frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — En polis får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd bl.a. om polisen möts med våld eller hot om våld eller om polisen med laga stöd ska avvisa eller avlägsna någon från ett visst område och möts av motstånd. Det får dock endast ske i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständig- heterna är försvarligt. (Se 10 § polislagen.) En polis som omhändertar eller på annat sätt inskränker någons rörelsefrihet får belägga honom eller henne med fängsel om han eller hon uppträder våld- samt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till hans eller hennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Fängsel får också användas vid trans- port om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. (Se 10 a § polislagen.) Allmänna principer om tvångsmedel Det finns ett antal allmänna principer som gäller för både beslut om och ge- nomförande av tvångsmedel, bl.a. ändamåls-, behovs- och proportionalitets- principerna. Ändamålsprincipen innebär att ett tvångsmedel endast får använ- das för det ändamål som angetts i lagstiftningen. I bl.a. 8, 10 och 10 a §§ po- lislagen kommer behovs- och proportionalitetsprinciperna till uttryck. Behovs- principen innebär att tvång och våld får användas endast när andra medel är otillräckliga för att en polis ska kunna utföra den tjänsteuppgift det är fråga om och tvångs- eller våldsanvändningen kan väntas leda till det avsedda resultatet. Proportionalitetsprincipen innebär att tvång och våld över huvud taget inte får tillgripas om den aktuella tjänsteuppgiften inte har en sådan betydelse att det framstår som rimligt att den genomförs med fysiskt tvång. När så är fallet måste under hela händelseförloppet beaktas att aldrig mera våld används än vad som är rimligt i förhållande till vad som kan uppnås. De skador och olägenheter som ett ingripande kan medföra får alltså inte stå i missförhållande till syftet med ingripandet. (Se och , Polislagen, , Zeteo, kommentaren till 8, 10 och 10 a §§, och , Straffprocessuella tvångsmedel, tredje uppl., s. 22 f. samt JO:s beslut , dnr 1151- 2013.) Protokoll ska föras över ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Av protokollet ska det framgå vem som har fattat be- slutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid ingripandet. (Se 27 § polislagen.) Protokoll ska också föras över ingripan- den som innebär användning av fängsel. Ett sådant protokoll ska innehålla upp- gift om skälen för åtgärden. (Se 28 § polislagen.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Närmare föreskrifter om dokumentation finns i före- skrifter och allmänna råd om dokumentation enligt 27 och 28 §§ polislagen (RPSFS 2011:12, FAP 100-2). I ett beslut anförde JO Renfors följande. Jag vill inledningsvis framhålla att det är ett grundläggande rättssäkerhetskrav att ingripanden hanteras korrekt och används endast i sådana situationer som de är avsedda för. Ett ingripande ska vidare ske på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Av utredningen framgår att AA uppgett för poliserna att han var . Det är vidare klarlagt att poliserna har utgått från att det var ett beslut om avlägs- nande enligt 13 § polislagen som fattades och som skulle verkställas. Detta är utgångspunkten för min bedömning. Som angetts ovan i avsnittet om den rättsliga regleringen är ett avlägsnande vanligtvis en klart mindre ingripande åtgärd än ett omhändertagande. Jag kan konstatera att det, till skillnad från vad som gäller vid ett omhändertagande, inte särskilt har reglerats hur ska gå till väga vid avlägsnande av underåriga, t.ex. i fråga om skyldigheten att se till att den underårige lämnas till en vuxen. En rimlig utgångspunkt måste dock vara att de särskilda hänsyn lagstiftningen ger uttryck för vid omhändertagande av underåriga beaktas också vid tillämpningen av bestämmelserna om avlägsnande. Utredningen har visat att ingripandet mot AA ägde rum