frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Av arrestantbladet framgår att hon under omhändertagandet gömde sig under bordet eller sängen eller satt precis nedanför dörren. Utredningen bekräftar också den upp- gift som AA har lämnat om att hon försökte göra en snara. Av Polismyndighet- ens yttrande framgår inte att AA bankat just huvudet i väggen, men däremot att hon bankat i väggen. Yttrandet ger inte heller något klart besked om hon bad att få träffa en läkare. Några överväganden i frågan om en läkarundersökning var nödvändig finns inte dokumenterade. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Jag har tidigare framhållit att poliser och annan personal vid Polismyndig- heten som inte har sjukvårdsutbildning bör vara försiktiga med att göra medi- cinska bedömningar och i stället överlåta sådana bedömningar till läkare. Vi- dare har jag uttalat att det finns goda skäl att dokumentera en suicidbedömning som görs i det protokoll som förs över omhändertaganden av berusade personer även när den resulterar i att någon läkarundersökning inte anses nödvändig. Om det görs kan det i efterhand konstateras att en bedömning har gjorts och kon- trolleras hur omständigheterna i det aktuella fallet bedömts. (Se mitt beslut , dnr 3710-2015.) Med anledning av vad som kommit fram i utredningen vill jag också framhålla att det aldrig får bli fråga om en slentri- anmässig bedömning av den intagnes hälsotillstånd bara för att han eller hon är kraftigt berusad eller utagerande. Även psykisk ohälsa som utlösts av alkohol kan behöva bedömas av läkare och även otjänliga självmordsförsök bör tas på allvar. Det får inte heller förekomma att sjukvården inte kontaktas enbart uti- från en allmän uppfattning att sjukvården inte vill ta emot en berusad person. Om det kommer fram tecken på att den intagne har tidigare upplevelser som kan medföra särskilda svårigheter för denne under vistelsen i arresten är det särskilt angeläget att överväga läkarvård. Av det som kommit fram i utredningen är det svårt att avgöra i vilken ut- sträckning tjänstgörande personal förstod att AA haft tidigare upplevelser som påverkade hennes uppträdande. Det är dock klarlagt att AA vid säkerhetsbe- dömningen hade uppvisat eller uttalat tecken på självskadebeteende och tecken på psykisk ohälsa. Mot den bakgrunden och med beaktande av AA:s beteende efter att hon placerats i cellen anser jag att man borde ha sett till att hon blev undersökt av en läkare när hon genom sitt handlande visade tecken på att hon ville ta sitt liv. ska kritiseras för att det inte skedde. Behandlingen av AA under omhändertagandet Jag har tidigare uttalat att de kläder som den som är intagen i en polisarrest får ha på sig får begränsas om det behövs för bl.a. hans eller hennes säkerhet. En individuell bedömning av vilka klädesplagg som den som är intagen får ha på sig måste därför göras. En frihetsberövad person som uppger att han eller hon fryser ska självklart erbjudas kläder eller en filt om det är möjligt med hänsyn till hans eller hennes säkerhet. (Se JO 2017/18 s. 244, dnr 2817-2015.) AAomhändertogs på en fest med togatema och hade endast ett fåtal egna kläder med sig till arresten. Hon sattes in i arresten kl. 3.50. Utredningen ger inte något helt entydigt besked om vilka kläder AA erbjöds vid ankomsten till arresten och inte heller om vilka kläder som togs ifrån henne i samband med hennes försök att skada sig. Det framstår dock som att hon inledningsvis hade på sig trosor och en tröja. Av arrestantbladet framgår att hon fick en filt kl. 4.45, men att den togs ifrån henne igen kl. 5.00 eftersom hon hade satt sin för dörren. Även madrassen togs ifrån henne vid det tillfället. Tröjan togs ifrån henne kl. 5.15 efter att hon försökt skada sig. Kl. 8.10 fick hon åter- igen en filt. AA har själv uppgett att hon ville skyla sig och därför gömde sig bl.a. under bordet och att hon frös. Eftersom AA inte hade annat än trosor på P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L