frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — I ett svar an- förde en enhetschef vid förvaltningen att ”förvaltningens rutin är att kommuni- cera samtliga utredningar avseende ensamkommande barn och unga med god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare”. JO begärde att i kommun skulle yttra sig över BB:s anmälan. Yttrandet skulle särskilt innehålla en redovisning av vilka ruti- ner som tillämpades när en utredning om fortsatt vård med stöd av 3 § LVU kommunicerades och särskilt besvara frågan om utredningen kommunicerades med den unge när han eller hon fyllt . i kommun, socialutskott 3, uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande när det gällde kommunikationsfrågan. Rutinen på barn och unga har varit att kom- municera samtliga utredningar avseende ensamkommande barn och unga med god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare. skickades utredningen per post till god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare innan beslut fattades. Nämndens bedömning var att det är gode mannens eller sär- skilt förordnade vårdnadshavarens uppgift att bevaka ungdomens rätt och framföra eventuella synpunkter på utredningen till socialnämnden. har rutinen inte varit att ungdomar som fyllt har fått utredningen kom- municerad. har rutinen ändrats till att kommunicering gällande S O C I A L T J Ä N S T utredning om fortsatt vård med stöd av 3 § LVU sker förutom till god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare även till ungdom som fyllt . har skickat utredningen inför omprövningen av LVU- vården för kommunicering till god man per post . Utredningen kommunicerades aldrig med ungdomen. medger att de brustit gällande kommuniceringen av ut- redningen till ungdomen. En kommunicering till ungdomen skulle ha skett då han vid tillfället var och därmed part. Enhetens rutiner har ändrats så att kommunicering sker även till ungdomar . Sammanfattningsvis anser socialnämnden att av de klagomål och brister som påtalas kan socialnämnden medge bristande dokumentation och bris- tande kommunicering. För att säkerställa att dokumentationsskyldigheten följs har en genomgång av gällande dokumentationsskyldighet hållits med enhetens handläggare . Rutinen gällande kommunicering har setts över och ändrats för att säkerställa att kommunicerings- skyldigheten följs. BB fick tillfälle att yttra sig över remissvaret. JO tog del av Förvaltningsrätten i dom i mål nr 27772-16 med- delad . I ett beslut anförde JO följande. Anmälan innehåller flera olika klagomål på socialnämndens hantering av LVU-ärendet. Jag har valt att rikta in min granskning på hur socialnämnden har hanterat frågan om kommunicering. insatser för barn och unga bygger på frivillighet från de be- rörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan barn och unga beredas vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i första hand i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Vård utan sam- tycke kan enligt 3 § LVU beredas den som utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat socialt nedbrytande beteende. När någon har beretts vård med stöd av 3 § LVU ska nämnden enligt 13 § andra stycket LVU för verkställighet av vårdbe- slutet pröva om vården med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska däref- ter prövas fortlöpande från den senaste prövningen. fattar beslut i frågan om vården ska fortsätta ska nämnden göra en utredning. Ett barn, dvs. den som är , företräds som regel av vårdnadshavare som i de flesta fall också är barnets förälder. I ett mål eller ärende enligt be- stämmelserna i LVU har dock ett barn som fyllt rätt att föra sin egen talan (36 § LVU). Både vårdnadshavare och barn får då ställning som part i målet eller ärendet. Barnets vårdnadshavare företräder alltså inte längre ensam bar- net. S O C I A L T J Ä N S T För ensamkommande barn utses som regel en god man, och den gode man- nen ska, enligt reglerna i 2 § lagen (2005:429) om god man för