frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Representant från enheten för ensamkommande barn i kom- mun hade inte möjlighet att närvara med så kort varsel. Förvaltningen anser att det är beklagligt att någon resurs inte fanns att tilldela. Förvaltningen menar att man borde tagit kontakt med i med förfrågan om de kunde vara behjälpliga genom att närvara vid polisför- höret på samma sätt som gjordes . 4.Det är beklagligt att det dröjde till innan en egen handläggare utsågs i ärendet. Dock har ärendet hanterats av handläggare med tillrådlig kompetens och handläggningen har fortskri- dit i takt med att information inkommit till enheten. Efter beskedet att poj- ken gripits för ett allvarligt brott har ärendet handlagts som prioriterat. 5.Förvaltningen delar anmälarens uppfattning om att besök hos pojken borde gjorts . Anledningarna till att detta tyvärr inte gjordes framkommer under punkterna tre och fyra. Allmänt kan sägas om handläggning av ensamkommande barn att Hud- dinge kommun, liksom många andra kommuner, arbetat under en extrem be- lastning på grund av det stora antal ensamkommande barn som kommit till kommunen. Detta har bland annat lett till att kommunen har anmält sig själv till enligt reglerna om lex , se bilaga 3. Förvaltningen delar uppfattningen att häktet inte är en miljö där barn i den aktuella pojkens ålder ska behöva befinna sig längre än vad som är absolut nödvändigt. S O C I A L T J Ä N S T I det nu aktuella ärendet anser förvaltningen att socialnämndens hand- läggning varit så skyndsam som enheten för ensamkommande barn och unga förmått utifrån rådande omständigheter. BB fick tillfälle att kommentera remissvaret. JO hämtade in dom beträffande AA. I ett beslut anförde stf JO följande. Häktning av unga personer Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller därutöver får häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (24 kap. 1 § , RB). Är för brottet inte föreskrivet lindri- gare straff än fängelse , ska häktning ske, om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas. Häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det in- trång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter, får häktning inte ske. Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra all- varligt men för den misstänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (24 kap. 4 § RB). Den som inte har fyllt får häktas endast om det finns synnerliga skäl (23 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL). Detta innebär alltså att den som är får häktas endast om det är uppenbart att be- tryggande övervakning inte kan ordnas och det föreligger synnerliga skäl för häktning. Barn som är misstänkta för brott ska således häktas endast i undan- tagsfall. Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa ska socialnämnden genast underrättas (6 § LUL). Om den unge har gripits, anhållits eller häktats på grund av brottsmisstanken, ska soci- alnämnden underrättas om detta och om skälen för det med underrät- telsen om brottsmisstanken eller annars genast efter frihetsberövandet. omhändertagande med stöd av LVU m.m. När det gäller frågan om betryggande övervakning kan ordnas för unga perso- ner aktualiseras bestämmelserna i . Vård med stöd av LVU ska beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom brottslig verksamhet (3 § LVU). Med begreppet brottslig verksamhet avses inte rena bagatellförseelser och inte heller enstaka andra brott som inte är av allvarlig art. Det är först vid S O C I A L T J Ä N S T en brottslighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhälls- livet att det kan sägas föreligga ett vård- och behandlingsbehov som det kan bli fråga om att bereda den unge vård med stöd av LVU (prop. 1979/80:1 s. 583). Förvaltningsrätten beslutar om vård efter ansökan av socialnämnden (4 § LVU). får besluta att den som är ska om- händertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och om rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen all- varligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (6 § LVU). Om socialnämn- dens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhänder- tagande. För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (12 § LVU). Om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem ska SiS anvisa en plats. Det finns inte någon bestämmelse som anger inom vilken tid SiS ska anvisa en plats. När det är fråga om akuta situationer, som t.ex. kan uppstå vid omedelbara omhändertaganden, och där socialnämnden har gjort bedömningen att vården av den unge bör bedrivas