frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — När det gäller dokumentationen av om en frihetsberövad har till- frågats om han eller hon vill att en anhörig ska kontaktas finns det en ”kryssruta” på det avvisiteringsblad som används där det ska dokumenteras att den frihetsberövade har tillfrågats. Det kan konstateras att CC inte minns om AA fick någon information om rätten att få en närstående underrättad om ett frihetsberövande och vilken inställning denne i så fall hade. Han har dock uppgett att han alltid brukar informera i frågan. AA har i sin JO-anmälan uppgett att han bad att få kon- takta sin fru men att han inte fick det. CC menar att det inte är helt ovanligt att en frihetsberövad avstår från kontakt när denne inte får ringa själv. Det är svårt att ha någon uppfattning om vad som faktiskt förevarit i denna del. Att dokumentationen inte kan ge något klart besked är förstås inte accepta- belt. kommer att förtydliga de rutiner som rör underrät- telse till intagnas närstående. Omhändertagande enligt 13 § polislagen Om en person genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får polisen avvisa eller avlägsna personen från ett visst område eller utrymme, när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbe- lagd handling ska kunna avvärjas. Om ett avvisande eller ett avlägsnande är otillräckligt för att det avsedda resultatet ska uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. (Se 13 § polislagen.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L En förutsättning för att någon ska kunna avvisas, avlägsnas eller omhänder- tas vid ordningsstörning är alltså att han eller hon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen. För att bestämmelsen ska få tillämpas krävs att per- sonens uppträdande innefattar ett angrepp på ett ordningsintresse av betydelse för allmänheten eller annars från allmän synpunkt. Frågan om ett visst uppträ- dande stör den allmänna ordningen får inte avgöras från den begränsade syn- punkten att uppträdandet för den enskilde polisen framstår som obekvämt eller olämpligt. Endast den omständigheten att en person vägrar att lyda en tillsä- gelse av en polis innebär t.ex. inte att han eller hon stör den allmänna ord- ningen. Det avgörande i en sådan situation är vilka följder från ordningssyn- punkt som en bristande efterrättelse kan antas medföra. (Se och , Polislagen, Zeteo , kommentaren till 13 § polislagen.) Om polisen redan från början gjort bedömningen att ett avlägsnande eller avvisande inte är tillräckligt för att uppnå det avsedda syftet med ingripandet kan ett direkt omhändertagande undantagsvis bli nödvändigt. I ett sådant fall bör det framgå av dokumentationen av omhändertagandet vilka omständigheter som motiverat detta. (Se och , a.st.) Den polis som har verkställt ett omhändertagande ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upp- hört ska förmannen pröva om det ska bestå. (Se 15 § polislagen.) Den som omhändertagits ska förhöras och ska friges möjligt efter förhöret. Ingen får hållas kvar längre än . (Se 16 § polislagen.) Förhöret bör om möjligt hållas i ett sådant skede att det kan läggas till grund för den prövning av omhändertagandet som förmannen ska göra enligt 15 §. Förhöret ska i första hand avse de faktiska omständigheter som föranlett omhändertagandet. Det ska redovisas skriftligen med uppgifter om vem som har varit förhörsledare och om när förhöret har hållits. Förutsätt- ningarna för frigivande ska bedömas fortlöpande. Avsikten är att omhänderta- gandet ska vara betydligt kortare än den i lagen angivna maximitiden. (Se Berg- gren och , a.a., kommentaren till 16 §.) Underrättelse om anledningen till omhändertagandet Den som omhändertagits med stöd av polislagen ska un- derrättas om anledningen till omhändertagandet. bör doku- mentera att underrättelsen lämnats. (Se 15 § polislagen och kommentaren till bestämmelsen i och , a.a.) Även i samband med att den omhändertagne tas in i en polisarrest ska han eller hon informeras om anledningen till frihetsberövandet (se 1 kap. 4 § Polis- myndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester 2015:7, FAP 102-1). Underrättelse till närstående om omhändertagandet En underrättelse om ett omhändertagande ska lämnas till den omhändertagnes närstående om han eller hon begär det eller det annars finns skäl för det (17 a § polislagen). P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Den som berövats friheten på annan grund än misstanke om brott ska i an- slutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det (3 § häktesförordningen). ska på eget initiativ informera om och erbjuda den om- händertagne möjlighet att kontakta närstående. Skulle ordnings- eller säker- hetsskäl hindra detta, ska polisen fråga den omhändertagne om han eller hon vill att man från myndighetens sida lämnar underrättelsen. Från rättssäkerhets- synpunkt är det väsentligt att uppgifter i frågan om underrättelse till närstående dokumenteras. Det gäller t.ex. att information har lämnats till den frihetsberö- vade och dennes inställning till en underrättelse, samt att underrättelse lämnats eller grunderna för att underrättelse inte lämnats. (Se JO 2013/14 s. 222, dnr 2293-2012, och prop. 2007/08:47 s. Av 8 § förvaltningslagen framgår att en myndighet bör använda tolk när den har att göra med någon som inte behärskar svenska. Bestämmelsen gäller inte vissa myndigheters brottsbekämpande verksamhet, men kan tillämpas även där (se 32 § förvaltningslagen, kommentarerna till 8 och 32 §§ förvaltningslagen i och , Förvaltningslagen, Zeteo , och JO 1999/2000 s. 127, dnr 2665-1998). I 2 § häktesförordningen anges uttryckligen att information om verkställig- hetens innebörd ska lämnas på ett språk som den intagne förstår. Behandlingen av den som är omhändertagen Bestämmelser om behandling av den som är omhändertagen och förvaras i po- lisarrest finns främst i häkteslagen. Som en allmän utgångspunkt anges där att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förstå- else för de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande (1 kap. 4 § häkteslagen). En intagen ska ha möjlighet att sköta sin personliga hygien och få nödvändig utrustning för detta ändamål (se 3 kap. 2 § PMFS 2015:7, FAP 102-1). JO har uttalat att en intagen normalt ska ges möjlighet att uträtta sina behov på en toalett. Det är godtagbart att en intagen ibland kan behöva vänta på att få besöka toaletten, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller på grund av arrestantvakternas arbetsbelastning. (Se JO:s beslut , dnr 4945-2016.) Protokoll ska föras över ingripanden som innebär att någon omhändertas. Av protokollet ska det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för in- gripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid ingripandet. (Se 27 § po- lislagen.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L För intagna i polisarrester ska det föras en journal i form av ett arrestantblad eller omhändertagandeblad. I denna ska alla beslut som har fattats samt viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder avse- ende den intagne dokumenteras. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i arresten ska dokumenteras. Dokumenta- tionen ska ske . (Se 2 kap. 2 och 3 §§ PMFS 2015:7, FAP 102-1.) I ett beslut anförde JO Renfors följande. Omhändertagandet av AA enligt 13 § polislagen I protokollet över ingripandet mot AA har som grund för omhändertagandet angetts att han störde den allmänna ordningen. Med detta avses ett uppträdande som innefattar ett angrepp på ett ordningsintresse av betydelse för allmänheten eller annars från allmän synpunkt. Av utredningen framgår att BB fick infor- mation av ordningsvakterna bl.a. om att AA blivit avvisad från en nattklubb men vägrat att lämna den, att han försökt att ta sig in på nattklubben igen och att AA varit upprörd och utåtagerande mot ordningsvakterna. Av utredningen framgår vidare att BB i samband med ingripandet antecknade att AA uppgav till poliserna att han hade för avsikt att gå tillbaka till nattklubben, och att han var utåtagerande även mot dem. Mot bakgrund av det som kommit fram har jag inget att invända mot bedömningen att AA störde den allmänna ordningen. En förutsättning för att någon ska kunna omhändertas enligt 13 § polislagen är att det är otillräckligt att han eller hon avvisas eller avlägsnas från platsen. Av den dokumentation som upprättades i anslutning till ingripandet framgår inte vilka överväganden BB gjorde i frågan om situationen hade kunnat lösas genom att AA avlägsnades från platsen. Det som kommit fram i utredningen ger inte ett tillräckligt underlag för att jag ska kunna uttala mig om den saken. Jag vill dock understryka att det alltid måste framgå av dokumentationen av ett omhändertagande vilka omständigheter som motiverat ingripandet och varför ett avlägsnande inte varit tillräckligt. Förhör enligt 16 § polislagen och underrättelse om anledningen till omhändertagandet CChar uppgett att han höll ett förhör med AA i samband med att denne kom in till personintaget. Syftet med förhöret var att han skulle kunna bilda sig en uppfattning av om omhändertagandet skulle bestå. Han har också uppgett att han i samband med förhöret informerade AA om anledningen till frihetsberö- vandet. AA har angett att en polischef pratade med honom på polisstationen, och jag har mot den bakgrunden ingen anledning att ifrågasätta att det hölls ett förhör med AA. Det har inte heller kommit fram något som ger anledning till slutsatsen att AA inte skulle ha informerats om anledningen till frihetsberövan- det. Det är dock en brist att CC inte dokumenterade att han utförde dessa åtgär- der. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L AAhar gjort gällande att han bad att polisen skulle kontakta hans fru men att polisen inte gjorde det. CC har anfört att han alltid brukar fråga den som är frihetsberövad om han eller hon vill att polisen ska kontakta en anhörig och att han inte ser någon anledning till att han inte skulle ha frågat AA om det. Han minns dock inte om någon underrättelse lämnades till AA:s närstående och han har inte kunnat hitta någon dokumentation om det. Jag har inte ett tillräckligt underlag för att kunna dra någon slutsats i denna del. Det är dock en brist att CC inte dokumenterade om AA fått information om rätten att få underrätta en närstående om att han frihetsberövats, vilken in- ställning han hade till att en underrättelse lämnades och om polisen gjorde det. Jag återkommer nedan till AA:s uppgift om att han bad polisen att kontakta hans fru. AAhar gjort gällande att han förklarade för CC att han hade svårt att uttrycka sig på svenska och därför ville få hjälp av en tolk eller av sin fru men att han inte fick det. CC har anfört att han alltid ser till att den han talar med förstår den information som lämnas. Vid behov tar han hjälp av en tolk, men han be- dömde att det inte var nödvändigt i detta fall. Det är av grundläggande betydelse att en omhändertagen person förstår bl.a. en underrättelse enligt 15 § polislagen om anledningen till omhändertagandet och det som sägs i ett förhör som hålls enligt 16 § samma lag. Jag har tidigare framhållit att det är polisens ansvar att se till att man kan göra sig förstådd i den utsträckning som krävs för att utföra en tjänsteåtgärd på ett korrekt sätt (se mitt beslut , dnr 4801-2015). Det är självfallet viktigt att polisen också förstår och kan ta till sig de besked och önskemål som lämnas av den som är föremål för ett polisingripande. Enligt min mening är det självklart att polisen vid behov ska anlita tolk i bl.a. sådana situationer som nämnts ovan. Som angett måste behovet av en tolk dock bedömas från fall till fall. Om den som är frihetsberövad begär att polisen ska anlita en tolk men polisen bedömer att en tolk inte är nödvändig bör begäran och polisens bedöm- ning dokumenteras. Det är en brist att CC inte dokumenterade att AA begärde att polisen skulle anlita en tolk och vilka överväganden han gjorde när han bedömde att detta inte var nödvändigt. I avsaknad av sådan dokumentation har jag inte ett tillräckligt underlag för att kunna bedöma om en tolk borde ha anlitats. Jag har ingen anledning att ifrågasätta AA:s uppgift om att han bad polisen att kontakta hans fru. Det framstår dock som att CC inte uppfattade detta öns- kemål. Om det berodde på språkförbistring eller något annat ger utredningen inget besked om. AAvar omhändertagen i . CC har anfört att längden på ett omhändertagande normalt främst beror på den omhändertagne själv och att ar- restpersonalen löpande lämnar honom information om de omhändertagna som P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L han lägger till grund för en bedömning av om en omhändertagen kan friges. Varken av protokollet över omhändertagandet eller av de inblandade befatt- ningshavarnas yttranden framgår vilka överväganden som gjordes av förutsätt- ningarna för frigivning av AA. I likhet med ifrågasätter jag om inte omhändertagandet pågick . AA var omhändertagen för att han inte skulle åter- vända till den nattklubb han hade varit på och fortsätta att störa den allmänna ordningen där. I slutrapporten över omhändertagandet finns inte några anteckningar om att det beteende som AA uppvisade i samband med om- händertagandet skulle ha fortsatt sedan han placerats i cellen. Tvärtom tycks han ha legat ned under större delen av tiden där. Eftersom det saknas dokumentation om vilka fortlöpande överväganden som gjordes av förutsättningarna för frigivning går det inte dra någon slutsats om det hade varit möjligt att frige AA tidigare än som skedde. I jämförelse med de övriga dokumentationsbrister som förekommit under handläggningen är denna brist särskilt allvarlig eftersom den rör en så central fråga som förutsätt- ningarna för det fortsatta frihetsberövandet. Behandlingen av AA under omhändertagandet AAhar gjort gällande att han inte fick besöka en toalett trots att han bad om det . Av slutrapporten framgår att AA fick besöka en toalett efter att han placerades i cellen. Av dokumentationen framgår inte om AA därefter begärde att få använda toaletten vid ytterligare något tillfälle. AA har också