frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — När det gäller att be- döma risken för fortsatt brottslighet är det främst strafftidens längd, brotts- lighetens karaktär och omfattning, eventuell tidigare brottslighet samt vissa K R I M I N A L V Å R D bakgrundsfaktorer som brottsbenägenhet, förekomst av psykisk störning och pågående missbruk som är av betydelse. Andra faktorer som har bety- delse vid beslut om placering är behovet av att undvika olämpliga gruppe- ringen mellan intagna och Kriminalvårdens behov av att upprätthålla till- fredsställande förhållanden i en där kunna bedriva en ända- målsenlig verksamhet (jfr prop. 2009/10:135 s.124). För att underlätta tillämpningen och ge struktur i säkerhetsarbetet är an- stalterna indelade i tre säkerhetsklasser. Vid den nuvarande indelningen i säkerhetsklasser har det fysiska skyddet särskilt betonats. Indelningen har stor betydelse vid beslut om placering. Således anges i Kriminalvårdens föreskrifter att graden av övervakning och kontroll i första hand framgår av anstaltens eller avdelningens säkerhetsklass. Den som är dömd till lägst fängelse avtjänar inte sällan straff för mycket allvarlig brottslighet. Det kan självfallet inverka på valet av place- ring i skärpande riktning, i synnerhet som risken för återfall i brott är hög. I takt med att verkställigheten fortskrider omprövas dock de särskilda vill- koren och förutsättningarna för den intagne att verkställa sitt straff under mindre slutna former. Så snart förhållandena medger det flyttas den lång- tidsdömde till en anstalt i lägre säkerhetsklass. Placeringen av långtidsdömda kvinnor följer samma regelverk som för dömda män. Den praktiska tillämpningen av regelverket påverkas dock av att det är relativt sett få kvinnor som avtjänar långa fängelsestraff. Det på- verkar placeringsvalet och möjligheterna till differentiering utifrån t.ex. be- handlingsbehov. Särskilda avdelningar för intagna kvinnor som dömts till långa fängelsestraff Kriminalvården ser att det i enskilda fall finns behov av att kunna placera långtidsdömda kvinnor och kvinnor med komplex problematik på särskilda avdelningar. går det inte att bortse från att kvinnor som avtjänar fängelsestraff inte är fler än att det är ytterst få av dem som skulle kunna bli aktuella för placering där. Sådana avdelningar måste därför föregås av en analys där man väger för- och nackdelarna mot varandra. Oaktat de möj- ligheter till en ökad differentiering som avdelningar av detta slag skulle in- nebära går det då t.ex. inte att bortse från att de i praktiken kan leda till ökad isolering och vara omotiverat resurskrävande. Kännetecknande för en anstalt i respektive säkerhetsklass finns det inga bestämmelser i lag om indelning i slutna och öppna anstalter. En effektiv kriminalvård förutsätter dock att det inom anstaltsor- ganisationen finns anstalter och avdelningar med olika grad av övervakning och kontroll (jfr prop. 2009/10:135 s. 66f.). I enlighet härmed är Kriminal- vårdens anstalter (i vissa fall även avdelningar) indelade i tre säkerhetsklasser (1-3), där anstalter i säkerhetsklass 1 har den högsta säkerheten och anstalter i säkerhetsklass 3 har den lägsta säkerheten. För kvinnor finns endast anstalter i säkerhetsklass 2 och 3. Indelningen i säkerhetsklass baseras på en helhetsbedömning utifrån re- spektive anstalts möjlighet till övervakning och kontroll. Faktorer som på- verkar en anstalts säkerhetsklass är t.ex. det fysiska skal- och perime- terskyddet, tillgången till kameraövervakning, inpasseringskontroll, varu- kontroll, narkotikahund, underrättelse- och kontrollverksamhet, perso- naltäthet, differentieringsmöjligheter, insatsstyrka och antalet avskildhets- platser. Ju högre säkerhetsklass, desto högre grad och förekomst av angivna faktorer. Intagna med hög risk för bl.a. rymning och fritagning, för fortsatt brotts- lighet eller annan misskötsamhet eller som är svårhanterliga placeras i sä- K R I M I N A L V Å R D Anstalterna i