vid ett särskilt ungdomshem, har JO uttalat att det som regel krävs att en plats kan tillhandahållas mer eller mindre (se JO 2015/16 s. 428, dnr 260-2015 m.fl.). Lagstiftningen utgår från att unga i åldrarna 15–i stället för att häktas ska omhändertas inom . I de fall där häktningsskäl föreligger måste därför frågan om det finns grund för omhändertagande prö- vas (se JO 1994/95 s. 255, dnr 3104-1992). När det blir aktuellt med häktning av en person som är föreligger en stark presumtion för att den unge ska omhändertas med stöd av 6 § LVU (se JO 2009/10 s. 252, dnr 641-2007). Jag vill i det här sammanhanget nämna att det sker en över- syn av bestämmelserna om häktning. Häktes- och restriktionsutredningen över- lämnade betänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52). Utredningen föreslog bl.a. att en häktad person normalt ska förvaras på ett SiS-hem och inte i häkte. ska underrättas om tid och plats för förhör med barn , om det finns skäl till antagande att vad som förekommit bör för- anleda ingripande från nämnden (16 § förundersökningskungörelsen [1947:948]). Vid förhör med den som inte har fyllt och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa ska företrädare för närvara om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen (7 § LUL). I förarbetena till bestämmelsen uttalas att socialnämnden i normalfallet bör närvara vid sådana förhör (prop. 1994/95:12 s. 66). närvaro innebär ett stöd för den S O C I A L T J Ä N S T unge som får information om brottet och omständig- heterna kring detta (a.a. s. 67). Handläggningen av AA:s ärende AAvar anhållen som misstänkt för ett allvarligt brott. in- formerades socialförvaltningen om att AA skulle begäras häktad om han inte kunde placeras på ”låst institution” enligt LVU. Efter det att häktade AA framförde BB till socialförvaltningen att häktet var en olämplig plats för honom. Hon begärde att AA skulle placeras i ett sär- skilt ungdomshem. träffade socialförvaltningen AA se- dan han frihetsberövats. Ett beslut om att omhänderta AA med stöd av 6 § LVU fattades . Med hänsyn till AA:s ålder och de brott han var misstänkt för anser jag att frågan om omhändertagande med stöd av 6 § LVU borde ha aktu- aliserats omgående efter polisens kontakt med förvaltningen . I stället dröjde det till innan företrädare för social- förvaltningen träffade AA i häktet. Dagen efter besöket beslutade socialutskot- tets ordförande att AA skulle omhändertas. Enligt min mening har passivitet fått till följd att AA varit häktad onödigt . hantering av AA:s ärende är inte till- fredsställande och nämnden kan inte undgå kritik för handläggningen. anmälde socialförvaltningen till SiS att AA var i behov av en plats på ett särskilt ungdomshem. SiS erbjöd förvalt- ningen en plats för AA på ett sådant hem. Åklagaren hävde beslutet om häkt- ning av AA och han fördes till ungdomshemmet. Nämnden kan inte lastas för att det dröjde från beslutet om om- händertagande till dess att SiS kunde erbjuda en plats för AA på ett särskilt ungdomshem. Det är allmänt känt att det kan uppstå köer till hemmen. JO har behandlat den frågan senast i ett beslut (se JO:s ärende med dnr 1896-2017). Det finns inte skäl för mig att här gå in på saken. Av utredningen framgår att en företrädare för socialjouren i kommun närvarade vid förhöret med AA . Ett nytt förhör med AA hölls . Vid det förhöret närvarade ingen företrädare från so- cialförvaltningen i kommun. Som redovisas ovan är utgångspunkten att en företrädare från ska närvara vid ett barnförhör. Detta under förutsättning att det är möjligt och kan ske utan men för utredningen. Det har i det aktuella fallet inte förelegat något hinder mot ett deltagande med hänsyn till utredningen. S O C I A L T J Ä N S T har i remissvaret uppgett att förvaltningen informerades om förhöret dagen innan det skulle hållas och att ingen i personalen hade möjlighet att närvara med så kort varsel. I ärenden som det nu aktuella, dvs. när en ung person sitter frihetsberövad, är det regelmässigt fråga om snäva tidsfrister. måste ha en be- redskap för att kunna hantera detta. Att närvara vid ett barnförhör är en uppgift som nämnden måste prioritera. Jag kan dock inte på föreliggande utredning bedöma om någon företrädare från socialförvaltningen rent faktiskt hade kun- nat närvara vid förhöret med AA. har konstaterat att förvaltningen i den uppkomna situationen borde ha kontaktat i kommun för att höra om någon tjänsteman där kunde närvara vid förhöret med AA. Jag delar den bedöm- ningen. Nämnden kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet att ta en sådan kontakt. Vad BB i övrigt har anfört leder inte till något uttalande från min sida. Vård vid en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem får som regel pågå högst i följd. Den tiden påverkas inte av att den unge har omplacerats till ett annat ungdomshem (Dnr 263-2017) Beslutet i korthet: En ungdom vårdades på ett ungdomshem vid en låsbar enhet enligt 15 b § LVU. När ungdomen omplacerades till Bärby ungdoms- hem fattades beslut om att avsluta vården vid den låsbara enheten. Bärby beslutade att ungdomen skulle vårdas vid en låsbar enhet på Bärby. Sammanlagt, på båda ungdomshemmen, vårdades ung- domen vid en låsbar enhet under en väsentligt i följd än den två- månadersperiod som anges i 15 b § andra stycket LVU. I beslutet uttalar JO att tvåmånadersfristen i 15 b § andra stycket LVU inte påverkas av att den unge omplaceras från ett ungdoms- hem till ett annat. Bärby ungdomshem kritiseras för att man inte kontrolle- rade om ungdomen hade vårdats vid en låsbar enhet före omplaceringen, vilket fick till följd att tvåmånadersfristen i 15 b § andra stycket LVU över- skreds. I två anmälningar till JO, den 13 respektive , klagade på hur hade behandlat hennes son BB. Hon anförde bl.a. att so- nen hade vårdats på en låsbar enhet vid ett särskilt ung- domshem utan att beslutet hade omprövats. S O C I A L T J Ä N S T JO hämtade in journalanteckningar från SiS ungdomshem Bärby. JO begärde därefter att SiS ungdomshem Bärby skulle komma in med skriftliga upplys- ningar. Efter en genomgång av handlingarna och inhämtande av ytterligare journalanteckningar beslutade JO att begära in ett yttrande från SiS om det som AAhade anfört om sonens placering på en låsbar enhet. I ett remissyttrande anförde SiS bl.a. följande. Från Bärby inhämtat yttrande Institutionschefen vid har uppgett i huvudsak följande. skrevs ungdomen in vid Bärby på en låsbar av- delning. fattades beslut om vård på låsbar enhet. Detta beslut skulle omprövas , om det inte hade funnits en tidigare historia för ungdomen. kräver att vissa beslut fattas för att man sedan ska kunna fatta andra beslut oaktat om det första beslutet behöver fattas eller ej (t.ex. krävs att beslut om att avsluta vård på låsbar enhet görs, för att beslut ska kunna fattas om utskrivning/överflyttning till en annan institution). Det finns inte någon funktion i som har koll på detta, liknande påminnelsen om att ompröva vård i enskildhet. Det är därför lätt att tappa bort beslut från en annan in- stitution, när en ungdom skrivs in i en obruten vårdkedja. Denna brist har påpekats från verksamheten, bl.a. från institutionschefen, under ett flertal år till olika enheter på huvudkontoret. Svaret har varit att de medel som avsatts till förändringar i inte har räckt och att det har funnits andra förändringar i som har haft högre prioritet. Om allt hade gått korrekt till skulle det nya beslutet om vård på låsbar enhet för ungdomen ha omprövats , med hän- syn tagen till den tid som han hade vistats vid SiS ungdomshem Tysslinge (Tysslinge). För att detta ska upptäckas måste den som ska ompröva eller bereda beslutet gå in i Tysslinges klientdiarium i stället för att utgå från det beslut som fattats vid Bärby. Detta har missats vid ungdomens vistelse vid Bärby, institutionen har utgått från att datum för omprövning var . Ungdomens vistelse på låsbar enhet omprövades inte . inkom ett beslut från socialnämnden enligt 11 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, om att omplacera ungdomen till SiS ungdomshem Ljungbacken (). begärdes en polishandräckning för att genomföra denna förflytt- ning omgående. Förflyttningen genomfördes dock inte förrän och i samband med utskrivningen/överflyttningen avslutades vården på låsbar enhet. Eftersom planeringen var att ungdomen skulle flytta innan det var dags att ompröva vården på låsbar enhet, missades datumet för att detta passerats i samband med att hans flytt drog ut . Av dokumentationen i framgår bl.a. följande. fattas beslut om vård på låsbar enhet för ungdomen vid Tysslinge. fattar kommun beslut om ompla- cering av ungdomen till Bärby. avslutas vård på låsbar enhet vid Tysslinge. skrivs ungdomen in vid Bärby, som även fattar beslut om vård på låsbar enhet. beslutar kommun att omplacera ungdomen till Ljungbacken. fattas beslut om avslutande av vård på låsbar enhet vid Bärby. S O C I A L T J Ä N S T Uppgifter från systemförvaltare och förvaltningsledare SiS förvaltningsledare har uppgett bl.a. följande. Det är inte möjligt att lägga in en egen bevakning som påminner om