frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Vi hade nämligen tidigare diskuterat att det vanligtvis är så att sökanden till doktorandutbildningen vid Juri- dicum måste söka med samma ansökan för att bli antagna. Med tanke på att hennes ansökan bedömdes som så pass undermålig hade hon behövt att helt omarbeta ansökan för att ha en chans att kunna bli antagen. •Vad gäller JO:s påståenden om oriktiga uppgifter får jag påpeka att det verkar föreligga ett missförstånd - vi talar om två olika ansökningar. Den första ansökningen, som var direkt undermålig, var den som ingavs till . Den andra ansökan var den som ingavs till Juri- dicum. •Den ansökan som ingavs till var ur forskningssyn- punkt undermålig. Den saknade rättsfråga, var dåligt strukturerad och U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G Jag försökte få till den så bra som möjligt, men det var bråttom och ansökan fick skickas in i ett klart ofärdigt skick. •Efter att den ansökan skickats in meddelade jag AA att hon var tvungen att skriva om ansökan innan hon skickade in den till Juridicum om hon skulle ha en chans att bli antagen som doktorand. Hon gjorde det och den blev bättre. Den saknade dock fortfarande en bra rättsfråga och var inte tillräckligt strukturerad, men i det skedet kunde jag inte längre hjälpa henne, trots att hon krävde det, eftersom det i princip skulle ha inneburit att jag hade skrivit hela ansökan själv. •Det stämmer att jag till forskningsutskottet skrev att jag ansåg att ansö- kan var bra, men det var ett led i mina försök och ansträngningar att få AA antagen som doktorand! Jag visste att den inte var lysande, men trodde faktiskt att den ändå var tillräckligt bra för att bli godtagen. Efter att i efterhand ha läst de övriga ansökningarna inser jag att så var tyvärr inte fallet. •Jag beklagar verkligen att det visade sig att AA inte hade det som krävs för att antas som doktorand vid Juridicum i . Jag hjälpte henne långt mer än jag hjälpte den andra person som vid samma tillfälle ansökte om att bli antagen som doktorand med mig som handledare, men i statsrätt. Jag lät AA använda mina tankar och idéer, använda mitt arbete i mina tidigare artiklar, jag bollade frågor med henne på telefon, jag kopierade tidigare ansökningar och betalade ur egen ficka för litte- ratur för att hjälpa henne. Först när jag trodde att det var helt klart att hon inte skulle antas vidtog jag åtgärder för att i första hand rädda forsk- ningspengarna till AA, sedan för att rädda dem till upphandlingsforsk- ningen i sig. I inget fall har jag gjort något som inneburit att AA inte kunnat antas som doktorand vid Juridicum i eller som inne- burit att hon inte erhållit medel från . Hon hade näm- ligen inte kunnat få del av dessa medel, eftersom hon inte lyckades bli antagen som doktorand. I ett beslut anförde stf JO följande. Som framgått ovan har BB:s agerande utretts och prövats av . Rek- torn har slagit fast att BB:s åtgärd att ge in en ny, nästan identisk, ansökan om forskningsmedel till utan att ange AA som författare till pro- jektbeskrivningen utgjorde oredlighet i forskning. personalan- svarsnämnd har beslutat att meddela BB en varning. Min utredning tar inte sikte på de forskningsetiska och arbetsrättsliga frågor som BB:s agerande har gett upphov till. har prövat dessa frågor. Däremot finns det anledning för mig att göra vissa uttalanden om BB:s age- rande med utgångspunkt från bl.a. bestämmelsen om saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga för- valtningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). Kravet på saklig- het och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse (se Regeringsformen, en kommentar, och , 3 uppl., s. 54 samt Offentligrätts- liga principer, Objektivitetsprincipen, , red. , s. 97 f.). Det finns ingen i lag eller annan författning samlad reglering med uppföran- dekod eller motsvarande för statliga tjänstemän. Frågan om behovet av lagstift- ning