frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Riskbedömningarna är också syste- matiserade och integrerade i det dagliga arbetet på en avdelning. fanns det inga indikationer som tydde på att en våldshändelse var förestående på avdelningen, eller något som tydde på att det var motiverat att vidta några särskilda säkerhetshöjande åtgärder. I enlighet med gällande rutin prioriterades därför övervakning av nedsläppet till promenad på de tillgängliga bildskärmarna. Anstalten har i efterhand granskat övervakningsbilderna från våldsinci- denten, varvid det har framkommit att de medintagna stod och tittade på när misshandeln ägde rum. Ingen intagen kan observeras banka på fönstret till personalutrymmet eller göra några försök att kontakta personal via kom- munikationsutrustningen. Om så hade skett, hade de fått kontakt med ope- ratörsplatsen. Ingen av de intagna tryckte heller på något av de överfalls- larm som finns på avdelningen. kontaktade gär- ningsmannen personal, som då larmade. Enligt sin instruktion ska Kriminalvården verkställa påföljder på ett säkert, humant och effektivt sätt. Av 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen (2010:610), FäL, följer att verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället un- derlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Av 6 § första stycket samma kapitel följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 1 § första stycket samma lag följer att en intagen inte får pla- ceras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kon- troll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upp- rätthållas. Kriminalvården vill inledningsvis framhålla att våld aldrig är något som accepteras. Vid misstanke om brott polisanmäls därför våldsincidenter un- dantagslöst. Kriminalvården har i uppdrag att upprätthålla ordningen och säkerheten på anstalterna. I detta ingår att skydda en intagen från våld och hot från medintagna. Kriminalvården arbetar därför utifrån riskbedömningar som K R I M I N A L V Å R D I de fall där det görs en bedömning att det före- ligger en förhöjd risknivå vidtas olika kompensatoriska åtgärder. Sådana åtgärder kan exempelvis vara ökad personalnärvaro eller att en intagen om- placeras eller sektioneras. Kriminalvården är medveten om de risker det innebär att intagna vistas tillsammans på begränsade ytor. Kriminalvården undviker därför att intagna ensamma vistas på en avdelning utan bemanning eller annan kontroll. Behovet av att prioritera utifrån säkerhetsbedömningar och resurstillgång innebär dock att obevakade stunder, såsom i förevarande fall, inte kan undvikas helt. Utifrån den misshandel som inträffat i förevarande fall går det i efter- hand att ifrågasätta den riskbedömning som gjorts och om det inte hade varit önskvärt med mer omfattande kontroll på den avdelning där miss- handeln ägde rum. En incident av detta slag kan dock uppkomma med syn- nerligen kort varsel och det fanns, såvitt framkommit, inget som på förhand talade för att en intagen skulle ta till våld mot en medintagen. Av säkerhets- skäl prioriterade därför anstalten att bemanna den avdelning där promenad skulle ske. Av samma skäl riktades befintliga övervakningskameror på ned- släppet till promenaderna. Det saknas anledning att ifrågasätta dessa prio- riteringar. Kriminalvården kan mot bakgrund av vad som framkommit i ut- redningen och de överväganden som anstalten gjort inte finna att anstalten brustit i sina rutiner eller kontroll. Kriminalvården har som framgått ingen tolerans mot våldsincidenter mellan intagna. Att helt omöjliggöra sådana incidenter skulle dock förut- sätta en för svensk kriminalvård främmande grad av slutenhet och kontroll. Utifrån hur många våldsincidenter som inträffar i anstalt och häkte anser Kriminalvården att man i allt väsentligt har en god förmåga att förbygga och förhindra våld. Kriminalvårdens övergripande ansvar regleras i förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården. Enligt 2 § nämnda förordning ska Kriminal- vården bl.a. verka för att påföljder verkställs på ett säkert, humant och effektivt sätt. Vidare framgår av 3 § samma förordning att anstaltsorganisationen ska vara utformad så att den tillgodoser dels olika behov av övervakning och kon- troll, dels de intagnas behov av sysselsättning samt främjar en ändamålsenlig planering av de intagnas frigivning. Av betydelse i sammanhanget är också artikel 2 i den europeiska konven- tionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, , där det