frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Kommunen kan även konstatera att det har funnits en problembild på den aktuella enheten varför rektorn möjligen haft fog för att kontrollera samtliga skåp men att rektorn i så fall skulle informerat samtliga vårdnadshavare att en kontroll skulle ske av samtliga skåp under läsåret. Kommunen kan slutligen konstatera att riktlinjerna för inte åtföljts men de är heller inte juridiskt bindande. AAoch BB kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att ingen information om att skåpsvisitation skulle göras hade framkommit varken före eller efter U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G händelsen som var grund för anmälan samt att eleverna i inte hade klart för sig under vilka villkor de disponerade elevskåpen. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 6 § andra meningen regeringsformen, , är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och lik- nande intrång. Med husrannsakan avses varje undersökning som en myndighet genomför av hus, rum eller slutet förvaringsställe (prop. 1975/76:209 s. 147). JO har tidigare funnit att åtgärden att öppna elevskåp och visitera deras in- nehåll inte varit att anse som husrannsakan i RF:s mening. Se JO 1978/79 s. 396, JO 1988/89 s. 352 (dnr 1574-1987), JO:s beslut i dnr 28191990 samt JO 2004/05 s. 357 (dnr 1924-2002). Avgörande för om grundlagsbestämmelsen om skydd mot husrannsakan kan bli tillämplig på den aktuella situationen är om elevskåpen utgör slutna förvar- ingsutrymmen gentemot skolan. Av kommuns rutiner för drogfri skola samt ”Information om elevskåp” framgår bl.a. följande: Skåpet är skolans egendom och det utlånas till eleven för förvaring av läromedel och annat skolrelaterat material, väska och ytterkläder. Föremål förbjudna enligt lag, eller av ordningsskäl otillåtna föremål får ej förvaras i skåpet. Skolan har rätt att öppna skåpet vid misstanke om att något otillåtet förvaras där. I första hand ges eleven möjlighet att själv öppna skåpet i närvaro av två företrädare för skolan. Om detta inte är möjligt har skolan rätt att öppna skåpet. Föräldrarna informeras om åtgärden. Med hänsyn till syftet med elevskåpen och de villkor under vilka eleverna får låna skåpen av skolan kan elevskåpen inte anses vara slutna förvaringsut- rymmen i förhållande till skolan. Den omständigheten att skolan inte har nyck- lar till skåpen föranleder ingen annan bedömning. Åtgärden från skolledning- ens sida att visitera skåpen är därför inte att anse som en husrannsakan i RF:s mening. Kommunstyrelsen har uppgett att samtliga elever har fått information i sam- band med läsårsstart om skåpen och vad som får förvaras däri. Anmälarna häv- dar dock att informationen varit bristfällig och att eleverna inte har haft klart för sig under vilka villkor de disponerat elevskåpen. Då uppgifterna om lämnad information från skolans sida är motstridiga fin- ner jag inte grund för att rikta kritik mot skolan i denna del. Jag vill dock un- derstryka att det är av stor vikt att eleverna har klart för sig under vilka villkor de disponerar elevskåpen. Annars finns det risk för att eleverna uppfattar sig som utsatta för integritetskränkande övergrepp i samband med sådana händel- ser som kontrollen av skåpen på Stenungskolan. Skolan har ansvaret för att informera eleverna om att dessa utrymmen endast är avsedda för förvaring av böcker och andra hjälpmedel som är nödvändiga för skolarbetet samt att de inte är slutna i den meningen att de skyddas från skolledningens insyn. Enligt kommunens riktlinjer har skolan rätt att öppna elevskåp vid miss- tanke om att något otillåtet förvaras där. Om det inför kontrollen av elevskåpen U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G på Stenungskolan fanns en sådan välgrundad misstanke är en bedömningsfråga. JO brukar normalt sett inte uttala sig i sådana frågor och jag finner inte anled- ning att närmare utreda och ta ställning till om bedömningen i