om- prövning av ett beslut om vård på låsbar enhet i . Har man påbörjat beslutet så måste det avslutas vid en omplacering och det påminner däremot systemet om. Det är alltså tvingande att avsluta ett beslut om vård på låsbar enhet i vid en omplacering. När det gäller beslut om vård i enskildhet så lägger systemet automatiskt in en bevakning som påminner om ompröv- ning. Någon sådan finns inte för beslut om vård på låsbar enhet. Det finns alltså varken någon automatisk bevakning eller någon som handläggaren kan lägga in på egen hand i dessa fall. Systemförvaltaren vet att det har kommit in önskemål om att det ska finnas en bevakning gällande vård på låsbar enhet. Att det inte har funnits en sådan beror på hur kravställningen sett ut vid upphandlingen av nuvarande . Det är inte tekniskt svårt att skapa en sådan. Det är hans uppfattning att SiS har avvaktat det nya klientadministrativa systemet som kommer att innehålla sådana ändringar. SiS systemförvaltare uppger bl.a. att institutionerna har behörighet att se dokumentationen gällande en ungdom bakåt i tiden. Det framgår av 15 b § första stycket LVU att den intagne får beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för sär- skilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Av andra stycket framgår att den intagne får vårdas vid en sådan enhet i följd. Om särskilda behandlingsskäl föranleder det, får dock vården vid enheten pågå , förutsatt att något av de fall som anges i första stycket fortfarande föreligger och att den intagne ges möjlighet till vistelse i öppnare former eller utanför hemmet. Av /Juridik LVU, Flik 6:26, framgår bl.a. följande. Om den unge byter institution som han eller hon vårdas på en låsbar enhet fortsätter att löpa. Det går således inte att byta institution och börja räkna på en ny tvåmånadersperiod. Det är därför viktigt att den nya institutionen kontrollerar om den unge, innan han eller hon förflyttades, vistades på en låsbar enhet för att be- räkningen ska bli rätt. Av Flik 6:27, framgår vidare bl.a. följande. Om den unge vårdas på låsbar enhet och byter institution är det viktigt att komma ihåg att tiden på låsbar enhet vid den första institutionen ska läggas ihop med tiden på låsbar enhet vid den nya institutionen. Har den unge t.ex. under sin vistelse vid den första institutionen vårdats på låsbar enhet från den l mars till så måste institution två erbjuda den unge öppnare former senast efter fem dagars vistelse vid institutionen, dvs. den l maj. måste det även i beslutet anges de särskilda behandlingsskäl som föranleder fortsatt vård på låsbar en- het. Av utredningen framgår att beslut om vård på låsbar enhet fattades vid Tysslinge . Detta beslut skulle alltså ha prövats i enlig- het med 15 b § andra stycket LVU . Eftersom ungdomen hade omplacerats skulle prövningen ha gjorts av den nya institutionen. Så har inte skett utan ett nytt beslut om vård på S O C I A L T J Ä N S T låsbar enhet har i stället fattats , ett beslut som inte har omprövats inom tvåmånadersfristen men har avslutats i samband med en ny omplacering. För att en ungdom inte ska gå miste om en prövning enligt 15 b § andra stycket LVU är det av synnerlig vikt att institutionerna observerar två- månadersfristen, även vid omplaceringar. Det kan konstateras att SiS riktlinjer uppmärksammar vikten av att den nya institutionen, vid en omplacering, kontrollerar om ungdomen innan förflyttningen vistades på en låsbar enhet. I det aktuella fallet framgick det av att beslut om vård på låsbar enhet hade fattats vid Tysslinge den 17 ok- tober 2017. Detta är något som borde ha kontrollerats av Bärby, i enlig- het med riktlinjerna. Misstaget fick till följd att omprövningen försenades i ca en månad. Det måste således konstateras att riktlinjerna inte följts i detta hänseende, till nackdel för den enskilde. SiS anser således att riktlinjerna i och för sig är tillfredsställande, men att det inträffade inskärper behovet av att kontroll sker bakåt i tiden av vårdkedjan. Ansvaret för en sådan kontroll åvilar SiS personal. Men oavsett det nu sagda så har det i ärendet kommit fram att det finns möjligheter att utveckla med en funktion som skulle under- lätta för beslutsfattare att observera tidsfristerna. Det framgår av för- valtningsledarens yttrande att SiS har för avsikt att, i samband med den pågående upphandlingen av ett nytt klientadministrativt system, lägga in en bevakningsfunktion vid beslut om vård på låsbar enhet. En sådan funktion fråntar naturligtvis inte beslutsfattaren sitt ansvar men skulle kunna förebygga det slags