frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Andra häkten uppgav att omprövning gjordes eller på en bestämd veckodag. Vissa häkten uppgav att de inte hade någon rutin för omprövningar.) 2.Utformningen av häktenas beslut (exempel I–VI). (Exemplen är ett urval av de beslut som inhämtades och sedan refererades i den promemoria som remitterades till Kriminalvården. Dessa beslut uppvisade olika brister i för- hållande till förvaltningslagens [1986:223] krav.) 3.De uppgifter som har angetts under rubriken i häktet be- slut (exempel I). (I det aktuella exemplet angavs bl.a. att uppvisandet av god skötsamhet utgjorde en förutsättning för placering i gemensamhet.) 4.Häktet rutiner för avskildhetsplaceringar av intagna som är meddelade åklagarrestriktioner (exempel VII). (Rutinen innebar att häktade som var ålagda restriktioner av åklagaren räknades som avskilda, och där- för fattade häktet inga beslut om placering i avskildhet. Däremot dokumen- terades skälet till placeringen på observationsavdelningen i en daganteck- ning.) 5.Häktet beskrivning av policyn för avskildhetsplacering av in- tagna som genomgår metadonbehandling (exempel VIII), vilken innebar att om man var ordinerad metadon skulle man inte vistas i gemensamhet. Sär- skilt skulle beröras K R I M I N A L V Å R D a)vilka riktlinjer som gäller för metadon eller annan substitutionsbehandling i häkte och uppnå en likabehandling b)att intagna som genomgår sådan behandling regelmässigt placeras i av- skildhet och att häktet inte fattat något beslut om avskildhetsplacering i ex- empel VIII c)att intagna inför en anstaltsplacering regelmässigt trappas ”ned och ut på” metadon och vilka medicinska överväganden som görs i samband med det. I sitt remissvar anförde Kriminalvården genom chefs- juristen bl.a. följande: Olika rutiner för omprövning av avskildhetsbeslut Kriminalvården kan konstatera att rutinerna till viss del skiljer sig åt mellan olika häkten. En majoritet av häktena synes dock ha hanterat frågan om omprövning av avskildhetsbeslut i häkte på ett sätt som till stor del liknar förfarandet vad gäller omprövning av avskildhetsbeslut i anstalt. Genom- gångar av pågående avskildheter har ofta gjorts i samband med morgonmö- ten eller dylikt och har skett kontinuerligt. Omprövningar har ibland skett på en bestämd veckodag i syfte att skapa förutsägbarhet för såväl intagna som personal. Flera häkten hänvisar till att det rör sig om mycket korta av- skildhetsplaceringar, varför det aldrig har blivit aktuellt med formella om- prövningar inom särskilda tidsintervaller. Om en intagen, utan restriktioner, inte relativt kunnat återgå till en avdelning med möjlighet till gemensamhet så har den intagne omplacerats till ett annat häkte. I den mån avskildhetsbeslut omprövats så har dokumentationen huvudsakligen skett genom en daganteckning i (Kriminalvårdens klientadministrativa system) eller KVR (). Till skillnad från fängelselagen anger inte häkteslagen någon tidpunkt när ett avskildhetsbeslut ska omprövas. föreslog i slut- rapporten 1995/96 att det skulle införas en skyldighet för häktena att ompröva beslut om undantag från gemensam vistelse med vissa tidsintervaller, i enlighet med vad den då gällande lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt föreskrev i fall där en intagen i kriminalvårdsanstalt placerades i avskildhet. Regeringen ansåg dock att det, med anledning av att häktade oftast vistas i häkte och att beslut om undantag från gemensam vistelse i enlighet med förvaltningsrättsliga principer ska omprövas på begäran av berörd häktad, inte fanns tillräckliga skäl att införa styrelsens förslag. Någon sådan omprövningsskyldighet infördes inte heller i den nya häkteslagen. Som redovisats skiljer sig häktenas rutiner vad gäller omprövning av avskildhetsbeslut åt. En förklaring till varför det har uppstått olika rutiner är att lagstiftaren inte föreskrivit om någon sådan skyldighet och därmed inte heller