på området har varit aktuell (se t.ex. prop. 1997/98:136, SOU 2008:118 och prop. 2009/10:175). Ramarna för hur en tjänsteman får agera finns i stället i bestämmelser i olika författningar. Utöver den nämn- da bestämmelsen i regeringsformen kan nämnas bestämmelsen om tjänstefel i 20 kap. 1 § och regeln om tjänsteförseelse i 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning. Den s.k. Värdegrundsdelegationen (se ) har i publikationen Den gemensamma värdegrunden för de statsanställda sam- manställt ett antal av de grundläggande rättsliga principer som tjänstemän ska följa i sin verksamhet. När det gäller objektivitetsprincipen uttalas bl.a. följ- ande (s. 10 f.): En grundförutsättning är att den statsanställde aldrig i sitt arbete agerar på ett sådant sätt att förtroendet för den enskilde anställdes eller myndigheter- nas saklighet och opartiskhet kan rubbas. En anställd ska inte ens kunna misstänkas för att låta sig påverkas av ovidkommande önskemål eller hän- syn i sitt arbete. För den statligt anställde gäller att ett personligt ansvarsta- gande och den egna förmågan att göra etiska val måste ta vid. Grundläggande krav på en statsanställd är att denne ska vara disciplinerad, och således bl.a. utföra sina arbetsuppgifter i rätt tid, pålitlig, dvs. ärlig och inte exempelvis ta emot gåvor eller förmåner som utan att vara mutor ändå kan skada allmänhetens förtroende till myndigheten, och rättvis, dvs. ex- empelvis inte vara partisk utan se ett problem från alla sidor. Den anställde måste även ha i åtanke att det sätt på vilket enskilda bemöts kan vara väl så viktigt för förtroendet som de faktiska åtgärder som vidtas. Efter kontakter med BB skrev AA det första utkastet till den pro- jektbeskrivning som skulle ligga till grund för ansökan om forskningsmedel från . BB gav AA återkoppling på utkastet och AA lämnade in en ansökan om forskningsmedel till Konkurrensver- ket. I den ansökan var både AA och BB upptagna som sökande. ansökte AA till forskarutbildningen vid . fick AA besked från om att hon inte hade blivit antagen som doktorand. fick hon också veta att BB hade gett in en ny ansökan om forskningsmedel i eget namn till . Projektbeskrivningen i den nya ansökan var i allt väsentligt identisk med den ursprungliga. Konkur- rensverket fattade beslut om att bevilja forskningsmedel . U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G Den nya ansökan om forskningsmedel Som framgått tidigare hade BB kontakter med som ledde till att hon ensam skulle utföra det forskningsprojekt som tilldelades forsknings- medlen. för de nu aktuella kontakterna hade hon och AA ge- mensamt ansökt om medel till forskningsprojektet, men hade ännu inte fattat något beslut i frågan. Det är klarlagt att BB inte informe- rade AA om de nya kontakterna förrän efter det att beslut var fattat. BB har i sin skrivelse till JO förklarat sitt agerande huvudsakligen enligt följande: Hon har ”länge varit mycket kritisk till att , som har hand om forskningsmedel för såväl forskning om offentlig upphandling som forsk- ning om konkurrensrätt, i huvudsak endast beviljat medel till ansökningar om konkurrensforskning från vita, medelålders män”. Hon ville därför höra om det fanns någon möjlighet att ”spara” forskningsmedlen till AA efter. Hon fick dock besked av att detta inte var möjligt utan att ”peng- arna skulle förfalla” om AA inte antogs som doktorand. BB har vidare uppgett att det var förslag att hon skulle ändra sin ansökan så att hon var ensam utförare. Hon ändrade därför ansökan på så sätt att hon ”tog bort de delar där ansökan var utformad av AA och behöll de delar där som helt baserades på BB:s tankar och idéer och BB:s tidigare artiklar i ämnet. BB skrev även ett mail till helt efter deras diktamen om att BB kunde utföra projektet själv”. Syftet med hennes åtgärder var att i första hand rädda forskningsmedlen till AA och i andra hand till upphandlingsforskningen. JO har tagit del av ett