händelse som anmälan avser. När det gäller det beslut som institutionen underlät att ompröva den har institutionen uppgett att så skedde på grund av att en handräckning av polis inte kom till stånd som planerat. Motsva- rande bedömning måste göras också avseende denna händelse, trots att den kan tillskrivas yttre omständigheter. Rutinerna bör ses över vad gäller sådana oförutsedda händelser. AAfick tillfälle att yttra sig över remissvaret och lämnade senare in ytterligare skrifter. I ett beslut anförde stf JO följande. SiS har i sitt remissyttrande redogjort för den relevanta rättsliga regleringen. Av utredningen framgår följande. skulle vårdas vid en låsbar enhet på SiS ungdomshem Tysslinge. När BB omplacerades till SiS ungdomshem Bärby fattade Tysslinge beslut om att avsluta vården vid den låsbara enheten. Bärby beslutade att BB skulle vårdas vid en låsbar enhet på Bärby. Vården vid den enheten avslutades , i samband med att BB skrevs ut från Bärby. Det finns inte någon bestämmelse i LVU som reglerar hur fristen i 15 b § andra stycket LVU ska räknas när den unge flyttas från en låsbar enhet vid ett ungdomshem till en sådan enhet vid ett annat ungdomshem. Bestämmelsen bygger dock på att den unge inte ska vårdas vid en låsbar enhet än i följd, och en förutsättning för att vården därefter ska få fortsätta är att det görs en prövning enligt 15 b § andra stycket LVU. Enligt min mening påverkas inte fristen av att den unge omplaceras från ett ung- domshem till ett annat ungdomshem. Detta är också SiS:s inställning. S O C I A L T J Ä N S T BBhar sammanlagt, på Tysslinge och Bärby, vårdats vid en låsbar enhet under en väsentligt i följd än den tvåmånadersperiod som anges i 15 b § andra stycket LVU. Det beslut som fattades på Bärby innebar inte att en ny tvåmånadersperiod började löpa, och en prövning enligt 15 b § andra stycket LVU borde rätteligen ha gjorts . En placering vid en låsbar enhet utgör ett ingrepp i den unges fri- och rät- tigheter, och det är därför av synnerlig vikt att den frist som anges i 15 b § andra stycket LVU iakttas. SiS har uppgett att det framgår av myndighetens riktlinjer att det på Bärby borde ha kontrollerats om BB hade vårdats vid en låsbar enhet även på Tysslinge. SiS har medgett att riktlinjerna inte har följts och förklarat att både rutiner och det klientadministrativa systemet ska ses över, bl.a. för att lägga in en bevakningsfunktion för beslut om vård vid en låsbar enhet. Även om en sådan funktion inte befriar SiS från dess ansvar att se till att fristen i 15 b § andra stycket LVU iakttas, ser jag naturligtvis positivt på en sådan över- syn. SiS ungdomshem Bärby förtjänar dock kritik för att man inte kontrollerade om BB hade vårdats vid en låsbar enhet före omplaceringen, vilket fick till följd att tvåmånadersfristen i 15 b § andra stycket LVU överskreds. Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. Fråga om socialnämnden hade utformat vården enligt LVU så att den främjade barnets samhörighet med sin mor (Dnr 6178-2015) Beslutet i korthet: När någon genom socialnämndens försorg vårdas i ett annat hem än det egna, t.ex. med stöd av LVU, ansvarar vården utformas så att den främjar barnets samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. JO kritiserar i för att den i det aktuella fallet inte hade utformat LVU-vården på ett sätt som främjade den omhändertagna pojkens samhörighet med hans mor. I en anmälan till JO framförde AA flera klagomål mot bl.a. i . Hon anförde bl.a. följande: Hennes son, BB, (som vårdas enligt lagen [1990:52] med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och är placerad i familjehem, JO:s anm.) har inte haft umgänge med henne . har inte arbetat för att umgänget ska fungera. Föredraganden hos JO hämtade in journalanteckningar från . Sedan begärde JO att skulle yttra sig I remissvaret lämnade nämnden bl.a. följande uppgifter: Det S O C I A L T J Ä N S T handlar om ett barn som har särskilda behov. gjorde bedömningen att barnet var i behov av en umgängespaus från AA. samtyckte AA till att avvakta med umgänge. Det finns indikationer på att barnets hälsa och utveckling långsamt förbättras. Umgänge med AA är dock fortfarande inte möjligt, och AA har inte heller formellt begärt att få umgås med sin son. har inte beslutat om umgängesbegränsning. AA kommenterade remissvaret. JO tog del av en dom från Förvaltningsrätten i . Förvaltningsrätten beslutade i den domen att vården av bl.a. BB skulle fortsätta och att det inte var möjligt för honom att flytta hem till modern. Vidare fram- gick bl.a. följande: