frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Ungdomarna skulle också släppas av så att det fanns möjlighet för dem att åka hem med kollektivtrafiken. Under transporten försökte EE upprepade gånger få information om AA:s personnummer och adress och namnen på hans vårdnadshavare för att kunna ta kontakt med dem. AA uppgav att han var men vägrade i övrigt att svara på polisens frågor. EE hade regelbunden kontakt med personal från socialtjäns- ten som befann sig på festivalområdet, men han hade tidigare fått besked om att de varken tog emot oidentifierade eller stökiga ungdomar. Poliserna ansåg därför inte att det var möjligt att lämna över AA till . Polisen körde AA till busshållplatsen på i , vilket är en sträcka . När de kom fram tog EE av AA handfängslet och försökte återigen att få information om bl.a. AA:s identi- tet utan resultat. EE förklarade för AA varför polisen hade ingripit mot honom, var de befann sig och när bussarna gick från hållplatsen. Han försäkrade sig vidare om att AA:s mobiltelefon fungerade. EEfyllde i klockslag och platsen för avlämnande på snabbrapporten och lämnade den sedan till CC för granskning. Snabbrapporten saknar vissa nöd- vändiga uppgifter, t.ex. vem som beslutade att AA skulle beläggas med hand- fängsel och tidpunkten för beslutet. CC:s beslut att avlägsna AA med stöd av 13 § polislagen har inte heller dokumenterats. CC har uppgett att han inte upp- märksammade bristerna vid granskningen av snabbrapporten, och att det inte fanns något utrymme att anteckna förmansbeslut på snabbrapporten. FFoch GG har angett att snabbrapporten användes i stället för ordinarie in- gripande- och fängselblanketter under kommenderingen för att undvika resurs- och tidsförluster. Användandet av snabbrapporter innebar att enbart första- handsuppgifter dokumenterades och att resurserna kunde hållas kvar i området eftersom poliserna inte behövde åka till stationen för avrapportering. Blanket- tens utformning har emellertid visat sig vara bristfällig, och det har inletts ett arbete med att se över blanketten för att uppfylla dokumentationskraven vid ingripanden. redovisade följande bedömning. Den rättsliga grunden för ingripandet mot AA och hur ingripandet ska betraktas i polislagens mening AAhar inledningsvis omhändertagits av en ordningsvakt på grund av ord- ningsstörning med stöd av 13 § polislagen. Han hade då muntligen lagt sig i ordningsvaktens samtal med annan och sparkat på ordningsvakten. För att någon i rättsligt hänseende ska anses störa den allmänna ordningen krävs P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L att uppträdandet utgör angrepp på ett ordningsintresse av betydelse för all- mänheten eller annars från allmän synpunkt. Det räcker inte att t.ex. en en- skild polisman upplever uppträdandet som obekvämt eller olämpligt. Ge- nom att verbalt och med fysiskt våld, i en folksamling där situationen snabbt riskerar att urarta, försöka hindra en ordningsvakts arbete med annan har AA enligt bedömning uppträtt på ett sätt som inne- bär ett faktiskt angrepp på den allmänna ordningen. Polisassistent , som förmansprövade omhändertagandet efter att AA överlämnats till Polismyn- digheten, har saknat anledning att ifrågasätta ordningsvaktens uppgifter, inte minst mot bakgrund av AA:s fortsatt aggressiva uppträdande vid ingri- pandetältet. anser därmed att det funnits laga förutsätt- ningar för ingripande enligt 13 § polislagen. När det gäller frågan hur ingripandet ska betraktas i polislagens mening gör följande bedömning. Polisassistent har uppgett att han vid förmansprövningen beslutade att AA i stället för att omhändertas skulle avlägsnas en kortare sträcka. Po- lisassistent har verifierat att det var ett beslut om avlägsnande han och polisassistent fick i uppdrag att verkställa. Ingripandet har pågått sam- manlagt drygt ; från det att ordningsvakten omhändertog AA kl. 23.47till dess att han släpptes av vid busshållplatsen . På grund av brister i