detta fall var korrekt. Sammanfattningsvis finns det ingen anledning för mig att kritisera visita- tionen av elevskåpen. En person har tagits i förvar av och avlägsnats från landet trots att myndigheten inte varit behörig. Personen har placerats i häkte av utan tillräcklig kontroll av om varit behörig att fatta förvarsbeslutet (Dnr 1210-2016) Beslutet i korthet: beslutade att överföra en person till i enlighet med Dublinförordningen. Verket hade inte lämnat över verkställigheten av beslutet, och var inte behörig att fatta beslut om förvar och verkställighet. Trots detta beslutade en polis om förvar och tog över verkställigheten. Polisens beslut om förvar fattades först med stöd av en bestämmelse som inte var tillämplig. Dagen därpå, efter kontakt med , gjordes ändringar i beslutet som bl.a. innebar en ny rättslig bedömning. JO konstaterar att uppgifterna i beslutet om grunden för förvarstagandet är mycket kortfattade och att inte ens i efterhand har kunnat klargöra på vilka grunder beslutet fattades. Det som kommit fram om handläggningen ger enligt JO intrycket av att de rättsliga förutsättningarna för att kunna ta personen i förvar inte var klara för Polis- myndigheten och att man bestämt att ta personen i förvar och verkställa överföringen med tvång oavsett vilka de faktiska förhållandena var. JO rik- tar allvarlig kritik mot polismannen och för det inträffade. Efter begäran av beslutade att den förvarstagne skulle placeras i häkte trots att inte varit be- hörig att fatta förvarsbeslutet. Ärendet visar enligt JO att det är nödvändigt att verket tar del av det förvarsbeslut, och i förekommande fall det avlägs- nandebeslut, som ligger till grund för en framställning om frihetsberövande åtgärder. En sådan ordning gör det möjligt för verket att upptäcka formella brister i besluten. Om formella brister konstateras kan det finnas anledning att göra mer ingående kontroller av beslutets laglighet. Eftersom Migra- tionsverket hade konstaterat formella brister i förvarsbeslutet fanns det an- ledning att göra en mer ingående kontroll av beslutets laglighet. Det finns enligt JO skäl att anta att vid en sådan kontroll skulle ha upptäckt att förvarsbeslutet inte hade stöd i lag. kritiseras för att placeringsbeslutet fattades innan man hade tagit del av den ändring i förvarsbeslutet som skulle göra och utan att det hade gjorts en tillräckligt ingående kontroll av förvarsbeslutets laglighet. beslutade att avvisa en ansökan om uppehållstillstånd från AA och överföra honom till i enlighet med artikel 29.1 i Dublinförordningen, (EU) nr 604/2013, som innehåller kriterier U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd. underrättade AA om beslutet vid ett samtal den 21 decem- ber 2015. Under samtalet uppgav AA att han skulle medverka till överföringen men att han först ville överklaga beslutet. Han uppgav också att han skulle an- söka om inhibition av beslutet. AAkunde bo hos en vän ärendet prövades i domstol, gav honom biljetter och uppmanade honom att självmant resa till ett utreseboende och därefter resa till . AA informerades också om att kunde komma att fatta beslut om uppsikt eller förvar om ver- ket hade anledning att anta att han skulle hålla sig undan överföringen. Migra- tionsverket lämnade inte över frågan om verkställighet av beslutet till Polis- myndigheten. I anslutning till underrättelsesamtalet fattade poliskommissarie beslut om att ta AA i förvar och att verkställa beslut. Poliser från gränspolisen väntade på AA i och förde honom till häktet i . i beslutade , efter ett samtal från , att placera AA i häkte. gjorde vissa ändringar i förvars- beslutet och angav att ärendet hade handlagts enligt Dublinförordningen. Som skäl för bedömningen att det fanns risk för att AA skulle avvika eller hålla sig undan angavs bl.a. att han vägrade resa och att han hade uppgett två olika iden- titeter. Det går av den kopia av beslutet som JO tagit del av inte att utläsa om dessa skäl fanns angivna