ensamkom- mande barn, ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess ange- lägenheter i vårdnadshavarens och förmyndarens ställe. Den gode mannen lik- ställs alltså med en vårdnadshavare och har getts samma befogenheter som en sådan. I de fall ett barn som företräds av en god man för ensamkommande barn har fyllt ska därmed både den gode mannen och barnet behandlas som parter i LVU-ärendet. Enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende som avser myndig- hetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att den som är part har un- derrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten själv och denne har fått tillfälle att yttra sig över den. borde ha kommunicerat utredningen med AA för socialnämndens omprövning av om beslutet om vård enligt 3 § LVU skulle fortsätta var AA . Det innebär att socialnämnden, enligt bestämmelsen i 36 § samma lag, skulle behandla AA som part i ärendet. Utredningen visar dock att socialnämnden inför omprövningsbeslutet i decem- ber 2016 inte kommunicerade utredningen med AA utan endast med hans gode man. Under arbetet med utredningen hade uppgifter hämtats in från andra än AAoch redovisats i utredningen. Det har därför förelegat en skyldighet för nämnden att låta AA ta del av de uppgifterna och även ge honom tillfälle att yttra sig över dem. Genom att socialnämnden inte kommunicerade utredningen med även AA har nämnden åsidosatt en bestämmelse som är grundläggande när det gäller att bidra till en rättssäker handläggning av ett ärende. Jag vill här poängtera att socialnämndens hantering är allvarlig då det rör sig om ett ärende om tvångsvård. I ett sådant ärende är det särskilt viktigt att bestämmelserna om den formella handläggningen följs. Det är inte bara i AA:s ärende som bestämmelsen om kommunikation har åsi- dosatts. Av utredningen framgår att socialnämnden haft som intern rutin att enbart kommunicera utredningar som avser ensamkommande barn och unga med god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare. bedöm- ning har varit att det är den gode mannens uppgift att bevaka ungdomens rätt och framföra eventuella synpunkter på utredningen till nämnden. Jag vill dock påpeka att när det gäller unga som vårdas med stöd av 3 § LVU kan det inte uteslutas att den unge och hans företrädare har olika uppfattningar om behovet av vård. Det är oacceptabelt att socialnämnden har haft en rutin som har inneburit att nämnden har åsidosatt de grundläggande bestämmelserna i och förvalt- ningslagen om hur ärenden som rör barn som har fyllt ska handläggas. i kommun förtjänar allvarlig kritik för detta. Utred- ningen ger inte något svar på frågan hur den interna rutinen har kunnat uppstå. i kommun är en stor myndighet inom S O C I A L T J Ä N S T Inom nämnden måste det finnas god kunskap om hur ärenden enligt LVU ska handläggas. JO genomförde för sedan en undersökning av några socialnämnders handläggning av ärenden som gäller ensamkommande barn. I JO:s beslut kunde JO konstatera att det fanns betydande brister i nämndernas handläggning av ärenden som rör den gruppen barn och ungdomar (JO:s beslut , dnr 5565-2016). Kanske är bristerna i detta ärende ett uttryck för det som kom fram i det ärendet, nämligen att socialnämnderna har svårt att uppfylla sina uppgifter när det gäller de ensamkommande barnen. Oavsett hur det förhåller sig har socialnämnden nu sett över sina rutiner för att säkerställa att kommuniceringsskyldigheten följs . Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att fortsätta utredningen. Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida. Av ett beslut om s.k. umgängesbegränsning enligt 14 § LVU ska det framgå bl.a. på vilket sätt umgänget begränsas, om beslutet gäller tills vidare eller är tidsbegränsat och vad som är skälen för beslutet (Dnr 2533-2017) Beslutet i korthet: fattade ett beslut om att begränsa um- gänget mellan en far och en son. I beslutet uttalar JO att ett beslut om s.k. umgängesbegränsning enligt 14 § andra stycket 1 LVU ska vara tydligt. Det ska framgå av beslutet på vilket sätt som umgänget begränsas och om be- slutet ska gälla tills vidare eller om det är tidsbegränsat. Vidare ska skälen för beslutet framgå. beslut om umgängesbegränsning innehöll brister i samt- liga dessa avseenden. Nämnden får kritik för utformningen av beslutet. I en anmälan till JO klagade på i . Han var bl.a. missnöjd med handläggning av frågor som gällde um- gänge mellan honom och hans barn som vårdades med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. JO tog inledningsvis del av vissa handlingar från socialförvaltningen i Leke- bergs kommun. Sedan begärde JO att i skulle yttra sig över utformningen av ett beslut om att reglera umgänget med stöd av 14 § andra stycket 1 LVU. Yttrandet skulle bl.a. inne- hålla socialnämndens bedömning av beslutets utformning när det gällde tydlig- het och motivering. I ett yttrande anförde socialnämnden bl.a. följande: S O C I A L T J Ä N S T beslutade tf IFO-chef om umgängesbegränsning enligt 14 § LVU. Detta grundade sig på vad som framkom av handlingarna i det omedelbara omhändertagandet enligt 6 § LVU, 170302, samt vad som då framkom- mit i den utredning som låg till grund för senare ansökan om vård enligt LVU. Av beslutet framgår att efter beslut om vård enligt LVU i Förvaltningsrätt, kan eventuellt umgänge organiseras på ett för barnen godtagbart sätt. inkom ett överklagande om umgängesbegränsning till . Av detta anser nämnden inte att det framkommer några nya uppgifter, som föranleder nämnden ändra det ursprungliga beslutet. Förvaltningsrätten fattade beslut, 170531, att avslå AA:s överklagan om umgängesbegränsningen. Förvaltningsrätten fattade senare beslut, 170412, om att AA:s båda barn skulle beredas vård enligt 2 § LVU. AA överklagade beslut till Kammarrätten, som avslog hans överklagan, 170717. AA överklagade där- efter Kammarrättens beslut till , som dock ej meddelade något prövningstillstånd (170818). Barnen och modern har sedan det omedelbara omhändertagandet enligt 6§ LVU, 170302, vistats i ett skyddat boende för att få trygghet i vardagen. Så länge familjen vistades där fanns ingen möjlighet till regelbundet umgänge med fadern, då boendet då inte längre skulle vara ett skyddat boende vare sig för familjen eller övriga boende. Detta skyddade boende har därför som regel att en familj är inskriven där, inte inleda något umgänge mellan barn och motpart. Modern och barnen har numera sekretesskyddad adress på ny ort. arbetsutskott övervägde tidigare beslut om umgängesbe- gränsning, 170615, och beslutade att umgängesbegränsningen skulle kvar- stå. AA meddelades beslutet via mail. På AA:s begäran utläm- nades detta beslut skriftligt, 170711, av teamledare . Modern och barnen har numera lämnat det skyddade boendet och flyttat till en egen adress där hon fått skyddad adress. 170918 upphörde LVU-vården. meddelade, 170925, att modern enligt ett interimistiskt be- slut beviljats ensam vårdnad och att fadern inte beviljats något umgänge med barnen. En vårdnad-, boende och umgängesutredning skall nu göras på be- gäran av tingsrätten. JO begärde in Förvaltningsrätten i dom i mål nr 1685-17. AAkommenterade remissvaret och kom in med flera kompletteringar till sin anmälan. I ett beslut anförde JO följande. När ett barn vårdas med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att bar- nets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Ofta brukar socialförvaltningen komma överens med föräldern eller vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas. Om det inte är möjligt att komma överens kan nämnden behöva fatta ett beslut om begränsning av um- gänget enligt bestämmelsen i 14 § andra stycket 1 LVU. Enligt den bestämmel- sen får socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, besluta hur den unges umgänge ska utövas med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom en dom eller ett beslut av S O C I A L T J Ä N S T en domstol