dokumentationen kan inte ange tidpunkten för när avlägsnandebeslutet har fattats. Polisassistent har emellertid upp- gett att det inte tog särskilt för ordningsvakterna att transportera någon från scenen till ingripandetältet och att beslutet därför bör ha fattats omkring . I förarbetena till polislagen beskrivs avlägsnande som en åtgärd där nå- gon förs bort från den plats han befinner sig (prop. 1983/84:111 s. 33). Ty- piskt sett innebär det att någon avlägsnas från exempelvis en lokal där denne stört ordningen, men det kan också en innebära att personen förflyt- tas en kortare sträcka i polisfordon. I kommentaren till polislagen anges att om det är fråga om annat än en kortare sträcka och åtgärden innefattar ett påtvingat kroppsligt ingrepp av inte helt kort varaktighet, bör åtgärden nor- malt sett dock bedömas som ett omhändertagande (, , Po- lislagen, 11 uppl, s. 109). Vad som utgör en kortare sträcka måste avgöras i det enskilda fallet och för att ett avlägsnande ska vara meningsfullt krävs att den som avlägsnats i alla fall har vissa svårigheter att ta sig tillbaka till platsen som personen avlägsnats från. I en intern tillsynsrapport har myn- digheten slagit fast att den maximala sträckan för ett avlägsnande dock inte får överstiga (Tillsynsrapport 2014:6, Inspektion av polismyndighet- ernas tillämpning av avlägsnande enligt 13 § samt 13 c § polislagen, RPS, s. 10). I förevarande fall har AA transporterats . Med hänsyn till sträck- ans avstånd från city och hur förhållandevis enkelt AA har kunnat ta sig åter till festivalområdet anser att åtgärden inte på grund av transportsträckans längd har övergått i ett omhändertagande. När det gäl- ler ingripandets varaktighet kan dock konstateras att AA fått vänta innan avlägsnandebeslutet kunde verkställas. Mot bakgrund härav bedömer att ingripandet i rättsligt hänseende inte kan be- traktas som ett avlägsnande, utan att det i stället får ses som ett omhänder- tagande enligt 13 § polislagen. Ett omhändertagande får bara tillgripas som sista utväg för att förhindra ett ordningsstörande beteende. Det är först när ett avvisande eller avlägs- nande inte är tillräckligt för att det avsedda resultatet ska uppnås som ett omhändertagande får äga rum (, , Polislagen, s. 109). De berörda polisassistenterna har med hänsyn till AA:s beteende bedömt att en avvisning eller ett avlägsnande direkt utanför festivalområdet skulle ha bli- vit verkningslöst. Festivalområdet har inte varit kontrollerat, vilket gjorde det omöjligt att säkerställa att ordningsstörande personer inte P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L återvände till platsen. Genom att förflytta AA en kortare sträcka med polis- fordon har han inte genast kunnat återvända till festivalområdet. Av de berörda polisassistenternas uppgifter har framkommit att ingri- pandet mot AA hanterats så skyndsamt som möjligt utifrån de resurser som fanns tillgängliga vid kommenderingen. AA har prioriterats både vid ingri- pandetältet och under transporten där han var den som släpptes av först. Antal ingripanden har uppgått till ca 100 stycken per kväll och polisassi- stent CC har uppgett att han begärt transportförstärkning . Den totala tiden för ingripandet, vilken inneburit att åtgärden får betraktas som ett omhändertagande, kan enligt mening således inte läggas de enskilda polisassistenterna till last. Vad gäller proportionaliteten i den vidtagna åtgärden mot AA gör Polis- myndigheten följande bedömning. Det finns inte någon åldersbegränsning för ingripanden enligt 13 § polis- lagen. I enlighet med proportionalitets- och behovsprinciperna i 8 § polisla- gen ska en polisman likväl bara ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Ingripanden mot minderåriga bör därför användas med stor försiktighet; i desto större grad ju yngre barnet är. Om en minderårig omhändertas enligt 13 § polislagen ska denne enligt 16 § samma lag skyndsamt överlämnas till en