frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — anfört framhålla att när polisen lämnar en bild från en förundersökning till nå- gon annan för publicering i identifieringssyfte avhänder man sig kontrollen över hur bilden används, vilket inte är fallet när polisen själv publicerar en bild på sin webbplats. Det ger enligt min mening anledning att göra särskilt nog- granna överväganden av om bilden ska lämnas ut. När polisen överväger en publicering av bilder som visar en brottslig handling måste givetvis även frågor om integritet för andra än de som är misstänkta för brott beaktas. Med dessa utgångspunkter gör jag följande överväganden när det gäller åt- gärden att lämna ut bilder på CC för publicering. Har det funnits förutsättningar för polisen att lämna ut bilderna? En första förutsättning för att utlämnandet av bilderna ska ha varit godtagbart är att publiceringen av dem var av synnerlig vikt för utredningen. Som framgått ovan krävs det i princip att förundersökningen annars skulle ha fått läggas ned. Av utredningen framgår att de poliser som fått i uppgift att försöka identifi- era den andra misstänkta personen på bilderna från övervakningskameran drog slutsatsen att det var CC. Deras uppfattning finns dokumenterad i en prome- moria från . Polisen var alltså redan vid det tillfället förhål- landevis säker på vilka de misstänkta personerna på bilderna var. AA har upp- gett att han var medveten om innehållet i promemorian men att CC:s namn och personnummer innehöll felaktigheter. Det framgår inte av AA:s uppgifter eller av utredningen i övrigt vilka felaktigheter det varit frågan om. I likhet med det som anfört anser jag att det mesta talar för att CC:s identitet hade kunnat fastställas med traditionella utredningsåtgärder. AA:s åtgärd att lämna ut bilderna för publicering kan mot den bakgrunden inte anses ha varit av synnerlig vikt för utredningen. En ytterligare förutsättning för att utlämnandet av bilderna från övervak- ningskameran ska godtas är att de visar någon som utför vad som objektivt sett är ett brott eller försök till brott samt att de föreställer den misstänkte. Vidare ska det vara fråga om ett brott med ett straffminimum på sex månaders fäng- else. konstaterar i sitt yttrande att bilderna från övervaknings- kameran bedömda tillsammans med övrig utredning i ärendet visar två personer som utför vad som objektivt sett är att bedöma som bedrägeri. Eftersom den ena personen var CC finns det inget att invända mot de överväganden som po- lisen gjorde i den delen. När det gäller brottets svårhetsgrad konstaterar jag dock, liksom , att straffet för bedrägeri av normalgraden är fängelse i högst och att utlämnandet i det avseendet inte var i enlighet med de förutsättningar som ställs upp i JO:s beslut och rikt- linjer. Åtgärden att lämna ut bilder på CC från övervakningskameran för publice- ring av har alltså inte varit förenlig med bestäm- melserna i 10 kap. 2 § och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen och inte heller med den s.k. hänsynsprincipen i 23 kap. 4 § . Po- lismyndigheten ska kritiseras för detta. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Beslutet om att lämna ut bilderna på CC för publicering dokumenterades inte. Det borde givetvis ha skett. Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. ska kritiseras även för detta. En publicering av bilder på den som är misstänkt för ett brott på det sätt som skett i ärendet innebär en kränkning av den misstänktes personlig integritet och kan få stora konsekvenser för den misstänkte. Som framgått ovan anser jag att det finns anledning att göra särskilt noggranna överväganden om man lämnar en bild på en misstänkt person till någon annan för publicering i identifierings- syfte. Det är enligt min mening lämpligt att har riktlinjer som omfattar även den situationen. En arrestantvakt har utan rättsligt stöd tvingat en person som omhändertagits för berusning att identifiera sig (Dnr 4222-2016) Beslutet i korthet: AA