bl.a. föreskrivs att envars rätt till livet ska skyddas genom lag. Artikeln anses bl.a. medföra att staten i vissa fall har en positiv förpliktelse att se till att enskilda människors rätt till livet skyddas i förhållande till andra enskilda (se bl.a. , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 69). Staten har ett särskilt ansvar för tillsyn av dem som befin- ner sig i fängelse eller häkte eller som på annat sätt är berövade friheten. Euro- padomstolen har således fastslagit att staten har en skyldighet när det gäller frihetsberövade personer att vidta ändamålsenliga åtgärder för att skydda liv. Vid sin prövning av statens ansvar har först bedömt om myn- digheterna hade eller borde ha haft kännedom om att personen i fråga befann sig i verklig och omedelbar fara och därefter tagit ställning till frågan om myn- digheterna vidtagit alla nödvändiga åtgärder som rimligen kunde begäras för att förhindra att denna fara realiserades (se t.ex. domstolens domar K R I M I N A L V Å R D 2002 i målet och mot och i målet Česnulevičius mot ). I ett beslut anförde chefsJO följande. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndig- heterna har följt de lagar och regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndig- heterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO brukar därför inte uttala sig om eller ta ställning till de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Jag finner inte anledning att i detta fall frångå denna princip, vilket gör att jag inte kommer att uttala mig om huruvida anstaltens riskdömningar av de intagna på den aktuella avdelningen var riktiga. Som Kriminalvården anfört har myndigheten i uppdrag att upprätthålla ord- ningen och säkerheten på anstalterna. I detta ingår att skydda en intagen från våld och hot från medintagna. Kriminalvården har redogjort för att riskbedöm- ningar uppdateras kontinuerligt och att åtgärder vidtas i de fall där risknivån bedöms vara förhöjd. Enligt fanns det för vålds- incidenten ingenting som talade för att en intagen på den aktuella avdelningen skulle ta till våld mot en medintagen. Av säkerhetsskäl prioriterade anstalten därför att bemanna den avdelning där de intagna skulle ut på promenad. Av samma skäl prioriterades utsläppet till promenaderna även i fråga om kamera- övervakningen. Det saknas anledning för mig att ifrågasätta dessa priorite- ringar. Det är givetvis synnerligen allvarligt att en intagen kom att utsättas för våld av en medintagen. Utredningen visar dock inte att omständigheterna var sådana att anstalten borde ha insett att det fanns en verklig och omedelbar risk för att en intagen skulle utsättas för våld om avdelningen lämnades utan uppsikt under den mycket begränsade tid då promenadutsläppet genomfördes. Jag konstaterar vidare att händelsen polisanmäldes och att en intagen dömts för grov miss- handel. Dessa omständigheter, i förening med vad som i övrigt framgår av Kri- minalvårdens redogörelse för hur incidenten har hanterats, gör att jag inte fin- ner anledning att kritisera anstalten eller att göra några andra uttalanden. Kriminalvårdens nätdetektering av intagnas samtal inom telefonisystemet INTIK (Dnr 3682-2016) Beslutet i korthet: har JO i anmälningar och under in- spektioner av anstalter tagit emot många klagomål som gäller att Kriminal- vården återkallar intagnas telefontillstånd med hänvisning till påstådda ma- nipulationsförsök som identifierats genom s.k. nätdetektering inom telefo- nisystemet INTIK. Av utredningen framgår dock att det kan finnas andra orsaker till att ett telefonnummer hamnar på detekteringslistan än att det fak- tiskt skett ett försök att tala med någon annan än den som telefontillståndet K R I M I N A L V Å R D Det kan i stället handla om att någon ringt på en porttelefon eller att det finns ett trygghetslarm, en fax, en röstbrevlåda eller liknande kopplad till anknytningen. I sitt beslut uttalar JO att hon finner det mycket otillfreds- ställande att det system som Kriminalvården använder inte kan skilja ut de fall där det faktiskt är fråga om otillåtna åtgärder. JO uttalar vidare att hon är kritisk till att Kriminalvården inte har förvissat sig om att intagna i förväg informerats om att dessa telefonitjänster bör vara urkopplade om man vill undvika att ett telefontillstånd återkallas. JO konstaterar att det inte är en enkel sak för Kriminalvården att tillgodose behovet av kontroll över intag- nas telefoni och åstadkomma en rättssäker hantering. Trots det förutsätter JO att Kriminalvården