klass 1 har utöver det byggnadstekniska utfö- randet högre beredskap att hantera olika kritiska situationer och möjlighet till att utföra olika kontrollåtgärder utifrån de faktorer som beskrivits ovan. Vid anstalterna , Kumla och Saltvik, som samtliga utgör klass 1- anstalter, finns även särskilda säkerhetsavdelningar enligt 2 kap. 4 § fäng- elselagen, med en ännu högre grad av slutenhet och kontroll. Av fängelse- lagen framgår uttryckligen vilka intagna som får placeras på en säkerhets- avdelning. Det rör sig om fall där det finns en varaktig risk för att den in- tagna rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt be- nägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet eller om fall där det finns särskild anledning att anta att det behövs för att hindra den intagne från allvarlig brottslig verksamhet under vistelsen i anstalt. Enligt Kriminalvår- dens mening saknas behov av säkerhetsavdelningar för kvinnor . Intagna där det finns risk för bl.a. rymning och fritagning, för fortsatt brottslighet eller annan misskötsamhet placeras i säkerhetsklass 2. I säker- hetsklassen placeras t.ex. intagna som har en viss benägenhet att ta till våld eller hot om våld samt intagna som i begränsad utsträckning är svårbehand- lade på grund av exempelvis psykisk ohälsa. Anstalterna i klass 2 har bygg- nadsmässiga hinder och kontrollinstanser som hindrar den intagne att lämna anstalten och faktorer såsom personaltäthet skapar ökade förutsätt- ningar att hantera misskötsamhet. I den lägsta säkerhetsklassen, säkerhetsklass 3, placeras intagna med en låg risk för bl.a. rymning och fritagning, för fortsatt brottslighet eller annan misskötsamhet. Det handlar om intagna som bedöms kunna följa reglerna för verkställigheten och personalens anvisningar. Det bedöms inte krävas kontrollinsatser, byggnadsmässiga hinder eller andra åtgärder för att den intagna ska stanna kvar i anstalten, för att hindra misskötsamhet eller för att den intagna i övrigt ska fungera väl under vistelsen i anstalten. I säker- hetsklassen saknas därför, i de allra flesta fall, kontrollinstanser, byggnads- mässiga hinder eller andra åtgärder som hindrar den intagne att lämna an- stalten eller i övrigt missköta sig. Kriminalvården vill framhålla att det inom säkerhetsklasserna finns märkbara skillnader i säkerhetsnivå och grad av slutenhet. Det innebär att det finns anstalter som anses vara låga respektive höga inom sin klass. Kri- minalvården anser att detta är motiverat för att kunna upprätthålla kravet på en flexibel och effektiv kriminalvård. De tidigare mer detaljerade gradin- delningarna (bl.a. A-F) har inte fungerat ändamålsenligt då placeringen av de intagna därigenom försvårats. Närmare om avdelningen Björngärdet på anstalten Avdelningen Björngärdet är en av anstalten Färingsös två avdelningar. De intagna på avdelningen Björngärdet blir inte inlåsta i sina respektive bo- stadsrum , utan man låser endast själva avdelningen. Intagna kan gå ut i friska luften under all fritid utom under tid som de hålls inlåsta på avdelningen. Även i övrigt kännetecknas avdelningen av att intagna i stor utsträckning kan röra sig fritt, bl.a. inom området för lärcentrum och de lokaler som används för fritidsaktiviteter. Det genomförs inte heller några regelmässiga visitationer av intagna när de går till och från syssel- sättning. Obevakade besök kan ske inom hela avdelningens område och skiljer sig från dem som äger rum på den slutna avdelningen. Skalskydds- mässigt skiljer sig dock Björngärdet från andra avdelningar i klass 3 då om- rådet omges av ett s.k. dubbelstaket. Med hänvisning till det anförda anser Kriminalvården att den valda sä- kerhetsklassen när det gäller avdelningen Björngärdet är motiverad. K R I M I N A L V Å R D Betydelsen av perimeterskydd vid placering Kriminalvården har tidigare angett att olika anstalter inom en och samma säkerhetsklass kan se olika ut. En sådan skillnad kan avse perimeterskydd. Utgångspunkten vid val av