frsrdg · H604JO1 · 2018-11-14 00:00:00 — Två arrestvakter var i tjänst den aktuella natten […] Enligt uppgift från ar- restpersonalen så har båda genomfört tillsyn av AA tätare än var 15:e mi- nut. LL uppskattar att de tittat till AA 4–5 gånger under de han befann sig i arresten. Detta är dock en uppgift som inte är dokumenterad då protokoll saknas. [] har i detta fall ingen anledning att ifrågasätta trovärdigheten hos arrestpersonalen utan förutsätter att de har utövat den tillsyn som de uppgett. En aspekt som talar för att arrestpersonal faktiskt haft tillsyn , men även tätare, är uppgiften om att de placerat AA i den arrest som låg närmast arrestvakternas egen lokal för att det skulle underlätta den täta tillsynen av AA. Då arrestpersonalen upp- täckte att AA var livlös påbörjades hjärt- och lungräddning som ambulans tillkallades till polisens arrestlokal. Polismyndig- heten anser sammanfattningsvis att den involverade personalen i denna del agerat korrekt och i enlighet med gällande reglering. Av materialet och utredningen kan det konstateras att det inte går att finna någon dokumentation över AA:s vistelse i arresten, varken tillsyns- blad eller protokoll över avvisitering eller tider för insättning i arrest. Det är ansvarig personal för arrestavdelningen som har det yttersta ansvaret för att dokumentation sker, dvs. Om möjlighet inte finns att i direkt an- slutning till insättningen föra protokoll så ska det i vart fall upprättas så snart det kan ske. Att inte föra protokoll över de som är intagna, oavsett arbetsbelastning, är inte förenligt med det lagstiftade kravet på dokumenta- tion. Det är av stor vikt ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt att om- ständigheter kring ett omhändertagande dokumenteras på ett fullständigt och korrekt sätt och måste ses som ett ovillkorligt krav. Transporter och förvar av personer som vårdas för missbruk gäller att på begäran av Statens in- stitutionsstyrelse ska lämna hjälp för att efterforska, hämta eller förflytta någon som ska tas in i ett LVM-hem eller som vårdas där med stöd av lagen om vård av missbrukare i vissa fall. Om det gäller någon som är frihetsberövad är det dock Kriminalvården som ska hjälpa till med transporten. (Se 45 § LVM.) Före var det uppgift att lämna biträde för att transportera även frihetsberövade personer som skulle tas in i ett LVM-hem eller som vårdades där. När lämnar en annan myndighet hjälp av detta slag brukar det kallas för handräckning. finns det en bestämmelse som uttryckligen anger att en person kan tas i förvar i samband med handräckning för vård enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (45 c § LVM). Även ansågs rättsläget, trots vissa oklarheter, innebära att det fanns en sådan möjlighet (se t.ex. JO 2016/17 s. 378, dnr 6293-2014). P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Den som ska tas in i en förvaringslokal ska senast vid ankomsten kroppsvisi- teras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål, om det inte är uppenbart obehövligt (4 kap. 2 § häkteslagen). Denna bestämmelse gäller också den som är intagen i en polisarrest för förvar (1 kap. 3 § häkteslagen). Redan i samband med att polisen t.ex. omhändertar en person genomför man normalt en kroppsvisitation med stöd av 19 § första stycket 1 polislagen för att av säkerhetsskäl kunna ta hand om vapen eller andra farliga föremål (en s.k. provisorisk skyddsvisitation). En sådan visitation får göras i den utsträckning som det är nödvändigt och syftar till att undersöka om den omhändertagne bär på sig skjutvapen, verktyg eller andra föremål som han eller hon kan skada sig själv, en polis eller någon annan med. Farliga ämnen likställs i bestämmelsen med farliga föremål. Visitationen utförs genom att polisen systematiskt känner i eller utanpå fickor och kläder, men även väskor och andra föremål kan under- sökas. Om några farliga föremål anträffas bör de tas om hand. (Se och , Polislagen, , Zeteo, kommentaren