underkroppen borde hon enligt min mening ha erbjudits t.ex. en filt att värma och skyla sig med redan när hon sattes in i cellen och inte, som skedde, . Att madrassen sedan togs bort av säkerhetsskäl har jag inte några synpunkter på. Utredningen ger dock inte något svar på varför filten togs ut redan vid det tillfället. Jag har inte heller några synpunkter på att tröjan togs ifrån AA efter att hon försökt skada sig. Efter det kom hon dock att vistas i cellen iförd endast trosor och utan tillgång till filt eller under närmare . Under ungefär halva utövades dessutom tillsynen endast av manlig personal. En sådan behandling av en intagen kan enligt min mening endast försvaras om det finns mycket starka säkerhetsskäl. I en sådan situation bör arrestpersonalen dock kontinuerligt vara uppmärksam på om förhållandena ändras så att den in- tagne inte tvingas att vara utan kläder eller en filt längre än vad som är nödvän- digt. Det framgår inte av utredningen om några sådana överväganden gjordes. Om en kvinna av säkerhetsskäl inte kan tillåtas vara iförd annat än trosor är det också särskilt angeläget att i möjligaste mån låta kvinnlig personal sköta tillsy- nen. Jag återkommer till den frågan nedan. ska kritiseras för att AA inte fick en filt när hon sattes in i arresten och för att hon, efter att filt och tröja hade tagits ifrån henne, under närmare vistades i cellen med endast trosor på sig utan att det framgår att det fanns tillräckliga skäl för det. Det är klarlagt att tillsynen av AA sköttes av endast manlig personal och att tillsyn av manlig personal även i övrigt förekom då AA vistades i cellen med endast trosor på sig. Det är min uppfattning att tillsyn av manlig personal bör undvikas eller begränsas i ett sådant fall. Med hänsyn till att det inte fanns någon kvinnlig personal i arresten under en del av den tid då AA var omhändertagen finner jag inte anledning att kritisera Polis- myndigheten i detta avseende. Jag vill dock framhålla att jag delar Polismyn- dighetens uppfattning att situationer där kvinnlig personal saknas bör undvikas genom god personalplanering. Det framgår av utredningen att manlig personal kroppsvisiterade AA efter att hon hade försökt skada sig själv. har uppgett att det var fråga om en skyddsvisitation. Vid en sådan visitation gäller inte kravet att kvin- nor endast får visiteras av kvinnlig personal. Jag har inte anledning att ifråga- sätta uppgiften att det varit fråga om en skyddsvisitation eller att det varit nöd- vändigt att genomföra den med manlig personal. Jag har därför inte anledning att kritisera för hur kroppsvisitationen genomfördes. Jag vill dock ändå framhålla att en kroppsvisitation av en kvinna, så långt det är möj- ligt, av integritetshänsyn bör utföras av kvinnlig personal. AAhar uppgett att hon blev fråntagen en plastmugg som hon hade tagit sönder i syfte att skada sig själv. Den uppgiften bekräftas av utred- ning. AA har gjort gällande att hon inte fick dricka vatten efter att muggen hade P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L tagits ifrån henne. Det framgår av utredningen att den cell som AA vistades i är utrustad med en vattenanordning från vilken det går att dricka genom att man spolar upp vatten i händerna eller placerar munnen vid vattenstrålen. Som framgått ovan har en intagen rätt att få dricksvatten i rimlig omfattning. Det är givetvis att föredra att en intagen får dricka vatten ur en mugg, och det bör erbjudas i möjligaste mån. Mot bakgrund av att AA hade använt den mugg hon hade fått till att försöka skada sig och att det ändå var möjligt för henne att dricka vatten, finner jag inte anledning att rikta någon kritik mot Polismyndig- heten i det avseendet. AAhar uppgett att hon upprepade gånger bad att få använda toaletten, men att hon hänvisades till att kissa på golvet. Först vid frigivningen fick hon besöka en toalett. Av utredning framgår att AA på grund av plats- brist vistades i en anhållningscell i vilken personalen hade låst