brev som en tjänsteman vid skick- ade till AA med anledning av att AA frågade om vad som hade hänt med hennes ansökan. I brevet anfördes bl.a. följande: blev , via e-post, informerade om att denna ansökan inte längre var aktuell då du inte blivit antagen som dokto- rand vid . BB lämnade vid samma tillfälle förslag om att revidera ingiven ansökan fast då med henne själv som utförare. Efter att ha läst igenom ditt mejl och den mejlväxling du har haft med [en tjänsteman vid ] kan vi endast försäkra dig om att Konkurrens- verket inte gett uttryck för en önskan att utesluta dig från BB:s forsknings- ansökan […]. Vi vill dock tillägga att det, från sida, självklart inte fanns något hinder för BB att ha med dig eller någon annan deltagare i det nya och reviderade projektet, t.ex. som forskningsassistent. Jag konstaterar att tjänstemannen vid och BB verkar ha olika uppfattning i frågan om vems initiativet till den nya ansökan var. Utformningen av BB:s mejl gör att det framstår som osannolikt att detta skulle ha skrivits ”helt efter deras diktamen”. Jag har dock avstått från att utreda den frågan yt- terligare eftersom det inte är sannolikt att en fortsatt utredning skulle ge någon klarhet i frågan om mejlet från BB föregicks av andra kontakter, möjligen via telefon, där saken diskuterades. U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G Oavsett hur det kom sig att BB gav in en ny ansökan konstaterar jag att detta gjordes bakom den tidigare medsökandens rygg. Det går inte att dra någon an- nan slutsats än att BB därvid agerade i eget intresse. Hon måste också ha insett att det fanns risk för att detta kunde få betydande konsekvenser för AA:s del. AA:s kontakter med ledde i sin tur till att Konkurrensver- ket frågade BB vem som hade skrivit den ansökan som hon hade gett in i eget namn. I ett mejl svarade BB följande: Projektbeskrivningen i den första ansökan var skriven av mig och AA till- sammans och hämtade inspiration från de två artiklar jag tidigare publicerat om offentlig upphandling. I den reviderade ansökan skrev jag om vissa de- lar så att ansökan var baserad på mina två tidigare artiklar. Jag kan fullständigt garantera att alla konstateranden om gällande rätt som presenteras i den nu beviljade ansökan och de ämnen som avser att undersökas bygger på de idéer och undersökningar som jag har påbörjat i dessa artiklar. AA hade således i den första ansökan inte någon egen forsk- ningsidé, ett faktum som tyvärr gjorde att hon av Juridicum inte ansågs lämplig för en forskarkarriär. Samtliga idéer i den ansökan som beviljats bidrag bygger vidare på mina tidigare forskningsresultat. Inför prövning av antagningen till doktorandutbildningen läm- nade BB ett s.k. handledaryttrande. I detta anförde hon bl.a. följande: AAkontaktade mig som presumtiv handledare och vi har haft regelbunden kontakt och diskuterat hennes ansökan och projektets utformning. AA har dock helt på egen hand arbetat fram projekt- beskrivningen och ansökan till forskarutbildningen. Jag har emellertid läst den slutliga versionen av projektbeskrivningen och finner projektet som mycket intressant och högaktuellt. Utformning håller dessutom en mycket hög kvalitativ nivå, vilket visar på AA:s potential som forskare. Vid en jämförelse mellan de två projektbeskrivningar som gavs in till Konkur- rensverket är det uppenbart att de är i det närmaste identiska. Av BB:s sätt att uttrycka sig i mejlet till får man intrycket att hon har arbetat om projektbeskrivningen. Det framgår dock av utredningen i övrigt att så inte var fallet. Jag konstaterar också att hon lämnade olika uppgifter om projektbe- skrivningens tillkomst i handledaryttrandet respektive till . BB:s agerande i kontakterna med strider mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Särskilt om avslöjandet av antagningsbeslutet , innan AA fick antagningsbeskedet från , mejlade BB och anförde bl.a. föl- jande: Tyvärr måste jag meddela att AA inte