till 19 §.) När någon som omhändertagits av polisen ska tas i förvar i en polisarrest görs en fullständig skyddsvisitation i regel efter att den omhänder- tagne har förts in på polisstationen. (Se och , a. st.) Säkerhetsbedömning och läkarundersökning av intagen i arrest Så snart det kan ske efter att en person har tagits in i en polisarrest ska en sä- kerhetsbedömning göras beträffande den intagne, och den ska dokumenteras. Syftet med denna är att bedöma behovet av säkerhetsåtgärder vid t.ex. fara för den intagnes liv eller hälsa. (Se 1 kap. 6 § föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, 2015:7, FAP 102-1, och det allmänna rådet till den bestämmelsen.) En person som är intagen i en polisarrest för förvar och som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en inta- gen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. (Se 1 kap. 3 § och 5 kap. 1 § häkteslagen.) Av en tjänsteföreskrift som gäller för arresten i framgår bl.a. att det inre befälet ska genomföra en riskbedömning av frihetsberövade personer som ska förvaras i arresten. Riskbedömningen ska ligga till grund för all han- tering av den frihetsberövade och göras utifrån den frihetsberövades sinnestill- stånd, eventuella sjukdomsbild, självskadebeteende och eventuell farlighet. Om det finns en förhöjd risk som ger anledning till en åtgärd ska detta doku- menteras. I tjänsteföreskriften anges också att en frihetsberövad person ska un- dersökas av läkare vid tecken på kroppslig eller psykisk sjukdom eller synlig skada. (Se tjänsteföreskriften punkt 2.3 och 5, dnr A100.835/2014.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L För intagna i polisarrester ska det föras en journal i form av ett arrestantblad eller omhändertagandeblad. Där ska alla beslut som har fattats samt viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder avse- ende den intagne dokumenteras. Även uppgifter om andra omständigheter som är av betydelse för vistelsen i arresten ska dokumenteras. Det ska framgå av journalen vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Doku- mentationen ska ske . (Se 5 § häktesförordningen och 2 kap. 1–3 §§ PMFS 2015:7, FAP 102-1.) En person som förvaras i polisarrest ska ses till regelbundet. Resultatet av riskbedömningen avgör hur ofta den intagne ska kontrolleras. Tidpunkten för den tillsyn som genomförts samt de iakttagelser som görs ska dokumenteras. Den som rent faktiskt utövat tillsynen ska med sin signatur signera omhänder- tagande- eller arrestantbladet. (Se punkt 4 i tjänsteföreskriften för arresten i .) Det ska föras protokoll över ingripanden som innebär att någon omhändertas (27 § polislagen). Det finns inget krav på att en skyddsvisitation enligt 19 § första stycket 1 polislagen ska dokumenteras, vare sig enligt lag eller enligt föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt 27 och 28 §§ polislagen (RPSFS 2011:12, FAP 100-2). Det kan emellertid ofta vara lämpligt att det görs, inte minst för att man i efterhand ska kunna kontrol- lera om en sådan visitation har utförts i samband med ett omhändertagande. En sådan åtgärd kan t.ex. dokumenteras på ett omhändertagande- eller arrestant- blad. I ett beslut anförde JO Renfors följande. Min utredning har varit inriktad på vilken kontroll polisen har haft över AA:s tillgång till mediciner under transporten, behovet av läkarundersökning av AA vid ankomsten till samt tillsynen av AA i arresten där och hur den har dokumenterats. Polisens kontroll över AA:s tillgång till mediciner under transporten Handräckning är en form av tvångsingripande, och det är viktigt att den genom- förs på ett sätt som minimerar risken för att den person som ska transporteras kommer till skada. För att kunna säkerställa detta måste en riskbedömning göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. När det, som i detta fall, gäller transport av en person som har ett missbruk som innefattar läkemedel måste en sådan riskbedömning rimligen resultera i att åtgärder vidtas för att säkerställa att den som transporteras endast får tillgång till medicin som vård- personal har bedömt är nödvändig eller lämplig att ta under transporten. Ett naturligt tillvägagångssätt är att polisen genomför en provisorisk skyddsvisita- tion enligt 19 § första stycket 1 polislagen av den person som ska transporteras. En sådan visitation bör givetvis omfatta också väskor och annat som personen har med sig. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Det framgår av utredningen att AA när han hämtades av polisen själv plock- ade ihop en påse med tillhörigheter, bl.a. olika sorters läkemedel. Efter AA:s död kunde det konstateras att det fanns sju sorters läkemedel av olika mängd i påsen. I efterhand har det inte gått att ta reda på vilken mängd medicin som ursprungligen fanns i den. Utifrån vad som kommit fram i utredningen framstår det emellertid som mycket troligt att AA under transporten fått i sig mer medi- cin än vad som ordinerats vid vårdbesöken inför och under resan. Av utredningen framgår att de poliser som påbörjade handräckningen i hade god kännedom om vem AA var och hur hans missbruksproblema- tik såg ut. Den patrull som hämtade AA i moderns hem skyddsvisiterade ho- nom före avfärden och konstaterade att han inte hade några tabletter på sig. Även den patrull som senare körde AA från genomförde en skyddsvisitation och kontrollerade dessutom innehållet i hans påse innan trans- porten påbörjades. Information om att AA hade ett missbruk som innefattade läkemedel kom emellertid inte att vidarebefordras till de poliser som hade an- svar för AA senare i transportkedjan. Det framgår inte heller att någon skydds- visitation genomfördes av AA efter att han hade lämnats över till den polispa- trull som körde honom till psykakuten i . Poliserna i och Ma- riestad visste att det var fråga om en handräckning enligt lagen om vård av missbrukare men kände inte till vilken typ av missbruk det rörde sig om. GG, som övervakade AA i på polisstationen i , har upp- gett att han uppfattat det som att AA hade ett alkoholmissbruk. GGlät AA ta två tabletter ur plastpåsen som han hade med sig. Han hade inte fått information om AA:s läkemedelsmissbruk och inte heller fått några instruktioner om vad som gällde i fråga om AA:s tillgång till sina mediciner. Det är inte godtagbart att saknat tydliga rutiner för vad som ska gälla i dessa avseenden under genomförandet av en handräckning. Även om det inte har gått att medicinskt fastställa vad som orsakade det hjärtstillestånd som ledde till att AA avled är det naturligtvis ett grundläggande krav att transporter av frihetsberövade utförs på ett sådant sätt att överdosering av läkemedel inte kan ske. Det förhållandet att AA under transporten har haft möjlighet att inta mer medicin än den som ordinerats för resan utgör en allvarlig brist i genomförandet av handräckningen. Risken för att AA fick i sig för mycket medicin under transporten hade minskat avsevärt om polisen t.ex. hade haft en strikt kontroll på påsen där medicinerna förvarades och noggrant noterat vilken mängd medicin som fanns i den samt vilken medicin vårdpersonalen uppgett att AA kunde ta under transporten. Sådan information, tillsammans med en upplysning om att AA hade ett läkemedelsmissbruk, skulle också ha vidarebefordrats till varje ny polispatrull eller person som hade till uppgift att övervaka AA under handräckningen. Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till att inte hade kontroll över AA:s tillgång till mediciner under transporten. Behovet av läkarundersökning av AA vid ankomsten till arresten i Vid en granskning i efterhand, med kännedom om AA:s hjärtstillestånd och att han sedan avled, framstår det som högst sannolikt att AA vid ankomsten till P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L befann sig i ett sådant tillstånd att han var i behov av läkarvård. Min bedömning av agerande måste emellertid göras utifrån de indikationer som fanns på att AA behövde läkarvård vid ankomsten till arres- ten. Det ankom på KK att förhöra sig närmare om hur AA mådde och om det fanns några särskilda omständigheter som han borde känna till, för att därefter ta ställning till behovet av läkarundersökning. KK har uppgett att AA vid över- lämnandet var märkbart påverkad, trött och slö men talbar. KK hade av den polispatrull som kört AA till informerats om att AA genomgått en läkarundersökning innan transporten påbörjats och att läkaren ansett att det inte funnits något hinder mot att genomföra resan. Transporten fram till hade dessutom varit lugn. I säkerhetsbedömningen angavs bl.a. att AA uppgett att han intagit Oxycontin och att han inte uppgett att han hade någon sjukdom som krävde behandling eller medicinering. Oxycontin är ett läkemedel som har en kraftigt smärtstillande effekt. Det finns dock inte några uppgifter som talar för att den omständigheten att AA tagit Oxycontin i sig skulle ha varit en indi- kation på att AA var i behov av läkarvård. Sammantaget finner jag att det som har kommit fram i utredningen inte visar att det fanns så tydliga indikationer på att AA var i behov av läkarvård när han kom till arresten i att polisen kan anses ha brustit i hanteringen när man inte fattade beslut om att AA skulle läkarundersökas. Det finns därför inte grund för att kritisera i denna del. Tillsynen av AA i arresten och hur den har dokumenterats. Det finns ingen dokumentation som visar när AA sattes in i arrestcellen eller tillsyn skedde. Det är osäkert om något avvisiterings- eller tillsynsprotokoll avseende AA upprättades. Några sådana protokoll har åt- minstone inte kunnat återfinnas. Enligt de uppgifter som arrestpersonalen läm- nat vistades AA i arrestcellen mellan 30 och , och han sågs under den tiden till vid fyra eller fem tillfällen. Även om det alltså inte finns någon dokumentation som visar detta har det inte kommit fram någon omständighet som talar för att tillsyn inte skulle ha utförts i den omfattning som angetts. Det har framkommit att AA var mycket slö vid ankomsten till arresten och att han bl.a. somnade när han satt på en bänk i avrapporteringsrummet. Han uppfattades som påverkad och uppgav själv att han tagit läkemedel med kraftigt smärtstillande effekt. Det som kommit fram i utredningen visar emellertid inte att AA:s tillstånd på något sätt framstod som alarmerande när han kom in till arresten. På samma sätt som det i efterhand går att dra slutsatsen att AA borde ha fått läkarvård kan det konstateras att det hade varit önskvärt, när AA ändå sattes i en cell, att tillsyn hade skett mer frekvent. Utifrån det som har kommit fram bl.a. om hur transporten till hade avlöpt och AA:s tillstånd när han anlände till arresten går det emellertid inte att dra slutsatsen att polisen med hänsyn till de uppgifter som fanns borde ha beslutat om tätare tillsyn än vad man gjorde. Jag noterar emellertid att KK:s beslut om hur ofta tillsyn skulle ske har dokumenterats på ett otydligt sätt. I säkerhetsbedömningen angavs både att tillsyn skulle ske och att det skulle vara tät tillsyn. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L bakgrunden finns det skäl att framhålla att den tillsyn som faktiskt har beslutats tydligt måste framgå av dokumentationen. Som nämnts saknas dokumentation från arresten i i form av till- synsprotokoll eller motsvarande handlingar. Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i en- lighet med de bestämmelser som gäller. Jag har i flera andra beslut kritiserat för bristfällig dokumentation i samband med frihetsberövan- den (se t.ex. mina beslut , dnr 4945-2016, och , dnr 5014-2016). Dokumentationsbrister påverkar förtroendet för polisen på ett negativt sätt och innebär att det med visst fog kan ifrågasättas om en åtgärd har genomförts i enlighet med de regler som gäller. Av utredningen framgår att det var hög belastning på polisarresten i Jönkö- ping den aktuella natten. Rutinerna för dokumentation måste emellertid vara så väl inarbetade att fullständig dokumentation sker även vid mycket hög arbets- belastning. kan därför inte undgå kritik för de brister som förekommit när det gäller dokumentationen. Händelsen visar att behöver se över sina rutiner vid handräckning, bl.a. för att säkerställa att transporter av personer med ett läke- medelsmissbruk sker på ett säkert sätt. Enligt min mening bör polisen alltid genomföra en provisorisk skyddsvisi- tation av en omhändertagen person innan en handräckning påbörjas, om det inte står klart i det enskilda fallet att det inte behövs. En sådan visitation bör omfatta den omhändertagna personens kläder och föremål som han eller hon har med sig. Om det vid visitationen påträffas något farligt föremål eller t.ex. medicin som den omhändertagne kan använda för att skada sig själv bör före- målen eller medicinen givetvis förvaras så att den omhändertagne inte kan komma åt dem under handräckningen. Om flera polispatruller är inblandade i en handräckning måste det säkerstäl- las att all viktig information som behövs för att kunna genomföra handräck- ningen på ett säkert sätt – t.ex. uppgifter om att en skyddsvisitation har genom- förts eller att medicin ska förvaras oåtkomligt – vidarebefordras till de poliser som tar över ansvaret för handräckningen. Den som tar över ansvaret för en handräckning kan inte utan vidare förlita sig på att hans eller hennes kollegor har genomfört alla nödvändiga kontroller. Om det råder osäkerhet om hur det förhåller sig i ett visst avseende ankommer det på den som tar över ansvaret för en handräckning att se till att de åtgärder vidtas som krävs för att den ska kunna genomföras på ett säkert sätt. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L har angett fel födelsedatum i ett pass (Dnr 5340-2017) Beslutet i korthet: Anmälaren hade tilldelats ett personnummer med en fö- delsetid som avviker från hennes korrekta födelsedatum. När Polismyndig- heten utfärdade ett pass för anmälaren angavs ett födelsedatum som motsvarar siffrorna i det tilldelade personnumret i stället för det korrekta födelsedatumet. kritiseras för sin bristfälliga handläggning i samband med utfärdandet av passet. har påbörjat en anpassning av sitt it- system och gått ut med information till samtliga passhandläggare för att undvika att liknande problem uppstår, vilket JO ser positivt på. beslutade att folkbokföra AA i och att tilldela henne ett personnummer med 870102 som de sex första siffrorna. Hon fick ett personnummer med en till födelsedagen närliggande dag – – med stöd av 18 § tredje stycket folkbokföringslagen, då personnumren var slut i personnummerserien för . Folkbokföringsdatabasen har kompletterats med en uppgift om AA:s korrekta födelsetid. ansökte AA om ett svenskt pass hos . I det pass som utfärdades angavs att hon var född . I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot för att fel födelsedatum angetts i hennes pass. Hon uppgav i huvudsak följande. Hon kom till från . När hon senare folkbokfördes tilldelades hon ett personnummer som inte motsvarade hennes födelsedatum. ansökte hon om ett svenskt pass. När hon fick passet såg hon att födelsedatumet var felaktigt angett. Hon vände sig då till passavdelningen i för att få den felaktiga uppgiften korrigerad. Hon visade upp personbevis och ett identi- tetskort som utfärdat, där hennes födelsedatum framgår. I stället för att rätta sitt misstag hänvisade henne till för att ändra personnumret. () yttrade sig över anmälan och anförde sammanfatt- ningsvis följande om handläggningen av ärendet. AA:s pass utfärdades . Vid ansökan styrkte AA sin identitet med ett identitetskort som utfärdat. Enligt passet var hennes fö- delsedatum , men enligt identitetskort var fö- delsedatumet . Personnumret var dock detsamma. AA påta- lade för att uppgifterna i passet inte stämde men fick svaret av passhandläggaren att hon skulle