säkerhetsnivå är att samtliga anstalter inom en säkerhetsklass ska kunna utnyttjas för en intagen där sådana risker har iden- tifierats som gör att han eller hon ska placeras i en viss säkerhetsklass. Det innebär dock inte att skillnaden i graden av övervakning och kontroll som finns inom säkerhetsklasserna saknar betydelse. För vissa intagna kan det finnas risker som, till följd av sådana skillnader, inte kan hanteras i samtliga anstalter i den aktuella säkerhetsklassen. En intagen får, som framgått, inte placeras så att han eller hon underkas- tas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Detta krav är enligt Kri- minalvårdens mening inte liktydigt med att en intagen alltid har rätt att pla- ceras i en anstalt med ett visst perimeterskydd. Det är just därför det inom en viss säkerhetsklass måste finnas utrymme att hantera intagna med olika behov av övervakning och kontroll. Det nu anförda innebär att perimeterskyddet som en av flera faktorer har betydelse när en intagen ska placeras. Hur bedömningen faller ut beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Riksmottagningarna är specialiserade enheter inom som har till uppgift att genomföra särskilt omfattande risk- och behovsbedöm- ningar av hög kvalitet. På riksmottagningarna genomgår klienten normalt ett utredningsförfarande som ska resultera i en risk- och behovsprofil samt ett förslag till de särskilda villkor som ska gälla för den enskilde klientens verkställighet. Klienter som dömts för generell brottslighet som t.ex. nar- kotikabrott, eller ekonomisk brottslighet prövas och ärendet handläggs då av särskilda utredare, som med hänvisning till praxis och kända brottsrela- terade faktorer vanligtvis genomför en risk- och behovsbedömning. I de fall den intagne är dömd för våldsbrott eller sexualbrott ska alltid en fördjupad risk- och behovsbedömning göras av en specialist (psykolog) med en särskild utbildning och erfarenhet av det område som det specifika instrumentet är avsett för. Denna bedömning utgår ifrån instrument som samtliga innefattas i begreppet (SPB). Bedömning av risken för framtida våld sker genom tillämpning av HCR-20v3, för sexuellt våld används SVR-20 och när det gäller risker för framtida partnervåld används SARAv3. Dessa bedömningar ska, förutom en graderad riskbedömning, dessutom innehålla en beskrivning och ett resonemang omkring motivato- rer, avhämmare och destabilatorer. De ska vidare lämna en genomarbetad beskrivning av ett eller flera alternativa hypotetiska riskscenarier samt in- nefatta ett ställningstagande till allvarlighetsgraden i en eventuell framtida brottslighet. Här ska också klientens behov utförligt dokumenteras tillsam- mans med en analys av specifik mottaglighet. En risk- och behovsbedömning på någon av riksmottagningarna ska all- tid resultera i rekommendationer av strategier för riskhantering. I såväl SVR-2 som HCR 20v3 ingår PCL-R. Resultatet av en PCL-R-utredning är en särskilt viktig faktor att ta i beaktande vid en bedömning av såväl den generella som den specifika mottagligheten för den enskilde klienten. In- strumentet är dock inte lämpligt att användas som ett ensamt fristående in- strument för bedömning av risker och behov utan som ett komplement till ett mera omfattande utredningsförfarande. Riksmottagningarnas verksam- het har tidigare kvalitetsgranskats och Kriminalvården har meddelat rikt- linjer för hur instrument ska användas för bedömningar av risk, behov och mottaglighet. K R I M I N A L V Å R D Kriminalvården har valt att utreda intagna kvinnor vid riksmot- tagning redan i det fall domen avser fängelse i lägst . Det hänger sam- man med att kvinnor i anstalt är en grupp av intagna som på flera sätt har mer komplexa behov som behöver utredas. Även andra intagna män än de som ska avtjäna fängelse kan placeras för utredning i riks- mottagning. Som exempel kan även korttidsdömda med kopplingar till den organiserade brottsligheten placeras där. Strafftidens längd är alltså inte