kommer att antas som doktorand vid Juridicum, . Det innebär att den ansökan vi skrivit […]inte kommer att genomföras som ett doktorandprojekt. Den här in- formationen är ännu inte offentlig, varför jag uppskattar om ni inte sprider den utanför . beslut om antagning fattas vid ett sammanträde. Detta är visser- ligen inte offentligt, men det finns inte någon sekretessregel som hindrar att deltagare vid sammanträdet – eller andra tjänstemän vid som har U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G tagit del av vad som har avhandlats där – sprider informationen. Inte heller kan man säga att det ligger i sakens natur att tjänstemän i allmänhet har tystnads- plikt för innehållet i beslut som ännu inte har expedierats. Tvärtom gäller rätten till yttrandefrihet (2 kap. 1 § regeringsformen) även mellan tjänstemän vid myndigheter (se t.ex. , Offentlig förvaltning i arbete, 3 uppl., s. 130 f.). Frågan om hur tjänstemän bör förhålla sig till information om ännu inte fat- tade eller expedierade beslut måste bedömas från fall till fall. Att iaktta diskre- tion är ytterst en omdömesfråga eller – som saken har uttryckts – en hederssak (, a.a., s. 131). Att man som tjänsteman inte avslöjar in- nehållet i ett kommande beslut betraktas sannolikt i de flesta fall som en själv- klarhet. Ett tungt vägande skäl till att avstå är att beslutet kan ändras till dess det har expedierats och att ett besked i förväg därför riskerar att ge fel förvänt- ningar. Det går dock inte att utesluta att det i vissa situationer kan finnas god- tagbara skäl att meddela det förväntade innehållet i ett ännu inte fattat eller expedierat beslut till någon utanför den egna myndigheten, förutsatt att uppgif- terna inte omfattas av sekretess. BBhar uppgett att avsikten med att lämna informationen till Konkurrens- verket endast var att ta reda på om det var möjligt att ”spara” anslaget till se- nare. För egen del anser jag inte att det av det skälet var motiverat att ta den kontakten med . Hon borde i stället ha avvaktat beslut i antagningsfrågan och sedan tagit ställning till fortsatta åtgärder när det gällde forskningsprojektet. Det var alltså enligt min mening olämpligt att lämna uppgifterna även med den utgångspunkt som BB uppgett att hon haft. Dessutom konstaterar jag att BB i något skede – senast i samband med att hon gav in den reviderade ansökan – valde att utnyttja informationen om det förväntade antagningsbeslutet i eget intresse: Att fick in- formation i det aktuella avseendet var en nödvändig förutsättning för att BB skulle kunna lämna in den nya ansökan om forskningsmedel. Som jag har ut- talat ovan var det inte förenligt med kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regerings- formen att utesluta AA från ansökan bakom hennes rygg. som AA tog emot antagningsbesked fick hon föl- jande mejl från BB: Så tråkigt att du inte blev antagen. Jag har pratat med ansvarige för din ansökan och han menade att din ansökan var ”lökig”, inte hade en bra rätts- fråga och helt enkelt inte var akademisk. Tyvärr visade det sig att du endast fick 1 av 5 möjliga poäng, vilket gör det uteslutet att du skulle antas . Jag var tvungen att ringa Konkur- rensverket och meddela det här. Kunde du inte antas kunde de inte ge dig pengarna och de fick ge dem till någon annan. De ville då att jag skulle genomföra projektet istället, eftersom pengarna annars skulle vara förlo- rade för upphandlingsforskningen. Det var alltså en fråga om att ge peng- arna till mig eller till någon manlig konkurrensrättare och av politiska skäl ville de hellre att pengarna gick till Upphandlingsrätten. Jag tackade under de omständigheterna ja och kommer alltså att själv genomföra projektet. Jag skulle gärna ha plockat in dig som doktorand för att göra jobbet, men med den poängen du fick är det helt enkelt inte möjligt. U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G Det har till att börja med kommit fram att informationen om