frsrdg · H504RS5 · 2018-02-15 00:00:00 — 1997/98:TK1 s. 21 f., bet. 1997/98:KU27 s. 34 f.). Bestämmelserna om interpellationsdebatter fick sin nuvarande utformning , då en överenskommelse mellan talmannen och gruppledarna om att en talare inte bör anmäla sig till debatten senare än under den andra omgången lagreglerades. Därigenom blev det statsrådet som normalt avslutar debatten. När överenskommelsen lagreglerades 2012 hade den tillämpats under (framställningen Ändringar i riksdagsordningen om replikrätten m.m. framst. 2011/12:RS1 s. 13 f., bet. 2011/12:KU23 s. 10 f.). Antalet interpellationer har ökat Antalet interpellationer har ökat . På uppdrag av genomfördes –2012 en utvärdering av frågeinstituten i (Frågeinstituten som kontrollinstrument – En utvärdering /12:RFR6). Av en av underlagsrapporterna i utvärderingen framgår att antalet interpellationer fluktuerade svagt mellan 150 och 250 per , då en ojämn men uppåtgående trend inleddes. Under /08 uppgick antalet interpellationer till 844. /10 låg antalet interpellationer på strax under 500 (Frågeinstituten som kontrollinstrument – Fyra underlagsrapporter /12:RFR6 s. 63 f.). därefter har antalet interpellationer åter stigit. En konsekvens av att antalet interpellationer har ökat är att debatterna nu kräver mer tid i kammaren . Reglerna för interpellationsdebatter behöver ändras Regeln om att övriga talare måste anmäla sig till en interpellationsdebatt senast under den andra omgången infördes som framgår ovan i RO 2012. En konsekvens av denna regel är att en talare som anmäler sig till debatten under den andra omgången får hålla sitt sista anförande efter interpellantens sista anförande. Interpellanten bör dock förbehållas rätten att hålla sitt sista anförande före statsrådets avslutande inlägg. Därför föreslås i promemorian en ändring i tilläggsbestämmelse 8.4.2 som innebär att övriga talare ska anmäla sig till en interpellationsdebatt senast under den första omgången. Som framgått ovan tillkom regleringen om interpellationsdebatterna då interpellationerna var betydligt färre än nu och interpellationsdebatterna därför krävde mindre kammartid. Under några riksmöten har interpellationsdebatterna tagit dubbelt så stor andel av den totala kammartiden i anspråk som . Med undantag för bestämmelsen om övriga talares rätt att anmäla sig till debatten bedöms regleringen av interpellationsdebatterna i princip fungera väl. Det vore emellertid enligt promemorian önskvärt med en större flexibilitet i RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG regelverket, så att debattreglerna kan jämkas vid behov. Med en större flexibi- litet skulle det t.ex. vara möjligt att inleda en försöksverksamhet med modi- Det skulle vidare vara möjligt att, då antalet interpellationer ökar kraftigt, frigöra utrymme i kam- maren för fler interpellationssvar än vad som normalt hinns med. Sammanfattningsvis bör det vara möjligt att fatta beslut om att under en viss begränsad tid, t.ex. under ett visst , avvika från vissa av RO:s detaljerade bestämmelser om interpellationsdebatterna. slås därför att talmannen, efter samråd med gruppledarna, ska få besluta att statsrådet, interpellanten och andra talare får ordet för färre anfö- Talmannen ska även efter sådant samråd få besluta om kortare tider för statsrådets, interpellantens och andra talares anföranden än vad som följer av tilläggsbestämmelse 8.4.2. Oavsett antalet anföranden och tiderna för dessa ska enligt promemorian statsrådet hålla det avslutande anförandet i en inter- I promemorian anges också att när möjligheten att besluta om tillfälliga regler för interpellationsdebatterna har tillämpats bör Riks- dagsförvaltningen få i uppdrag att följa upp och utvärdera den nya bestämmel- En majoritet av remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. , Liberalerna och Moderata samlingspartiet har dock invändningar mot förslaget att talmannen efter samråd med gruppledarna ska få besluta om färre anföranden och kortare tider för