en- samt avgörande för utredning i riksmottagning. Resurstilldelningen till riksmottagningarna skiljer sig åt. Det har sin grund i verksamheternas olika omfattning samt det faktum att riksmottag- ningen vid Kumla startades innan verksamheten vid Hinseberg. Eftersom den årliga omsättningen av intagna kvinnor är så pass låg har psy- kologresurserna vid Kumla ansetts vara tillräckliga även för genom- förande av utredningar vid Hinseberg. har vakanser bland psyko- logerna vid Kumla medfört längre utredningstider vid såväl Kumla som vid Hinseberg. Vad gäller övriga skillnader i resursfördelning så saknar Hinseberg sam- ordnare och anstalten har endast en utredare, vilket medför att arbetsfördel- ningen ser olika ut på riksmottagningarna. Vidare har utredaren på Hinse- bergs delvis andra arbetsuppgifter än utredarna på Kumla. Riksmottag- ningen vid Hinseberg har till skillnad från motsvarigheten vid anstalten Kumla inte heller någon egen arbetsgrupp, utan personalen på riksmottagning arbetar även mot anstaltens övriga avdelningar. Kriminalvården kommer att göra en översyn av riksmottag- ningarnas verksamhet. I anslutning till denna översyn kommer Kriminal- vården att överväga i vilken utsträckning som det är motiverat att låta in- tagna kvinnor som dömts till kortare straff än utredas vid riksmot- tagning. Utbud av specialplatser och betydelsefullt behandlingsinnehåll Kriminalvården arbetar för att, utifrån ett integrerat jämställdhetsperspek- tiv, utforma verkställigheten så att kvinnors särskilda behov så långt som möjligt kan tillgodoses under verkställigheten i anstalt och så att kvinnor ges förutsättningar för en individuellt utformad utslussning från livet i an- stalt till livet i frihet. Som Kriminalvården framhållit tidigare är dock anta- let intagna kvinnor få i förhållande till antalet intagna män. Anstaltsbestån- det är dessutom sådant att anstalterna för intagna kvinnor är relativt små vid en jämförelse med de anstalter som finns för intagna män. Det utgör faktiska begränsningar för Kriminalvårdens arbete med intagna kvinnor. Det går således vid planeringen av verksamheten inte att bortse från att det är svårare att få ekonomisk bärighet i satsningar på specialplatser på mindre anstalter. För många specialplatser, i synnerhet på en mindre anstalt, gör det också svårare att anpassa verksamheten utifrån behov och minskar möj- ligheten till differentiering, eftersom sådana platser då är reserverade för en viss grupp av intagna. En reell effekt av ett utökat antal specialplatser för intagna kvinnor skulle alltså kunna vara att en sådan utökning, utifrån an- talet intagna kvinnor och anstalternas utformning, försvårar möjligheten att erbjuda intagna kvinnor en placering i gemensamhet. Strukturen för specialplatser, såväl för intagna kvinnor som män, ses över utifrån generaldirektörens beslut om Stra- tegier för Kriminalvårdens infrastruktur vid anstalter och häkten. Av stra- tegibeslutet framgår att Kriminalvården behöver tydliggöra och definiera begreppet specialplatser och att sådana ska finnas för behov som avser om- vårdnad, säkerhet och skydd. Dagens övriga specialplatser föreslås bli nor- malplatser med särskilda verksamhetsuppdrag. Som förväntad effekt av K R I M I N A L V Å R D denna inriktning framgår att färre specialplatstyper och en långsiktig mobi- lisering av dessa på färre verksamhetsställen ökar flexibiliteten av place- ringar och möjligheter till omställning av infrastruktur och verksamhet. Kvinnorna behöver inte nödvändigtvis få ett sämre verkställighetsinne- håll på grund av att kvinnoanstalterna har färre specialplatser än mansan- stalterna. Genom att lokalisera kvinnoanstalter i närheten av större städer så underlättas samverkan med frivård, andra myndigheter och frivilligorga- nisationer. En sådan lokalisering kan därmed i viss utsträckning kompen- sera för bristen på specialplatser, eftersom den möjliggör tillgång till ett bredare utbud av insatser. När det gäller Kriminalvårdens