eller genom ett avtal, en s.k. umgängesbegränsning. Ett sådant be- slut kan överklagas hos förvaltningsrätten (41 § första stycket 3 LVU). Enligt 11 kap. 8 § socialtjänstlagen (2001:453) ska socialnämnden i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild tillämpa bestämmelsen i 20 § förvaltningslagen (1986:223). Enligt den bestämmelsen ska beslut varige- nom nämnden avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången. Utformningen av beslutet om umgängesbegränsning En tillförordnad chef vid förvaltningen fattade ett beslut om att begränsa AA:s umgänge med sin son. Beslutet hade i aktuell del följande lydelse: [Sonen, JO:s anm.] är omhändertagen enligt 6 § LVU, då bedömt att hans utveckling riskerar att skadas pga av det våld fadern [...] utsatt hans syster för. Samma datum fattades beslut om hemlig- hållande av vistelseort enligt 14 § LVU. Även övervakat umgänge och telefon ingår i inskränkningen. Efter be- slut om vård enligt LVU i Förvaltningsrätt kan eventuellt umgänge organi- seras, på ett för [barnet, JO:s anm.] godtagbart sätt. AAöverklagade beslutet till Förvaltningsrätten i , som i en dom avslog överklagandet (mål nr 1685-17). Det är inte min uppgift att kommentera beslutet i sak. Min granskning är inriktad på nämndens utformning av beslutet. Ett beslut om umgängesbegränsning enligt 14 § LVU ska vara tydligt. Av en redovisning i förvaltningsrättens dom framgår att nämndens beslut om um- gängesbegränsning innebar att något umgänge över huvud taget inte kunde medges som barnet vistades på ett skyddat boende. Det framgår enligt min mening inte med tillräcklig tydlighet av nämndens beslut. Ett beslut får inte utformas på ett sådant sätt att det inte går att läsa ut av beslutet vad nämnden har kommit fram till. Det ska alltså framgå av beslutet på vilket sätt umgänget begränsas och om beslutet ska gälla tills vidare eller om det är tids- begränsat. Vidare ska skälen för beslutet framgå. Nämndens beslut om um- gängesbegränsning innehåller brister i samtliga dessa avseenden, och nämnden förtjänar kritik för utformningen av beslutet. Jag utgår från att nämnden beaktar mina uttalanden och vidtar åtgärder så att beslut om umgängesbegränsning i fortsättningen utformas på ett korrekt sätt. Nämndens möjlighet att delegera beslut om umgängesbegränsning När det gäller möjligheten för nämnden att delegera beslut om umgängesbe- gränsning vill jag anföra följande: Beslutet om umgängesbegränsning fattades i detta fall av en tillförordnad chef vid nämndens förvaltning. Jag vill i det sammanhanget göra nämnden upp- märksam på att () i ett avgörande har uttalat att ett beslut om att inte röja den unges vistelseort enligt 14 § andra stycket 2 LVU omfattas av delegationsförbudet i den då gällande bestämmelsen i 6 kap. 34 § 3 kommunallagen (1991:900) (se 6 kap. 38 § i kommunallagen S O C I A L T J Ä N S T [2017:725]). Det innebär att beslutanderätten i sådana ärenden får delegeras till nämndens ordförande, men bara i brådskande fall (HFD 2016 ref. 74). JO har i ett beslut uttalat att HFD:s avgörande innebär att beslut som omfat- tas av delegationsförbudet inte i någon situation kan delegeras till ett utskott eller till en tjänsteman vid nämndens förvaltning. HFD:s avgörande gällde be- slut om att inte röja den unges vistelseort. JO har dock i ett tidigare beslut ansett att det finns omständigheter som talar för att även beslut om begränsning av umgänge är ett ärende som kan omfattas av den nämnda bestämmelsen om för- bud mot delegation. (Se JO:s beslut i ärende med dnr 7984-2016 och Kammarrätten i dom i mål nr 560- 17.) Jag finner inte anledning att särskilt utreda frågan om delegation i detta ärende. Det kan dock finnas anledning för nämnden att, med beaktande av det som jag har anfört, se över delegationsordningen när det gäller beslut enligt 14 § LVU. Det som AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. En 16-årig pojke hade frihetsberövats i ett brottmål. Fråga bl.a. om det