anföranden i interpellationsdebatter. framhåller att interpellationsinstrumentet är ett viktigt instrument för att ledamöter ska kunna utföra sin kontrollfunktion gentemot statsråden samt anger att det är olyckligt att införa långtgående inskränkningar av antalet anföranden och anförandenas längd. Partiet frågar också vad talmannens samråd med gruppledarna innebär. Moderata samlingspartiet anger att ledamöternas möjligheter att ställa relevanta följdfrågor och utveckla resonemang kan komma att minska till följd av förslaget, utan att ledamöterna kan påverka detta på annat sätt än genom talmannens föreslagna samråd med gruppledarna. En sådan ordning ger enligt partiet en alltför stor beslutanderätt över en viktig del av kontrollmaktens utformning till talmannen. Liberalerna avstyrker förslaget med motiveringen att det kan utgöra ett påtagligt hinder för riksdagsledamöterna att effektivt utöva sin kontrollmakt. Det vore enligt partiet direkt olämpligt med en praxis där antalet anföranden och tiden för anföranden i en interpellationsdebatt beror på talmannens bedömning av frågans vikt. Partiet anger också att det inte har framkommit att antalet interpellationer blivit så stort att situationen blivit praktiskt ohanterlig. RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Skälen för riksdagsstyrelsens förslag och bedömning När det gäller kontrollmakten framgår det av regeringsformen att en av uppgifter är att granska rikets styrelse och förvaltning (1 kap. 4 § andra stycket). I förarbetena till regeringsformen uttalas att det i ett statsskick som står på parlamentarismens grund är naturligt att som en huvuduppgift ska bedriva en kontrollerande verksamhet genom att granska regeringens allmänna politik och att det även bör ligga på att övervaka regeringens funktion som högsta förvaltningsmyndighet (prop. 1973:90 s. 414). Att regeringen utövar sin makt under ansvar inför framgår av reglerna om kontrollmakten i 13 kap. regeringsformen. Bestämmelserna omfattar en rad olika kontrollmedel, dels parlamentariska kontrollmedel, dels politiskt oberoende kontrollmedel. Till den förra kategorin hör bl.a. rätten att ställa interpellationer och frågor. Promemorians förslag att talmannen ska få besluta om färre anföranden och kortare tider för anföranden i interpellationsdebatter ger som vissa remissinstanser har påpekat talmannen en alltför stor beslutanderätt över en viktig del av kontrollmakten. Det förslaget bör därför inte genomföras. När det gäller förslaget i övrigt har dock riksdagsstyrelsen inte någon annan uppfattning än vad som anges i promemorian. Förslaget att en riksdagsledamot som vill delta i en interpellationsdebatt ska anmäla detta senast under den första omgången bör därför genomföras. 4.4 Tidsfristen för besvarande av skriftliga frågor bör inte ändras Riksdagsstyrelsens bedömning: Det bör inte göras någon ändring i RO när det gäller en skriftlig fråga senast ska besvaras. Promemorians överväganden och förslag Institutet skriftliga frågor med skriftliga svar utgör en del av kontrollmakt. Institutet infördes för att ge ledamöterna möjlighet till snabb information i frågor som rör statsrådens tjänsteutövning men där en muntlig debatt inte är motiverad (förs. 1995/96:TK1, bet. 1995/96:KU18). När institutet skriftliga frågor med skriftliga svar infördes skulle en fråga som hade getts in besvaras följande vecka. Den svarsfristen överensstämde väsentligen med vad som hade gällt för institutet skriftliga frågor för muntliga svar. Skriftliga frågor som ställdes senast skulle då besvaras muntligen senast vid kammarens frågestund (som ägde rum . I samband med den senaste översynen av RO förlängdes svarsfristen för de skriftliga frågorna med (framställningen Översyn av riksdagsordningen framst. 