redan innan beslutet ändrades. Beslutet om överföring av AA till verkställdes av Polismyndig- heten . AA överklagade senare beslut att avvisa hans ansökan om uppehållstillstånd och överföra honom till Tysk- land. avvisade dock överklagandet eftersom det kommit in . I en anmälan till JO förde AA fram klagomål bl.a. mot att han togs i förvar av polisen när han lämnade , trots att han hade fått in- formation från om att han hade på sig att göra sig redo att åka och om att han hade rätt att överklaga beslutet och ansöka om in- hibition. JO begärde att och skulle yttra sig över anmälan. U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N (generaldirektören ) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna upplysningar. lämnade följande redogörelse. har handlagt ärendet om ansökan om uppehållstillstånd och överföring till enligt Dublinförordningen. Något beslut om att överlämna verkställigheten av beslutet om överföring till Polismyndig- heten har inte fattats av . Enligt enhetschefen vid den en- het i som handlade återvändandeärendet blev han uppringd av po- lisen i omkring mitten av som meddelade att AA kunde uppfattas som farlig. En teamledare i blev också uppringd av polisen i om möjligheten för verket att ta AA i förvar och sedan överlämna verkställigheten till dem. Eftersom det inte fanns några kända omständigheter för som gav någon anledning till att fatta beslut om att ta honom i förvar och överlämna verkställigheten till Polis- myndigheten kallades AA till ett ordinarie underrättelsesamtal den 21 de- cember 2015 hos i . Polisen i har utöver vad som redovisats ovan varit i kontakt med i om AA. har inte dokumenterat samtliga samtal. Inför samtal med AA anlände tjänstemän från till verkets lokaler i . De tilläts inte att medverka vid samtalet med AA utan väntade i lokalen. Sedan AA underrättats om beslut att överföra honom till och hur utresan skulle ske lämnade han lokalerna. kontaktade polisen i i och framställde en begäran om placeringsbeslut enligt 10 kap. 20 § 3 utlänningslagen på grund av att tyska myndigheter begärt att AAskulle överföras till och att han var misstänkt för terrorism. Polisen faxade [det beslut] om att ta AA i förvar [som BB fattat den 21 ] till förvarsenheten som därefter fattade beslutet om place- ring. registrerade inte ett medföljande beslut om förvar i myndighetens centrala utlänningsdatabas för utlänningsärenden på grund av att först skulle göra en ändring i beslutet. kontaktade förvarsenheten häktet i som bekräftade att AA verkställts till . Av handlingar från framgår att det var DD vid Polis- myndighetens gränspolissektion i som kontaktade förvarsenheten i . I den tjänsteanteckning om samtalet som upprättades anges att handläggaren upplyste DD om att en rättelse av för- varsbeslutet måste komma in till verket och att DD lovade att ordna detta . redovisade följande bedömning. fattade beslut om att avvisa AA:s ansökan om uppehålls- tillstånd och beslutade om överföring till annan medlemsstat den 15 decem- ber 2015. genomförde verket ett samtal med AA om innehållet i beslutet och överföringen till . Vid samtalet kom det fram bl.a. att AA [skulle] medverka till överföringen och bege sig till utreseboende för att därefter åka vi- dare till . har inte överlämnat verkställigheten till Polismyndig- heten utan handlagt återvändandeärendet i enlighet med vad som framkom vid samtal och utifrån AA:s inställning och uttalande om att han ska lämna landet självmant. Någon anledning att överlämna verkställigheten har såle- U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N des inte förelegat. Av utredningen framkommer vidare att Polismyndig- heten kontaktade i och meddelade att AA skulle överföras till och begärde att verket skulle fatta ett beslut om placering enligt 10 kap. 20 § 3 utlänningslagen. fattade ett beslut om placering . Mot bakgrund av att var handläggande myndighet av ärendet borde myndigheten ha påtalat detta för i och med att det blivit