förälder, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller annan lämp- lig vuxen. I avvaktan på detta får den unge hållas kvar, dock som längst i . har under festivalen haft som målsättning att i första hand överlämna ordningsstörande minderåriga till vårdnadshavare eller so- cialtjänsten. I det aktuella fallet har polisassistent emellertid förgäves försökt utröna identiteten på AA, som han och kollegorna inte har upplevt vara . AA har visserligen uppgett att han var men i övrigt inte velat lämna någon som helst uppgift som gjort det möjligt att identifiera honom, kontakta hans vårdnadshavare eller skjutsa hem honom. Polisassistent , som varit i regelbunden kontakt med under festivalen, visste att inte skulle ta emot oidentifierade eller stökiga ungdomar. När den minderårige fortsatt att uppträda ordningsstörande och själv ge- nom att inte lämna några identitetsuppgifter bidragit till en situation där det inte varit möjligt att överlämna honom till en förälder eller , har möjliga handlingsalternativ för varit begränsade. Att hålla kvar honom på platsen under de förutsättningar som låg för handen skulle enligt mening ha lett till en mer ingripande åt- gärd. Eftersom förutsättningarna för frigivning dessutom ska bedömas fort- löpande måste det även vara möjligt att frige en minderårig som inte anses kunna överlämnas till vårdnadshavare eller . En omhänderta- gen kan friges på platsen för omhändertagandet eller på någon annan plats; något krav på att omhändertagna ska föras till polisstation finns inte (JO 1991/92 s. 64 och 1992/93 s. 69). Genom att transportera AA med första lediga polispatrull har kunnat frige honom så snart det varit möjligt. Enligt mening synes det inte ha funnits någon möjlighet att upprätthålla ordningen på ett mindre ingripande sätt. Att transportera en minderårig till annan plats förutsätter naturligtvis noga överväganden kring platsen den minderårige förs till, dess omkring- liggande miljö och vilka möjligheter det finns att ta sig därifrån. Polismyn- digheten ser ingen anledning att ifrågasätta polisassistent EE:s uppgifter om avlägsnandeplatsen i det aktuella fallet och de kontroller som vidtagits i fråga om busstidtabeller och AA:s telefon. AA har lämnats av på en buss- hållplats strax utanför stadskärnan. Det har rört sig om en sommarnatt och polisassistent har förvissat sig om att AA med sms-biljett haft möjlighet att inom som längst återvända mot city. Under de förhållandena anser att olägenheterna AA drabbats av, trots sin ringa P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L ålder, inte varit så stora att de får anses oproportionerliga i förhållande till ingripandets syfte. Den rättsliga grunden för att AA bar handfängsel och proportionaliteten i åtgärden AAhar belagts med handfängsel på grund av våldsamt uppträdande enligt 10 a § polislagen sedan han sparkat en ordningsvakt i knävecket . Polisassistent har uppgett att han kontinuerligt prövade behovet av fängsel. Då AA även vid ingripandetältet varit fortsatt väldigt fysiskt utåt- agerande, skrikig, provocerande och inte visat några tecken på förändrat beteende, har han av säkerhetsskäl bedömt att det var nödvändigt att hand- fängslet behölls på. Även under transporten till avlägsnandeplatsen har AA uppträtt våld- samt genom att kränga med kroppen, göra motstånd och vara fysiskt utåt- agerande. Polisassistenterna har bedömt att AA var så stökig att det var förenat med fara för hans egen och andras säkerhet att inte låta honom vara fortsatt handfängslad. Liksom vid ingripanden enligt 13 § polislagen finns ingen nedre ålders- gräns för att belägga någon med handfängsel enligt 10 a § samma lag. An- vändandet av fängsel ska emellertid ske i enlighet med proportionalitets- och behovsprincipen i 8 § polislagen och i särskilt restriktiv utsträckning på minderåriga. Endast i sällsynta fall borde det uppkomma situationer där det inte är möjligt att betvinga en minderårig med mindre ingripande åtgär- der än fängsel. Vad gäller