toaletten för att hon inte skulle kunna skada sig själv. Av säkerhetsskäl hänvisades hon i stället till att uträtta sina behov på golvet utanför toalettdörren. Av utredningen fram- går att det finns en glipa under toalettdörren och att golvet innanför sluttar ned mot ett avlopp. Jag har tidigare uttalat att en intagen normalt ska ges möjlighet att uträtta sina behov på en toalett. Det är godtagbart att en intagen ibland kan behöva vänta på att få besöka toaletten, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller på grund av arrestantvakternas arbetsbelastning (se JO 2017/18 s. 248, dnr 4945- 2016). Av utredningen framgår att AA var mycket upprörd under sin vistelse i cellen och att hon gjorde ett försök att skada sig. Jag kan därför förstå att det bedömdes vara förenat med säkerhetsrisker att låta AA använda toaletten i cel- len. Att hänvisa en intagen till att kissa i en golvbrunn eller liknande får dock inte förekomma annat än i undantagsfall, och när det sker måste det alltid vara motiverat av omständigheterna i det enskilda fallet. AA nekades att få använda en toalett under närmare , och hon hade inte ens möjlighet att uträtta sina behov i en golvbrunn utan hänvisades till att kissa direkt på golvet utanför toalettdörren. Det finns inte någon dokumentation som visar att det gjordes några överväganden i frågan, t.ex. om det hade varit möjligt att låta AA besöka en annan toalett än den i cellen. ska kritiseras för behand- lingen av AA i detta avseende. Av yttrande framgår att det i tillnyktringsceller inte är helt ovanligt att frihetsberövade är hänvisade till att uträtta sina behov i ett hål i golvet. Jag har uttalat att det inte är acceptabelt och inte heller förenligt med hur en intagen ska bemötas och behandlas att ha en rutin som innebär att toa- lettbesök som huvudregel inte tillåts och att den intagne under den tiden hänvisas till att kissa i en golvbrunn eller liknande. Jag uttalade också att jag utgår från att ser över sina instruktioner och rutiner för de intagnas toalettbesök . (Se JO 2017/18 s. 248, dnr 4945-2016). Med an- ledning av de uppgifter som förekommer i utredningen om att den som vistas i en tillnyktringscell normalt tycks vara hänvisad till att uträtta sina behov i ett P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L hål i golvet finns det skäl för att generellt se över sina in- struktioner och rutiner för toalettbesök för den som är omhändertagen på grund av berusning. Enligt AA saknade hon vid frigivningen ordentliga kläder, pengar och nycklar hem, eftersom bl.a. hennes väska blivit kvar på platsen för omhändertagandet. Hon hade också enligt egen uppgift sagt att hon tänkte skära sig i handlederna när hon kom hem. Någon helt entydig bild av hur frigivningen gick till ger inte utredningen. Jag har därför inte grund för att rikta någon kritik mot Polismyn- digheten i det avseendet. Jag vill dock framhålla att det ofta är lämpligt – om det är möjligt – att en omhändertagens tillhörigheter tas om hand och inte lämnas på platsen för om- händertagandet. Vidare vill jag framhålla vikten av att den som friges efter ett omhändertagande ges möjlighet att ta sig hem under säkra och värdiga former. Det innebär bl.a. att en person inte ska behöva gå hem i bara underkläder eller långkalsonger eller kläder som är alldeles för tunna med hänsyn till årstiden. Vidare bör en bedömning göras av den frigivnes psykiska tillstånd och riskerna för denne att vistas på egen hand. Som framgått ovan dokumenterades inte de beslut som fattades om vilka kläder AAskulle få ha på sig och inte heller med tillräcklig tydlighet vilka kläder som togs ifrån henne efter att hon försökt att skada sig själv. Inte heller dokumente- rades det att AA nekades att använda en toalett och i stället hänvisades till att kissa på golvet under i princip hela omhändertagandet. Det borde självfallet ha skett. AA har uppgett att hon gjorde en snara för att hänga sig i cellen. Denna uppgift bekräftas av utredning. Händelsen