda någon sådan vård. Under en sådan utredning ska nämnden som regel besluta om att det ska göras en lä- karundersökning av den enskilde. Nämnden kan då begära biträde av polis för att föra den enskilde till undersökningen. hade nämnden fått in anmälningar enligt 6 § LVM från fri- vården och Beroendemottagningen vid . Anmälan från sjuk- huset verkar i och för sig i första hand ha grundats på uppgifter som AA:s an- höriga hade lämnat. AA hade dock själv berättat att missbruket var omfattande. De anmälningar som AA:s syster och mor hade gjort måste också ha lett till oro för AA. Att mot denna bakgrund avsluta utredningen som den in- leddes därför att AA samtyckte till vård är långt ifrån begripligt med tanke på vad nämnden kände till om hans förhållanden. Det fanns då inte heller något konkret erbjudande om vård som AA kunde ta ställning till. Nämnden borde ha fortsatt utredningen. Utredningen skulle ha kunnat belysa om AA hade ett fort- gående missbruk av bl.a. narkotika, om han hade behov av vård och om den vården verkligen kunde ges på frivillig väg. I det ligger att noggrant bedöma tillförlitligheten i AA:s samtycke och om nödvändig vård kunde garanteras. Inom ramen för utredningen hade nämnden också kunnat få till stånd en läkar- undersökning för att se om det fanns en risk för att AA genom missbruket ut- satte sin psykiska eller fysiska hälsa för allvarlig fara, vilket är ett av kriterierna för tvångsvård enligt LVM. I 13 § LVM finns bestämmelser som innebär att nämnden i vissa fall kan om- händerta en enskild i avvaktan på att en domstol prövar frågan om vård enligt LVM. Jag har inte underlag för att hävda att nämnden borde ha fattat ett sådant beslut beträffande AA. Däremot är det uppenbart att nämnden hade fått sådana uppgifter beträffande AA att det kunde finnas skäl att bereda honom tvångs- vård. När utredningen enligt 7 § LVM avslutades inleddes en ny utredning enligt 11 kap. 1 § SoL. Under den utredningen försökte nämnden att få till stånd en läkarundersökning av AA. Det lyckades dock inte. S O C I A L T J Ä N S T fattade ett beslut om att inleda en ny utredning enligt 7 § LVM. Därvid begärde nämnden biträde av polismyndigheten för att föra AA till en läkarundersökning. Det förbereddes också för att omhänderta AA med stöd av 13 § LVM. AA hade dock avlidit , vilket nämnden fick kännedom om i vart fall efter . Som jag inledningsvis angett aktualiserar detta ärende en rad frågor som gäller grundläggande krav på socialnämndens handläggning och nämndens särskilda ansvar för att utreda och bistå enskilda med allvarliga missbruksproblem. Som framgått ställs relativt höga krav på nämnden att bedriva ett aktivt och adekvat utredningsarbete. Som jag redovisat är de brister som präglat nämndens hand- läggning i ärendet om AA sådana att det finns skäl att rikta allvarlig kritik mot nämnden. Jag är särskilt kritisk till nämndens underlåtenhet att genomföra en utredning enligt 7 § LVM. Som framgått anser jag inte att socialnämnden, trots upprepade orosanmälningar och klara indikationer beträffande AA:s häl- sotillstånd och livssituation , gjort vad den ska för att kunna bedöma allvarligheten i AA:s missbruk och behov av LVM-vård. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att en orsak till misstagen i handlägg- ningen av AA:s ärende var att missbruksenheten haft problem med att bemanna verksamheten och att det rådde stor brist på rutinerade socialsekreterare. Jag har viss förståelse för att sådana situ- ationer kan uppkomma och att det blir så ibland kan möjligen förklara men däremot inte ursäkta bristerna i handläggningen. Det är centralt att socialnämn- den har en sådan kontroll över och styrning av verksamheten att nämndens för- måga att utreda och bistå enskilda med allvarliga missbruksproblem kan upp- rätthållas . Omständigheterna i ärendet är sådana att jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg, , som är ordinarie tillsynsmyndighet för . Det som BB