utbud av behandlingsprogram vill Kri- minalvården särskilt framhålla att merparten av dessa kan genomföras oav- sett vilken typ av avdelning den intagne är placerad på. Endast det s.k. 12- stegsprogrammet kräver att det finns särskilda möjligheter till differentie- ring av den intagnes boende eller vistelse. Med undantag av IDAP för män som begått våld mot kvinna i nära relation och för män som begått sexualbrott har samtliga behandlingsprogram anpassats för att kunna ge- nomföras även av intagna kvinnor. För kvinnor som begått våld i en nära relation bedrivs försöksverksamhet med Relationsvåldsprogrammet och för intagna kvinnor som begått sexualbrott pågår ett arbete med att ta fram riktlinjer för återfallsförebyggande behandling. Vinn är ett annat sär- skilt motivationsprogram för kvinnor. Kriminalvården är väl medveten om det finns ett stort behov av att utöka kvinnoanstalternas möjligheter till differentiering och hantering av svår- hanterliga intagna med komplex problematik. påbörjades ett arbete med syfte att garantera anstalten Hinseberg resurser för en adekvat bemanning som gör det möjligt att erbjuda samtliga intagna en anstaltsvis- telse med ett meningsfullt behandlingsinnehåll. Arbetet syftar även till att anstalten Hinseberg ska få resurser att genomföra byggnadsmässiga åtgär- der som ökar möjligheterna till inre differentiering. Gemensamhet är en självklar utgångspunkt för verksamheten i anstalt. Med gemensamhet menas vistelse med flera andra intagna, se 6 kap. 1 § fängel- selagen. I synnerhet om en avdelning är liten (t.ex. på säkerhetsavdelning eller frigångsavdelning) kan det hända att en intagen vistas ensam på en avdelning . Så långt det är möjlighet försöker Krimi- nalvården undvika att sådan vistelse i ensamhet uppstår genom t.ex. för- flyttningar och omplaceringar. Kriminalvården saknar en uttalad definition av begreppet avdelning. Däremot finns det reglering som avser bostadsrum där det bl.a. anges hur stort ett sådant rum normalt ska vara, hur det ska vara utrustat och att det ska gå att reglera ljusinsläppet. Motsvarande reglering saknas ifråga om hur gemensamhetsutrymmena ska vara utformade och utrustade. Enligt Krimi- nalvården är en rimlig utgångspunkt att en avdelning består av minst tre bostadsrum och att det finns ett funktionellt gemensamhetsutrymme med sittmöbler och andra möjligheter till gemensamhet samt fönster som möj- liggör ljusinsläpp och betraktelse av omgivningarna. Det finns ett stort behov av att differentiera intagna kvinnor utifrån bl.a. klientgruppens försämrade psykiska hälsa samt ökade konfliktpunkter inom gängkriminalitet. Säkerhetsmässigt behöver kvinnoanstalterna uppnå en nivå som är liknande den konstruktion som finns för intagna män. Trots det är dagens differentieringsmöjligheter små för intagna kvinnor. Det går inte att bortse från att det i hög grad hänger samman med att det, som fram- gått, är få kvinnor som avtjänar fängelse i anstalt. K R I M I N A L V Å R D Kriminalvården strävar efter att bedriva en likvärdig verksamhet för kvinnor och män. Utifrån det ovan nämnda strategibeslutet har anstalts- och häktesdirektören fattat ett beslut om ett särskilt uppdrag som rör anstalts- platser för kvinnor. Målet är att höja standarden och kvaliteten på kvinno- platserna för att bidra till en mer jämställd kriminalvård, det vill säga att intagna kvinnor ska ges samma möjligheter som intagna män. Utvecklingen av anstalten är en viktig del av denna satsning. Målbilden för hur nya ska se ut innebär bl.a. att ska ha cirka 55 platser för- delat mellan säkerhetsklass 2 och säkerhetsklass 3. Anstalten ska också ha en tydligare lokalmässig och säkerhetsmässig upplevd skillnad mellan sä- kerhetsklass 2 och säkerhetsklass 3, som vissa lokaler ska kunna samutnyttjas mellan säkerhetsklasserna. I ett kompletterande yttrande, som kom in till JO , anförde Kriminalvården bl.a. följande om myndighetens pågående arbete med koppling till de frågor som är aktuella i