2013/14:RS3 s. 135 f., bet. 2013/14:KU46). RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG att en utvärdering av frågeinstituten som gjorts på uppdrag av konstitutions- utskottet –2012 hade visat att en interpellation eller skriftlig fråga medför krav på omedelbara arbetsinsatser i . tjänstemännen fick lägga andra uppgifter åt sidan och ägna arbetstiden, ibland också övertid, åt att skriva utkast till svar för att kunna klara tidsfristen. tiden för besvarande av skriftliga frågor uppgavs vara knappt tilltagen och kunde upplevas som stressande. ansåg att tidsfristen för svar på skriftliga frågor borde förlängas för att därigenom skapa bättre förut- sättningar för att svaren ska vara så innehållsrika som möjligt (rapporten 2011/12:RFR6, bet. 2012/13:KU4 s. 10 f.). En skriftlig fråga som ges in senast ska besvaras senast (tilläggsbestämmelse 8.7.1 RO). Om ett svar inte lämnas inom ska statsrådet meddela när frå- gan kommer att besvaras eller att den inte kommer att besvaras (8 kap. 7 § betraktas enligt promemorian även svar som läm- nas in något efter i praktiken som inlämnade i rätt tid. dessa fall begärs alltså inte något fördröjningsmeddelande in från statsrådet. Den praktiska tillämpningen avviker därmed från det som före- skrivs i RO. I promemorian föreslås att RO anpassas till gällande praxis på så sätt att det i tilläggsbestämmelse 8.7.1 anges att en skriftlig fråga som ges in senast besvaras senast . Det ska alltså inte längre anges att frågan ska besvaras . tidsfrist som omfattar bör enligt promemorian anses vara till- räckligt snäv för att tillgodose ledamöternas intresse av snabb information i frågor som rör statsrådens tjänsteutövning. Detta innebär att fördröjnings- meddelanden enligt 8 kap. 7 § RO ska lämnas för de svar som inte kan lämnas En majoritet av remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. anser inte att förslaget innebär att gällande praxis för inläm- nande av skriftliga frågor tas om hand. Förslaget innebär enligt partiet i stället bara en förlängning av svarstiden. Partiet anser att svaret ska skickas med e- post till den riksdagsledamot som har ställt frågan, för att säkerställa att ledamoten får svaret i samband med att departementet överlämnar det till . Att helt ta bort tidsangivelsen är också enligt Moderata samlingspartiet en mer långtgående förändring än en anpassning till praxis. Förändringen innebär enligt partiet en risk för att skriftliga svar lämnade efter kontorstid når ledamöterna först , eftersom det skriftliga svaret lämnas till ledamoten via . Det finns mot den bakgrunden enligt partiet skäl som talar emot den föreslagna ordningen. Även Liberalerna anser att förslaget innebär en risk för att skriftliga svar lämnade efter kontorstid på RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG onsdagen når ledamöterna först . Om det finns ett behov av att anpassa regelverket till praxis bör förändringen enligt partiet göras på annat sätt än genom att klockslaget slopas helt. Skälen för riksdagsstyrelsens bedömning En skriftlig fråga från en riksdagsledamot till ett statsråd ska besvaras skriftligen av statsrådet inom den tid som anges i tilläggsbestämmelse 8.7.1 i RO (8 kap. 7 § RO). I tilläggsbestämmelsen anges att en skriftlig fråga som ges in senast ska besvaras . Det anges också att det skriftliga svaret lämnas till , som överlämnar svaret till den ledamot som har ställt frågan. Enligt gällande praxis anses även svar på skriftliga frågor som lämnas in något efter som inlämnade i rätt tid. och Moderata samlingspartiet anför att promemorians förslag att ta bort klockslaget för när en skriftlig fråga senast ska besvaras innebär en mer långtgående förändring än en anpassning till praxis. Riksdagsstyrelsen anser i likhet med remissinstanserna att promemorians förslag att det inte längre ska anges något klockslag för när en skriftlig fråga senast ska besvaras går utöver gällande praxis. Promemorians förslag bör därför inte genomföras. 