den Beslutet om avlägsnande verkställdes genom att AA släpptes av vid en busshållplats från platsen för ingripandet. Det skedde , efter att polisen kontrollerat att AA:s mobiltele- fon fungerade. Jag har inte anledning att ifrågasätta AA:s uppgift om att han inte kände till området där han blev avsläppt. Även om ett avlägsnande enligt lagstiftaren är att betrakta som en mindre ingripande åtgärd än ett omhändertagande, är enligt min mening de rättsliga möjligheterna att avlägsna ett barn i de lägre tonåren under de förutsättningar som var aktuella i det här fallet begränsade. Som jag konstaterat ovan ska ett ingripande ske på ett sätt som är propor- tionerligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. En be- dömning måste alltså göras om andra, mindre ingripande åtgärder är uteslutna. Det finns i detta sammanhang anledning att understryka att det som är propor- tionerligt och godtagbart vid ett ingripande mot en vuxen ofta inte är det vid ett ingripande mot ett barn. Vid bedömningen av om ett tvångsmedel ska användas mot ett barn kan samma måttstock därför inte tillämpas som när det gäller en vuxen. Frågan är då om det i detta fall fanns andra, mindre ingripande alternativ för polisen att hantera situationen på. Det har inte kommit fram i utredningen att AAvar påverkad, involverad i brottslig verksamhet eller att det på något annat sätt fanns en risk för hans välbefinnande. Det har heller inte angetts att han P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L uppträdde på ett sätt som var ordningsstörande mot andra än de som ingrep mot honom. Å andra sidan har det kommit fram att han under hela ingripandet var utagerande och uppträdde aggressivt. har dock inte angett vad man befarade skulle kunna inträffa om AA återvände till festivalområdet. Mot den bakgrunden är det en del som talar för att polisen i stället kunde ha gett AA tillfälle att självmant lämna festivalområdet. Ett annat alternativ hade varit att ta kontakt med , antingen den som fanns på festivalom- rådet eller någon annan socialtjänst, för att undersöka möjligheterna att över- lämna AA dit. Det kan inte uteslutas att AA hade föredragit att prata med före- trädare för i stället för poliserna. Sammantaget är jag inte helt övertygad om att det var nödvändigt för polisen att besluta att AA skulle av- lägsnas från platsen. Jag finner dock inte tillräckliga skäl att kritisera polisen för att man gjorde det. När det gäller själva verkställigheten av avlägsnandebeslutet kunde polisen ha övervägt att släppa av AA på ett ställe som kunde antas vara mer välkänt för honom eller i vart fall inte var så avsides beläget. Att som man nu gjorde köra en 13-åring en inte obetydlig sträcka och lämna honom ensam vid en busshåll- plats i ett för honom okänt och förhållandevis avsides beläget och ödsligt om- råde mitt är inte acceptabelt. Att polisen försäkrade sig om att AA:s mobiltelefon fungerade påverkar inte den bedömningen. Enligt min mening är det klart att det sätt som polisen hanterade avlägsnandet av AA på inte var pro- portionerligt. ska därför kritiseras för detta. De berörda polisernas uppfattning var att ingripandet mot AA var ett avlägs- nande. De sammantagna omständigheterna – ingripandets varaktighet, den sträcka AA kördes och att åtgärden innefattat ett påtvingat kroppsligt ingrepp genom att AA var belagd med handfängsel – var emellertid enligt min bedöm- ning sådana att beslutet om avlägsnande i rättslig mening kom att övergå i ett omhändertagande. Även om jag alltså kommer till samma slutsats som Polis- myndigheten delar jag inte myndighetens uppfattning att det enbart är ingri- pandets varaktighet som gör att det ska betraktas som ett omhändertagande. När polisen fattar beslut om att avlägsna en person är det givetvis angeläget att man är uppmärksam på att det går att verkställa beslutet i enlighet med de rättsliga förutsättningar som gäller för ingripandet. Om verkställigheten drar ut bör man överväga om