dokumenterades inte på annat sätt än att det angavs på arrestantbladet att AA hotat att hänga sig och att en patrull då tog av henne tröjan. Dokumentationen ger intrycket att det endast var fråga om ett verbalt hot och inte om ett faktiskt handlande, och den är därför ofullständig och missvisande. Som jag redan pekat på saknas också dokumentation av de överväganden som gjordes i fråga om behovet av att låta AA undersökas av läkare med anledning av hennes psykiska hälsa. Frigivningen av AA dokumenterades inte alls, utöver tidpunkten. Det är där- för svårt att utifrån utredningen få någon klar och entydig bild av hur frigiv- ningen gick till. Den bristande dokumentationen har som framgått ovan lett till att jag inte kan bedöma om frigivningen av AA gjordes på ett godtagbart sätt eller inte. Att dokumentera omständigheterna vid en frigivning är särskilt an- geläget i ett fall som detta då AA under i princip hela omhändertagandet var i mycket upprört tillstånd och dessutom omhändertogs utan riktiga egna kläder på sig. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut, åtgärder och händelser av betydelse dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. kan därför inte undgå kritik för bristerna i dokumentationen. Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. har inte med tillräcklig noggrannhet och omsorg utövat tillsyn av en kvinna som omhändertagits för berusning och inte heller dokumenterat sina iakttagelser på ett godtagbart sätt (Dnr 7054-2016) Beslutet i korthet: AA omhändertogs för berusning och fördes till arresten i . AAsnarkade och lade henne i framstupa sidoläge för att hålla luftvägarna fria. Den fortsatta tillsynen av AA skedde genom en lucka i celldörren. Så- vitt framkommit dröjde det innan arrestpersonalen åter gick in cellen. AA:s andning upphörde strax därefter och arrestpersonalen bör- jade med livräddande åtgärder. Hon fördes med ambulans till sjukhus där hon dödförklarades. saknade helt anteckningar om de iaktta- gelser som gjordes av AA i samband med tillsynen av henne. JO konstaterar att omständigheterna var sådana att det inte var obehövligt för dem som utövade tillsyn av AA att gå in i cellen och kontrollera hennes tillstånd. Särskilt efter tillsynstillfället då hon lades i framstupa sidoläge framstår det tvärtom närmast som en självklarhet att det borde ha skett. AA borde dessutom ha väckts när hon snarkade. JO uttalar att tillsynen i fråga om noggrannhet och omsorg inte har uppfyllt de krav som gäller för tillsy- nen av den som är omhändertagen med tvång. kritiseras därför för bristande tillsyn av AA. JO kritiserar också för bristande dokumentation och framhåller vikten av att iakttagelser och andra väsentliga omständigheter från tillsynstillfällena dokumenteras. JO har i ett beslut uttalat att personer som tas om hand för berusning som huvudregel bör komma under medicinsk övervak- ning i stället för att förvaras i en polisarrest, samt att det kan finnas skäl för regeringen att på nytt se över behovet av lagstiftningsåtgärder i denna fråga. Det beslutet lämnades över till . Även detta beslut visar på bristerna med dagens lagstiftning. En kopia av beslutet lämnas till för kännedom. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L omhändertogs AA av polisen med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) och placerades i arresten i . uppmärksammade arrestvakterna att AA hade problem med andningen. Hennes andning upphörde strax därefter och ar- restvakterna påbörjade livräddande åtgärder. AA fördes med ambulans till sjukhus där hon dödförklarades. En förundersökning om tjänstefel inleddes med anledning av AA:s dödsfall. lades förundersökningen ned med motiveringen att det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats av polis- anställd personal. I en anmälan till JO förde AA:s mor, , fram klagomål mot bl.a. Polis- myndigheten, Polisregion syd. () ombads att yttra sig över om tillsynen av AA hade han- terats korrekt och i enlighet med de bestämmelser