antalet poäng var fel. Ansökan hade fått två poäng. Inte heller fanns det täckning för påståendet att det var uteslutet att AA skulle antas . Kommande års antagning be- slutas naturligtvis utifrån kommande års ansökningar. BB borde ha försäkrat sig om att informationen var korrekt innan hon lämnade den. Som mejlet har utformats får man intrycket att BB endast har återgett vad någon annan har uttalat om ansökans kvalitet. Oavsett hur det förhöll sig med den saken var det olämpligt att lämna informationen till AA med de ordvalen. BB:s mejl till AA står i strid med bestämmelsen om saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. BB:s uppgifter till JO Som redovisats ovan har BB gett in ett eget yttrande till JO efter det att JO hade begärt att rektor för skulle yttra sig. I JO:s remiss angavs att berörd tjänsteman borde ges tillfälle att lämna synpunkter. BB:s ytt- rande inleddes på följande sätt: Jag vill tacka för den här möjligheten att yttra mig över det utkast som JO har översänt till . Som har framgått ovan meddelade BB innehållet i det ännu inte formellt fattade antagningsbeslutet. I sitt yttrande till JO har hon anfört följande: Jag fick genom Juridicums felaktiga rutiner innan de formella besluten var fattade reda på att AA placerats sist av alla sökanden av de sakkunniga som bedömt hennes ansökan. Jag hade varit inblandad i tillsätt- ningen av doktorander och trodde att det fungerade på samma sätt som vid tillsättningen av lektorstjänster, docenttjänster m.m. Där yttrar sig ett antal särskilt utsedda sakkunniga över ansökningarna. Yttrandena är utslagsgiv- ande och följs alltid av de nämnder som fattar de formella besluten. Det visade sig senare att så inte var fallet och att Juridicum inte skulle ha läm- nat ut denna information till mig. Det var emellertid så att informationen lämnades av flera olika personer, utan att någon av dessa påpekade att in- formationen inte var offentlig. Jag trodde därför att den, precis som med inkomna yttranden i andra tillsättningsärenden, var offentlig, alltså att det var klart att AA placerats som nr 31 av 31 sökanden och att det faktum att hon endast erhållit 1 av 5 möjliga poäng av de utsedda sakkunniga var of- fentlig information. Jag trodde således att det redan var klart, om än ej formellt klart då det slutliga beslutet inte var fattat, att AA inte skulle antas som doktorand. I det tidigare redovisade mejlet till uppgav hon dock, i sam- band med att hon meddelade att AA inte skulle antas som doktorand, följande: Den här informationen är ännu inte offentlig, varför jag uppskattar om ni inte sprider den utanför . Mejlet till kan inte uppfattas på något annat sätt än att BB var införstådd med att informationen inte var offentlig, i den meningen att den inte var allmänt tillgänglig. De uppgifter som hon har lämnat till JO framstår alltså inte som sanningsenliga i den delen. U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G I sin skrivelse till JO har BB också anfört följande: föreslog då att jag skulle ändra min ansökan [detta avser alltså den gemensamma ansökan, JO:s anm.] så att jag själv skulle stå som utförare, något som var fullt möjligt eftersom ansökan var ingiven i mitt namn och jag hade rätten att förfoga över den. Jag gick med viss tvekan med på förslaget och skrev om ansökan. Jag tog bort de delar där ansökan var utformad av AA och behöll de delar som helt baserades på mina tankar och idéer och mina tidigare artiklar i ämnet. Den ansökan som BB gav in i eget namn är i stort sett identisk med den gemen- samma ansökan. Den huvudsakliga ändring som har gjorts är att AA:s namn och cv har tagits bort. Ansökan skiljer sig också på så sätt att begäran om anslag sattes ned eftersom anslaget bara skulle täcka kostnader för en forskare. Själva kärnan i ansökan, projektbeskrivningen, är i det närmaste identisk. Det framstår som uppenbart att inte heller de uppgifter som BB har lämnat till JO i den här delen