det inte är möjligt och tillräckligt att upphäva beslutet och i stället uppmana personen att frivilligt lämna platsen. Om det inte går kan det finnas anledning att hantera ingripandet som ett tillfälligt omhän- dertagande när det finns förutsättningar för det. På så sätt säkerställer man att en inskränkning av en persons rörelsefrihet att det i praktiken är fråga om ett tillfälligt omhändertagande också hanteras i enlighet med de regler som gäller för ett sådant. Jag kan konstatera att det, som redovisats ovan, finns uttryckliga bestämmelser om hur en underårig ska tas om hand när han eller hon friges, som hade varit direkt tillämpliga om ingripandet mot AA hade hanterats som ett omhändertagande. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Det är klarlagt att AA var belagd med handfängsel från det att ordningsvakten ingrep mot honom till dess att poliserna släppte av honom vid busshållplatsen. Med utgångspunkt i den bedömning polisen gjorde på platsen och mot bak- grund av det som har kommit fram om hur AA uppträdde och satte sig till mot- värn mot polisen har jag emellertid, även med beaktande av den restriktivitet som är påkallad när det rör sig om en så ung person, inga synpunkter på att AA var belagd med handfängsel under ingripandet. Som framgått ovan är det dock min uppfattning att polisen kunde ha över- vägt andra alternativ än att avlägsna AA på det sätt som skedde. Av den be- dömningen följer att det hade kunnat undvikas att AA var belagd med hand- fängsel under den relativt långa tid som blev fallet. Jag vill också peka på att personer som ska transporteras i en polisbuss endast undantagsvis får tvingas sitta på golvet (se bl.a. JO 1979/80 s. 98, dnr 2662-1985). Som konstaterat är det ett grundläggande krav ur rättssäker- hets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet att det var ett beslut om av- lägsnande av AA som fattades och som skulle verkställas. Grunderna för ingri- pandet och de överväganden som gjordes har inte heller dokumenterats på ett fullständigt sätt. Det är vidare klarlagt att det saknas dokumentation om vem som beslutade att AA skulle beläggas med handfängsel, när beslutet fattades och vilka fortlöpande överväganden som gjordes samt när fängslet togs av. Dokumentationsbrister har alltså genomgående präglat handläggningen, och ska kritiseras för detta. Jag har tidigare vid ett flertal tillfällen kritiserat för brist- fällig dokumentation (se t.ex. mina beslut JO 2017/18 s. 248, dnr 4945-2016, , dnr 6542-2015, och , dnr 5014-2016). Dokumentationsbrister påverkar förtroendet för polisen på ett negativt sätt och omöjliggör också en effektiv tillsyn. Det är inte godtagbart att en myndighets åtgärder inte kan kontrolleras i efterhand av det skälet att vidtagna åtgärder inte har dokumenterats. Att dokumentationen är bristfällig framstår som särskilt be- tänkligt när det rör sig om ingripande åtgärder av det slag som ofta förekommer i polisens verksamhet. Jag ser positivt på att utvecklar och förenklar rutinerna för avrapportering i syfte att mer effektivt kunna utnyttja sina polisiära resurser. Det är emellertid ett grundläggande krav att de rutiner som införs lever upp till kraven på dokumentation av polisingripanden. Jag välkomnar därför Polismyn- dighetens arbete med att åtgärda de brister som myndigheten konstaterat när det gäller utformningen av den snabbrapport som användes i detta fall. Jag vill också återigen framhålla att det kan finnas anledning för att påminna all polispersonal om vikten av fullständig dokumentation i polisens verksamhet (se mitt beslut , dnr 5014-2016). P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L brister i dokumentationen av ett omhändertagande enligt 13 § polislagen påverkar förtroendet för polisen negativt och innebär att åtgärden kan ifrågasättas (Dnr 5014-2016) Beslutet i korthet: En man omhändertogs enligt 13 § polislagen för att han störde den allmänna ordningen. JO konstaterar att polisens