uppgett att han bad om en filt eftersom han frös, att han fick veta att det inte fanns någon, men att han fick en filt. Det finns dock inte någon dokumentation eller någon annan utredning om detta. Det som har kommit fram ger inte grund för att rikta någon kritik mot Po- lismyndigheten för behandlingen av AA under omhändertagandet. Jag vill dock framhålla vikten av noggrann dokumentation av de beslut som fattas under ett frihetsberövande och de åtgärder som vidtas avseende den intagne. Kritik mot för bristande dokumentation Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. ska kritiseras för de dokumentationsbrister som genom- gående präglat handläggningen och som konstaterats ovan. Bristerna har bl.a. inneburit att grunderna för omhändertagandet inte dokumenterades på ett full- ständigt sätt och att det saknas dokumentation av den fortlöpande prövningen av förutsättningarna för frigivning. Detsamma gäller det förhör som hölls enligt 16 § polislagen, om AA fått information enligt 15 § polislagen, om AA fått information om rätten att underrätta närstående enligt 17 a § polislagen och hans inställning i den frågan, om AA:s närstående underrättades eller inte och vilka överväganden som gjordes i frågan om det var nödvändigt att anlita en tolk. Jag har i flera andra beslut kritiserat för bristfällig dokumentation i samband med frihetsberövanden (se t.ex. mina P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L beslut , dnr 6386-2015, , dnr 6542-2015, och , dnr 4945-2016). Dokumentationsbrister påverkar förtro- endet för polisen på ett negativt sätt och innebär att det med visst fog kan ifrå- gasättas om en åtgärd har genomförts i enlighet med de regler som gäller. Bristerna omöjliggör också en effektiv tillsyn. Det är inte godtagbart att en myndighets åtgärder inte kan kontrolleras i efterhand av det skälet att vidtagna åtgärder inte har dokumenterats. Att dokumentationen är bristfällig framstår som särskilt betänkligt när det rör sig om ingripande åtgärder av det slag som ofta förekommer i polisens verksamhet. Jag ser positivt på att genomför ett nationellt arbete med att förtydliga rutinerna för omhändertaganden så att förhör enligt 16 § polisla- gen alltid hålls och dokumenteras och med att förbättra de blanketter som an- vänds för dokumentation av frihetsberövanden. Det kan också finnas anledning för att påminna all polispersonal om vikten av fullständig dokumentation i polisens verksamhet. har tagit med en person till förhör och hållit kvar honom trots att det inte funnits förutsättningar för det (Dnr 7330-2016) Beslutet i korthet: En man stoppades och kontrollerades av polisens insats- styrka när han kom ut från en restaurang i . Han misstänktes för att ha använt narkotika och togs med till förhör. Polisen beslutade också att han skulle kroppsbesiktigas. Sedan kroppsbesiktningen slutförts hölls mannen kvar i innan han förhördes. genomförde poli- sen en husrannsakan i mannens bostad för att söka bl.a. efter narkotika. Vid husrannsakan påträffade polisen föremål som gjorde att mannen misstänktes för andra brott. Någon narkotika påträffades inte i bostaden. JO:s utredning visar att det förekommit betydande fel och brister vid in- gripandet mot mannen. kritiseras för att polisen agerade alltför kraftfullt och på ett sätt som inte var försvarligt med hänsyn till syftet med ingripandet när de tog kontakt med mannen, för att mannen kroppsvi- siterades utan att det fanns förutsättningar för det och för att mannens mo- biltelefon togs i beslag. kritiseras också för beslutet att ta med mannen till förhör och för att han hölls kvar för förhör i trots att det inte fanns förutsättningar för det. Utredningen visar också att handläggning präglats av brister i dokumenta- tionen av de åtgärder som vidtogs. I flera fall har de omständigheter som lagts till grund för beslut om tvångsåtgärder preciserats först sedan JO inlett en utredning. JO framhåller i beslutet att detta är oacceptabelt. Enligt JO ger det som kommit fram intrycket av att polisen redan från början avsett att genomföra en husrannsakan i mannens bostad för att söka P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L efter otillåtna föremål och vidtog åtgärder för att han inte skulle kunna när- vara vid den. JO uttalar att detta är allvarligt och att det påverkar förtroendet för polisen på ett negativt sätt. Den polis som fattat beslut om tvångsåtgärderna har i samband med ytt- randet till JO lämnat uppgifter som inte stämmer och uppgifter som i flera avseenden avviker från vad de andra poliser som deltog vid ingripandet har uppgett. JO anser sig inte ha ett tillräckligt underlag för att påstå att polisen medvetet lämnat felaktiga uppgifter till JO, men framhåller