4.5 bör även i fortsättningen besluta om tidpunkt för avlämnande av propositioner Riksdagsstyrelsens bedömning: bör även i fortsättningen på förslag av talmannen besluta när propositioner senast ska lämnas för att behandlas under det pågående . Promemorians överväganden och förslag beslutar på förslag av talmannen när propositioner som enligt regeringen bör behandlas under det pågående senast ska lämnas (9 kap. 3 § RO). Bestämmelsen tillkom 1996 som ett led i en mer flexibel uppläggning av arbetsår. fanns det i RO lagstiftade fasta tidpunkter för avlämnande även av andra propositioner än budgetpropositionen och den ekonomiska vårpropositionen (förs. 1993/94:TK2, bet. 1993/94:KU18 s. I frågor om planeringen av arbetet i kammaren och om när kammaren ska sammanträda är det talmannen som fattar beslut. Inför ett sådant beslut ska talmannen samråda med riksdagsstyrelsen (6 kap. 2 § och tilläggsbestämmelse 6.2.1 RO). I början av varje valperiod samråder talmannen med riksdagsstyrelsen om kammarens arbete . I samband med detta tar talmannen och riksdagsstyrelsen bl.a. ställning till vilka datum under kommande riksmöten RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG som bör gälla som sista dag för avlämnande av propositioner för behandling Dessa datum läggs in i den s.k. långtidsplanen som innehåller preliminära hållpunkter för kammarens sammanträden. I samband med att tal- mannen därefter inför varje vår fastställer den terminsvisa sammanträdespla- nen för januari fram till nästa , tas frågan om sista dag för avlämnande av propositioner upp på föredragningslistan för fastställande av kammaren. För att anpassa RO till hur planeringen av arbetet i kammaren går till före- slås i promemorian att 9 kap. 3 § ändras på så sätt att beslut om när propo- sitioner som enligt regeringen bör behandlas under det pågående senast ska lämnas ska fattas av talmannen efter samråd med riksdagsstyrelsen, i stället för som av på förslag av talmannen. ovan innebär detta inte någon skillnad i praktiken. Det ska enligt promemorian understrykas att även om kammaren följaktli- gen inte fattar själva beslutet, måste givetvis talmannens beslut om sista dag för avlämnande av propositioner kommuniceras ut. genom att saken tas upp på föredragningslistan enligt tilläggsbestämmelse Ingen remissinstans har några synpunkter på förslaget utom , som avstyrker det. Partiet anger att rådande ordning fungerar väl och utgör en viktig del i kontroll av regeringen. Skälen för riksdagsstyrelsens bedömning Nuvarande ordning, som innebär att på förslag av talmannen beslutar när propositioner som enligt regeringen bör behandlas under det pågående senast ska lämnas, fungerar väl. bör därför även i fortsättningen fatta sådana beslut. Riksdagsstyrelsen anser alltså i likhet med att promemorians förslag inte bör genomföras. 4.6 Endast ordföranden bör ha en ersättare i Riksdagsstyrelsens förslag: Det ska tydliggöras att suppleanter inte ska utses för ledamöterna i . ska dock särskilt välja en ersättare för ordföranden. Valet av ersättare ska gälla som för ordföranden. Promemorians överväganden och förslag består av en ordförande och två andra ledamöter. De väljs var för sig av efter ett ordinarie val till för tiden RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG till dess att ett nytt val till nämnden har ägt rum (13 kap. 15 § RO). Val av ledamöter till nämnden bereds av (tilläggsbestämmelse 13.15.1). Vidare ska enligt RO, vid val som avser två eller flera personer, också väljas suppleanter till minst samma antal som de ordinarie ledamöterna, om inte annat är föreskrivet. Vad som gäller för val av ordinarie ledamöter tillämpas även på suppleanter (12 kap. 9 §). utsågs ordföranden och ledamöterna i av riksdagsstyrelsen (se 3 § lagen [2012:883] med instruktion för i den äldre lydelsen). avvek i detta hänseende från andra nämnder med liknande uppgifter, t.ex. , vars ordförande och ledamöter väljs av (13 kap. 14 § RO). Ordningen för hur ledamöterna i utses ändrades 2014 i samband med att man införde ett nytt omställningsstöd till avgångna riksdagsledamöter. Från och med det val till arvodesnämnden som skedde efter riksdagsvalet skulle ordföranden och de övriga ledamöterna utses av (utredningen för riksdagsledamöter utred. 