tog innan socialnämnden tog ställning till om pojken skulle omhändertas med stöd av 6 § (Dnr 305-2016) Beslutet i korthet: En sextonårig pojke, AA, greps miss- tänkt för ett allvarligt brott. informerades socialförvalt- ningen i kommun om att AA skulle begäras häktad om han inte kunde placeras på ”låst institution” med stöd av lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga, LVU. träffade socialförvaltningen AA sedan han frihetsberövats. Dagen efter omhändertogs AA med stöd av 6 § LVU. Åklagaren hävde häktningen och AA placerades på ett särskilt ungdomshem. Barn som är misstänkta för brott ska häktas endast i undantagsfall. JO har tidigare uttalat att när det blir aktuellt att häkta en person före- ligger en stark presumtion för att den unge ska omhändertas med stöd av 6 § LVU. JO uttalar i beslutet att med hänsyn till AA:s ålder och de brott han var misstänkt för borde frågan om omhändertagande med stöd av 6 § LVU ha aktualiserats omgående efter polisens kontakt med förvaltningen den 8 ja- nuari 2017. JO konstaterar att det dröjde till innan ett beslut om omhändertagande fattades. Enligt JO:s mening har S O C I A L T J Ä N S T myndighetens passivitet fått till följd att AA varit häktad onödigt . Nämnden får kritik för handläggningen. I beslutet gör JO också vissa uttalanden i fråga om närvaro vid barnförhör. grep polisen som vid tillfället var . AA var miss- tänkt för att ha begått ett allvarligt brott. underrättade polisen so- cialförvaltningen i kommun om gripandet och höll ett första förhör med AA. Vid förhöret närvarade advokaten , som var offentlig försvarare för AA, och en tjänsteman från socialjouren i kommun. hölls ett nytt förhör med AA. Vid det förhöret var inte någon tjänsteman från socialförvaltningen i kommun närvarande. beslutade att på begäran av åklagaren häkta AA. i kommun utsåg en handläggare i AA:s ärende . träffade företrädare för socialför- valtningen i kommun AA sedan han frihetsberö- vats. beslutade ordföranden i socialutskottet i kommun att omhänderta AA med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. anmälde till (SiS) att AA var i behov av en plats på ett särskilt ungdomshem. SiS meddelade att det fanns en plats för AA på ett sådant hem. Åklagaren hävde då beslutet om häktning av AA och han fördes till ungdomshemmet. I en anmälan till JO klagade på i kommuns hand- läggning av AA:s ärende. Hennes klagomål sammanfattas i nämndens re- missvar som återges nedan. JO hämtade in journalanteckningar från socialförvaltningen. Därefter begärde JO att i kommun skulle yttra sig över det som BB hade uppgett i sin anmälan. , socialutskottet, anförde i ett re- missvar bl.a. följande (de bilagor som hänvisas till i remissvaret har här ute- lämnats): har av () anmodats att yttra sig över vad som framförs i BB:s anmälan till JO, bilaga l. Bakgrunden till anmälan är ett frihetsberövande av barn. BB är barnets advokat och har i sin anmälan fram- fört ett antal punkter där hon anser att förvaltningen har brustit i sin handlägg- ning av ärendet. Bristerna består främst i att handläggningen av ärendet varit S O C I A L T J Ä N S T för långsam, vilket enligt anmälaren bidragit till att pojken varit häktad onödigt . Förvaltningen delar uppfattningen att häktet inte är en miljö där barn i den aktuella pojkens ålder ska behöva befinna sig längre än vad som är absolut nödvändigt. I det nu aktuella ärendet anser förvaltningen att socialnämndens hand- läggning varit så skyndsam som enheten för ensamkommande barn och unga förmått utifrån rådande omständigheter. BBvill att JO granskar kommuns agerande i samband med barnets frihetsberövande. Barnet, som är , greps av polisen och häktades . BB inkom med sitt ärende till JO den 15 ja- nuari 2016. Ärendet inkom till förvaltningen . BB är kritisk till fem olika punkter vad gäller kommunens agerande. 