hittar godtagbara lösningar för dessa frå- gor. I en anmälan som kom in till JO klagade på att anstalten Norra återkallar intagnas telefontillstånd med hänvisning till mani- pulationsförsök. Han anförde i huvudsak följande: har AA fått ett ökande antal förfrågningar från medintagna om hjälp med att skriva överklaganden. Förfrågningarna rör att de intagnas telefontillstånd har dragits in. Formuleringen i de beslut han tagit del av är identisk och lyder: ”Det har via nätdetektering kommit till an- staltens kännedom att det gjorts försök att aktivt manipulera samtalslinjen till XX”. Samtliga medintagna har också fått beskedet: ”XX erhöll då en varning från kriminalvårdsinspektör om att tillståndet skulle komma att återkallas om inte försöken upphörde”. Det har framgått att Kriminalvården skaffat ny utrust- ning som per automatik ska registrera om någon försöker vidarekoppla telefo- nen. Det ökade antalet indragna telefontillstånd tyder på att utrustningen inte fungerar på ett tillförlitligt sätt. Det är orimligt att intagna som har fått en var- ning skulle försöka vidarekoppla telefonen på nytt. JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört. Under handläggningen av ärendet har en annan intagen (BB) spontant läm- nat in en skrivelse i syfte att de omständigheter som – enligt dennes mening – är viktiga för de intagna ska bli belysta. BB anförde bl.a. att det endast är tele- fontillstånd till analoga abonnemang som berörs av dessa återkallelser. Försök till vidarekoppling via ett analogt abonnemang bryts dock alltid av INTIK- systemet. Enligt fungerar kontrollen tillfredsställande för fasta analoga abonnemang. Orsaken till att intagna i anstalter av säkerhetsklass 1 inte medges telefontillstånd till IP-abonnemang är att systemet inte hindrar otillåten vidarekoppling vid IP-telefoni (se s. 29 i om besök och elektronisk kommunikation i anstalt och häkte [2014:3]). I en artikel i gens Nyheter har Kriminalvårdens chefsjurist medgett att INTIK-systemet inte är perfekt och att det inte går att utesluta att systemet ibland varnar för vidare- kopplingar som inte finns. K R I M I N A L V Å R D I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom chefen för sek- tionen för verksjuridik, följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region och från av- delningen för säkerhet, sektionen för fysisk och teknisk säkerhet. Av utred- ningen framgår i huvudsak följande: För att säkerställa att en intagen pratar med en person som Kriminalvår- den har gjort en bakgrundskontroll av används framförallt INTIK-systemet. INTIK-systemet är ett system för att underlätta och förenkla telefonsamtal från intagna och minska behovet av avlyssnade samtal. Ett tillstånd att ringa via INTIK-systemet är ett löpande och generellt tillstånd för den intagne att ringa det aktuella numret. När en intagen beviljats ett sådant tillstånd kan den intagne således själv hantera telefoneringen. Avlyssning av telefon- samtal inom INTIK-systemet sker endast vid säkerhetsavdelning. I INTIK-systemet finns olika detekteringstekniker för att upptäcka och förhindra försök att koppla samtal till annan part än den som tillståndet gäl- ler. I nu aktuellt ärende är det fråga om nätdetektering, vilket baseras på den standardiserade signalering som finns i telenätet. I det publika telenätet används denna signalering t.ex. för att koppla upp samtal, växla mellan samtal, koppla ihop samtal och debitering. Den signalering i det publika telenätet som samtalen bryts av är exempelvis ihopkoppling av samtal (tre- partssamtal) samt byte av linje (pendling). Om mottagaren av ett samtal från en intagen växlar mellan två samtal kommer detta att detekteras. Uti- från kommande ljud eller att luren läggs på påverkar inte nätdetekteringen. Genom nätdetekteringen kan manipulation av INTIK-systemet upp- täckas. Kriminalvården kan härigenom identifiera om någon intagen via en anstalts eller ett häktes telefoner har försökt kommunicera med någon an- nan än de personer som myndigheten har beslutat att den intagne får ha kontakt med. Rapporten som genereras innehåller bl.a. uppgifter om vilka telefonnummer som har ringts upp och vilken intagen (intagningsnummer) som har ringt samtalen. Nätdetektering är således en säkerhets- och bevak- ningsåtgärd, ägnad att stävja otillåten kontakt. Systemet kan endast detektera att växling mellan två samtal sker, inte varför. Även fax, röstbrevlåda, telefonsvarare, plustjänster, porttelefon samt trygghetslarm kan ge en detektion om de medför