lämnat några direktiv om hur ofta en sådan omprövning i så fall ska ske. Därtill har regeringen tidigare avfärdat ett förslag om att införa en skyldighet för häktena att ompröva beslut om undantag från gemensam vis- telse med vissa tidsintervaller. Detta har skapat en osäkerhet om hur dessa ärenden ska hanteras. Kriminalvården har inte heller tagit fram enhetliga rutiner för hur dessa ärenden ska hanteras. Ett beslut om avskildhet får aldrig pågå länge än vad som är nödvändigt (jfr 1 kap. 6 § HäL). En föreskriven tidpunkt för omprövning kan antas bi- K R I M I N A L V Å R D dra till att upprätthålla detta krav. Trots att regeringen tidigare avfärdat be- stämmelser om omprövning i häkteslagen överväger därför Kriminalvården att införa en bestämmelse om tidsbunden omprövning i FARK Häkte. Be- stämmelsen bör lämpligen utformas med fängelselagens bestämmelser om omprövning som förebild. Utformningen av häktenas beslut (exempel I–VI) När det gäller utformningen av häktenas beslut kan Kriminalvården kon- statera att samtliga av JO angivna exempel uppvisar brister i någon ut- sträckning och når inte upp till förvaltningslagens krav på motivering av beslut. Merparten av exemplen saknar uppgift om datum och vilken tid- punkt då den intagne placerades i avskildhet samt information om aktuell beslutsfattare. Flera av exemplen saknar även en tydlig händelsebeskriv- ning om varför den intagne placerats i avskildhet. Några av exemplen sak- nar hänvisning till relevant lagrum och samtliga exempel saknar till synes fullföljdshänvisningar. angivna brister försvårar dels den intagnes möjligheter till att begära omprövning av ett beslut om avskildhet i häkte, dels Kriminalvårdens möj- ligheter till uppföljning av om omständigheterna i det enskilda fallet varit sådana att tillräckliga skäl för avskildhet förelegat. Vad gäller dokumentation då en intagen inte kan placeras på en gemensam- hetsavdelning på grund av platsbrist vill Kriminalvården förtydliga att långt ifrån alla häkten är så dimensionerade att de har särskilda gemensamhets- avdelningar. Det häkteslagen ställer krav på är att en intagen ska ges möj- lighet att vistas tillsammans med andra intagna (s.k. gemensamhet). Den som häktas har alltså inte rätt att placeras på ett visst särskilt häkte eller en viss särskild avdelning. En placering av en intagen är ett resultat av en rad olika faktorer. En intagen som är häktad ska normalt placeras i det häkte som är beläget i, eller i närheten av, den ort där rättsprocessen ska äga rum. Var en häktad placeras är också beroende av de faktiska förhål- landen och praktiska förutsättningar som föreligger, t.ex. när det gäller kli- entkonstellationer och platstillgång. Kriminalvården är medveten om att det finns en risk för att den som är häktad kan komma att vistas ensam på en avdelning. Det kan bero på att det inte finns flera intagna på avdelningen, att övriga intagna har restriktioner som inte medger gemensamhet eller att andra intagna av en eller annan an- ledning inte vill vistas i gemensamhet (jfr nedan). Sådan faktisk ensamvis- telse är dock inte att jämställa med avskildhet där Kriminalvården bedömt att den intagne, av de skäl som anges i häkteslagen, inte kan vistas tillsam- mans med andra intagna. Det nu anförda innebär att Kriminalvården inte anser att det ska fattas beslut om avskildhet då en intagen inte kan erbjudas rum på en s.k. gemen- samhetsavdelning. Kriminalvården anser att den intagne ska upplysas om att och varför det inte finns möjlighet att tillmötesgå önskemålet om place- ring. Vidare ska dokumentation ske genom en daganteckning i den intagnes journal. Kriminalvården vidtar en rad åtgärder för att minska den isolering som fri- hetsberövandet med nödvändighet innebär (se Kriminalvårdens årsredovis- ning för s. I de fall där en intagen inte vill vistas tillsammans med andra ska det dock inte fattas beslut om avskildhet. En intagen i häkte har till skillnad från en intagen