är sanningsenliga. Statliga tjänstemän ska lämna de upplysningar och yttranden som JO begär (13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen). Bestämmelsen innebär bl.a. att en tjänsteman som lämnar uppgifter på JO:s begäran har en sanningsplikt (se SOU 1985:26 s. 195 f.). I det nu aktuella fallet har JO begärt att rektorn ska yttra sig. Av JO:s remiss framgick även att BB borde ges tillfälle att lämna synpunkter. Det är uppenbart att BB hade tagit del av JO:s remiss när hon skrev sitt yttrande. Under de förhållandena omfattades hon av sanningsplikten. BBhar i strid med bestämmelsen i 13 kap. 6 § andra stycket regeringsfor- men lämnat oriktiga uppgifter om sitt eget agerande till JO. Sammanfattning och avslutande synpunkter BBhar genom att ge in en ny ansökan om forskningsmedel endast i eget namn bakom AA:s rygg, och genom att lämna oriktiga uppgifter om ansökan till Kon- kurrensverket, agerat i strid med 1 kap. 9 § regeringsformen. Även hennes sätt att uttrycka sig gentemot AA står i strid med den bestämmelsen. BB har dess- utom i strid med bestämmelsen i 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen lämnat oriktiga uppgifter i sitt yttrande till JO. Sammantaget förtjänar BB all- varlig kritik för sitt agerande. Det som i övrigt har tagits upp av AA eller BB ger inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G En skolsköterska genomförde en hälsokontroll av en elev utan att först kontakta elevens vårdnadshavare (Dnr 7313-2016) Beslutet i korthet: En skolsköterska genomförde en hälsokontroll av en nio- årig elev utan att först kontakta elevens vårdnadshavare. Vid hälsokontrol- len talade skolsköterskan med eleven om hennes vikt och överlämnade vissa handlingar till henne, bl.a. en viktkurva och ett papper där det fanns en no- tering om hennes viktökning. En vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter (6 kap. 11 § ). När det är fråga om små barn är det alltid vårdnadshavaren som fattar beslut för barnets räkning. Det innebär att om patienten är ett litet barn måste hälso- och sjuk- vårdspersonal samråda med barnets vårdnadshavare om hur vården ska ut- formas och genomföras. JO kritiserar skolsköterskan för att hon inte kontaktade elevens vårdnads- havare innan hon genomförde hälsokontrollen. Skolsköterskan får också kritik för att hon talade med eleven om hennes vikt utan att först ha diskuterat med vårdnadshavaren hur frågan skulle tas upp och för att hon överlämnade de aktuella handlingarna direkt till eleven. JO uttalar att skolsköterskan hade kunnat skicka materialet till vårdnadshavaren eller överlämna det på något annat sätt. I en anmälan till JO klagade på skolsköterskan vid i kommun. AAuppgav bl.a. följande: Hennes dotter går i årskurs 3 vid Karoliner- skolan. blev AA kontaktad av skolsköterskan som be- rättade att hon hade genomfört en hälsokontroll av CC, eftersom några lärare hade noterat att CC hade gått upp i vikt. Skolsköterskan uppgav att hon inte hade berättat för CC att det var lärarna som hade påpekat viktökningen. När CC kom hem från skolan grät hon. CC hade med sig fem broschyrer om vikt och kost, sin viktkurva samt ett papper där bl.a. noteringen ”ökat , sluta med socker” hade gjorts. Handlingarna låg inte i ett förslutet kuvert. CC berättade att skolsköterskan hade sagt att lärarna tyckte att hon hade blivit tjock. Skolsköterskan borde ha kontaktat AA innan hon genom- förde en hälsokontroll av hennes dotter. Skolsköterskan borde inte ha pratat med CC om mat och vikt utan att först ta upp saken med AA. JO begärde att i kommun skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan. Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande (bilagorna har utelämnats): U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G Klassläraren för den berörda eleven uppmärksammade den aktu- ella skolsköterskan på att en elev gått upp i vikt. Detta uppmärksammades även , 2014 och 2015 av dåvarande skolskö- terska.