som gäller för den som är omhändertagen på grund av berusning. Inför yttrandet hade upplysningar häm- tats in från kriminalkommissarien . kom först in med ett yttrande daterat i vilket myndigheten lämnade en redogörelse för händelsen och en bedömning av det inträffade. Sedan uppmärksammat att den inspelning som gjorts med en övervakningskamera i arresten, och som ingick i förunder- sökningen, inte visade samtliga tillsynstillfällen under omhändertagandet ytt- rade sig myndigheten på nytt . Av utredningen framgår i huvudsak följande. I polisens protokoll från ingripandet anges att AA inte kunde ta hand om sig själv och att hon antogs utgöra en fara för sig själv. I blanketten för säkerhets- bedömning avseende den som tas in i en polisarrest finns antecknat att AA uppvisade eller uttalade tecken på självskadebeteende. Det finns också en an- teckning om att AA hade hepatit C och att hon uppgav att hon inte hade någon sjukdom som krävde behandling eller medicinering. På det tillsynsblad som fördes AA var omhändertagen anges att hon sattes in i en cell kl. 5.43 och att tillsyn skedde kl. 6.00–9.45. Några anteckningar om iakttagelser eller övriga omständigheter vid tillsynen av AA har inte antecknats på tillsynsbladet. Vid förmansprövningen på polisstationen gav AA ett påverkat intryck, men hon kunde någorlunda redogöra för kvällen och lämna uppgifter om sig själv. Det ansvariga befälet bedömde att risknivån var normal och gav direktiv om att noggrann tillsyn skulle ske med högst . När AA sattes in i cellen var hon högljudd och upprörd. Hon sparkade och slog mot cellväg- gen och dunkade sitt huvud mot väggen. Dunkningarna bedömdes inte som särskilt allvarliga och de upphörde . Det ansvariga befälet informerades om detta och arrestvakten säkerställde att AA inte hade några skador efter huvuddunkningarna. AA somnade sedan. Det ansvariga befälet uppgav i förhör under förundersökningen att det var huvuddunkningarna som P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L gjorde att han i blanketten för säkerhetsbedömningen angav att det fanns ett självskadebeteende. Tillsynen skedde huvudsakligen genom en lucka i celldörren och man kon- trollerade bl.a. AA:s andning. Enligt övervakningsfilmen från arresten sattes AAin i cellen kl. 5.37 och sågs därefter till kl. 5.48, 6.02, 6.43 och 7.12. Över- vakningsfilmen visar sedan att arrestpersonalen gick in i cellen kl. 9.09. I förhör har arrestpersonalen uppgett att AA sov på rygg och snarkade. De lade henne därför i framstupa sidoläge för att hålla luftvägarna fria. Eftersom AA bedöm- des ha en normal andning lät personalen henne sova. Därefter visar övervak- ningsfilmen ett tillsynstillfälle som ägde rum kl. 9.36 då tillsyn utövades genom luckan i dörren till cellen. Arrestvakten blev osäker på AA:s andning och häm- tade därför en kollega. Övervakningsfilmen visar att flera personer ur arrest- personalen gick in i cellen kl. 9.43. De har berättat att AA drog ett eller två andetag innan andningen upphörde helt. Personalen började med livräddande åtgärder, både manuellt och med hjärtstartare. AA fördes med ambulans till sjukhus där hon dödförklarades. De filmsekvenser som finns bevarade visar alltså de tillfällen då tillsyn utö- vats i anslutning till att AA placerats i arresten och efter att två arrestvakter varit inne i cellen och vänt på AA. Inspelningen i övrigt AA var omhändertagen finns kvar. Eftersom övervakningsfilmen inte visar samtliga tillsynstillfällen kan AA enligt ha setts till fler gånger än vad som framgår av filmen. Av protokollet från den rättsmedicinska obduktionen av AA framgår att undersökningsfynden talar för att dödsorsaken var läkemedelsförgiftning med metadon, att metadon bedömts ha intagits i syfte att få ett rus och att dödssättet var en olyckshändelse. redovisade följande bedömning. Förutom att AA hade hepatit finns inga uppgifter om att hon hade en sjuk- domsbild som krävde medicinering eller önskemål om vård. Ansvarigt be- fäl gjorde efter