hade omhändertagits för berusning. Han ville inte uppge sin identitet och skrevs därför in som okänd vid ankomsten till arrest- intaget. En arrestantvakt bad därefter AA att han, för sitt eget bästa, skulle uppge sitt personnummer. När AA frågade vad som skulle hända om han inte gjorde det fick han bl.a. till svar att det fanns en risk att han skulle få sitta inlåst lite längre. Arrestantvakten uppgav också att ett omhändertagande på grund av berusning normalt varar i 6–, men om AA uppgav sitt personnummer kunde han se om det inte gick att släppa honom tidigare än så. AA blev rädd och uppgav till slut namn, adress och personnummer. Den som har omhändertagits för berusning har ingen skyldighet att iden- tifiera sig, och polisen har ingen möjlighet att använda tvångsmedel för att fastställa den omhändertagnes identitet. JO uttalar att arrestantvaktens uppgift till AA att frihetsberövandet skulle bli längre om han inte identifierade sig har saknat rättsligt stöd. Det som har förekommit är enligt JO självfallet helt oacceptabelt. Vidare framhåller JO att ansvarar för att de som tjänstgör i en polisarrest har tillräcklig utbildning för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter på ett kor- rekt sätt. kritiseras för det inträffade. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot , Polisre- gion mitt, med anledning av att han omhändertagits för berusning. AA uppgav bl.a. följande. befann han sig på en nattklubb i . blev han slagen av ett antal personer. Därefter togs han ut på gatan av ordningsvakter och togs med av polisen till polisstationen. Där blev han informerad om att han blivit omhändertagen på grund av berus- ning. Han hade inte någon id-handling tillgänglig, och han ombads uppge sina personuppgifter. Eftersom han kände sig otrygg ville han inte lämna dessa till polisen. De var hotfulla mot honom på polisstationen och sa att om han inte gjorde som de sa så skulle det minsann inte bli lätt för honom. Han blev place- rad i en cell. kom arrestantvakterna tillbaka och sa att han inte skulle få gå hem förrän han uppgett sitt personnummer. De sa även att de kunde göra ett slags deal. Om han uppgav sitt personnummer så skulle han få gå hem direkt. De uppgav att man egentligen ska vänta mellan sex och men att de kunde se mellan fingrarna med det om de fick hans namn. En av vakterna förklarade att det skulle bli värre om han inte gjorde som de sa. Då började han bli väldigt rädd och funderade på vad de skulle göra med honom. Vakten sa att han borde lämna personuppgifterna för sitt eget bästa, eftersom han aldrig skulle få gå hem annars. Vakten sa även att de annars skulle ta hans fingerav- tryck för att kunna identifiera honom. Till slut var han så rädd att han mot sin vilja uppgav adress, personnummer och namn. Han frågade sedan om han fick gå hem och vakten sa att han skulle prata med sin chef. Vakten kom tillbaka efter och släppte ut honom. () yttrade sig över vad AA anfört om myndighetens age- rande för att efterforska hans identitet i arresten. Inför yttrandet hade de befatt- ningshavare som deltagit i omhändertagandet och tillsynen av AA fått tillfälle att lämna upplysningar. anförde att AA kl. 2.39 i samband med ett bråk på en nattklubb omhändertagits av en ordningsvakt. Han överlämnades till polisen som bedömde att han utgjorde en fara för annan och hade en sådan berusningsgrad att han skulle omhändertas enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). AA ville inte uppge sina personuppgifter och skrevs därför in som okänd. uppgav att AA sattes in i arresten kl. 3.55 och blev fri- släppt efter beslut av vakthavande befäl kl. 5.25, vilket är de uppgifter som angetts i protokollet över tvångsåtgärden. På tillsynsblanketten har emellertid antecknats att AA sattes in i arresten kl. 2.55 och på blanketten för säkerhets- bedömning avseende intagen i polisarrest att denna bedömning gjordes kl. 2.54. De berörda befattningshavarna lämnade följande upplysningar. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polisinspektören , som deltog vid omhändertagandet, har uppgett bl.a. följande. Det han minns av händelsen är att AA vägrade att uppge sitt per- sonnummer och därför skrevs in som ”okänd”. Han hade inte någon kontakt med AA efter att denne skrivits in och satts in i arresten. Däremot kontak- tade en av arrestantvakterna honom och berättade att AAuppgett sitt personnummer. Han skrev därför ut en ny med AA:s personuppgifter och lämnade in till arresten. Han har tidigare skrivit in omhändertagna personer som okända och ser inga problem med det. Det finns heller ingen anledning att tvinga ur personer deras person- nummer. Polisassistenten , som deltog vid omhändertagandet, har uppgett bl.a. följande. Det är inte ovanligt att en person som omhändertas enligt LOB skrivs in som okänd. Hon kan inte se någon mening med att ta reda på nå- gons identitet mot att vederbörande släpps tidigare. Vakthavande befälet EE har uppgett bl.a. följande. Han minns bara hän- delsen vagt. Han kan i efterhand konstatera att det av omhändertagandebla- det inte framgår vem som har styrkt identiteten på den omhändertagne eller på vilket sätt. Det är dock högst osannolikt att en person som omhänderta- gits enligt LOB skulle hållas kvar i arresten enbart i avvaktan på att identi- teten styrks. Som ansvarig för förmansprövningar av samtliga frihetsberö- vade i polisområde har han vid ett flertal tillfällen haft okända personer i arrestlokaler någonstans i polisområdet. Ingen har hållits kvar mot kravet att lämna identitetsuppgifter. När skälen för omhändertagande inte längre uppfylls har frigivning skett, oaktat om identiteten är styrkt eller inte. har uppgett bl.a. följande. Han tillhör en förening av arrestantvakter som anlitar. Han påbörjade en timanställ- ning hos myndigheten . I samband med det var han anmäld till den utbildning som finns för arrestantvakter i men hade förhin- der att delta. bad han AA att uppge sitt personnummer för sitt eget bästa. Eftersom han var ansvarig för dem som fanns i arresten ville han veta AA:s personnummer för det fall denne t.ex. skulle bli plötsligt sjuk. AA frågade vad som skulle hända om han inte uppgav sitt personnum- mer och FF svarade ”ingenting, men risken är att du får sitta lite längre om de inte vet ditt personnummer”. När AA frågade när frisläppandet skulle ske svarade han att LOB normalt varar i 6–, men att om AA var juste och talade om sitt personnummer kunde FF vara juste tillbaka och se om det inte gick att släppa honom tidigare än så. bestämde sig AA för att lämna sina personuppgifter eftersom han tyckte att FF var snäll. FF gick till vakthavande befäl med uppgifterna och föreslog att AA skulle släppas. Vakthavande befäl höll med och AA släpptes. Lokalpolisområdeschefen har uppgett bl.a. följande. Att gå en arre- stantvaktsutbildning är ett krav för att få arbeta som arrestantvakt. pågick utbildningen i . Det har numera beslutats att kommande utbildningar i ska utökas till minst . Ut- bildningspaketet kommer att levereras av polisens . De ansvariga utbildarna vid noterar vilka personer som har genomgått utbildningen och yttrar sig även om huruvida de utbildade vak- terna har tillgodogjort sig utbildningen och kan antas fungera som vakter. Polisområde har numera beslutat att anställa egna arrestantvak- ter. FF var anmäld till en tvådagarsutbildning för arrestantvakter men mis- sade utbildningen. Anledningen till att han fick börja arbeta trots att han inte gått utbildningen var polisens omfattande behov av arrestantvakter un- der sommarperioden . Han fick i stället gå bredvid erfarna arrestant- vakter under sina första arbetsdagar. redovisade följande bedömning. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L I förevarande fall har AA inte varit skyldig att besvara frågor om sin iden- titet och polisen har inte heller haft lagstöd för att använda tvång för att försöka fastställa identiteten. FF synes ha gett AA uppfattningen att om denne röjde sin identitet skulle frigivningen tidigareläggas. AA lämnade sedermera också sina identitetsuppgifter. Även om FF uppfattade det som att AA gav honom uppgifterna frivilligt kan man i en situation som den nu aktuella knappast tala om någon reell frivillighet. Mot den bakgrunden får polisens agerande i denna del anses ha inneburit en kränkning av AA:s in- tegritet. [– – –] Enligt det vakthavande befälet görs det i fall som det nu aktuella aldrig någon koppling mellan någons frigivning och uppgifter om identitet. har heller ingen anledning att anta att han har gjort en sådan koppling i detta fall men beklagar om AA har getts en annan uppfatt- ning. För att säkerställa att arrestantvakter har de kunskaper som krävs för att kunna utföra sina arbetsuppgifter på ett fullgott och enhetligt sätt i hela lan- det pågår ett arbete inom med att ta fram en nationell utbildning för arrestantvakter som ska gälla oavsett anställ- ningsform. Det finns inte någon uttrycklig föreskrift som ger polisen en generell befogen- het att fråga en person om hans eller hennes identitet. Om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift anses dock en polis få fråga en person om hans eller hennes namn eller hemvist. En skyldighet för en enskild att besvara en sådan fråga och rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fastställa nå- gons identitet finns endast i de fall som anges i lag. Bestämmelser om identi- tetskontroll finns bl.a. i 14 § polislagen och i utlänningslagen. Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller något annat berus- ningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polis (1 § första stycket LOB). Den omhändertagne ska friges så snart det kan ske utan men för honom eller henne själv och det inte längre finns något skäl för omhänderta- gande. Den omhändertagne ska dock alltid friges senast efter om- händertagandet, om det inte uppenbarligen är förenligt med hans eller hennes eget intresse att han eller hon får stanna kvar därutöver. (Se 7 § tredje stycket LOB.) Det ställs inte upp något krav på identifiering för att den omhändertagne ska friges. I förarbetena till ändringar i bl.a. 7 § LOB som trädde i kraft den 1 okto- ber 1984 uttalades att de nackdelar som följer av att identiteten inte fastställs inte kan vara så stora att de motiverar ytterligare ingrepp i den omhändertagnes fri- och rättigheter. Det ansågs inte finnas skäl att införa en ordning där de om- händertagna kan hållas kvar hos polisen i avvaktan på att iden- tifiering kan äga rum. underströks att det bör vara en tjänsteplikt för polisen att verka för att den omhändertagne identifieras med de medel som står till buds. Det angavs att polisen vid behov bör utnyttja de olika praktiska möj- ligheter som kan finnas att efterforska den omhändertagnes identitet, exempel- vis genom registerslagning och inhämtande av upplysningar från kollegor. (Se prop. 1983/84:111 s. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L I ett beslut anförde JO Renfors följande. Min granskning har avsett agerande för att efterforska AA:s identitet efter att han omhändertagits på grund av berusning och förts till polis- stationen. Jag går därför inte in på andra frågor som kan aktualiseras, såsom frågan om förutsättningarna för själva omhändertagandet. Utredningen visar att AA omhändertogs av en ordningsvakt kl. 2.39 och att han därefter lämnades över till polisen. Sedan AA omhänder- tagits hade polisen rätt att fråga honom om hans identitetsuppgifter. Av utred- ningen framgår att AA inte ville uppge sin identitet och att han därför skrevs in som okänd vid ankomsten till arrestintaget. har uppgett att han bad AA att han, för sitt eget bästa, skulle uppge sitt personnummer. När AA frågade vad som skulle hända om han inte gjorde det fick han bl.a. till svar att det fanns en risk att han skulle få sitta inlåst lite längre. När AA frågade när han skulle friges svarade FF att ett omhändertagande på grund av berusning normalt varar i 6–, men att om AA