att ett pågående sam- tal läggs över på en annan linje. Det innebär t.ex. följande. Om en porttele- fon i en lägenhet är kopplad till hemtelefonen så kan det vara så att ett sam- tal kopplas upp via det publika telenätet när någon ringer på i porten och att växling sker när porten öppnas. Eftersom det sker en pendling mellan sam- tal sker också en detektion. Det är därför viktigt att informera om att fax, röstbrevlåda/telefonsvarare samt eventuella plustjänster ska vara urkopp- lade. Nätdetekteringar inom INTIK-systemet har gjorts . Ingen ny utrustning har införskaffats under i vart fall . genereras rapporter med avsnitt om nät- detektering i INTIK-systemet. Med start från vecka 2015 finns även tid och datum för detektionerna med i rapporten. Granskning av nätdetek- tionerna började utföras sensommaren 2015. Anstalten kontrollerar nätdetekteringslistan . Om det vid denna kontroll framkommer att ett telefonnummer registrerats på nätdetek- teringslistan meddelas den kriminalvårdsinspektör som har ansvar för av- delningen där den intagne är placerad. Kriminalvårdsinspektören har först ett samtal med den intagne där den intagne informeras om att aktuellt tele- fonnummer finns med på nätdetekteringslistan för den aktuella veckan och vad detta innebär. Den intagne meddelas även att om samma nummer på K R I M I N A L V Å R D nytt registreras på nätdetekteringslistan kan telefontillståndet komma att återkallas av säkerhetsskäl. Kriminalvårdsinspektören dokumenterar däref- ter samtalet i (daganteckningar). Om telefonnumret återkommer veckan efter på nätdetekteringslistan vidtar anstal- ten ingen åtgärd. Detta för att den intagne ska ges möjlighet att meddela abonnemangsinnehavaren om att vidarekoppling, pendling mellan samtal eller trepartssamtal måste upphöra. Fortsätter dock telefonnumret att regi- streras på nätdetekteringslistan efterföljande vecka kan telefontillståndet komma att återkallas. Det är av vikt att intagna inte kan manipulera de telefonsystem som de har tillgång till för att t.ex. kunna fortsätta begå brott eller införa otillåtna föremål i anstalt eller häkte. Detta med anledning av säkerhetsskäl då t.ex. pendling mellan samtal/vidarekoppling skulle kunna innebära att kontakt upprättas med personer som utifrån sina personliga förhållanden utgör en säkerhetsrisk, eller att kontakt skulle kunna tas med annan som skulle kunna motverka den intagnes anpassning i samhället eller med person som kan lida skada av kontakten. Av 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen (2010:610) följer att verkställig- heten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Av 1 kap. 6 § fängelselagen framgår följande. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas (första stycket). En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast an- vändas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (andra stycket). Av 7 kap. 4 § fängelselagen framgår följande. En intagen får stå i för- bindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den ut- sträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den 1.kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom av- lyssning enligt 5 §, 2.kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3.på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Kriminalvården tillbakavisar att någon ny utrustning införskaffats på sätt som AA uppgett i sin anmälan. Däremot har Kriminalvården efter somma- ren 2015 börjat analysera de veckorapporter med avsnitt om nätdetektering i INTIK-systemet som funnits tillgängliga . Då den signale- ring som ligger till grund för nätdetektionerna är ett standardiserat signale- ringsprotokoll som används i det publika telefonnätet finns det inte något skäl att ifrågasätta dess korrekthet. Systemet har dock vissa be- gränsningar på så sätt att det endast går att detektera att exempelvis kopp- ling av samtal eller byte av linje har ägt rum, men inte vad som ligger bakom kopplingen eller bytet. Det är endast mottagaren av telefonsamtal som kan se till att fax, röst- brevlåda/telefonsvarare samt eventuella plustjänster är urkopplade. Infor- mation om detta lämnas till den intagne, som i sin tur hänvisas till att för- medla behovet av att vidta sådana åtgärder till mottagaren. Anstalten har redogjort för de åtgärder anstalten vidtar i samband med att telefonnummer registrerats i nätdetektionslistan. Kriminalvården har inga synpunkter på anstaltens hantering. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret. K R I M I N A L V Å R D Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för vissa bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag anledning att redogöra för ytterli- gare några bestämmelser. Enligt 2 § förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården ska myndigheten verka för att 1.påföljder verkställs på ett säkert, humant och effektivt sätt 2.lagföring kan ske på ett effektivt sätt 3.återfall i brott förebyggs. Kriminalvården ska särskilt vidta åtgärder som syftar till att brottslighet under verkställigheten förhindras, frigivningen förbereds, narkotikamissbruket be- kämpas och innehållet i verkställigheten anpassas efter varje individs behov. Enligt huvudregeln i 17 § förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I bestämmelsen finns flera un- dantag från denna underrättelseskyldighet, varav flertalet saknar relevans i detta ärende. Underrättelseskyldigheten enligt 17 § förvaltningslagen gäller dock med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400), OSL. I 20 § förvaltningslagen regleras myndigheternas skyldighet att motivera sina beslut. Enligt den nämnda bestämmelsen ska ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I bestämmelsen anges att skälen får utelämnas helt eller delvis i vissa fall som anges i bestämmelsen, bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande el- ler om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen. Vidare sägs i bestämmelsen att om skälen har utelämnats bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom eller henne om dem i efterhand. Av 10 kap. 3 § OSL framgår vad som gäller när det finns sekretessbelagda uppgifter i en handling som en part i ett ärende normalt har rätt att ta del av. Enligt den nämnda bestämmelsen hindrar sekretessen inte att en enskild som är part i ett ärende hos en myndighet, och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten om det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndig- heten på annat sätt upplysa parten om vad materialet innehåller i den utsträck- ning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Sekretess hindrar aldrig att en part i ett ärende tar del av ett beslut i ärendet. K R I M I N A L V Å R D I 18 kap. 8 § OSL finns bestämmelser om sekretess för säkerhets- och be- vakningsåtgärder. Enligt tredje punkten i den nämnda bestämmelsen gäller sek- retess för en uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om en säkerhets- eller bevakningsåtgärd, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs och åtgärden avser telekommunikation eller system för automa- tiserad behandling av information. I 18 kap. 11 § OSL regleras sekretess för åtgärder för att förhindra rymning m.m.Enligt den nämnda bestämmelsen gäller sekretess inom bl.a. Kriminal- vården för en uppgift om en åtgärd som har till syfte att hindra rymning eller fritagning, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Sekretess gäller därutöver inom för en uppgift om en åt- gärd som har till syfte att upprätthålla ordningen och säkerheten i myndighetens verksamhet, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. I 15 kap. 2 § OSL finns bestämmelser om försvarssekretess. I bestämmelsen sägs bl.a. att sekretess gäller för en uppgift som rör verksamhet för att försvara landet eller planläggning eller annan förberedelse av sådan verksamhet eller som i övrigt rör totalförsvaret, om det kan antas att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgiften röjs. I ett beslut anförde chefsJO följande. har JO tagit emot ca 45 klagomål som gäller att Kriminal- vården återkallar intagnas telefontillstånd med hänvisning till påstådda mani- pulationsförsök. Klagomålen har framförts både i anmälningar till JO och un- der flera av JO:s inspektioner av anstalter (anstalten , anstalten och anstalten Kumla ). Som Kriminalvården anfört är det naturligtvis viktigt att intagna inte kan manipulera de telefonsystem som de har tillgång till. Kriminalvården har ett ansvar för att förhindra att intagna genom kontakter över telefon bl.a. fortsätter att begå brott, utsätter andra för skada eller förmår andra att föra in otillåtna föremål i anstalter eller häkten. Jag har därför förståelse för Kriminalvårdens önskan att genom tekniska lösningar i möjligaste mån kunna kontrollera vem den intagne pratar med. Nätdetekteringen är ett hjälpmedel för Kriminalvården att kontrollera och övervaka att en intagen inte har telefonkontakt med andra än de personer som myndigheten har beslutat att den intagne får ha kontakt med.