i anstalt en lagstadgad rätt att placeras i K R I M I N A L V Å R D Valet att inte träffa andra häktade är en enskild intagens val och det finns, till skillnad från fängelselagen, inte någon grund för avskildhet på egen begäran enligt häkteslagen. Den intagnes önskemål ska dock doku- menteras i journalen, för att t.ex. möjliggöra uppföljning. I några av de beslut som JO:s granskning avser redovisas konkreta omstän- digheter som legat till grund för bedömningen att det föreligger sådana sä- kerhetsskäl som enligt häkteslagen krävs för att hålla den intagne avskild. Den närmare innebörden av säkerhetsskäl är inte alltid helt klar. Beroende på hur situationen ser ut i det enskilda fallet kan det motiveras av t.ex. att det finns risk för rymning eller fritagning, att det har uppstått en olämplig klientkonstellation på en avdelning som inte kan lösas genom förflyttning, att det har uttalats hot om våld, att en intagen är berusad eller att skadegö- relse ägt rum. Däremot anser Kriminalvården inte att det är givet att en förflyttning av en intagen som uppvisar självskadebeteende till ett rum där behovet av till- syn kan tillgodoses på ett bättre sätt ska ses som en avskildhet. Den situa- tion av faktisk ensamvistelse som uppkommer är inte ett resultat av att Kri- minalvården bedömt att den intagne inte kan vistas tillsammans med andra intagna, utan är en direkt konsekvens av att erforderlig tillsyn inte kan ut- övas på annat sätt. 3.Angivande av skötsamhet som förutsättning för placering i gemensamhet (exempel I) God skötsamhet är inte en förutsättning för att en intagen som är placerad i avskildhet ska få möjlighet att återgå i gemensamhet. Av utredningen i ärendet framgår tydligt att samtliga häkten tar avstånd ifrån denna skriv- ning. Den felaktiga hänvisningen till misskötsamhet är olycklig men är av allt att döma en isolerad företeelse. Vad gäller det berörda häktet så påtala- des felet av region för häktesledningen redan i samband med att JO hämtade in beslutsexemplen. Kriminalvården, huvudkontoret, finner inte anledning att vidta några ytterligare åtgärder med anledning av skriv- ningen. 4.Häktet rutiner för avskildhetsplacering av intagna som är meddelade åklagarrestriktioner (exempel VII) Vad gäller frågan om huruvida avskildhetsbeslut ska fattas avseende en in- tagen som har gemensamhetsrestriktioner kan Kriminalvården konstatera att rutinerna skiljer sig åt mellan häktena. Vissa häkten har uppgett att de fattar avskildhetsbeslut avseende samtliga intagna som placerats i ett rum med begränsad utrustning, oaktat att den intagne varit ålagd restriktioner som inneburit att hen inte fått vistas tillsammans med andra intagna. Andra häkten har uppgett att de inte fattar beslut om avskildhet rörande intagna som är ålagda restriktioner om restriktionerna som sådana är tillräckliga för att omhänderta en risk som annars hade legat till grund för beslut om avskildhet. Inte förrän när åklagare medger undantag i meddelade restrik- tioner eller restriktionerna hävs så anser häktena att sådana säkerhetsskäl som gör det nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna (jml 2 kap. 5 § andra punkten HäL) uppstår. Ett beslut om restriktioner kan när som helst ändras eller upphävas. Detta skulle kunna tala för att häktet, när det av säkerhetsskäl finns anledning att avskilja någon från gemensamheten, bör fatta ett formellt avskildhetsbeslut, även om den intagne redan är föremål för restriktioner rörande gemenskap. K R I M I N A L V Å R D Det innebär dock att ibland kommer inga åtgärder alls vidtas med anledning av avskildhetsbeslutet, utan den intagne stannar kvar i sitt bostadsrum. Ett annat alternativ är att häktet fattar beslut om avskildhet endast i de fall Kriminalvården av säkerhetsskäl vidtar några åtgärder som går utöver vad som följer av åklagarens restriktioner. Det kan t.ex. handla om att inta- gen med gemensamhetsrestriktioner förstör inventarier och föremål i