2012/13:URF1 s. 137 och framställningen Omställningsstöd för riksdagsledamöter framst. 2012/13:RS7 s. 69 f.). utökades nämndens arbetsuppgifter jämfört med tidigare. Riksdagsstyrelsen ansåg därför att det, till skillnad från vad som tidigare gällt för nämnden, var lämpligt att det också skulle utses suppleanter för nämndledamöterna. första val av ledamöter till ägde rum i kammaren . På förslag av ett enhälligt konstitutionsutskott valde då en ordförande och två andra ledamöter till nämnden samt en ersättare för ordföranden (prot. 2016/17:43). När bestämmelserna om infördes i RO förutsattes det enligt promemorian att det skulle finnas ett behov av suppleanter i nämnden med hänsyn till dess utökade arbetsuppgifter. Bestämmelserna har emellertid inte tillämpats på det sättet. , som bereder dessa val, har gjort bedömningen att nämndens sammansättning ska vara densamma som . Det innebär att nämnden fortfarande består av en ordförande och två övriga ledamöter och att ordföranden har en särskilt utsedd ersättare. I promemorian föreslås därför att 13 kap. 15 § RO ändras så att bestämmelsen återger nämndens verkliga sammansättning. Det bör enligt promemorian för det första tydliggöras att inte ska välja några suppleanter för nämndens ledamöter. På så sätt får bestämmelsen samma utformning som motsvarande bestämmelser för och till ombudsmän och riksrevisorerna (13 kap. 14 och 16 §§ RO). Därutöver bör det enligt promemorian, för det andra, framgå av bestämmelsen att en särskild ersättare för ordföranden ska väljas som ordföranden. RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG har synpunkter på förslaget. Nämnden tillstyrker förslaget om att ska välja en ersättare för ordföranden i nämnden men anser att suppleanter ska utses för de övriga ledamöterna. Nämnden anger att antalet jämkningsärenden när det gäller tidigare riksdagsledamöters avgångsförmåner successivt har ökat. Vidare rör både besluten om avgångsförmåner och besluten om jämkning enskilda. Nämnden framhåller att det betyder att det finns en risk för att jävssituationer uppkommer. Enligt nämnden är det angeläget att beslut kan fattas i nämndens ärenden även i fall då en annan ledamot än ordföranden anser sig jävig och därför inte kan delta i handläggningen. Nämnden bedömer att den riskerar att lamslås utan en sådan möjlighet. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen anser i likhet med vad som föreslås i promemorian att det bör införas bestämmelser i om att särskilt ska välja en ersättare för ordföranden i och att valet av ersättare bör gälla som för ordföranden. När det gäller promemorians förslag att det ska anges i RO att suppleanter inte ska utses för övriga ledamöter i nämnden påtalar dock nämnden risken för att jävssituationer uppstår när den ska fatta beslut. Bestämmelser om jäv när det gäller finns i förvaltningslagen (1986:223). I lagen anges att den som ska handlägga ett ärende är jävig om saken angår honom själv eller någon närstående eller om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstående, om han eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets utgång, om han har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken eller om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet (11 §). Det anges också att den som är jävig inte får handlägga ärendet. Han får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov (12 §). Riksdagsstyrelsen har inte funnit någon anledning att ifrågasätta nämndens påstående att jävssituationer kan uppstå i nämnden. Eftersom nämnden enligt 7 § andra stycket lagen (2012:883) med instruktion för endast är beslutför när alla ledamöter är närvarande är nämnden i en jävssituation normalt också förhindrad att besluta i det aktuella ärendet, om det inte finns ersättare för den eller de ledamöter som anser sig jäviga. Risken för att formella jävssituationer enligt förvaltningslagen ska uppstå i får emellertid anses som liten. Om någon av de två nämndledamöter som inte är ordförande i nämnden inte kan besluta i ett ärende på grund av jäv får välja en person som kan besluta i ärendet i hans eller hennes ställe. Det är den ordning som gäller om en ledamot av sjukdom eller annan orsak blir förhindrad att utföra sitt uppdrag. RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG då en person i hans eller hennes ställe så länge hindret varar. Riksdagsstyrelsen anser därför att även promemorians förslag att det ska anges i RO att suppleanter inte ska utses för ledamöterna i nämnden bör genomföras. 