känt att be- slutat att ta AA i förvar. Det kom inte fram något om att fattat beslutet om förvar enligt 10 kap. 17 § utlänningslagen. Det är möjligt att haft fog för att fatta beslut om förvar enligt nämnda lagrum. borde dock ha kontrollerat detta innan det fattade beslutet om placering. Av utredningen i ärendet framkommer även att samtliga händelser och en inkommen handling inte dokumenterats eller lagts in i diarium för utlänningsärenden. [– – –] Det är beklagligt att detta inte skett. Berörd region är emellertid medveten om att dokumentationen inte skett i enlighet med de bestämmelser och rutiner som gäller. () yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna upplysningar. lämnade följande redogö- relse. fattade beslut om förvar gällande AA.Beslutet fattades med stöd av 10 kap. 1 § utlänningslagen jämförd med 10 kap. 13 § 2 utlänningslagen. Dagen därpå självrättades beslutet på så sätt att det antecknades att ärendet handlagts enligt Dublinförordningen. genomfördes verkställighetsresan till . AA eskorterades av personal från . Beslutande befattningshavare var dåvarande gruppchefen . Han har fått möjlighet att yttra sig via en underremiss till gränspolissektionen och har uppgett bl.a. följande. Han fick uppgifter om att AA blivit kallad till och där skulle underrättas om att han inte fått uppehållstillstånd. Sedan önskemål om väldigt snabb handläggning förts fram frågade han polismästaren om ärendet var överlämnat till Polis- myndigheten från . FF svarade att han skulle fixa det via en kontakt på verket. Eftersom det handlade om en väldigt snabb handlägg- ning inväntade BB inte det skriftliga överlämnandet utan ansåg det klart att han kunde ta beslut om förvarstagande och verkställighet. Besluten togs i direkt anslutning till att AA lämnade i . Utifrån de uppgifter han fått om AA gjorde han en bedömning och beman- nade insatsen därefter. [– – –] FF har uppgett att han inte var inblandad i ärendet mer än att han skulle ställa personal till förfogande för att hjälpa till om det blev stökigt. På fråga har FF uppgett att han inte minns att han har uttalat sig på det sätt som BB uppger. I sitt yttrande har gränspolissektionen anfört bl.a. följande. hade fattat beslut om överföring till men inte något beslut om överlämnande av ärendet till . Migra- tionsverket var därför verkställande och därmed ansvarig handläggande myndighet när berörd person överfördes till . Som handläggande myndighet var endast behörig att fatta beslut om förvar. Gränspolissektionen anser att det beslut om förvar som Polis- myndigheten fattade saknade laga grund. [– – –] U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N Gränspolissektionen anser att ärendet har hanterats felaktigt och i strid med både lag och interna rutiner. Sedan ärendet handlades har gränspolissektionen genomgått en omorganisation. fattas beslut om förvar endast av särskilda beslutsfattare i utlänningsären- den. ansvarade gruppcheferna i regionen för både verkställigheter och tvångsmedelsbeslut. Den nya ordningen separerar besluten som rör handläggningen av verkställigheter från tvångsmedelsbesluten. Den ska fungera som en garant för att rättssäkerheten efterlevs och därmed att situ- ationer som den aktuella inte ska kunna uppstå. Av de upplysningar som BB lämnade i underyttrandet framgår även följande. Han blev kontaktad av FF, som i sin tur hade blivit kontaktad av Säkerhetspo- lisen. Säkerhetspolisen hade uppgett att AA skyndsamt skulle föras till Tysk- land. redovisade följande bedömning. Vid den aktuella tidpunkten hade fattat beslut om överfö- ring enligt Dublinförordningen men inte något beslut om överlämnande av ärendet till . Det kan således konstateras att det var Mi- grationsverket som var handläggande myndighet och inte Polismyndig- heten. var därför inte behörig att fatta beslut om förvar på den grunden. har visserligen möjlighet att i vissa fall besluta om förvar i ärenden som handläggs av en annan myndighet om det inte