sitt bostadsrum och Kriminalvården av den anledningen rensar bostadsrummet, eller om en intagen flyttas till en annan avdelning, eller till ett avskildhets- rum med begränsad utrustning. Kriminalvården ser fram emot att ta del av JO:s uppfattning i frågan. Utan att det påverkar det nu sagda är Kriminalvården medveten om att det finns bestämmelser i 1 kap. 17 § andra stycket FARK häkte som medger att utrustningen i ett bostadsrum begränsas utan att det för den skull behöver fattas beslut om avskildhet. Kriminalvården avser att se över regleringen. a)Vilka riktlinjer gäller för metadon- och annan substitutionsbehandling i häkte och uppnå likabehandling? finns publikationen Kriminalvårdsmedicin – handbok och basläkemedel 2013 – 2015 (härefter ”handboken”). Handbo- ken revideras och en ny version är under framtagning. Revi- deringen av avsnittet om läkemedelsassisterad rehabilitering vid opiatbero- ende (LARO) berör främst de ändringar som gjorts i före- skrifter och allmänna råd om läkemedelsassisterad behandling vid opiatbe- roende, se vidare under punkten c. Några ytterligare riktlinjer vad gäller metadon- och annan substitutionsbehandling inom finns inte. I instruktionen för Kriminalvårdens uppsökare på häkte ingår att fråga om läkemedelsassisterad behandling. När en person som är i s.k. under- hållsbehandling tas in på häkte eller anstalt ska kontakt tas med behand- lande enhet/mottagning/läkare. Det är sedan den intagnes ansvariga läkare inom beroendevården som efter samråd med Kriminalvården och läkaren på det aktuella verksamhetsstället som avgör huruvida underhållsbehand- lingen kan fortsätta eller om den ska avbrytas. Enligt mening finns det inga medicinska skäl för att av- bryta en underhållsbehandling på grund av att personen frihetsberövas. Via de kvalitetsråd som hålls avseende hälso- och sjukvården finns det även en uttalad ambition från vårdgivaren att underhållsbehandling ska kunna ge- nomföras på samtliga anstalters normalavdelningar. Enligt tidigare föreskrifter skulle en underhållsbehand- ling avbrytas om patienten dömdes för viss narkotikarelaterad brottslighet. Enligt de nya föreskrifterna avgörs detta av behandlande läkare i samråd med läkaren vid den anstalt eller häkte som den intagne är placerad vid. Mot bakgrund av de ändringar som gjorts i föreskrifter, se vidare under punkten c, och att antalet intagna som tillåts fortsätta med underhållsbehandling trots frihetsberövande kan komma att öka har Krimi- nalvården för avsikt att undersöka behovet av interna riktlinjer vad gäller hanteringen av intagna som genomgår substitutionsbehandlingar. Krimi- nalvården vill dock erinra om att det ytterst är upp till den intagnes behand- lande läkare att, efter samråd med anstaltens eller häktets läkare, avgöra om det finns förutsättningar för att fortsätta en underhållsbehandling på ett pa- tientsäkert sätt. Kriminalvårdens möjligheter att påverka är därför begrän- sade. K R I M I N A L V Å R D b)Avskildhetsplacering av intagna som genomgår metadon- eller annan substitutionsbehandling Det är ganska ovanligt att häkten har intagna som genomgår substitutions- behandlingar. En majoritet av häktena har uppgett att man inte avskiljer intagna på grund av att de genomgår substitutionsbehandlingar. Om en in- tagen som genomgår substitutionsbehandling placeras i avskildhet så beror detta i så fall på att den intagne uppvisat tecken på berusning/drogpåverkan. Fler av häktena har uppgett att i de fall intagna som genomgår substitu- tionsbehandlingar inte har restriktioner och därmed kan vistas tillsammans med andra intagna så fungerar detta bra. Åandra sidan har även framkommit att vissa häkten anser att intagna som genomgår substitutionsbehandlingar ska placeras i avskildhet med an- ledning av att de kan uppfattas som påverkade av medintagna. Detta skulle i sin tur kunna trigga ett narkotikasug hos medintagna vilket riskerar att påverka ordningen och säkerheten i häktet. Vidare finns det alltid en viss risk att medicinen kommer i orätta händer. Vid vissa anstalter finns s.k. . Begreppet LAB står för läke- medelsassisterad behandling och s.k. är platser på avdelningar som är särskilt anpassade/bemannade för att t.ex. hantera biverkningar som kan uppstå vid inställning respektive utsättning av substitutionsbehandling. Denna typ av platser finns endast på anstalterna Fosie, och . Endast intagna som genomgår någon slags substitutionsbehandling place- ras på dessa avdelningar. Intagna på dessa avdelningar är inte placerade i avskildhet. Det finns ingen policy som säger att intagna som är ordinerade metadon inte ska få vistas tillsammans med andra intagna. Kriminalvården anser inte heller att det finns grund för att regelmässigt placera intagna som genomgår metadon- eller annan substitutionsbehandling i avskildhet. Däremot kan det finnas anledning att i samband med insättning eller nedtrappning placera intagna på särskilt utrustade/anpassade avdelningar för att kunna tillmö- tesgå de särskilda behov som kan uppstå i samband därmed. Kriminalvården har vid ett flertal tillfälle ombetts att klargöra myndig- hetens inställning till placering i avskildhet på grund av den intagne är be- rusad eller påverkad av narkotika. I om gemen- samhet och avskildhet i anstalt (2012:1) anges att det i stort sett alltid är nödvändigt att avskilja en intagen som är drogpåverkad, eftersom tecknen på drogpåverkan (t.ex. förstorade pupiller) riskerar att upptäckas av andra intagna och därigenom äventyra ordningen och säkerheten. Enligt mening går det inte att bortse från den påverkan på ordning och säkerhet som en intagens uppvisade tecken på berusning kan ha. Kriminalvården anser därför inte att det går att utesluta att beslut om avskildhet kan behöva fattas i dessa fall. Kriminalvårdens uppfattning är dock att strävan ska vara att i första hand försöka hantera tecken på be- rusning på andra sätt än att avskilja den intagne. Enligt mening finns det därför skäl att se över skrivningarna i handboken. Om en intagen måsta avskiljas på grund av berusning ska beslut om av- skildhet fattas. I övrigt hänvisas till vad som anförts under fråga 2. c)Medicinska överväganden för reglerades LARO av föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2009:27) om läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende. I den fanns det en presumtion som innebar K R I M I N A L V Å R D att läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende skulle avbrytas om en patient dömts för narkotikabrott. trädde föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2016:1) om läkemedelsassisterad behandling vid opiatbero- ende i kraft. Den nya föreskriften innehåller en bestämmelse om frihetsbe- rövade, 4 kap. 9 §, som säger att om en patient har ordinerats läkemedels- assisterad behandling vid opiatberoende blir frihetsberövad så ska läkaren ta ställning till om det finns förutsättningar för att fortsätta behandlingen på ett patientsäkert sätt. Presumtionen för att läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende ska avbrytas om en patient dömts för narkotikabrott har således tagits bort. Kriminalvårdens hälso- och sjukvård utför vård motsvarande vad som normalt erbjuds på vårdcentraler. I den mån en intagne behöver specialist- vård remitteras hen till en sådan klinik utanför häktet eller anstalten. Inom är det endast anstalten Fosie som är registrerad som en en- het som får genomföra läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende. Vid anstalterna och bedrivs behandling genom Beroende- centrum. Läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende på häktena genomförs därför alltid av den enhet och läkare som tidigare behandlat den intagne. Detta innebär att förskrivningen till en intagen görs av läkaren på den mottagning där den häktade behandlats före frihetsberövandet. Det är även denna läkare som är ansvarig för behandlingen. Kriminalvården kan således inte bestämma huruvida en läkemedelsassisterad behandling ska fortgå eller inte utan har att förhålla sig till vad den ansvariga läkaren be- slutar. I syfte att förbättra möjligheterna för intagna att få hjälp att ta sig ur opiatberoende finns tillbaka ITOK (integrerat team för opiat- beroende kriminalvårdsklienter). ITOK är ett resultat av samverkan mellan , och . Samver- kan går ut på att opiatberoende kriminalvårdsklienter kan erbjudas utred- ning för eventuell läkemedelsassisterad behandling på anstalt, häkte eller i frivård. De erbjuds sedan behandling inför den villkorliga fri- givningen och fortsätter därefter i öppenvård på ITOK. Denna typ av sam- verkan är självklart beroende på hur respektive socialtjänst och landsting väljer att organisera sin verksamhet. Kriminalvården arbetar aktivt för att utöka samverkan till fler kommuner och landsting. gav generaldirektören ett särskilt uppdrag till anstalts- och häk- tesavdelningen att arbeta fram rutiner som säkerställer att avskildhetsbeslut följs upp och granskas kontinuerligt. Inom ramen för detta uppdrag fick anstalts- och häktesavdelningen även i uppdrag att upprätta styrande doku- ment som tydliggör hur gemensamhet och avskildhet i häkte ska dokumen- teras. Som beskrivits ovan överväger Kriminalvården att införa en föreskrift om omprövning av avskildhetsbeslut i häkte. Kriminalvården arbetar även med att ta fram ett material om avskildhet i häkte som motsvarar det material som finns om avskildhet i anstalt, se (2012:1) om gemensamhet och avskildhet i anstalt. Huruvida materialet kommer att utgöra en del av den befintliga handboken om gemensamhet och avskildhet i anstalt eller utgöra en egen handbok är inte beslutat. Kriminalvården har i yttrandet till JO i ärende med JO:s dnr 1652-2015 (Kriminalvårdens dnr 2015-24609) redogjort för Kriminalvårdens arbete på lokal, regional och central nivå för att säkerställa att fängelselagens bestäm- melser om avskildhet tillämpas på ett korrekt sätt. Inom ramen för detta uppdrag har anstalts- och häktesavdelningen utformat ett egenkontrollpro- gram för avskildhetsbeslut i anstalt. Avsikten är att utforma ett motsvarande K R I M I N A L V Å R D egenkontrollprogram för avskildhetsbeslut i häkte. Detta program kommer inte att vara avsett att ersätta ordinarie rutiner för kvalitetssäkring av på- gående avskildhetsärende, utan ska fungera som stickprov i efterhand. Kriminalvården kommer även att se över möjligheterna att vidareut- veckla stödfunktionen för avskildhetsbeslut i kriminalvårdsregistret för att kunna ge samma stöd i hanteringen avseende avskildhet i häkte som för avskildhet i anstalt. Med hänvisning till det nu anförda kan alltså konstateras att Kriminal- vården vidtar en rad åtgärder i syfte att åstadkomma en mer enhetlig och rättssäker prövning vid placering i avskildhet i häkte. Häkteslagen (2010:611) innehåller grundläggande bestämmelser om utform- ningen av verkställighet i häkte. Enligt 1 kap. 4 § ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårig- heter som är förenade med frihetsberövandet. Av 5 § samma kapitel framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare framgår det av 6 § i samma kapitel att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av häktes- lagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upp- rätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 2 kap. 5 § häkteslagen framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte 1.den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokal- förhållandena inte tillåter gemensamhet 2.det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna eller 3.det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Enligt förarbetena till bestämmelsen tar den sin utgångspunkt i att en intagen – i den mån han eller hon vill det – har rätt att vistas tillsammans med andra intagna , s.k. gemensamhet. Det finns undantag från rätten att vis- tas tillsammans med andra.