ärendet: I yttrandet [Kriminalvårdens remissvar till JO ; JO:s anm.] nämns det särskilda uppdraget gällande utveckling av anstaltsplatser för kvinnor34 som avser en fördjupad utredning gällande utveckling av anstalter och anstaltsplatser för kvinnor. Uppdraget ska resultera i en rapport med beskrivning av nuläge, avsett framtida läge samt förslag till handlingsplan innehållande konkreta förslag till åtgärder och beslut på både kort och lång sikt. Förslag till åtgärder ska röra både utveckling av verksamhetsinnehåll såväl som förslag gällande fördelningen av anstalter och anstaltsplatser för kvinnor över landet. Uppdraget rör i flera avseenden de frågor som tas upp i det aktuella ini- tiativärendet. Den fördjupade utredningen kring anstalter för kvinnor fort- går och beslut om åtgärder utifrån utredningen avses att fattas . Översynen av riksmottagningarnas verksamhet Kriminalvården har anfört i yttrandet att en översyn av riksmottagningen kommer att ske . Den översynen har påbörjats men är inte avslutad och kommer fortsatt att pågå . Översynen är tänkt att även inkludera riksmottagningen för kvinnor och i anslutning till denna översyn kommer Kriminalvården att överväga i vilken utsträckning som det är motiverat att låta intagna kvinnor som dömts till kortare straff än utredas vid riksmottagningen. Kriminalvården är medveten om att det finns ett behov av att utöka kvin- noanstalternas möjligheter till differentiering och hantering av svårhanter- liga intagna med komplex problematik. Pågående utredning kring kvinnor i anstalt kommer i första hand att definiera behov och åtgärder kring speci- alplatser för kvinnor men kommer att utgå från den inriktning som fattats avseende den framtida strukturen för specialplatser. Avsikten är att fatta ett inriktningsbeslut för framtida hantering av specialplatser. Viktigt att poängtera i detta hänseende är att dagens utformning av spe- cialplatser för män inte nödvändigtvis är ett rättesnöre för hur kriminalvår- den för kvinnor ska utformas för att tillgodose behov av omvårdnad, be- handling och tillsyn till ett kostnadseffektivt sätt. 34Utifrån generaldirektörens beslut om Strategier för Kriminalvårdens in- frastruktur vid anstalter och häkten har anstalts- och häktesdirektören fattat ett beslut om ett särskilt uppdrag som rör anstaltsplatser för kvinnor. K R I M I N A L V Å R D Arbetet rörande anstalten Hinseberg Anstalten Hinseberg har fått en stärkt organisation för att ge förutsättningar för ökad differentiering och därmed hantering av klienter som kräver sär- skilda resurser, vilket inneburit en mindre avdelning som kan hantera kli- enter med utåtagerande beteende och som är separerad i såväl sysselsätt- ning som promenad. För att kunna stärka möjligheten till effektiv differentiering har det även prioriterats en ombyggnation av promenadgård vid Hinseberg, och den byggnationen har precis blivit klar och besiktad. Promenadgården sätts i bruk vecka 6 när mindre justeringar efter besiktningen är genomfört. Lokalförsörjningsprocessen med utvecklingen av anstalten pågår. En verksamhetsbeskrivning för den nya anstalten är framtagen. I verksam- hetsbeskrivningen framgår att anstalten ska kunna möta olika behov hos intagna kvinnor inkl. ha möjlighet till differentiering. har en projektplan tagits fram i samarbete med konsulter detta arbete är i sin slut- fas. Därefter går projektarbetet med ny anstalt över till fastighetsägaren för byggprojektering och med planerad byggstart . I ett beslut anförde chefsJO följande. Att främja jämställdhet mellan kvinnor och män samt motverka diskriminering på grund av kön är grundläggande principer i det svenska samhället (se t.ex. 2 kap. 13 § regeringsformen och artikel 14 i ). var bland de första länderna att ratificera FN:s konvention för avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor,35 som lyfter fram regeringars skyldighet att i lagstiftning och praxis avskaffa alla former av diskriminering av kvinnor på grund av kön.