finns tid att avvakta den handläggande myndighetens beslut (10 kap. 17 § första stycket utlänningslagen). har dock i sitt beslut om förvar inte angett att det grundar sig på den bestämmelsen och det är också tveksamt om bestämmelsen alls kan tillämpas i situationer som den nu aktuella. Vid sådant förhållande har varit den myndig- het som haft rätt att fatta beslut om förvar och inte . Inte heller har varit behörig att handlägga frågan om verk- ställighet i det här läget. Det har således inte funnits någon laglig grund för agerande i dessa delar, vilket förstås inte är acceptabelt. Avslutningsvis anförde att de nya rutiner som införts i Polis- bör säkerställa en rättssäker hantering och bidra till att liknande si- tuationer inte uppstår igen. Verkställighet av ett beslut om överföring enligt Dublinförordningen Av artikel 29.1 i Dublinförordningen följer att ett beslut om överföring enligt bestämmelsen gäller (se vidare Wikrén och Sandesjö, Utlännings- lagen, Zeteo , kommentaren till 12 kap. 7 § utlänningslagen). För- ordningen är direkt tillämplig i och har företräde framför svensk lag om den svenska lagen avviker från förordningen. Ett beslut om överföring en- ligt förordningen kan i verkställas även om beslutet har överklagats. eller en migrationsdomstol kan dock förordna att beslutet tills vidare inte får verkställas (inhibition). (Se 1 kap. 9 § och 12 kap. 9 a och 13 §§ utlänningslagen, 28 § förvaltningsprocesslagen och prop. 2016/17:150 s. 8–12.) ska som huvudregel verkställa de beslut om överföring enligt Dublinförordningen som verket fattat. får dock lämna över ett sådant ärende för verkställighet till om den som ska U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N överföras håller sig undan och inte kan anträffas utan myndighetens med- verkan, eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet. (Se 1 kap. 9 § och 12 kap. 14 § första och fjärde styckena utlännings- lagen.) ska verkställa de beslut om överföring enligt Dublinför- ordningen som myndigheten fattat. Säkerhetspolisen ska verkställa beslut om överföring enligt Dublinförordningen i säkerhetsärenden. el- ler den domstol som avgör ärendet får dock i ett beslut om överföring bestämma att en annan myndighet ska ombesörja verkställigheten i sådana ärenden. (Se 1 kap. 9 § och 12 kap. 14 § andra och tredje styckena utlänningslagen.) Förvar av den som ska överföras enligt Dublinförordningen Enligt artikel 28 i Dublinförordningen får en person tas i förvar för att säker- ställa ett överföringsförfarande om det på grundval av en individuell bedöm- ning finns en betydande risk för att han eller hon avviker, om det är propor- tionerligt att hålla honom eller henne i förvar och andra, mindre ingripande, åtgärder inte kan tillämpas verkningsfullt. Utlänningslagens bestämmelser om förvar ska inte tillämpas i mål eller ärenden om överföring enligt Dublinför- ordningen i den utsträckning de avviker från förordningens bestämmelser (se MIG 2015:5). När det gäller förutsättningarna för att ta någon i förvar i sådana ärenden ska därför Dublinförordningens bestämmelser tillämpas. I Dublinförordningen anges att med risk för avvikande avses skäl i det en- skilda fallet – grundade på lagstadgade objektiva kriterier – som innebär att det kan antas att en person som är föremål för ett överföringsförfarande kan komma att avvika (se artikel 2 n). Sådana kriterier finns angivna i 1 kap. 15 § utlän- ningslagen. Dublinförordningen innehåller inga bestämmelser som pekar ut vilken svensk myndighet som är behörig att fatta beslut om förvar. I den frågan gäller därför bestämmelserna i utlänningslagen. Av 1 kap. 9 § utlänningslagen fram- går att det som anges i utlänningslagen om avvisning och utvisning i tillämpliga delar också gäller för beslut om överföring enligt Dublinförordningen. Ett beslut om förvar fattas av den myndighet eller domstol som handlägger ett ärende eller mål om uppehållstillstånd och därmed sammanhängande frågor om avvisning eller utvisning (10 kap. 12 § utlänningslagen). är handläggande myndighet bl.a. från det att ett ärende som verket ska pröva tas emot och till dess verket fattar beslut eller utlänningen har lämnat landet, eller har tagit emot ärendet eller, om ver- kets beslut överklagas, till dess ärendet tas emot av migrationsdomstolen. Mi- grationsverket är normalt också handläggande myndighet när ett beslut har vunnit laga kraft. (Se 10 kap. 14 § utlänningslagen och kommentaren till be- stämmelsen i Wikrén och Sandesjö, a.a.) är handläggande myndighet bl.a. från det att myndigheten tar emot ett beslut för verkställighet och till dess att verkställighet har skett, dock inte då beslutet inte får verkställas på grund av ett beslut om inhibition (se 10 kap. 13 § första stycket utlänningslagen). U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N får, även om den inte är handläggande myndighet, fatta beslut om att ta en utlänning i förvar om det inte finns tid att avvakta den hand- läggande myndighetens beslut. Ett sådant beslut ska skyndsamt anmälas till den myndighet som handlägger ärendet. Den myndigheten ska därefter pröva om beslutet om förvar ska fortsätta att gälla. (Se 10 kap. 17 § första stycket utlänningslagen.) Beslut om placering i bl.a. häkte av den som är tagen i förvar ansvarar för att beslut om förvar verkställs (se 10 kap. 18 § utlänningslagen). I 10 kap. 20 § utlänningslagen finns bestämmelser om att Mi- grationsverket får besluta att en förvarstagen ska placeras i kriminalvårdsan- stalt, häkte eller polisarrest. Enligt den lydelse som gällde när AA placerades i häkte fick fatta ett sådant beslut bl.a. under vissa förutsätt- ningar när den förvarstagne hölls avskild enligt 11 kap. 7 § utlänningslagen, eller när det annars fanns synnerliga skäl (se 10 kap. 20 § 2 och 3 utlännings- lagen i dess lydelse före ). Enligt förarbetena skulle be- stämmelsen om synnerliga skäl tillämpas restriktivt. De situationer som avsågs var att den förvarstagne av transporttekniska skäl kunde behöva placeras eller i t.ex. ett häkte och fall där verkställigheten var mycket nära förestående. (Se prop. 1996/97:147 s. 21 och 40–41.) Allmänna handlingar ska som huvudregel registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet (5 kap. 1 § offentlighets- och sekretess- lagen). Uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild (15 § förvaltningslagen). JO har vid upprepade tillfällen uttalat att det inte är tillräckligt att endast an- teckna uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ett ärende och att alla uppgifter för ärendets bedömning ska redovisas i akten. Även uppgifter som enbart rör ärendets yttre gång och som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter måste därför i stor utsträckning dokumenteras. Sådana uppgifter kan gälla att kontakt förekommit med parter, andra personer eller myndigheter. JO 2011/12 s. 314, dnr 6090-2009.) I ett beslut anförde JO Renfors följande. Min utredning har avsett beslut att ta AA i förvar och att verkställa beslut om överföring. Utredningen har också av- sett beslut att placera AA i häkte. U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N beslut att ta AA i förvar och verkställa överföringen Utredningen ger inte en fullständig bild av vad som hänt i samband med att AA togs i förvar och överfördes till . har anfört att Po- lismyndigheten kontaktade verkets enhet i per telefon om AA . Vid samtalen uppgav bl.a. att AA kunde uppfattas som farlig och frågade om kunde fatta beslut om förvar och överlämna verkställigheten till . Migra- tionsverket gjorde dock bedömningen att det mot bakgrund av de omständig- heter som var kända för verket inte fanns anledning att fatta beslut om förvar eller att överlämna verkställigheten till . När det gäller BB:s åtgärder framgår det av de uppgifter han lämnat att han kände till att inte hade lämnat över ärendet för verkställighet till . Som han uppfattade saken skulle fatta ett sådant beslut.