har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida. S O C I A L T J Ä N S T Inför ett s.k. snabbyttrande till domstol lyckades socialnämnden inte få kontakt med en förälder per telefon. Fråga om det då var lämpligt att skicka ett sms till föräldern (Dnr 494-2016) Beslutet i korthet: Inom ramen för en umgängestvist begärde tingsrätten att socialnämnden skulle lämna s.k. snabbupplysningar till domstolen. lämnar sådana upplysningar ska den, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet. försökte med anledning av domstolens begäran komma i kontakt med mamman per telefon. Mamman svarade inte, och socialsekre- teraren skickade då ett sms till henne. JO konstaterar att det finns vissa ris- ker, bl.a. ur integritetssynpunkt, med att använda sms vid kommunikationen med enskilda och är kritisk till att handläggaren tog kontakt med mamman på det sätt som gjordes. I en anmälan klagade på i kommun och uppgav bl.a. följande: En handläggare på har kontaktat henne per sms från ett okänt telefonnummer angående en påstådd utredning om hennes dotter. Social- tjänsten borde ha kontaktat henne per brev och inte från ett okänt telefonnum- mer. AAbifogade konversationen mellan henne och socialsekreteraren. Av denna framgick att AA fått ett sms med följande innehåll: Hej, jag behöver komma i kontakt med dig och ställa några frågor utifrån tvisten i tingsrätten. När har du tid? Mvh [handläggarens namn], soc Inledningsvis hämtade JO in journalanteckningar om AA:s dotter för tiden till . JO begärde därefter att i kommun skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan till JO. Nämndens arbetsutskott anförde i ett remissvar bl.a. följande (bilagan har utelämnats): Handläggningen i ärendet framgår av bilaga l, händelseförteckning i ärendet. Där framgår att handläggaren i ärendet gjort försök att kontakta AA. När detta inte lyckats så har handläggaren gjort kontaktförsök genom att skicka sms. har sms blivit ett allt vanligare sätt att kommunicera, nästan uteslutande på önskemål av enskilda. När personal telefonerar/skickar sms så kan ej mottagaren se vem som ringer/skickar sms på displayen då alla telefoner är generellt registrerade på kommun. Det försvårar för mottagaren att kontrollera vem som äger telefonnumret. I det aktuella ärendet så får självkritiskt konstatera att en sms- konversation skulle ha haft en annan inledning dvs. föregåtts av ett brev till den enskilde eller ett neutralt sms där den enskilde ombads att ta kontakt. Den berörda handläggaren i ärendet kan inte yttra sig i ärendet då hon avslutade sin anställning hos kommun 160401. S O C I A L T J Ä N S T kommun socialtjänst kommer att se över sina rutiner och tillföra att en inledande kontakt alltid skall ske via brev och därefter en förfrågan om hur den enskilde vill att kontakten fortledes skall ske. AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde stf JO följande. Innan domstolen avgör ett mål om vårdnad, boende eller umgänge ska social- nämnden ges tillfälle att lämna upplysningar (6 kap. 19 § ). För- äldrar som vänder sig till domstol för att få frågor om vårdnad, boende och umgänge prövade begär ofta att domstolen ska fatta ett interimistiskt beslut som gäller fram till dess att domstolen slutligt har avgjort målet. Innan dom- stolen fattar ett sådant interimistiskt beslut kan den hämta in upplysningar från socialnämnden i frågan (s.k. snabbupplysningar). ska, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet innan den lämnar sådana upplysningar (6 kap. 20 § ). Av utredningen framgår bl.a. följande: fick den 29 decem- ber 2015 en begäran från tingsrätten om att lämna s.k. snabbupplysningar. Med anledning av begäran beslutade att inleda en utredning. försökte socialsekreteraren ringa till AA som inte sva- rade i telefon. Handläggaren skickade därför ett sms till henne med texten ”Hej, jag behöver komma i kontakt med dig och ställa några frågor utifrån tvisten i tingsrätten. När har du tid? Mvh [handläggarens namn], soc ”. Därefter följde en kort sms-konversation mellan handläggaren och AA. Som jag uppfattar det kände sig AA osäker på om det verkligen var en före- trädare för som kontaktade henne per sms. AA synes inte heller ha förstått varför kontaktade henne. Det är naturligtvis olyckligt. ska självklart agera korrekt och professionellt i alla kontakter med enskilda. Det är även viktigt för förtroendet för myndigheten att kontakter med enskilda tas på ett sätt som minimerar risken för missförstånd. När den första kontakten sker genom ett kortfattat sms begränsas handläggarens möj- lighet att förklara varför kontakten med den enskilde tas. När behöver komma i kontakt med någon kan det i många fall vara lämpligt att inleda med en brevkontakt. är det dock många som fö- redrar att använda e-post eller andra elektroniska kommunikationssätt. Det finns inte något generellt förbud för att skicka e-post eller sms till klienter. är dock skyldig att skydda de personuppgifter som behandlas. Dessutom bör undvika att använda elektroniska kom- munikationsmedel om inte den enskilde lämnat sitt medgivande till att kom- municera på det sättet (se t.ex. JO 2016/17 s. 333). Ett interimistiskt yrkande ska handläggas skyndsamt av domstolen. Den tid inom vilken socialnämnden ska lämna snabbupplysningar är alltså som regel kort. Mot den bakgrunden har jag viss förståelse för att handläggaren, efter att ha försökt nå AA per telefon, skickade ett kortfattat sms för att snabbt komma i kontakt med henne. Som jag har påpekat finns dock vissa risker med ett sådant förfarande, särskilt ur integritetssynpunkt. När det gäller sms, eller liknande S O C I A L T J Ä N S T elektroniska meddelanden, framstår det exempelvis inte som otänkbart att nå- gon annan än den tänkta mottagaren läser meddelandet. Enligt min mening bör iaktta stor försiktighet när de använder sms för att kommunicera med enskilda, i synnerhet vid den inledande kontakten. Jag är kritisk till att handläggaren tog kontakt med AA på det sätt som gjordes. Fråga om en socialnämnd borde ha lämnat ett intyg till en förälder som föräldern skulle åberopa i ett ärende angående pass för ett barn (Dnr 3283-2016) Beslutet i korthet: En socialsekreterare utfärdade ett intyg till en förälder som avsåg att ansöka om pass utan den andra vårdnadshavarens samtycke. Intyget innehöll integritetskänsliga uppgifter om den andra vårdnadshava- ren. I beslutet gör JO uttalanden om intygsskrivning. får kritik bl.a. för att nämnden genom att upprätta in- tyget riskerat att nämndens neutralitet ifrågasattes och att integritetskänsliga uppgifter fick onödig spridning. I en anmälan till JO klagade på , . Han anförde bl.a. följande: En socialsekreterare skrev ett intyg som var ställt till ”passexpeditionen” hos . Intyget innehöll upp- gifter som omfattades av sekretess och uppgifter som utgjorde felaktiga ankla- gelser mot honom. Intyget, som bifogades till JO-anmälan, hade följande ly- delse: Härmed intygas att [de två barnen] har varit aktuella på utredningsenheten vid sedan 150316. Anledningen för detta var misstanke om sexuella övergrepp från pappa AA:s sida, samt misstanke om fysiskt våld mot [barnen] också från pappas sida. [Barnen] har vid polisförhör bekräftat uppgifterna. [Barnen] bor hos sin mor på heltid. utredning visar att modern är mån om sina barn, och hon tar sitt föräldraansvar. Pappan är försvunnen må- nad. Han är efterlyst av polisen. Modern önskar att ansökan om pass för [de två barnen] beviljas utan pappas samtycke då familjen inte har någon kontakt med honom, och inte vet var han befinner sig. Detta intyg skrivs på begäran av modern. JO begärde att stadsdelsnämnden skulle yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde nämnden bl.a. följande: De uppgifter som framkommer i intyget gällande sexuella övergrepp och våld beskrivs som misstankar och har saklig grund, därmed kan de inte an- ses som falska. S O C I A L T J Ä N S T I intyget står att båda barnen bekräftar