en ordentlig undersökning av henne bedömningen att det var hennes kraftiga berusning, och inte hennes hälsotillstånd, som framkal- lade hennes tillstånd. Han fann därför inte skäl att ordna med en läkarun- dersökning eller annan vård. Däremot gav han arrestpersonalen direktiv om regelbunden och noggrann tillsyn. har ingen anledning att ifrågasätta den gjorda säkerhetsbedömningen utan anser att den är kor- rekt och förenlig med gällande bestämmelser. Vad kan bedöma har AA löpande setts till i arresten. Arrestpersonalen synes också ha agerat vid minsta förändring av och tvek- samhet om hennes tillstånd samt har haft en löpande dialog med ansvarigt befäl. I samband med att AA:s andning upphört har återupplivningsförsök påbörjats i princip omgående. Mot den bakgrunden menar myndigheten att tillsynen har hanterats korrekt och enligt gällande regler. saknar helt anteckningar om de iakttagelser som har gjorts i samband med tillsynen. Detta är förstås inte godtagbart. Polismyn- digheten vill därför betona vikten av att noggranna och korrekta anteck- ningar förs. Vidare vore det önskvärt att tidsangivelserna i tillsynsbladet bättre överensstämmer med faktiskt handlande. Även om undersökningsfynden talar för att AA:s tragiska dödsfall var en olyckshändelse och det enligt åklagaren saknas anledning att anta att brott har förövats av polisanställda kan myndigheten inte annat än beklaga dödsfallet. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L BBkommenterade yttranden och var bl.a. kritisk till hur tillsynen av AA hade hanterats. Den som är så berusad av alkoholhaltiga drycker eller annat att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv, eller någon annan, får omhändertas av polis (1 § LOB). Om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, ska han eller hon så snart det kan ske undersökas av en läkare (3 § LOB). Den som inte bereds vård på sjukhus eller någon annan vårdinrättning, och inte heller tas om hand på något annat sätt eller annars kan friges, får hållas kvar. Han eller hon får tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet (4 § LOB). Den som omhändertagits på grund av berusning ska ses till fortlöpande. Om den omhändertagnes tillstånd ger anledning till det ska han eller hon föras till sjukhus eller läkare tillkallas så snart det kan ske (6 § LOB). Finns det möjligheter att ge omhändertagna personer vård inom sjukvårdens eller ram, t.ex. vid en tillnyktringsenhet, ska dessa utnyttjas om det inte är olämpligt (se 4 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer, RPSFS 2000:57, FAP 023-1). Tillsynen av en omhändertagen ska vara noggrann. Den som är kraftigt be- rusad ska ses till med högst . Om det inte bedöms vara obehövligt, ska den som utövar tillsynen gå in i arresten och kontrollera den omhändertagnes tillstånd. En omhändertagen som snarkar bör väckas eftersom snarkning kan vara ett tecken på ett allvarligt tillstånd. (Se 5 kap. 1 § RPSFS 2000:57, FAP 023-1, och det allmänna rådet till den bestämmelsen.) Det är viktigt med en omsorgsfull tillsyn för att uppmärksamma om den omhändertagnes hälsotillstånd är sådant att det finns anledning att tillkalla lä- kare. Om en omhändertagen begär att en läkare ska kontaktas eller när han eller hon annars uppvisar tecken som kan tyda på sjukdom måste poliser och annan personal vid som inte har sjukvårdsutbildning vara försiktiga med att göra medicinska bedömningar och i stället överlåta sådana bedöm- ningar till läkare. Felbedömningar av en omhändertagen persons hälsotillstånd kan få mycket allvarliga konsekvenser. Vid en bedömning av om det finns be- hov av en läkarundersökning måste, utöver synliga skador, även den omhän- dertagnes allmäntillstånd och berusningsgrad samt vad som är känt om hans eller hennes sjukdomsbild beaktas. JO 2012/13 s. 158, dnr 5244-2011, JO:s beslut , dnr 799-2016, och JO:s beslut , dnr 2468-2016.) För intagna i polisarrester ska det föras en journal i form av ett arrestantblad eller omhändertagandeblad.