kontakta om uppgifterna inte P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L AA skickade även e-post till , , och fick samma svar. CC, som är nationell instruktör för polisens resehandlingssystem (RES), lämnade följande upplysningar. Som handläggare tar man emot en giltig legitimation. Handläggaren kon- trollerar personnumret och skriver in det i systemet RES. Därefter inhämtar RES uppgifter från folkbokföring. I den information som vi- sas för handläggaren framgår inte födelsedatum. Handläggaren kan således inte genom information från systemet RES se att födelsedatum är ett annat än det som framgår av personnumret. [Hon har] varit i kontakt med system- ansvarig för RES som förklarat att systemet inte är utvecklat för de fall då födelsedatumet inte är detsamma som det födelsedatum som framgår av personnumret. Det går emellertid att upptäcka och korrigera felet manuellt. Någon rutin för att hantera situationer där födelsedatum inte stämmer över- ens med personnummer finns inte . Den beställningsfil för tillverkning av passet som elektroniskt skickas till leverantören innehåller endast personnummer. Vid tillverkningen av passet används födelsedatum i personnumret för att påföra den uppgiften i fältet för födelsedatum på per- sonsidan i passet. Vad gäller svaret på det mejl som AA skickat [var den passhandläggare som svarade på mejlet ovetande] om att det ens var möjligt att ha ett personnummer som inte stämmer överens med födelsedatumet och var därför säker på att misstaget låg hos folkbokföring. DD vid har uppgett bl.a. följande. [Systemet RES läser enbart in personnumret] och hämtar uppgift om födelsedatum från detta. tillbaka pågår ett arbete med att an- passa systemet så att personnummer och födelsetid kommer kunna särskil- jas. Förhoppningsvis kommer en permanent lösning på problemet att finnas . Till dess finns det möjlighet att hantera skillnader mellan födelse- datum och personnummer manuellt för specifika ansökningar. För att det ska vara möjligt ska ansökan när den tas emot parkeras och anmälas till it- avdelningen. Då kan födelsetiden ändras manuellt och bli rätt i ansökan och på den producerade resehandlingen. redovisade följande bedömning. [saknar] både rutiner och ändamålsenligt system- stöd för hantering av ärenden när det gäller utfärdande av pass i de fall fö- delsedatum och personnummer inte stämmer överens. Det finns inte heller några allmänna råd eller liknande som utfärdats på myndighetsnivå. aktuellt fall belyser behovet av att systemstödet anpassas och att ru- tiner tas fram för hantering av aktuell ärendetyp till dess att så skett. Polis- myndigheten har påbörjat detta arbete och som en första åtgärd informerat samtliga passhandläggare inom myndigheten om att det kan förekomma att sökandens personnummer inte motsvarar det verkliga födelsedatumet. In- formation har även förmedlats om hur passhandläggaren ska gå tillväga för att manuellt få uppgifterna ändrade i systemet RES. Denna information hade dock inte förmedlats för AA:s passansökan. När det gäller handläggningen av AA:s passansökan gör Polismyndig- heten följande bedömning. I efterhand kan konstateras att det hade varit möjligt för handläggaren att redan vid ansökningstillfället upptäcka skill- naden mellan siffrorna i personnumret och födelsedatum, eftersom dessa framgick av den identitetshandling som AA uppvisade för att styrka sin identitet. Den rutinen hade då kunnat användas. Att så inte skedde är förstås beklagligt. Handläggaren hade emellertid inte fått någon information om möjlig- heten till ändring i systemet. Det har även saknats möjlighet att via P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L systemet upptäcka felaktigheten, eftersom ingen bild under handläggningen visat födelsedatum, inte ens när sökanden själv skulle kontrollera att upp- gifterna i passansökan stämde. Handläggaren har således följt den rutin för passhandläggning som fanns vid det aktuella tillfället.