uppgifterna vid polisförhör. En- ligt dokumentation i ärendet framkommer att endast det yngre syskonet be- kräftar uppgifterna och det är i enlighet med AA:s iakttagelse. Förvalt- ningen beklagar den felaktiga uppgiften i intyget. I övrigt stämmer infor- mationen i intyget. [Barnens mor] har begärt ett intyg och handläggaren har agerat korrekt då han upprättat och överlämnat det till henne. Förvaltningen bedömer dock att handläggaren borde ha varit mer återhållsam vid utlämnandet av käns- liga uppgifter eftersom det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att En sådan bedömning förutsätter att handläggare ska kunna fråga den enskilde om denne samtycker till att uppgifter lämnas ut, vilket handläggaren försökte göra i det aktuella ärendet men inte lyckades. Hand- läggaren som skrev och lämnade ut intyget var en inhyrd konsult som ar- betade självständigt. Förvaltningens gällande rutin är att det är endast in- formation som bedöms vara nödvändig som ska förmedlas. Samtliga intyg som skrivs ska granskas av den biträdande enhetschefen innan de lämnas ut, vilket den inhyrda konsulten inte hade gjort. Förvaltningen bedömer att uppgifterna i intyget är av känslig natur och beklagar att informationen i intyget upplevs som avslöjande för AA. Förvaltningen har genom denna anmälan uppmärksammat och förtydligat för medarbetarna vikten av att formulera information på ett tydligt men respektfullt sätt i alla former av intyg. Förvaltningen ser allvarligt på händelsen och har vidtagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att liknande incidenter inte sker igen. AAkommenterade remissvaret och anförde bl.a. att uppgiften om att social- sekreteraren hade försökt nå honom inte var riktig. I ett beslut anförde stf JO följande. Intyget skrevs på begäran av barnens mor, som tillsammans med AA hade vård- naden om barnen. Syftet med att skriva intyget var att hon skulle kunna an- vända det i ett passärende eftersom hon hade för avsikt att ansöka om pass för barnen utan AA:s samtycke. En ansökan om pass för ett barn ska enligt 7 § 2 passlagen (1978:302) avslås om barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns syn- nerliga skäl att ändå utfärda pass. I ett sådant ärende ska passmyndigheten be- gära in ett yttrande från en sådan nämnd som fullgör uppgifter inom . Ett yttrande behöver dock inte begäras in om det är uppenbart att passansökan ska godkännas (3 § andra stycket passförordningen [1997:664]). Varken passlagen eller passförordningen innehåller några bestämmelser om att socialnämnden ska utfärda intyg som föräldrar kan åberopa i ett passärende. Inte heller socialtjänstlagen innehåller några bestämmelser som tar sikte på ut- färdande av intyg. Visserligen finns det inte något hinder mot att socialförvalt- ningen utfärdar ett intyg som rör den enskildes kontakter med . Det uppstår dock problem om ett intyg innehåller uppgifter om en annan person än den som har begärt att få intyget. En allmän begränsning när det gäller att utfärda intyg är bestämmelserna om sekretess. De uppgifter som lämnades ut i intyget i detta ärende omfattades i princip av sekretess hos . Avsikten med intyget var att det skulle användas i ett passärende, och gentemot passmyndigheten gällde sekretess för S O C I A L T J Ä N S T uppgifterna eftersom passmyndigheten inte hade begärt socialnämndens ytt- rande. Barnens mor blev i det sammanhanget närmast att betrakta som en mel- lanhand mellan myndigheterna. Att ta in uppgifterna i intyget var visserligen inte något brott mot tystnadsplikten, eftersom handläggaren i strikt mening bara lämnade uppgifterna till barnens mor, som redan kände till dem. Ett övergri- pande syfte med den sekretesslagstiftning som gäller för är dock att integritetskränkande uppgifter om en person inte ska spridas. Att lämna de aktuella uppgifterna i ett intyg som upprättades för att åberopas i ett ärende vid en annan myndighet var enligt min mening ett kringgående av det integritets- skydd