uppgav sitt personnummer kunde FF se om det inte gick att släppa honom tidigare än så. AA har i sin anmälan till JO beskrivit hur han uppfattade arrestantvaktens ord och agerande. Han blev rädd och funderade på vad polisen skulle göra med honom om han inte uppgav sin identitet. Räds- lan gjorde att han till slut uppgav namn, adress och personnummer. Mot bak- grund av vad som kommit fram genom utredningen har jag ingen anledning att ifrågasätta dessa uppgifter. Som framgått ovan har AA inte haft någon skyldighet att identifiera sig, och det har inte funnits någon rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fast- ställa hans identitet. FF:s uppgift till AA om att frihetsberövandet skulle bli längre om han inte identifierade sig har därför saknat rättsligt stöd. Utredningen medger inte någon bestämd slutsats om hans agerande har påverkat omhänder- tagandets längd, men det som förekommit är självfallet helt oacceptabelt. ska kritiseras för det inträffade. Det har kommit fram att FF hade fått börja arbeta som arrestantvakt trots att han inte hade genomgått den utbildning som krävdes för tjänstgöring i arresten. Jag vill mot den bakgrunden framhålla att ansvarar för att de som tjänstgör i en polisarrest har tillräcklig utbildning för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter på ett korrekt sätt. Jag har pekat på vikten av att arrestantvakter har tillräcklig utbildning och kunskap om de rutiner som gäller för arbetet i en arrest samt framhållit ansvar i detta avseende. Ärendet visar att det är mycket angeläget att det arbete som pågår inom på nationell nivå för att bl.a. ta fram riktlinjer för förordnande av arrestantvakter och en slutförs . Jag vill också betona vikten av att planerar sin verksamhet så att tillräcklig kompetens kan upprätthållas även . P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L sätt att hantera avlägsnandet av en 13- åring var inte proportionerligt (Dnr 4915-2016) Beslutet i korthet: Trettonårige omhändertogs av en ordningsvakt på en ungdomsfestival för att ha stört den allmänna ordningen. Polisen beslutade att avlägsna AA enligt 13 § polislagen, och omkring lämnade polisen av honom ensam vid en busshållplats från festivalområdet. AA kände inte till platsen där han blev av- släppt. Till skillnad från vad som gäller vid ett omhändertagande enligt polisla- gen har det inte särskilt reglerats hur polisen ska gå till väga vid ett avlägs- nande av en underårig. Enligt JO måste en rimlig utgångspunkt vara att de särskilda hänsyn lagstiftningen ger uttryck för vid omhändertagande av un- deråriga beaktas också vid tillämpningen av bestämmelserna om avlägs- nande. JO uttalar att de rättsliga möjligheterna att avlägsna ett barn i de lägre tonåren under de förutsättningar som var aktuella i det här fallet är begrän- sade. JO uttalar också att det som är proportionerligt och godtagbart vid ett ingripande mot en vuxen ofta inte är det vid ett ingripande mot ett barn. Det framstod enligt JO inte som helt nödvändigt för polisen att besluta att AA skulle avlägsnas från platsen, och andra alternativ kunde ha över- vägts. JO finner emellertid inte tillräckliga skäl att kritisera polisen i det av- seendet. Enligt JO är det dock klart att det sätt polisen verkställde avlägs- nandet av AA på inte var proportionerligt och kritiseras för detta. JO konstaterar också att de sammantagna omständigheterna – ingripan- dets varaktighet, den sträcka AA kördes och att åtgärden innefattat ett på- tvingat kroppsligt ingrepp genom att AA var belagd med handfängsel – var sådana att beslutet om avlägsnande i rättslig mening kom att övergå i ett omhändertagande. När polisen fattar ett beslut om avlägsnande är det ange- läget att man är uppmärksam på att det går att verkställa beslutet i enlighet med de rättsliga förutsättningar som gäller. Om verkställigheten drar ut bör man överväga om det inte är möjligt och tillräckligt att upphäva beslutet och i stället uppmana personen att frivilligt lämna