4.7 bör få meddela arkivföreskrifter Riksdagsstyrelsens förslag: Det ska förtydligas i RO att det är uppgift att i den omfattning bestämmer besluta om föreskrifter och allmänna råd om registrering och gallring av allmänna handlingar samt arkiv- och dokumenthantering när det gäller och myndigheter. I lagen med instruktion för ska det införas ett bemyndigande för förvaltningen att meddela sådana arkivföreskrifter för myndigheter och organ utom , , Stiftelsen och . Promemorians överväganden och förslag har redan bemyndiganden att meddela föreskrifter Enligt 8 kap. 13 § andra stycket regeringsformen kan bemyndiga myndigheter att meddela föreskrifter som avser förhållanden inom eller dess myndigheter. räknas i detta sammanhang som en av myndigheter. uppgifter regleras i 14 kap. 2 § RO. Enligt den bestämmelsen ska förvaltningen, utöver att ge stöd till arbetet i kammaren, utskotten och m.m., i den omfattning bestämmer besluta om föreskrifter och råd i vissa särskilt uppräknade frågor när det gäller och myndigheter. Förvaltningen ska bl.a. besluta om föreskrifter i frågor om förvaltningen inom och frågor om förvaltning av ekonomisk natur inom myndigheter, utom . I 7 § lagen (2011:745) med instruktion för har gett förvaltningen bemyndiganden att meddela föreskrifter. I paragrafen räknas det upp vilka specifika föreskrifter som förvaltningen får meddela. Det finns också ett bemyndigande för förvaltningen att utöver de nämnda föreskrifterna meddela föreskrifter inom sitt verksamhetsområde. Liknande bemyndiganden har funnits i tidigare instruktioner för . I framställningen En ny instruktion för riksdagsförvaltningen anges att det av förarbetena till den tidigare instruktionen inte framgår vad som avses med uttrycket ”verksamhetsområde” (framst. 2010/11:RS3 s. 29 f.). har emellertid, i ett betänkande som behandlade en tidigare instruktion, påpekat att den dåvarande förvaltningsstyrelsens befogenhet att meddela RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG föreskrifter inom sitt verksamhetsområde endast gällde föreskrifter av admi- Enligt utskottet avsåg befogenheten framför allt regler som hade anknytning till det dåvarande förvaltningskontorets ställning som för- handlings- och löneorgan och som budgetansvarigt organ (bet. s. 8). Den nuvarande arkivföreskriften tillämpas på de flesta av Riksdagsstyrelsen har med stöd av lagen med instruktion för Riksdagsförvalt- ningen beslutat om riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2014:3) om registrering och arkiv för och dess organ (arkivföreskriften). Enligt 1 § andra stycket ska arkivföreskriften tillämpas på och dess organ utom Riks- banken, , Stiftelsen och Utrikes- Detta innebär att arkivföreskriften tillämpas på bl.a. ombudsmän () och nämndmyndigheter. Med anledning av en anmälan från en privatperson till konstitutions- utskottet om att JO hade makulerat inkomna handlingar gjorde utskottet en rättsutredning som visade att JO inte omfattades av dåvarande arkivföreskrift, föreskriften (RFS 1995:3) om arkiv hos , Utskottet uppmanade därför riksdagsstyrelsen att skyndsamt se till att JO även i formellt hänseende omfattades av i huvudsak samma arkivbestämmel- ser som övriga enheter och organ i (utskottets protokoll 2000/01:47). Föreskriften om arkiv hos , m.m. ersattes den 1 novem- ber 2004 av föreskriften (RFS 2004:4) om arkiv och gallring för och dess organ, som liksom den nu gällande arkivföreskriften skulle tillämpas på