som sekretesslagstiftningen ska upprätthålla. Detta måste anses synner- ligen olämpligt. Även utöver sekretessproblematiken kan intygsskrivning vara problematisk. I sådana fall där det finns en konflikt mellan vårdnadsha- varna om barnen finns det skäl att vara särskilt återhållsam med att skriva intyg på den ena förälderns begäran, eftersom det finns risk att neut- ralitet kan ifrågasättas. Det nu aktuella intyget lämnades till barnens mor utan AA:s vetskap för att hon skulle kunna åberopa det i passärendet. Jag har för- ståelse för att AA i den situationen kan ha fått uppfattningen att socialsekrete- raren inte var neutral, vilket socialsekreteraren också borde ha insett. När det gäller ärenden om pass för barn finns det dessutom, som framgått ovan, särskilda bestämmelser om när och hur socialnämnden ska höras. De be- stämmelserna utgör grunden för en rättssäker handläggning. Om en enskild tjänsteman vid nämnden i stället lämnar motsvarande uppgifter i ett intyg till den ena föräldern kringgås dessa regler, vilket riskerar att leda till en mindre rättssäker handläggning av passärendet. Jag vill också peka på den särskilda bestämmelsen om kommunikation som finns i socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Av 11 kap. 8 § tredje stycket SoL följer att socialnämnden ska kommunicera yttranden till andra myndigheter i ärenden som rör myndighetsutövning mot en enskild vid den andra myndig- heten. Det innebär att nämnden, innan den lämnar ett yttrande till passmyndig- heten enligt 3 § andra stycket passförordningen, måste ge vårdnadshavarna möjlighet att kommentera yttrandet. Skyldigheten att kommunicera yttranden har tillkommit för att bidra till en rättssäker handläggning hos nämnden. Det här aktuella intyget innehöll sådana uppgifter som nämnden i ett senare skede kunde lämna i ett yttrande till passmyndigheten. Att i stället lämna uppgifterna i ett intyg till enbart barnens mor medförde att AA inte fick möjlighet att ta del av och bemöta uppgifterna innan de lämnades till passmyndigheten. Genom att utfärda intyget har även bestämmelsen om kommuniceringsskyldighet enligt 11 kap. 8 § tredje stycket SoL åsidosatts. Det finns olika uppgifter i ärendet om huruvida det gick att nå AA. Jag går inte in på den frågan här eftersom den inte har betydelse för de principiella frågor som tagits upp ovan. Sammanfattningsvis konstaterar jag att nämnden genom att upprätta intyget riskerat att integritetskänsliga uppgifter fick spridning. Dessutom har nämn- dens neutralitet kunnat ifrågasättas. Utfärdandet av intyget medförde också att de rättssäkerhetsregler som gäller vid socialnämndens medverkan i ärenden om S O C I A L T J Ä N S T pass för barn åsidosattes. Nämnden kan inte freda sig från kritik genom att hän- visa till att uppgifterna som sådana (i huvudsak) var korrekta. I stället borde nämnden ha hävdat sin opartiska ställning och bevakat att integritetskänsliga uppgifter inte fick onödig spridning. Nämnden får kritik för att intyget utfärda- des. Det som AA har anfört i övrigt leder inte till någon ytterligare åtgärd eller något ytterligare uttalande från min sida. Stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) Förutsättningarna för omprövning och ändring av gynnande beslut enligt LSS (Dnr 589-2016) Beslutet i korthet: Vård- och omsorgsutskottet i kommun beslu- tade att bevilja en flicka insatsen personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Beslutet gällde endast och var dessutom förenat med flera förbehåll om omprövning. JO har i tidigare beslut uttalat sig om förutsättningarna att tidsbegränsa beslut om insatser enligt LSS och har ifrågasatt en ordning där beslut om insatser alltid tidsbegränsas. En myndighet måste i varje enskilt fall över- väga om det är nödvändigt att begränsa ett besluts giltighetstid. För insatser där det inte kan förutses någon förändring av behovet inom överskådlig tid är det t.ex. mindre befogat med en tidsbegränsning. JO framhöll