dokumentation av omhändertagandet har varit bristfällig i flera avseenden. Polisen har inte dokumenterat grunderna för omhändertagandet på ett fullständigt sätt och inte alls dokumenterat ett förhör som hållits med den omhändertagne. Poli- sen har inte heller dokumenterat den fortlöpande prövningen av förutsätt- ningarna för frigivning. Det saknas även dokumentation bl.a. av om den om- händertagne informerats om anledningen till frihetsberövandet och sin rätt att kontakta en närstående. kritiseras för bristerna. har kritiserats av JO för bristfällig dokumentation i samband med frihetsberövanden. JO anför att dokumentationsbrister påverkar förtroendet för polisen på ett ne- gativt sätt och innebär att det med visst fog kan ifrågasättas om en åtgärd har genomförts i enlighet med de regler som gäller. JO anför vidare att det inte är godtagbart att en myndighets åtgärder inte kan kontrolleras i efter- hand av det skälet att vidtagna åtgärder inte har dokumenterats. Att doku- mentationen är bristfällig framstår enligt JO som särskilt betänkligt när det rör sig om ingripande åtgärder av det slag som ofta förekommer i polisens verksamhet. Det kan enligt JO finnas anledning för att påminna all polispersonal om vikten av fullständig dokumentation i polisens verksamhet. I beslutet anför JO också att det är polisens ansvar att se till att man kan göra sig förstådd i den utsträckning som krävs för att utföra en tjänsteåtgärd och att det är viktigt att polisen också förstår och kan ta till sig besked och önskemål från den som är föremål för ett polisingripande. Vid behov ska polisen anlita en tolk. Om den som är frihetsberövad begär att polisen ska anlita en tolk men polisen bedömer att en tolk inte är nödvändig bör begäran och polisens bedömning dokumenteras. avlägsnades AA av ordningsvakter från en nattklubb i . Ordningsvakterna lämnade över AA till en polispatrull i närheten. Polisassistenten var förman i polispatrullen. Hon gjorde bedömningen att AAstörde den allmänna ordningen och beslutade att omhänderta honom enligt 13 § polislagen. AA fördes till polisens personintag där polisinspektören beslutade att han skulle sättas in i arresten. Han hade då varit om- händertagen i . P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L I en anmälan till JO förde AA fram klagomål bl.a. mot att han omhändertogs och hur polisen behandlade honom medan han var omhändertagen. Han in- vände mot att polisen inte anlitade en tolk trots att han bad om det eftersom han hade svårt att uttrycka sig på svenska, att han inte fick meddela närstående var han befann sig och att han inte fick en filt eller besöka en toalett när han bad om det. JO begärde att skulle yttra sig över grunden för det tillfälliga omhändertagandet och vilka överväganden som gjordes när det gäller omhän- dertagandets längd, om det hölls något förhör med AA enligt 16 § polislagen, behandlingen av AA i arresten samt hur AA:s rätt att underrättas om anled- ningen till omhändertagandet enligt 15 § polislagen och att kontakta närstående enligt 17 a § polislagen hade tillgodosetts och dokumenterats. () yttrade sig efter att bl.a. de befattningshavare som del- tagit i omhändertagandet och tillsynen av AA fått tillfälle att lämna upplys- ningar. I yttrandet lämnade följande redogörelse för händel- sen. [– – –] besökte AA en nattklubb i . Sedan han börjat bråka med några gäster inne på klubben avvisade ordningsvak- terna honom. Han vägrade dock att lämna lokalen och ville komma in igen. Han var upprörd över ordningsvakternas beslut. De försökte avvisa honom men han vägrade lyssna. Han blev därefter utåtagerande, varpå ordningsvakterna omhändertog honom kl. 2.25 […]. AA överlämnades till en polispatrull kl. 2.30. Till polisen uppgav han att han skulle gå tillbaka till nattklubben. Förmannen i patrullen konstaterade då att det fanns skäl för omhändertagande och att det förelåg en ordningsstörning. AA fördes därefter till polisstationen. Sedan omhändertagandet