att en tjänsteman som lämnar uppgifter till JO har sanningsplikt. ingrep polisens insatsstyrka mot AA när han gick ut från en restaurang i . Poliserna sprang fram mot AA och ropade att de var poliser och att han skulle visa händerna. AA fördes till en trappuppgång där han kroppsvisiterades. fattade polisinspektören beslut om att AA skulle kroppsbesiktigas och tas med till förhör. Av protokollen över besluten framgår att AA var misstänkt för att ha använt narkotika. BB fattade även beslut om att husrannsakan skulle genomföras i den bil AA kört till plat- sen för att söka efter missbruksredskap och i AA:s bostad för att söka efter bl.a. narkotika. AAfördes in till polisstationen . genomfördes husrann- sakan i bilen, och en mobiltelefon togs i beslag. Polisen påträffade inga miss- bruksredskap i bilen. Kroppsbesiktningen av AA var avslutad . Husrannsakan i AA:s bostad genomfördes . I bostaden påträffades bl.a. en störsändare och en skimningsapparat som togs i beslag. AA misstänktes då även för brott mot lagen om elektronisk kommunikation och för förberedelse till bedrägeri. Polisen påträffade inte någon narkotika i bostaden. AA förhördes och . I två anmälningar till JO förde AA fram kritik mot att insatsstyrkan hade haft dragna automatvapen och lagt ned honom på marken. Eftersom det fanns en hotbild mot honom blev han skrämd av polisens agerande. Han förde också fram kritik bl.a. mot att han fick lämna urinprov trots att han inte var påverkad, att polisen tog hans mobiltelefon i beslag och att polisen genomförde en hus- rannsakan i hans bostad. JO begärde att skulle yttra sig om den kontroll som gjordes av AA, det våld som användes vid ingripandet, beslaget av en mobiltelefon, kroppsbesiktningen av AA, beslutet att ta med AA till förhör och längden på frihetsberövandet samt husrannsakan i AA:s bostad. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L () yttrade sig efter att de befattningshavare som varit del- aktiga i ingripandet mot AA fått tillfälle att lämna upplysningar. I yttrandet lämnade följande bakgrund till händelsen. Av en avrapporteringspromemoria upprättad fram- går bl.a. följande. Tjänstgörande polis fick syn på AAi personbil i området kring i . Då AA är en för polisen välkänd person dömd för flera grova våldsbrott och aktuell i stadens gängmiljö beslutade polisen att följa efter. Med tanke på AA:s historik be- slutades att han skulle kontrolleras av insatsstyrkan. Insatsstyrkan var snabbt på plats och utförde kontrollen när AA med sällskap lämnade en restaurang. Under kontrollen uppstod misstanke om narkotika- och dop- ningsbrott. Utifrån de omständigheter som rådde beslutades om husrannsa- kan i AA:s bostad för att eftersöka narkotika och dopningspreparat. redovisade följande bedömning. Kontroll samt våld vid ingripande Synpunkter från berörda befattningshavare Beslutsfattaren har uppgett bl.a. följande. AA är en för polisen välkänd per- son. Han är tidigare dömd för våldsbrott och ingår i ett nätverk som befinner sig i en pågående konflikt med andra kriminella grupperingar där allvarligt och även dödligt våld använts. Polisen har bedrivit spaning mot AAav olika anledningar. AA har även dykt upp och träffat andra personer som polisen bedrivit spaning mot – personer som är kända för bl.a. hante- ring av narkotika och vapen. uppmärksammade po- lisen AA och en okänd man i en personbil när de körde från AA:s adress. Eftersom AA är inblandad i ovannämnda konflikt bad beslutsfattaren po- lispersonal att följa efter denne baserat på de rutiner som region arbe- tar efter. När AA befann sig i beslutades om kontroll eftersom det inte kunde uteslutas att AA kunde hamna i en eventuell kon- frontation med risk för att någon utsattes för våld. Kontrollen genomfördes på så sätt att polispersonal tog kontakt med AA och inledde ett samtal. Un- der samtalet uppstod misstankar om flera brott som medförde att polisen fattade beslut om tvångsåtgärder. Eftersom AA är inblandad i en mycket våldsam konflikt kunde det inte uteslutas att AA var beväpnad. AA är dess- utom dömd för flera grova våldsbrott. På grund av dessa omständigheter beslutades att insatsstyrkan skulle genomföra kontrollen. Detta för att mi- nimera risken för att någon kom till skada om en situation skulle uppstå där våld eller tvångsmedel behövde användas. AA utsattes inte för något våld vid ingripandet. Den omständigheten att insatsstyrkan används vid kontrol- ler av personer med AA:s historik är en säkerhetsrutin som Polismyndig- heten regelmässigt använder. Det handlar om att särskild utbildad polisper- sonal genomför uppgiften, för att på bästa sätt undvika skador på inblan- dade parter och allmänheten. Poliser från insatsgruppen har uppgett bl.a. följande.