1.Kan det anses korrekt handläggning att inte i samband med informationen om gripandet aktivt verka för ett alternativ till häktning och fortfarande inte ha gjort det? 2.Kan det anses vara en korrekt handläggning att inte utse en ny god man åt den unge i samband med frihetsberövande och fortfa- rande inte ha gjort det? 3.Kan det anses vara korrekt handläggning att inte närvara vid polisförhör ? 4.Kan det anses vara en korrekt handläggning att inte utse handläggare i ärendet förrän ? 5.Kan det anses vara en korrekt handläggning att inte hålla möte med bar- net förrän ? Pojken anvisades till kommun från Migrations- verket. Han placerades i ett konsulentstött jourhem i . besökte pojken i hans jourhem . Vid besöket framkom inget anmärkningsvärt. Förvaltningen fick kännedom om att pojken var gri- pen och att han anhållits med anledning av de brott han var misstänkt för. På begäran av Socialjouren närvarade en re- presentant från Socialjouren i vid polisförhöret, som hölls . barn och unga fick den 7 janu- ari 2016 kännedom om att pojken gripits och anhållits via en rapport från Socialjouren . fick enheten för ensamkommande barn och unga information om att ett nytt polisförhör skulle hållas i dagen därpå . fick förvaltningen via pojkens advokat information om att pojken troligen skulle komma att begäras häk- tad. nåddes för- valtningen, via Socialjouren , av informationen om att pojken var häktad. Pojkens advokat ville att man hittade en annan lösning än att pojken ska sitta på häktet. Advokaten ville att pojken ska ställas i kö till ett SiS-boende. Advokaten informeras att förvaltningen inte kunde sätta pojken i en sådan kö då han inte var omhändertagen enligt LVU. Pojken besöktes av representanter från förvaltningen i häktet och de gjorde bedömningen att han borde omhändertas enligt 6 § LVU. omhändertogs pojken och kontakt togs med SiS för att anmäla behov av plats på särskilt ungdomshem på låst av- delning. fick förvaltningen besked från SiS att en plats fanns till pojken. Han kom till SiS . S O C I A L T J Ä N S T Förvaltningen svarar följande på BB:s punkter enligt nedan. .Förvaltningen anser att en god handläggning hade varit att besöka poj- ken och närvara vid polisförhöret . På så sätt hade man tidigare haft tillräcklig kunskap för att kunna hänskjuta frågan om omhändertagande till socialnämnden. Förutsatt att nämnden fattat ett beslut om omhändertagande och tingsrätt och åklagare ansett att pojken genom det omedelbara om- händertagandet kunde beredas betryggande övervakning hade pojken sluppit utsättas för de påfrestningar som en häktning innebär för en så ung person. Åtminstone borde förvaltningen hänskjutit frågan om ome- delbart omhändertagande till socialnämndens prövning i samband med häktningen, det vill säga den 10januari.Betryggande övervakning kunde enligt åklagaren endast ordnas genom en placering på låst SiS-institution. Det är SiS ansvar att tillgodose behovet av låsbara vårdplatser. Pojken erbjöds en sådan placering först . meddelade åklagaren att häktningen hävts i och med SiS-placeringen. Åklagaren informerade då också om att pojken skulle förhöras . Efter förhöret fördes pojken till SiS. Tidsutdräkten mellan det omedelbara omhändertagandet och placeringen är mycket olycklig. Den ligger emellertid utanför socialnämndens kontroll och beror på platsbrist på landets SiS-institutioner. Någon alternativ lösning har i detta fallet inte varit möjlig, då en betryggande övervakning inte kunnat tillgo- doses på annat sätt än genom en SiS-placering. 2.Det är överförmyndarnämnden som tillförordnar gode män. Förvalt- ningen kan inte yttra sig över deras handläggning men redogör här för vad som hänt gällande gode män i detta ärende. Den gode mannen som pojken hade vid tiden för det brott han misstänks för blev på inrådan av polis bortkopplad från ärendet då denne även var god man för brotts- offret. Ny god man förordnades . På grund av jävsitua- tion entledigades även denna gode man från sitt uppdrag. Nuvarande god man förordnades . 3.Huddinge kommun fick information om att polisför- hör skulle hållas med pojken i .