platsen, eller han- tera ingripandet som ett tillfälligt omhändertagande när det finns förutsätt- ningar för det. kritiseras också för bristande dokumentation i flera av- seenden. ägde en ungdomsfestival rum i i . Åldersgränsen för festivalen var . omhändertogs AA, som då var , av en ordningsvakt för att han stört den allmänna ord- ningen. AA belades med handfängsel och överlämnades därefter till polisen som beslutade att avlägsna honom från platsen. Polisen lämnade av AA vid en P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L busshållplats från omkring efter att han omhändertagits av ordningsvakten. AA:s pappa anmälde poliserna för tjänstefel, och en åklagare vid Särskilda åklagarkammaren inledde en förundersökning. lades förunder- sökningen ned med motiveringen att det inte längre fanns anledning att anta att brott begåtts av någon polis vid tillfället. I en anmälan till JO förde AA, med hjälp av sin pappa, fram klagomål mot , polisregion . AA var kritisk till polisens agerade i samband med ingripandet. Under transporten från fick han sitta på golvet i polisbussen, med handfängsel och utan bälte. Polisen släppte av AA på en plats som han inte kände till. Han var rädd och gömde sig i bus- karna medan han väntade på att hans pappa skulle komma och hämta honom. AAvar även kritisk till att polisen inte kontaktade hans föräldrar eller social- tjänsten. Han uppgav till poliserna att han bara var . Av de handlingar som begärdes in framgick bl.a. följande. På en blankett med rubriken har det antecknats att en ”ljus kille” omhändertogs av en ordningsvakt enligt 13 § polislagen eftersom han störde den allmänna ordningen. Något namn är inte antecknat, däremot ett signalement. Det har dock inte kommit fram några andra uppgifter än att snabb- rapporten avser AA. Det framgår att AA belagts med handfängsel på grund av våldsamt uppträdande. Däremot framgår varken datum, klockslag eller vem som fattat beslut om handfängsel. Av snabbrapporten framgår vidare att AA överlämnades till polisen och vilken patrull som transporterade ho- nom från platsen. Längst ned på blanketten finns en notering med lydelsen ”Avlämnad Frihamnsporten, kl. 00.54”. ombads att yttra sig över den rättsliga grunden för ingri- pandet mot AA och för att han bar handfängsel, hur ingripandet ska betraktas i polislagens mening, proportionaliteten i åtgärderna och dokumentationen av ingripandet och de åtgärder som vidtogs. () yttrade sig efter att ha hämtat in upplysningar från polisassistenterna samt kommenderingschefen och insats- chefen . Av yttrandet framgår bl.a. följande. Efter att ordningsvakten omhändertagit AA fördes han till polisens ingri- pandetält på festivalområdet. Han var utagerande, verbalt otrevlig och följde inte tillsägelser. CC, som var förman vid ingripandetältet, beslutade att AA skulle avlägsnas en kortare sträcka och att beslutet om handfängsel skulle bestå. CChar inte kunnat redogöra för tidpunkten för beslutet om avlägsnande, men har angett att beslutet inte kan ha fattats efter att ord- ningsvakterna ingrep mot AA. AA åkte sedan med första lediga polispatrull, men transporten skedde inte efter beslutet om avlägsnande ef- tersom det inte fanns tillräckligt med resurser för att transportera ungdomar som skulle avlägsnas från festivalen. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L AAöverlämnades till DD och EE . Han var vid överlämnandet fortfarande aggressiv och gjorde motstånd. Poliserna beslu- tade av säkerhetsskäl att AA skulle sitta på golvet i polisbussen och släppas av först av de ungdomar som var med i bussen. Poliserna omprövade också beslu- tet om handfängsel och lät det bestå för att stävja AA:s våldsamma uppträdande och för att säkra transporten av honom själv och övriga personer i bussen. De direktiv som hade lämnats om transporterna av ungdomar innebar att ungdo- marna skulle transporteras en relativt kort sträcka inom sam- tidigt som det skulle vara svårt för dem att komma tillbaka till festivalområdet.