anmälts till ansvarig förman, beslutade denne kl. 2.35 att omhändertagandet skulle bestå och att AAskulle tas in i arresten. AA släpptes kl. 7.35. Av protokollet över an- bringande av fängsel framgår bl.a. att han i samband med omhändertagan- det blev utåtagerande och spände armar och sparkade med benen, varpå han belades med handfängsel. Av slutrapporten framgår att han mestadels låg ner i cellen. I de frågor JO begärt att skulle yttra sig anförde Polismyn- digheten följande. Grunden för omhändertagandet enligt 13 § polislagen Synpunkter från berörda befattningshavare BBhar uppgett bl.a. följande. Varken hon eller polisassistenten minns det aktuella ingripandet. Av blanketten framgår dock att grunden för det tillfälliga omhändertagandet var störande av allmän ordning. [– – –] P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polisinspektören , som tjänstgjorde som arrestbefäl och förman, har bl.a. uppgett att förutsättningarna för omhändertagande enligt 13 § andra stycket polislagen var uppfyllda i AA:s fall. [– – –] I polisens ingripandeprotokoll är händelseförloppet […] något knapphändigt beskrivet. har dock ingen anledning att ifrågasätta vad ordningsvakterna uppgett om tidigare ordningsstörningar och deras ingripande eller vad polispatrullen har observerat. Mot den bak- grunden får AA anses ha agerat på ett sätt som gjorde att det fanns grund för att ingripa mot honom med stöd av 13 § polislagen. Eftersom ett avvi- sande eller avlägsnande synes ha varit otillräckligt i det aktuella fallet får det tillfälliga omhändertagandet anses ha varit nödvändigt för att upprätt- hålla ordningen. har inte heller någon anledning att ifrå- gasätta förmansprövningen. Myndigheten anser således att det har funnits en rättslig grund för själva omhändertagandet. Synpunkter från berörd befattningshavare CChar uppgett bl.a. följande. Det aktuella omhändertagandet varade i . Han minns inte händelsen men omhändertagandets längd brukar främst bero på den omhändertagne själv (t.ex. attityd, uppförande och be- rusningsgrad). Vaktkonstaplarna informerar löpande polisbefälen om sta- tusen på den omhändertagne. Den informationen ligger sedan till grund för när det är lämpligt att släppa den omhändertagne. I ärendet saknas närmare uppgifter om vilka överväganden som gjordes när det gäller omhändertagandets längd, vilket förstås är beklagligt. Även om det i efterhand alltid är svårt att sätta sig in i hur en enskild person har upp- levt en viss situation anser att omhändertagandet av AA möjligen pågick väl . Därvid har beaktats att han mestadels verkar ha legat ner i cellen. Förhör enligt 16 § polislagen Synpunkter från berörda befattningshavare CChar uppgett bl.a. följande. Han höll ett muntligt förhör med AA i sam- band med att denne kom in till personintaget. Detta var för att han skulle kunna bilda sig en uppfattning av om omhändertagandet skulle bestå eller inte. Vid tiden för omhändertagandet fanns det inte någon fungerande rutin för dokumentation av förhör. Det aktuella förhöret har därför inte doku- menterats. har uppgett bl.a. följande. Vid utredningsjouren sektion 2 i polisområde i region har en muntlig instruk- tion/påminnelse gått ut till samtliga förundersökningsledare och arrestbefäl om att ett förhör enligt 16 § polislagen ska hållas vid ett omhändertagande enligt 13 § samma lag och att förhöret ska dokumenteras. Det pågår också ett nationellt arbete på Utvecklingscentrum Öst som ska leda till en föränd- ring av de blanketter som används i Formulärportalen för dokumenta- tion av olika frihetsberövanden. Målet är att det bättre och tydligare ska framgå lagstöd för de olika åtgärderna och att det bl.a. ska införas rutor/fält för att säkerställa att vidtagna åtgärder dokumenteras. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Under beredningen av JO-ärendet har CC uppgett att han höll ett förhör enligt 16 § polislagen, vilket inte har någon anledning att ifrågasätta. Däremot finns det anledning att vara kritisk till att förhöret inte har dokumenterats. Som framgår ovan pågår ett natio- nellt arbete inom med att förtydliga de rutiner som gäller för omhändertagande så att förhör enligt 16 § polislagen alltid hålls och dokumenteras. Synpunkter från berörda befattningshavare De personer som tjänstgjorde i arresten den aktuella natten har uppgett att de inte minns AA:s vistelse. AAhar i sin JO-anmälan uppgett bl.a. följande. Trots att han vid upprepade tillfällen bad arrestpersonalen om att få gå på toaletten sköts toalettbesöket upp. bad han även om en filt eftersom han frös. Han fick inledningsvis veta att det inte fanns någon filt men tilldelades ändå en . Förutom en anteckning om ett toalettbesök kl. 3.36 finns det inga upp- gifter om AA:s upprepade önskemål om att få gå på toaletten och om att få en filt, vare sig i slutrapporten eller i övrigt. Personalen har inte heller längre något minne av hans vistelse i arresten. Mot den bakgrunden är det svårt att dra några slutsatser om vad som förekommit och om något fel be- gåtts. Att dokumentationen inte kan ge något klart besked i den delen är förstås beklagligt. Underrättelse enligt 15 § polislagen Synpunkter från berörd befattningshavare CChar uppgett bl.a. följande. Han informerade AA om anledningen till omhändertagandet i samband med att denne kom till personintaget. Han informerar muntligen alla personer han tar emot varför de är just på intaget. Oavsett språkförbistringar ser han alltid till att de som förs in förstår varför. Informationen lämnas antingen på svenska, engelska eller något annat språk som personalen kan. Skulle det krävas tar han hjälp av en tolk via telefon. I det aktuella fallet bedömde han att detta inte var nödvändigt. AA blev underrättad om både anledningen till omhändertagandet och beslutet att omhändertagandet skulle bestå. Alla personer som blivit omhändertagna enligt polislagen blir dessutom alltid informerade och får grunden för om- händertagandet uppläst för sig i samband med frisläppandet. I det här fallet dokumenterades inte den muntliga underrättelsen. har ingen anledning att ifrågasätta CC:s uppgift om att AAunderrättades om anledningen till omhändertagandet vid ankomsten till personintaget. Däremot är det en brist att det inte finns någon dokumenta- tion i den delen. Det är oklart om AA fick någon information i frågan dess- förinnan. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Den som har omhändertagits bör förstås underrättas om anledningen till omhändertagandet på ett språk som han eller hon förstår. Huruvida det finns ett verkligt behov av tolk får prövas från fall till fall. AA har i sin JO- anmälan uppgett att han bad om en tolk som kunde förklara anledningen till omhändertagandet eller i vart fall ville få hjälp av sin fru så att hon kunde översätta informationen åt honom. CC har uppgett att han bedömde att AA förstod vad han sa och således inte behövde någon tolk. Om den bedömningen är riktig är svårt för att ha någon uppfatt- ning om. Myndigheten anser dock att ett behov av tolk om möjligt bör prö- vas i en liberal anda. JO 3965-1995.) Att det inte finns någon doku- mentation i denna del är förstås beklagligt. Kontakt med närstående enligt 17 a § polislagen Synpunkter från berörda befattningshavare CChar uppgett bl.a. följande. Han brukar alltid fråga alla som kommer in till personintaget om polisen ska kontakta anhörig […]. Han ser ingen an- ledning till att han inte skulle ha tillfrågat samma sak. Han är alltid tydlig med att det är han eller någon annan insatt kollega som kommer att ringa de anhöriga. Många vill inte acceptera detta utan avstår hellre kon- takten. Eftersom det har gått sedan omhändertagandet minns han inte om det skedde någon underrättelse. Han kan inte hitta någon doku- mentation i frågan. FF har uppgett bl.a. följande. Som angetts ovan pågår ett nationellt ar- bete med att förbättra blanketterna för dokumentation av olika frihetsberö- vanden.