AA har det i ärendet dock framkommit att hans såväl fysiskt som verbalt utåtagerande beteende varit utmärkande även i förhållande till andra ordningsstörande ungdomar. Det har inte varit möjligt att låta honom vänta i ingripandetältet och han har varit så stökig under transporten att poliserna bl.a. fått sätta honom på golvet i fordonet. Mot den bakgrunden ser ingen anledning att ifrågasätta polisassi- stenterna CC:s, DD:s och EE:s bedömning att det rört sig om en sådan si- tuation där användning av fängsel varit absolut nödvändig. Polismyndig- heten anser därmed att det funnits laga förutsättning för att belägga AA med handfängsel och att åtgärden inte varit oproportionerlig i förhållande till syftet med åtgärden. Dokumentationen av ingripandet och de åtgärder som vidtagits anser att det måste ställas höga krav på dokumentation i alla lägen. Ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är det viktigt att tydligt kunna följa beslutsgången vid ett ingripande och att de omständigheter som föranlett olika beslut dokumenteras på ett fullständigt sätt. Det kan konstateras att dokumentationen i förevarande fall har brustit bl.a. genom att det inte går att tydligt följa beslutsgången i ingripandet. Av snabbrapporten framgår t.ex. inte att polisassistent beslutat att AA ska avlägsnas. Det saknas även information om när och av vem beslutet att be- lägga AA med handfängsel har fattats, när fängslet tagits av, och omstän- digheterna i övrigt kring beslutet. Dokumenteringen av omständigheterna kring grunderna för ingripandet som sådant har inte varit tillräckligt utför- lig. Polisassistenternas uppgifter har dock sedermera kunnat utredas genom inhämtande av yttranden från berörda befattningshavare. Det slutliga an- svaret att kontrollera uppgifterna i avrapporteringen har ålegat polisassi- stent CC som vid kommenderingen hade rollen som förman i förhållande till ordningsvakterna och polisassistenterna. Mot bakgrund av de rådande omständigheterna och blankettens utformning anser dock inte att det finns skäl att ifrågasätta den enskilde polismannens age- rande. Snabbrapporten som använts vid kommenderingen har varit förtryckt på så sätt att det funnits knappt om utrymme för polismännen att lägga till P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L ytterligare uppgifter i formuläret. Utrymme har saknats exempelvis för att fylla i förmansbeslut och, utöver kryssmarkering, närmare skäl för beslut om handfängsel. Inte heller har det funnits något uttryckligt utrymme för poliser som verkställt avlägsnandebeslut att fylla i när och var personen avlägsnats, vilket lett till att uppgifter har fått noteras i marginaler eller på baksidan av blanketten. Skälet till att snabbrapporten använts vid den aktuella festivalen har varit att kommenderingsledningen utifrån tidigare erfarenheter bedömt att ordi- narie avrapporteringsblanketter inte varit ändamålsenliga. För att kunna hantera det stora antalet ingripanden som skulle komma att genomföra under festivalen har det varit helt nödvändigt att kunna an- vända en enklare avrapporteringsform. Snabbrapporten, på vilken både ord- ningsvakter och poliser kan dokumentera sina åtgärder, syftar till och re- sulterar i tids- och resursvinster. Efter den förevarande JO-anmälan har Po- lismyndigheten dock blivit uppmärksammad på bristerna i snabbrapportens utformning. Blanketten har utvärderats av kommenderingschefen och insatschefen , som uppgett att den inför kommande kommenderingar kommer att ha kompletterats och utvecklats i syfte att nå upp till de krav som ställs på dokumentering av ingripanden. Till polisens uppgifter hör bl.a. att förebygga och förhindra brottslig verksam- het och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt in- gripa när störningar har inträffat (2 § polislagen). Vissa befogenheter att ingripa mot enskilda Tillfälliga omhändertaganden av ungdomar i vissa fall Om någon som kan antas vara under anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär en överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling, får han eller hon tas om hand av polisen för att genom polisens försorg skyndsamt överlämnas till sina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden. Vid bedömningen av risken för den unges hälsa eller utveckling ska det beaktas om man kan befara att den unge kan komma att utsättas för brott, involveras i brottslig verksamhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende. (Se 12 § polislagen.) Den grundläggande förutsättningen för ett ingripande är att den unge anträf- fas under förhållanden som uppenbarligen innebär både en allvarlig och över- hängande risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling. Åtgärden ska ses som en social skyddsåtgärd. Polisen ska till ledning för sitt ställningstagande beakta om den unge omgående behöver komma under någon vuxens tillsyn därför att omständigheterna innebär en överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling. När det inte finns tillräckliga skäl att till- lämpa 12 § polislagen är det inte något hinder för polisen att ta kontakt med den underårige och råda honom eller henne att lämna en olämplig miljö. (Se och , Polislagen, , Zeteo, kommentaren till Den unge ska alltid överlämnas till en förälder, någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden. Om det av någon särskild anledning är olämpligt eller P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L om det inte är möjligt att få kontakt med en förälder eller annan vårdnadshavare måste någon företrädare för socialnämnden kontaktas. (Se och , a.st.) I förarbetena till 12 § polislagen anges att de omständigheter som nämns i paragrafen endast är en exemplifiering av omständigheter som ska vägas in vid bedömningen i det enskilda fallet av om det finns en överhängande och allvar- lig risk för den unges hälsa eller utveckling. Även andra omständigheter ska beaktas. En helhetsbedömning ska alltid göras av förhållandena i det enskilda fallet. Innan polisen omhändertar en ungdom ska andra mindre ingripande åt- gärder uteslutas, t.ex. möjligheten att kontakta den unges föräldrar eller att förmå den unge att självmant lämna platsen och återvända hem. (Se prop. 2011/12:171 s. Avvisande, avlägsnande eller tillfälligt omhändertagande Om en person genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får polisen avvisa eller avlägsna personen från ett visst område eller utrymme, när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbe- lagd handling ska kunna avvärjas. Om ett avvisande eller ett avlägsnande är otillräckligt för att det avsedda resultatet ska uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. (Se 13 § polislagen.) En förutsättning för att någon ska kunna avvisas, avlägsnas eller omhänder- tas vid ordningsstörning är alltså att han eller hon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen. För att bestämmelsen ska få tillämpas krävs att per- sonens uppträdande innefattar ett angrepp på ett ordningsintresse av betydelse för allmänheten eller annars från allmän synpunkt. Frågan om ett visst uppträ- dande stör den allmänna ordningen får inte avgöras från den begränsade syn- punkten att uppträdandet för den enskilde polisen framstår som obekvämt eller olämpligt. Endast den omständigheten att en person vägrar att lyda en tillsä- gelse av en polis innebär t.ex. inte att han eller hon stör den allmänna ord- ningen. Det avgörande i en sådan situation är vilka följder från ordningssyn- punkt som en bristande efterrättelse kan antas medföra. (Se och , Polislagen, , Zeteo, kommentaren till 13 §.) Skillnaden mellan ett avlägsnande och ett tillfälligt omhändertagande Med avlägsnande i den mening som anges i 13 § polislagen avses att den be- rörda personen förs bort från den plats där hon eller han befinner sig. Ett om- händertagande får endast användas om ett avvisande eller avlägsnande har be- dömts vara en otillräcklig åtgärd för att det avsedda resultatet ska uppnås. Ett avlägsnande ska normalt sett vara en klart mindre ingripande åtgärd än ett om- händertagande. När det gäller skillnaden mellan ingripandena har ett allmänt riktmärke angetts vara att ett omhändertagande regelmässigt syftar till att föra en person till en plats medan ett avlägsnande syftar till att föra en person från en plats. Som avlägsnande kan betraktas att en person som stört ordningen flytt- tas från en lokal eller ett visst område, t.ex. ett nöjesfält eller en idrottsplats. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L avlägsnande kan också innebära att någon som ska föras bort från en plats för- flyttas en kortare sträcka, antingen till fots eller i polisbil. Om ett avlägsnande gäller annat än en kortare sträcka och åtgärden innefattar ett påtvingat kropps- ligt ingrepp av inte helt kort varaktighet, bör åtgärden normalt ses som ett om- händertagande. (Se och , a.st.) Om polisen redan från början gjort bedömningen att ett avlägsnande eller avvisande inte är tillräckligt för att uppnå det avsedda syftet med ingripandet kan ett direkt omhändertagande undantagsvis bli nödvändigt. I ett sådant fall bör det framgå av dokumentationen av omhändertagandet vilka omständigheter som motiverat detta. (Se och , a.st.) Särskilda bestämmelser för tillfälliga omhändertaganden Den polis som har verkställt ett omhändertagande ska så skyndsamt som möj- ligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört ska förmannen pröva om det ska bestå. (Se 15 § polislagen.) Den som har omhändertagits ska förhöras . Förhöret bör om möjligt hållas i ett sådant skede att det kan läggas till grund för den prövning av omhändertagandet som förmannen ska göra enligt 15 § polislagen. Den om- händertagne ska friges möjligt efter förhöret. Förutsättningarna för fri- givande ska bedömas fortlöpande med början efter det att omhän- dertagandet har ägt rum. Den omhändertagne kan friges redan på platsen för omhändertagandet och det kan vara tillräckligt att han eller hon förs till sin bostad och friges där. Om den omhändertagne är ska polisen dock skyndsamt lämna över den omhändertagne till hans eller hennes föräldrar, an- nan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller någon annan lämplig vuxen person. I avvaktan på detta får den unge hållas kvar, men inte längre än . (Se 16 § polislagen och och , Polislagen, , Zeteo, kommentaren till 16 §.) Bakgrunden till bestämmelsen om överlämnande av den som är till vårdnadshavare eller annan är att det framstår som klart olämpligt att frige honom eller henne utan att försäkra sig om att han eller hon får tillsyn av vuxna. Exempelvis kan förhållandena vara sådana att det kan an- tas att den omhändertagne utan tillsyn av någon vuxen efter ett fri- släppande fortsätter ett beteende som föranleder ett nytt ingripande. Arrange- kring frigivningen måste ordnas med största skyndsamhet och det är därför angeläget att polisen efter omhändertagandet över- väger hur frigivningen bör anordnas. Det är naturligt att polisen möjligt tar de kontakter som man bedömer behövs. (Se prop. 1990/91:86 s. Polisen ska se till att omhändertagandet inte orsakar den omhändertagne större olägenhet än som är oundvikligt med hänsyn till åtgärdens syfte eller väcker onödig uppmärksamhet. Den som har omhändertagits får inte underkas- tas annan inskränkning i sin frihet än som behövs med hänsyn till ändamålet med åtgärden, ordning eller säkerhet. Omhändertagna som har fyllt får tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet. (Se 17 § polislagen.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polisens rätt att använda våld och handfängsel En polis som verkställer en tjänsteuppgift ska iaktta vad som föreskrivs i lag eller annan författning och ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas ska detta ske endast i den form och i den utsträckning som behövs för att det avsedda resul- tatet ska uppnås. (Se 8 § polislagen.)