vidare att om en tidsbegränsad insats ska fortgå är det viktigt att ett nytt beslut fattas innan den tidigare perioden har löpt ut. Ett nytt beslut bör också föregås av en uppföljning av insatsen. Eftersom en insats endast kan ges den enskilde om han eller hon begär det, krävs det vid tidsbegränsade beslut en ny ansökan från den enskilde innan ett nytt beslut kan fattas. JO tillägger nu att motsvarande bedömning av nödvändigheten måste gö- ras om en myndighet överväger att förse ett beslut om insats enligt LSS med omprövningsförbehåll. Myndigheten måste ha klart för sig vad syftet med uppställandet av förbehållet är och förvissa sig om att det utformas på ett sätt som uppfyller rimliga krav på förutsebarhet och är förenligt med kraven på legalitet, objektivitet och proportionalitet. Utgångspunkten för alla insatser enligt LSS är att de ska vara varaktiga. Insatsen personlig assistans är en typ av insats där behoven kan variera . Det talar för att ett beslut om en sådan insats som regel inte bör löpa helt utan någon form av tidsbegränsning eller förbehåll. Vid val mellan de olika alternativen finns det emellertid enligt JO goda skäl att välja att förse ett beslut om personlig assistans med ett förbehåll om omprövning eller vid väsentligt ändrade förhållanden, i stället för att begränsa beslu- tets giltighetstid. Kommunen påtar sig därigenom ansvaret för att ta initiativ till en ny utredning, och det beslut som ska omprövas upphör inte att gälla förrän ett nytt har kommit till stånd. Även om kommunen vid sin ompröv- ning kan komma att göra en annan bedömning av rätten till personlig assi- stans leder förfarandet i sig inte till ytterligare otrygghet och osäkerhet för den enskilde. I beslutet riktar JO allvarlig kritik mot kommunen bl.a. för att den inte besvarade den enskildes yrkande att beslutet skulle gälla tills vidare och för att den inte motiverade vare sig begränsningen av beslutets giltighetstid eller uppställandet av förbehållen. S T Ö D O C H S E R V I C E T I L L V I S S A F U N K T I O N S H I N D R A D E (LSS) JO:s beslut innehåller även uttalanden om behovet av författningsregler- ing av förutsättningarna för omprövning och ändring av gynnande beslut enligt LSS. JO uppmärksammar regeringen på detta behov och begär en översyn av lagstiftningen. I en anmälan till JO framförde AA i egenskap av ombud för klagomål mot Vård- och omsorgsutskottet i kommun. Han anförde bl.a. följande: I en ansökan om insatsen personlig assistans enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, hade särskilt yrkats att beslutet skulle gälla utan tidsbegränsning. Utskottet beslutade att be- vilja personlig assistans . Någon moti- vering till varför beslutet tidsbegränsades lämnades inte. Begränsningen borde ha motiverats på det sätt som framgår av JO:s beslut , dnr 4207-2000. Vård- och omsorgsutskottets beslut var också förenat med flera förbehåll. I beslutet angavs att det gällde till dess fattade beslut enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken (SFB), att det skulle komma att följas upp och att det kunde komma att omprövas vid förändrade förhållanden. Principen om gynnande besluts negativa rättskraft undergrävs när ett beslut förses med så omfattande förbehåll och tidsbegränsningar. Avsikten med insatser enligt LSS är att de ska vara samordnade och varaktiga. Den en- skilde ska kunna lita på att insatser ges så länge det finns behov av det, och kontinuiteten ska garanteras. Att en myndighets bedömning blir beroende av en annan myndighets bedömning går att ifrågasätta. Det är två olika myndig- heter som ska ta ställning till en ansökan om personlig assistans respektive en ansökan om assistansersättning. Anmälan remitterades till Vård- och omsorgsutskottet i kommun. I sitt remissvar anförde utskottet följande: kommun respekterar JO:s beslut från . Tids- begränsningen i detta ärende är ett undantag. Bakgrunden och orsaken till Vård- och omsorgsutskottets beslut , § 15 är följande: